bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Vi hade frågor om digital smittspårning, och vi vill vara ett av de länder i världen som drar mest nytta av digitaliseringens möjligheter. Jag tror att vi fortfarande inte använder de digitala verktygen så mycket. Vi har resursförstärkningar till olika myndigheter, försvaret, frivilligorganisationer och MSB. Länsstyrelser har erbjudit logistiskt stöd i olika avseenden för att kunna använda resurser i större utsträckning. Vi har pratat om lärande. Vi vill ha igång lärandeprocesser. En lärandeprocess kan naturligtvis inte bara vara . Den kommer med sina betänkanden sent och . Vad har vi för gemensamt lärande ? Vi har frågor om hur vi ska larma på när andra vågen kommer. Vi hade önskemål om att försöka larma på lite tydligare och säga: Det finns risk . Det finns alltså en mängd olika frågeställningar. Varje gång – det är vår roll –försöker vi fråga: Ska vi inte göra mer? Ska vi inte göra det snabbare? Sedan är det naturligtvis andra som måste göra bedömningar av det vi säger, och det ska vägas mot andra ställningstaganden. Det kan inte alltid vara som så att vi får rätt bara för att vi skriker högst. Men vår roll är att trycka på vid varje givet tillfälle. (SD): ! Du satt i krisledningen för landet . Jag skulle vilja fråga vad du tror att det berodde på att den bredare testningen av allmänheten kom igång så sent. Var det logistikproblem ute i regionerna, var det en fråga om pengar eller var det en fråga om någonting annat? Man kanske inte tyckte att det var så viktigt? : Av de tre frågor som dagens utfrågning ska handla om var nog just testningen den fråga som vi var minst inblandade i. De här samtalen sköttes väldigt mycket av tillsammans med regionerna. Vad gäller kostnadsdimensionen var det naturligtvis regering och riksdag i ändringsbudgetar och propositioner. Jag kan faktiskt inte svara på vad det var som gjorde att vi blev så sena. Jag har sett att andra företrädare för det offentliga också haft problem med den här diskussionen. Det första problemet var väl att vi underskattade pandemin, vilket jag tror att de flesta av oss i västvärlden gjorde. Det var inte bara i , utan det var i stora delar av västvärlden. Vi underskattade frågan, och det påverkade naturligtvis resurstilldelningen och hur vi skulle ta höjd för de utmaningar som sedan skulle komma. Det andra var att det precis som säger fanns problem med frågor om kapacitet, prioriteringar och resurser. Det var frågeställningar som löstes ut undan för undan. Men vi från MSB var inte särskilt mycket inne i den här frågan, förutom vad gäller det som nämnde, nämligen den vägledning vi gav till de olika aktörerna om vad som skulle kunna anses vara samhällsviktig funktionalitet när man gick in i testning. Då jobbade vi som sagt väldigt nära med och . (C): Ordförande! Jag vill spinna vidare på den föregående frågan gällande uppskalning av den breda och ändamålsenliga testningen. Bortsett från diskussionerna mellan Kommuner och Regioner och regeringen om finansieringen och ansvarstagandet har det framkommit en bild av att det ändå var fråga om rätt komplex logistik för att rigga själva testkapaciteten. Därför vill jag ändå ställa en kontrollfråga. Förekom det några kontakter mellan och om att MSB kunde ta en stödjande roll i att hjälpa till med logistiken, eller tog MSB initiativ till att erbjuda sin stödjande roll just vad gäller logistiken i den här testuppskalningen? : Ordföranden höll på att säga när hon gav mig ordet. Det hade inte varit första gången i min karriär. Jag tackar för frågorna. Vi träffar väldigt ofta. Vi träffar också andra myndigheter väldigt ofta. Ett av de återkommande temana – om du frågar andra myndigheter och kommer du att få bekräftelse på det – är att vi gång efter annan har erbjudit resurser i den här processen för att kunna hjälpa till i olika avseenden. personella resurser och sedan även till och med materiella resurser. Vi har till exempel hjälpt ett antal regioner, vårdinrättningar