bet · H801CU17 · 2021-05-21 00:00:00 — Vidare har regeringen bedömt att informationssamtalen kommer att vara en effektiv insats, eftersom det framgår av utredningens kartläggning att samhället inte når fram med information till föräldrar som är oense i frågor om t.ex. vårdnad. Information bör enligt regeringen i många fall kunna bidra till att föräldrar överväger sin situation, det gemensamma ansvaret för barnet och barnets behov samt alternativen till att väcka talan i domstol. Vidare torde informationssamtal – när föräldrarna vill försöka eller skulle kunna komma överens men behöver hjälp med detta – kunna leda till att föräldrarna sedan också deltar i samarbetssamtal eller i större utsträckning än utnyttjar annat tillgängligt stöd. Också ökad kunskap om vad en domstolsprocess kan åstadkomma och vilken påfrestning en sådan innebär bör enligt regeringen kunna leda till att fler överenskommelser träffas utan att föräldrarna behöver vända sig till domstol. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att informationssamtalen kommer att vara en effektiv insats. Det finns därför inte skäl för att ta initiativ till att ersätta dessa samtal med någon form av obligatoriskt medlingsförfarande. Utskottet noterar också i sammanhanget de möjligheter en domstol har att förordna om samarbetssamtal respektive medling mellan föräldrarna. Vidare förutsätter utskottet att regeringen kommer att låta utvärdera den nya ordningen med informationssamtal när den varit i kraft . Därmed bör samtliga motionsyrkanden avslås. Tidsfristen för talan vid domstol Enligt den nya regleringen om obligatoriska informationssamtal ska ett sådant samtal ha ägt rum före det att ett tvistigt yrkande om vårdnad, boende eller umgänge framställs i domstol. Utskottet konstaterar att denna tidsfrist grundas på det förslag som vårdnadsutredning lämnade. Vidare har regeringen bedömt att ett krav på att samtalet ska ha ägt rum närmare inpå domstolsprocessen än inte skulle ha någon beaktansvärd effekt för antalet processer som inleds i domstol. Att informationssamtalet ska ha ägt rum före det att yrkandet framställs framstår således enligt regeringen som väl avvägt. Utskottet är inte berett att föreslå någon åtgärd i syfte att ändra tidsfristen för talan vid domstol. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottet konstaterar att den befintliga regleringen om rättegångskostnader i mål om bl.a. vårdnad ger en möjlighet att förplikta en part att helt eller delvis ersätta motparten för hans eller hennes rättegångskostnad. Så är fallet t.ex. om en förälder som inte har vårdnaden gång på gång väcker talan om att få vårdnaden överflyttad till sig. Utskottet är inte berett att ta initiativ till att ändra regleringen om rättegångskostnader i vårdnadsmål. Motionsyrkandet bör därför avslås. Biträde m.m. för barn Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om biträde m.m. för barn. Utskottet hänvisar bl.a. till de lagförslag om barnets delaktighet som utskottet ställt sig bakom. Jämför reservation 8 (V, KD, L) och 9 (SD). I kommittémotion 2020/21:1612 av m.fl. (SD) yrkande 20 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att barn ska få stöd genom en vårdnadsprocess av en särskilt utsedd stödperson, som ska vara med genom hela processen men som däremot inte ska delta vid domstolsförhandlingar. I kommittémotion 2020/21:3922 av m.fl. (SD) yrkande 3 finns ett liknande förslag om att en särskild kontaktperson inom bör utses åt barnet senast i samband med familjemedling. I partimotion 2020/21:2774 av m.fl. (KD) yrkande 40 i denna del begärs ett tillkännagivande till regeringen om att det bör införas en rätt till ett eget juridiskt ombud för barn som är föremål för en vårdnadstvist. Samma förslag finns i kommittémotion 2020/21:3969 av m.fl. (KD) yrkande 2. Motsvarande förslag om ett juridiskt ombud eller biträde för barn i tvister om bl.a. vårdnad läggs också fram i kommittémotionerna • 2020/21:3275 av m.fl. (L) yrkande 22 och 2020/21:3938 av m.fl. (L) yrkande 3 • 2020/21:3928 av m.fl. (V) yrkande 2. Regleringen om barnets delaktighet m.m. De nya reglerna om barnets delaktighet Den nya regleringen om barnets delaktighet innebär att barnet ska få information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor om vårdnad, boende och umgänge och att barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. ska som utgångspunkt tala med barnet inom ramen för sitt arbete med utredningar i mål om vårdnad, boende eller umgänge, dvs. inte försöka klarlägga barnets åsikter på något annat