och sjukvårdsinrättningar med tält, containrar, prefab och vad det nu heter för att kunna hålla människor åtskilda, ha värme och på andra sätt hjälpa till i processen. Materiellt har vi kunnat hjälpa till lite grann och personellt i liten utsträckning. Jag tror som sagt att en av de frågor man måste fundera på är om vi har använt resurserna hos Försvarsmakten, MSB och andra statliga myndigheter tillräckligt väl. Eller har de myndigheter som stått längst framme i ledet tagit alldeles för mycket själva och inte fått det stöd de behöver? Där finns någonting att fundera på. (V): Fru ordförande! Jag tackar för svar på frågor och en bra redogörelse. Jag har en fråga angående det här med prioriteringslistan och samhällsviktig verksamhet, som även lyfte fram. Jag tyckte att svaret var lite oklart. Jag trodde att det redan innan fanns någon idé om vilka som ingår i samhällsviktig verksamhet, men uppfattar jag det som att det gjordes en lista utifrån det här. Kopplingen däremellan skulle jag vilja höra lite om. Det torde ju vara ungefär samma samhällsviktiga verksamhet oavsett vad det är för kriser. Jag skulle vilja att detta reddes ut lite. : Jag tror att jag måste ha varit lite otydlig. Jag beklagar det i så fall. Det är helt riktigt att vad som är samhällsviktig verksamhet inte uppfanns . Vi hade till och med en vägledning. Ni kommer ihåg när vi skulle diskutera skolstängningar. Då var det viss personal som kanske behövde ha sina barn i skolan ändå för att kunna klara av sin viktiga roll i samhället. Då tog vi fram en vägledning för det. Den byggde i sin tur på en vägledning som kom , så det har i grund och botten funnits en väldigt väl genomarbetad materia, som sedan naturligtvis förfinas vid varje givet tillfälle. Hur mycket som ändrades i den sista versionen, som gick ut i testningshänseende, i förhållande till annat har jag inte svaret på just nu i alla fall. Men det är inte nyupptäckt . Om jag gav intryck av det har jag uttryckt mig otydligt. Skånberg (KD): Fru ordförande! MSB är expertmyndighet när det handlar om krisberedskap. Förväntningarna är med rätta höga på att MSB delar med sig av den erfarenheten och kunskapen. Vi har redan hört före detta generaldirektören understryka vikten av att inte underskatta krisen i inledningen. Vi har fått omvittnat att testning och smittspårning fördröjdes kanske eller något sådant. Jag skulle vilja ge före detta generaldirektören möjligheten att säga vilken expertis som regeringen efterfrågade i början av krisen från MSB och vilken expertis, vilka råd, som MSB gav till regeringen för att man skulle komma ifrån det här glappet , som förmodligen kostade människoliv. : Fru ordförande! Jag tackar Skånberg för frågan. En myndighet som MSB, som har syskon runt om i världen – det finns också en del myndigheter som inte har samma roll – har kontinuerlig bevakning 24:7:365 av vad som händer i och i världen. Att det här skulle komma till var ingen nyhet för oss. Vi förstod det givet det som hände i världen och det som hände i , sakta men säkert. Vi lyssnade på och på internationella bedömare. Vi ger med jämna mellanrum en lägesbild till . Vi brukar lämna in den en gång . Det är ganska vanligt. Händer det någonting kan det bli mycket mer vanligt. lade vi en lägesbild på bord. Den gick ut på det här: Det är nu fara å färde när det gäller personlig skyddsutrustning. Det är nu viktigt att vård och omsorg och hälso- och sjukvård tar fram sina kontinuitetsplaner och uppdaterar dem, för det här kan bli allvarligt. Vi ringde i klockan . Det gjorde vi. Jag lyssnade lite grann på . Det var många i det internationella samfundet som tillsammans med oss underskattade den här pandemins betydelse. Jag tror att det gick igenom hela EU, kanske med något undantag. Det var så jag uppfattade det. Även om vi flaggade var det först som det på allvar började bita tag i systemet och vi insåg att det skulle bli allvarligt. Skånberg (KD): Fru ordförande! Före detta generaldirektören säger: ”Vi ringde i klockan .” Hur uppfattar generaldirektören att den dialogen med regeringen togs emot? Hur fungerade dialogen? Vilken effekt fick varningsklockan? : Fru ordförande! Jag lyssnade på i går och jag säger samma sak – det är samma med . Vilka effekter våra kommunikationer får är lite svårt för oss att svara på. Det måste naturligtvis de ansvariga i svara på. Jag utgår från att man var väl medveten om att det fanns risker. Det vore väl konstigt om de skickliga medarbetarna i , både politiska och icke-politiska, inte fångade upp det här. Sedan är frågan om man vidtog tillräckligt med åtgärder för att ta höjd för det som komma skulle. Där är det väl som så att vi gemensamt i underskattade konsekvenserna. (L): Jag tackar generaldirektören – höll jag på att säga – för redogörelsen. Vi har som säger redan hört en hel del i detta ärende. Det som framkommer är väl att det finns olika bilder i ganska många delar. Men en fråga som ofta dyker upp är att man säger att myndigheternas tolkningar av regelverket gör att det inte finns en linje och att det råder otydlighet. Jag skulle vilja höra om det här. säger att det är krisens natur som bestämmer MSB:s ansvarsroll. Hur når man samsyn om vilken roll man har, och hur samarbetar man? Kan det vara så att vi har så olika tolkningar mellan våra myndigheter att regelverken tillämpas olika? Kan det i så fall ha varit orsaken till att vi kom igång så pass sent med testning och smittspårning som vi gjorde? : Fru ordförande! Jag tror att det kan finnas drag av oklarheter. När jag läser uttalandena från olika aktörer i testningsfrågan om ansvaret – när, var, hur, ekonomi, prioriteringsgrupp tre kontra fyra och så vidare – tycker jag att det verkar ha funnits någon typ av oklarhet där som har retts ut. Vad vi alltid gör i det offentliga är att vi försöker … är det otydligheter är det inte konstigare än att vi kallar till någon form av möte, sätter oss ned och reder ut vem som gör vad. Det är den vanliga metodiken. Kan vi inte enas vet vialltid att de två parter som inte är överens om vem som ska ta ansvaret kan gå till regeringen och säga: Vi är lite osäkra här – vi har olika ingångsvärden. Ofta kan man få en liten informell nick – det här får ni nog ta. Är det lite allvarligt kan det bli ett formellt beslut som säger vem som har ansvaret. Vi brukar reda ut det där. Jag tror inte att det är det som är den huvudsakliga problematiken i det här sammanhanget, utan det tror jag snarare är att vi har underskattat frågan i hela det västerländska samfundet. Jag tror inte att det är så mycket regelfrågor när det gäller ansvarsfördelning. (MP): Jag tackar för redogörelsen . Det är en pågående kris. Det nämndes här att det är väldigt viktigt med lärandeprocessen . Jag skulle vilja fråga om du kan utveckla lite mer vilken MSB:s roll är i det här och hur man jobbar med andra aktörer. : Fru ordförande! Jag är övertygad om att varje aktör för sig gör sina bedömningar. Vad gjorde vi bra? Vad kunde vi ha gjort bättre? Med det ökande dödstalet känner vi alla ett ansvar i relation till dem som har dött, värdigheten inför dem, att verkligen lära oss. Vad jag kan sakna är det gemensamma lärandet. Vi såg den politiska diskussionen om . Det är bra med stor politisk samsyn, men tidsramarna är långa. Vi behöver ett gemensamt lärande . Vi tog initiativ till ett arbete tillsammans med ett antal andra myndigheter och länsstyrelser och kom överens om fem punkter som vi skulle jobba med för att bli bättre . Det var relationen med näringslivet, det var att använda existerande strukturer, inte uppfinna hjulet, kommunikationens betydelse och så vidare. Det var fem frågeställningar. Vi försökte att på myndighetsnivå få någon form av gemensamt arbete. Det har gett en viss frukt. Det kunde säkert ha gjorts ännu mer på området – alla är ju tyngda av hanteringen – men någon typ av nivåskillnad tror jag att vi har åstadkommit. Sedan är frågan hur vi jobbar tillsammans med , det vill säga det gemensamma lärandet. Där tror jag att vi