sätt. Även en socialnämnd som ska lämna snabbupplysningar ska – om det inte är olämpligt – höra barnet. Detta ska kunna göras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Ytterst är det domstolens ansvar att kraven på delaktighet är uppfyllda i ett mål om vårdnad, boende eller umgänge. Barnet får, liksom tidigare, höras inför domstolen om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Enligt socialtjänstlagen ska socialnämnden bl.a. verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden samt bedriva uppsökande verksamhet och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn och unga far illa. har också i samtliga fall där ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge har avgjorts ett särskilt ansvar för att vid behov ge stöd och hjälp åt barnet, vilket stryker under betydelsen av att nämnden inte tar sin hand från ett vårdnads-, boende- eller umgängesärende bara för att sakfrågan har avgjorts. Den kontakt som socialnämnden får med föräldrarna och barnet under vårdnads- eller umgängesfrågans behandling bör vara en god grund för fortsatta kontakter efter det att domstolen har avgjort saken. (Se 5 kap. 1 § socialtjänstlagen samt och , Nya sociallagarna, , kommentaren till 5 kap. 1 § socialtjänstlagen.) Regeringen redovisar i propositionen att flera remissinstanser menar att de förslag som vårdnadsutredning lämnar inte är tillräckliga för att säkerställa barnets rätt att komma till tals och vara delaktigt. De anser t.ex. att det bör finnas större möjligheter än att låta barn medverka i en huvudförhandling, att barnet bör få ett eget biträde i vårdnadstvister och att barn bör få egen talerätt i mål om vårdnad, boende eller umgänge, eller att frågorna i vart fall ska utredas vidare. Regeringen påpekar att utredningen har övervägt frågorna och bedömt att det i dessa delar inte bör genomföras några ändringar. De flesta remissinstanser, däribland flertalet domstolar och kommuner, delar eller invänder inte mot utredningens bedömningar i de aktuella frågorna. Regeringen konstaterar att frågorna är komplexa och att utredningen inte lämnar några förslag här. Det är redan av den anledningen inte aktuellt att inom ramen för detta lagstiftningsärende genomföra några ändringar i dessa delar. vårdnadsutredning övervägde i betänkandet Se barnet! (SOU 2017:6) frågan om att införa en möjlighet för domstolen att utse ett juridiskt biträde för barn i mål om vårdnad, boende eller umgänge. Utredningen bedömde att det inte bör införas en sådan möjlighet. Utredningen konstaterade att om det infördes en möjlighet för barn att få ett biträde i processen, skulle biträdets uppgift vara att företräda barnets intressen och bevaka barnets rätt under processen. Ett biträde skulle också kunna säkerställa barnets rätt till information under handläggningen i domstol. Ett biträde skulle alltså kunna säkerställa barnets perspektiv och delaktighet i processen. Enligt utredningen skulle dock ett biträde för barnet också kunna medföra en rad negativa konsekvenser. Eftersom ett biträdes uppgifter först och främst skulle vara lika , skulle barnet behöva samtala om samma saker med ytterligare en aktör. Detta skulle kunna upplevas som förvirrande och ansträngande för barnet. Flera av de barn som utredningen träffat har uttryckt att det varit påfrestande att samtala med . Vidare finns bl.a. risken för att ytterligare en aktör i processen skulle medföra att föräldrarnas konflikt trappas upp, vilket skulle kunna påverka barnet negativt och göra domstolsprocessen mer svårhanterad än . Att barnet skulle få en direkt kanal att förmedla sina åsikter genom skulle också kunna medföra att föräldrarnas tryck och påverkan på barnet skulle öka. Det skulle i sin tur kunna innebära en risk för att barnet drogs in i föräldrarnas konflikt i större utsträckning än . Därutöver pekade utredningen på avgränsningsproblem i fråga om bl.a. i vilka fall och när i processen ett biträde ska utses. Vidare går det enligt utredningen inte heller att bortse från att det skulle vara kostsamt att införa en rätt till ett eget biträde för barn. Utredningen ansåg att tillgängliga resurser i första hand bör läggas på insatser som kan verka dämpande på konfliktnivån i processen. Utredningen hänvisade även till att den i sitt betänkande föreslagit flera lagändringar och andra åtgärder som syftar till att säkerställa barns rätt och delaktighet i processen och som kommer att leda till att barnets perspektiv och rättigheter stärks. Mot den bakgrunden ansåg utredningen att det inte finns tillräckligt starka skäl att föreslå en möjlighet till biträde för barn. Det kan dock enligt utredningen finnas anledning att överväga frågan på nytt när förslagen varit i kraft och kan utvärderas. anför i sitt yttrande att det inte är berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2020/21:3922 (SD) yrkande 3, om att en särskild kontaktperson bör utses för barnet senast i samband med familjemedling, och anser därför att civilutskottet bör avstyrka motionsyrkandet. När det gäller frågan om ett juridiskt ombud eller biträde för barn konstaterar civilutskottet att de lagförslag som utskottet tidigare i betänkandet ställt sig bakom syftar till att säkerställa barnets rätt och delaktighet i processen samt kommer att leda till att barnets perspektiv och rättigheter stärks. Utskottet konstaterar vidare att vårdnadsutredning ansåg att det mot bakgrund av lagförslagen inte finns tillräckligt starka skäl att föreslå en möjlighet till biträde för barn, men att det kan finnas anledning att överväga frågan på nytt när den nya regleringen varit i kraft och kan utvärderas. Utskottet instämmer i den bedömningen och finner därför inte anledning att ta något initiativ i saken. När det sedan gäller frågan om en stöd- eller kontaktperson för barnet inom konstaterar civilutskottet att socialnämnden ska verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden samt bedriva uppsökande verksamhet och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn och unga far illa. har också i samtliga fall där ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge har avgjorts ett särskilt ansvar för att vid behov ge stöd och hjälp åt barnet, vilket stryker under betydelsen av att nämnden inte tar sin hand från ett vårdnads-, boende- eller umgängesärende bara för att sakfrågan har avgjorts. Den kontakt som socialnämnden får med föräldrarna och barnet under vårdnads- eller umgängesfrågans behandling bör vara en god grund för fortsatta kontakter efter det att domstolen har avgjort saken. Mot den bakgrunden, och i enlighet med socialutskottets förslag, är civilutskottet inte berett att ta något initiativ heller i denna fråga. Därmed bör samtliga motionsyrkanden avslås. Automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar. Utskottet hänvisar till ett propositionsförslag som gör det möjligt att i samband med en elektronisk bekräftelse av faderskap anmäla gemensam vårdnad om ett barn samt förutsätter att regeringen vidtar de åtgärder som slutsatser kan ge anledning till. Jämför reservation 10 (SD, C, L). I kommittémotion 2020/21:3922 av m.fl. (SD) yrkande 6 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att ett barn från födseln ska stå under vårdnad av båda föräldrarna, om dessa är kända. I kommittémotion 2020/21:3960 av m.fl. (C) yrkande 5 finns ett liknande förslag om att vårdnaden ska bli gemensam för ogifta föräldrar i samband med att föräldraskapet fastställs. Bestämmelserna i 6 kap. om vårdnad innebär, såvitt här är av intresse, bl.a. följande. Om föräldrarna är gifta med varandra, har de gemensam vårdnad från barnets födsel. Om föräldrarna inte är gifta med varandra, är modern ensam vårdnadshavare. Om föräldrarna senare ingår äktenskap med varandra, får de gemensam vårdnad om barnet. Om en av föräldrarna är ensam vårdnadshavare och föräldrarna vill ha gemensam vårdnad, kan de tillsammans lämna in en ansökan till domstolen som då ska besluta om gemensam vårdnad om det inte är uppenbart att en sådan vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Föräldrarna kan också få gemensam vårdnad genom registrering hos efter anmälan av dem båda. En sådan anmälan kan göras antingen till socialnämnden i samband med att nämnden ska godkänna en faderskapsbekräftelse eller också direkt till under förutsättning att beslut om vårdnaden inte har meddelats tidigare. I övrigt kan vårdnaden ändras genom avtal som godkänns av social-nämnden eller genom beslut av domstol. presenterades departementspromemorian Gemensam vårdnad för ogifta föräldrar samt en språklig och redaktionell översyn av 6 kap. föräldra-balken (Ds 1999:57). I promemorian föreslogs bl.a. att föräldrar som inte är gifta med varandra när barnet föds ska få gemensam vårdnad när har gått från det att faderskapet har fastställts genom en bekräftelse som har godkänts av socialnämnden, om ingen av föräldrarna anmäler till socialnämnden att han eller hon motsätter sig gemensam vårdnad. Regeringen behandlade promemorians förslag i proposition 2009/10:192 Umgängesstöd och förutsättningar att tala med barn. I propositionen konstaterade