fortfarande kan göra mer, även innan lägger fram sina betänkanden. Ordföranden: har haft en frågerunda. Det får bli en kort uppföljningsfråga om testning och smittspårning. (M): Kopplat till de ytterligare åtgärder som ni hade velat se, har ni framfört de önskemålen till regeringen? Till vem och när, i så fall? : Om det är fråga om just testning och smittspårning då är det i begränsad grad. Där har vi inte haft en central roll. Där har ansvars- fördelningen varit klar och tydlig. Vår roll där har varit att vi har föreslagit för regeringen, regeringens företrädare och statssekreterare med ansvar för krishantering att vi ska skapa ett digitalt verktyg för smittspårning. Tillsammans med forskargrupper från , och skulle det på elva olika språk skapas ett digitalt verktyg som skulle hjälpa till att smittspåra ned till postnummernivå på tre siffror, med data lagrade i , med erforderlig GDPR-hantering på flera olika språk, och forskarunderbyggt, och med hjälp av så kallad nudging påverka beteendena. Men i slutändan kom fram till att det inte var rätt tid, att det kan skapa oro. Det får jag ha respekt för. Vi kan inte gå ut med något när vi inte är den ansvariga myndigheten. Detta höll vi regeringen informerad om, och det finns en slutrapport skriven om hela förfarandet. Ordföranden: går vidare på vår föredragningslista och går in på nästa område, nämligen åtgärder för att säkra tillgången på skyddsutrustning och annat sjukvårdsmaterial, G17 på KU-språk. Vi går direkt in på frågorna. (S): Fru ordförande! Jag tackar för de svar vi har fått . Vi har ju mycket resurser i samhället, sa alldeles . Men det gäller inte riktigt när vi talar om skyddsutrustning. Vi har utvecklat en beredskap när det gäller skyddsutrustning som innebär att lagerhållningen är . Det är just-in-time-varuflöden, och det har generellt varit en liten lagerhållning. Under de senaste årens utveckling har det skapats en krisberedskap i samhället. Det kan inte vara en nyhet för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap att lagerhållningen såg ut som den gjorde. Med tanke på broschyren Om krisen eller kriget kommer, som förvisso riktades till hushåll, men även den allmänna uppbyggnaden av krisberedskap i samhället, fanns skyddsutrustning med i det arbetet redan innan pandemin? På vilket sätt påpekades det för olika instanser i samhället, till exempel kommuner och regioner? Om det skedde, fick ni någon form av kvittens från kommunerna och regionerna om att de delar synen på att det behövs en större lagerhållning och bättre beredskap? : Jag tror inte att det råder någon osäkerhet i det svenska samfundet om att pandemier kan komma och att det kan kräva resurser vad gäller personlig skyddsutrustning och medicinteknisk utrustning. Vi har haft pandemier i . För sedan var det svininfluensan och sars. Det kostar att ha saker liggande på hyllan, och då har det där fallit undan. Det är tydligt och klart regionernas och kommunernas ansvar. Vi har i våra nationella risk- och förmågebedömningar som vi ger in till regeringen pekat på att inte är tillräckligt robust i många olika avseenden. Pandemier har nämnts i det avseendet. I det här sammanhanget var det viktigaste vi gjorde att vi i vår lägesbild till den 6februari skrev att berörda aktörer uppmuntras att se över sin kontinuitetsplanering både avseende uthållighet i egen organisation och risken för störningar i leveranser av kritiska varor inom myndigheternas I synnerhet hälso- och sjukvården bör konsultera och vid behov uppdatera gällande kontinuitetsplaner för bland annat personalförsörjning. Regionerna bör uppmanas att säkerställa inköp och distribution av bland annat personlig skyddsutrustning, hygienartiklar och läkemedel avsedda för vård och behandling kopplat till aktuellt scenario. Vi försökte att flagga. hade inte gräsbranden tagit fart i vårt land. Pandemin hade inte riktigt tagit fart, i alla fall så att vi kunde se den på det sättet. Det gjorde att det var osäkert om planering behövs eller