regeringen bl.a. att det för ogifta föräldrar som är ense om att ha gemensam vårdnad finns ett antal möjligheter att på ett enkelt sätt få det. Enligt regeringen innebar promemorians förslag här ingen förbättring, eftersom det inte skulle finnas någon anledning att vänta på att få gemensam vårdnad. För ogifta föräldrar som inte är ense i vårdnadsfrågan kunde det säkert i vissa fall ifrågasättas om det verkligen finns förutsättningar för gemensam vårdnad. Detta gällde särskilt mot bakgrund av den utveckling som skett sedan promemorian presenterades 1999. Den presumtion för gemensam vårdnad som i praktiken infördes upphävdes genom vårdnadsreform. Det måste numera, anförde regeringen vidare, i stället i varje enskilt fall göras en bedömning med utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Det var därför enligt regeringen inte en lämplig lösning att ha en reglering som innebär att gemensam vårdnad kan uppkomma om inte en anmälan görs inom , dvs. på grund av passivitet. Regeringen gjorde sammanfattningsvis bedömningen att promemorians förslag inte borde genomföras. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen konstaterade utskottet, i likhet med regeringen, att situationen var annorlunda mot den som gällde när promemorians förslag lämnades . Någon presumtion för gemensam vårdnad fanns inte längre, utan det måste i stället i varje enskilt fall göras en bedömning med utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Mot denna bakgrund instämde utskottet i regeringens bedömning att förslaget om automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar inte borde genomföras, och följde utskottets förslag (bet. 2009/10:CU20, rskr. 2009/10:358). Proposition om modernare regler för bl.a. bekräftelse av föräldraskap I proposition 2020/21:176 Modernare regler för bekräftelse av föräldraskap, faderskapsundersökningar och för att åstadkomma könsneutral föräldraskapspresumtion lämnar regeringen förslag som gör det möjligt att bekräfta föräldraskap digitalt från barnets födelse. Regeringen gör också bedömningen att det bör vara möjligt för föräldrar att göra en anmälan om gemensam vårdnad i samband med en sådan digital bekräftelse av ett föräldraskap, vilket i sig inte förutsätter några lagändringar. har haft i uppdrag att bl.a. genomföra en kartläggning för att belysa hur svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med (dir. 2018:20). Uppdraget redovisades i betänkandet och svensk rätt (SOU 2020:63). Utredningen har kommit fram till att det inte överensstämmer med artikel 18.1 att föräldrar som är ogifta vid sitt barns födelse inte ges gemensam vårdnad om barnet. Motsvarande motionsyrkanden om automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar behandlades senast av utskottet i betänkande 2020/21:CU6. Utskottet avstyrkte då motionsyrkandena av följande skäl: I likhet med tidigare konstaterar utskottet att det i betänkandet Nya regler om faderskap och föräldraskap (SOU 2018:68) lämnas förslag som gör det möjligt att i samband med en elektronisk bekräftelse av faderskap anmäla gemensam vårdnad om ett barn. En proposition i saken förväntas . Utskottet konstaterar vidare att i sitt överlämnade betänkande har kommit fram till att det inte överensstämmer med att föräldrar som är ogifta vid sitt barns födelse inte ges gemensam vårdnad om barnet. Utskottet förutsätter att regeringen vidtar de åtgärder som slutsatser kan ge anledning till. Därmed finner utskottet inte skäl för någon åtgärd från sida med anledning av motionerna, och motionsyrkandena bör följaktligen avslås. följde utskottets förslag. I likhet med tidigare konstaterar utskottet att det i proposition 2020/21:176 Modernare regler för bekräftelse av föräldraskap, faderskapsundersökningar och för att åstadkomma könsneutral föräldraskapspresumtion lämnas förslag som gör det möjligt att bekräfta föräldraskap digitalt från barnets födelse. I samband med en sådan elektronisk bekräftelse av föräldraskap kommer det att vara möjligt att anmäla gemensam vårdnad om ett barn. Utskottet konstaterar vidare att i sitt överlämnade betänkande har kommit fram till att det inte överensstämmer med att föräldrar som är ogifta vid sitt barns födelse inte ges gemensam vårdnad om barnet. Utskottet förutsätter, på samma sätt som tidigare, att regeringen vidtar de åtgärder som slutsatser kan ge anledning till. Därmed finner utskottet inte skäl för någon åtgärd från sida med anledning av motionerna, och motionsyrkandena bör följaktligen avslås. Barnets bästa och kriterier i fråga om