inte. Sedan blev det tydligt medialt i olika sammanhang och från berörda institutioner att det saknades personlig skyddsutrustning. Då vidtogs de åtgärder som var nödvändiga då. (M): Jag kommer att fortsätta på samma spår som vi var inne på tidigare men kopplat till skyddsutrustning och sjukvårdsmaterial. Vilka synpunkter angående åtgärder eller ageranden har MSB haft och fört till diskussionerna? : Fru ordförande! Jag tror att den text jag läste upp om lägesbilden är tydlig i det avseendet. Vi har vid varje givet tillfälle när vi har träffat regeringsföreträdare diskuterat utrustningsfrågor. Det har varit fråga om respiratorer, ventilatorer som det kallas, och personlig skyddsutrustning. Sedan har det varit annat också. Det har inte bara varit fråga om personlig skyddsutrustning för hälso- och sjukvård och omsorg utan det har också funnits ett stort antal andra verksamheter som har lidit brist på skyddsutrustning, till exempel , , . Det handlar också om annan utrustning, till exempel laboratorieutrustning. Vi har gång efter annan varnat regeringen och myndigheter att de också själva måste ta ansvar för att vidta nödvändiga åtgärder. Det gör vi kontinuerligt i lägesbilder, i möten i olika sammanhang med företrädare för regeringskansli och andra myndigheter. (M): I den hemställan ni gjorde till regeringen skrev ni att ni underströk vikten av att vidta åtgärder omgående för att försäkra sig om att det fanns skyddsutrustning för samhällsviktiga verksamheter . Det tog ändå regeringen gav er ett liknande uppdrag som det ni hemställde om. Hur ser du på att det tog så ? : Om man tittar på papperet ser det lite passivt ut. en hemställan och sedan någon form av behovsanalys . Vad är detta? Det pågick diskussioner däremellan. Det uppdrag som kom i – jag kommer inte riktigt ihåg, vi, och länsstyrelserna fick uppdrag baserade på scenarier som skulle ta fram – innebar att vi senast skulle göra bedömningar av konsekvenser i olika avseenden i för oss samhällsviktig verksamhet. Då jobbade vi med frågan. Vi gav in någon inlaga som ett svar på regeringsuppdraget juni/juli. Vi sa att det kommer att krävas en hel del skyddsutrustning för andra områden om smittan sticker iväg igen. Då fick vi ett kvitto på att titta lite närmare på detta och återkomma med konkreta siffror. vi jobbade med frågan gjorde Kammarkollegiet en upphandling som dödade frågan, som skapade förutsättningar för att få skyddsutrustning även utanför hälso- och sjukvården och omsorgen. Det som på papperet kan se ut som var i själva verket en pågående diskussion och arbete. (SD): Jag tackar för generaldirektörens svar. Vi fick i går veta att hade hälso- och säkerhets- kommittén ett möte. Då kom de fram till att det fanns en risk att det inte skulle gå att få tag i material. såg till att kapaciteten för labbtest utökades. Sedan fick vi reda på att kollapsade världsmarknaden för att handla skyddsutrustning, så man hade på sig. Till skillnad från att göra massiva testningar med smittspårning, avancerad sjukvård och att införa olika typer av begränsningar av folksamlingar och så vidare är inköp av skyddsmaterial en enkel åtgärd. Munskydd, visir, regnrockar och plasthandskar kostar inte mycket. Jag kan förstå att man inte kan bygga upp stora fältsjukhus innan man vet vart det ska dra iväg, men en så enkel åtgärd som att köpa in stora kvantiteter utrustning hade man kunnat göra redan då. Det skulle inte vara ett jättestort risktagande. Om det inte skulle bli en pandemi hade det inte varit hela världen att vidta den enkla åtgärden. påpekade ni detta. Vad var anledningen till att regeringen inte följde upp? Har du några svar på det? : Fru ordförande! Jag kan inte svara på den frågan. Jag kan hålla med att här skulle man våga ta risker eftersom materialet ändå skulle användas fram. Det är bara fråga om en periodisering. Jag tycker nog att regionerna hade kunnat ta risker med det ansvar man har för katastrofmedicinsk utrustning. Men man gjorde inte det. Vad det beror på, om det fanns oklarheter i finansiering eller om det var svårigheter kan jag inte svara på. påpekade att det var mitten av februari. Jag bara konstaterar att jag inte hade varit orolig för att ta risker för den typen av utrustning när den i alla fall kan användas fram i verksamheten. Det vore något annat om man ska köpa konstig utrustning som aldrig skulle användas och kostar miljarder. Ja, då kan man darra på manschetten, men när det är bruksutrustning som i alla fall kan användas tycker jag att de från ansvarigt håll borde ha tagit lite större risker. (C): Ordförande! Tack, , så här långt! Jag vill gärna återkomma till den lägesbild som själv har lyft fram, från . Det var ju ändå tack vare MSB och hemställan om just materialet för övrig samhällsviktig verksamhet, exklusive hälso- och sjukvården, som det arbetet startade. Det jag är nyfiken på är varför ni inte inledde det arbetet tidigare än – ännu mer när vi har hört talas om hur försörjningssituationen var . Det har, både av myndigheter och organisationer, använts ord som ”vildavästernaktig”. Om jag har förstått det rätt var det just MSB som hade uppgiften att säkerställa leveranserna när det gäller övrig samhällsviktig verksamhet, bortsett från hälso- och sjukvården. Så varför inte agera ännu tidigare än först ? : Fru ordförande! Nej, jag vet inte, , om jag delar uppfattningen att det var vi som hade ansvaret att tillhandahålla utrustning för samhällsviktig verksamhet. Det har varje aktör för sig. Vad vi försökte göra var att – på samma sätt som man brukade säga att kommun inte klarar av att konkurrera på världsmarknaden; vi måste hjälpas åt att handla upp, och får vara inköpsnoden för hälso- och sjukvård och omsorg, som man på något sätt kan dra på – på samma sätt sa vi: Det behövs en aktör som hjälper de olika samhällsviktiga verksamheterna att handla på världsmarknaden. De här behoven såg vi långt innan juni månad; det flaggades för dem – maj. Vi hjälpte till att mäkla lite resurser till några myndigheter. Men vi såg att om detta kommer att sticka iväg rejält kommer det att kunna påverka samhällsviktig verksamhet negativt, och därför vore det bra om någon pekades ut, på samma sätt som pekades ut som inköpscentral för hälso- och sjukvård, för annan samhällsviktig verksamhet också. Vi tyckte själva kanske att det vore bra om man skulle kunna hänga på den vagnen på uppdrag också, eftersom man i alla fall var ute och handlade och hade skaffat sig en inköpsorganisation. Men de hade väldigt mycket annat att göra och klarade inte av för många uppgifter. Då låg det väl lite implicit att vi kan hjälpa till om det behövs. Men det finns ju också andra myndigheter som är duktiga på upphandling och sådant, till exempel . Så det fanns flera aktörer som skulle kunna ta ett ansvar där. (C): Ordförande! Tack, , för svaret! Men i den här nationella lägesbilden har ni ju uppmärksammat att till exempel kommer att få bekymmer. Det är ju en myndighet utanför hälso- och sjukvården. Så det fanns ju indikationer redan då, som ni själva hade fångat upp. Det här var ju ändå på er radar, så att säga. Varför vänta till juli? : Fru ordförande! Av den enkla anledningen att ansvarsprincip råder. Har problem med utrustning får se till att de har utrustning. (V): Tack för svaren ! I går hade vi också utfrågning i detta ärende, och då fick vi höra mycket om att olika aktörer har upplevt att det finns överlappande och krockande regelverk. Jag undrar om det är något som också MSB på något sätt uppmärksammade eller såg. Sedan undrar jag också: sa tidigare här om detta med att införskaffa skyddsutrustning att om det inte är något väldigt kostsamt och ovanligt, nästan som en form av periodisering, och att precis som tidigare nämnts har ni bedömningar redan i rapporten från , där man uppmanar olika aktörer att kanske köpa på sig lite mer än vanligt, om jag uttrycker mig så. Jag undrar hur MSB generellt ser till att sådana här nationella lägesbilder kommer aktörer till godo och att de tar till sig.