vårdnad Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om barnets bästa och kriterier i fråga om vårdnad. Utskottet hänvisar till innebörden av den reglering som utskottet ställt sig bakom. Jämför reservation 11 (SD) och 12 (V). I kommittémotion 2020/21:3922 av m.fl. (SD) föreslås ett tillkännagivande till regeringen om gemensam vårdnad som norm. Enligt motionärerna bör gemensam vårdnad alltid vara utgångspunkten. Först när det är klarlagt att gemensam vårdnad inte är möjlig, eller där barnets bästa talar för ensam vårdnad, bör detta beslutas. Dock ska särskilda regler gälla när våld eller andra övergrepp förekommit (yrkande 4). I samma motion begärs också ett tillkännagivande till regeringen om att det vid prövningen av barnets bästa och av vårdnadsfrågan bör fästas större vikt vid respektive förälders förståelse för barnets behov av den andra föräldern samt möjligheterna och viljan att tillgodose dessa behov hos barnet (yrkande 5). I kommittémotion 2020/21:3928 av m.fl. (V) föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att en domstol inte ska kunna besluta om gemensam vårdnad mot en förälders vilja i de fall där en förälder har utsatt den andra föräldern eller barnet för våld eller övergrepp av annat slag (yrkande 4). I samma motion begärs också ett tillkännagivande till regeringen om att en domstol aldrig ska kunna besluta om gemensam vårdnad mot båda föräldrarnas vilja (yrkande 5). Regleringen om barnets bästa Genom den nya regleringen om barnets bästa tydliggörs i att barnets bästa ska vara avgörande för alla frågor om vårdnad, boende och umgänge, inte bara vid beslut i sådana frågor. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska, liksom tidigare, det fästas avseende särskilt vid – risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa – barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Den nya regleringen med ändrade kriterier i fråga om vårdnad De ändrade kriterierna när frågan om huruvida vårdnaden ska vara gemensam eller inte avgörs innebär att särskilt avseende ska fästas vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och ta ett gemensamt ansvar i frågor om barnet (i stället för, som tidigare, vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet). Vidare ska domstolen kunna besluta om gemensam vårdnad även om båda föräldrarna motsätter sig den vårdnadsformen. När det gäller presumtion i vårdnadsfrågan anför regeringen i propositionen följande (s. 70): Gemensam vårdnad är i de allra flesta fall en bra vårdnadsform för barn och föräldrar. Särskilt för barnets skull är det viktigt att båda föräldrarna tar ansvar för barnet och är delaktiga i barnets liv – en grundförutsättning som också kommer till uttryck i t.ex. FN:s konvention om barnets rättigheter (, artikel 18). Det finns dock situationer när det är bäst för ett barn att en förälder ges ensam vårdnad. En prövning måste därför alltid göras av omständigheterna i det enskilda fallet och med beaktande av de kriterier som lagen ställer upp (se även CRC/C/GC/2013/14 p. Det bör således inte finnas någon presumtion för vare sig gemensam eller ensam vårdnad (jfr dock bedömning i SOU 2020:63 s. 454). Det nya kriteriet i fråga om föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och ta ett gemensamt ansvar i frågor om barnet När det gäller det nya kriteriet i fråga om föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och ta ett gemensamt ansvar i frågor om barnet anför regeringen i propositionen bl.a. följande (s. 70 f.): Den hittillsvarande regleringen, om att domstolen ska fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet, har medfört ett alltför stort fokus på hur föräldrarnas samarbete ser ut och har i vissa fall kunnat vara konfliktdrivande. Det har blivit ett fokus i processen på att lyfta fram den andra förälderns brister i stort och smått för att visa på de samarbetsproblem som finns. Den nya formuleringen, att särskilt avseende i stället ska fästas vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och ta ett gemensamt ansvar i frågor om barnet, innebär enligt regeringen en tydligare fokusering på barnet och konsekvenserna för barnet. Detta motsvarar också bättre hur domstolarna i praktiken bedömer frågan. Incitamentet för parterna att agera på ett sätt som inte driver på en konflikt kan då öka, liksom viljan att – i barnets intresse – försöka hitta lösningar på gemensamma problem. Genom att flytta fokus från föräldrarna och deras samarbete till barnet och föräldrarnas gemensamma ansvar för barnet stärks enligt regeringen också barn- och barnrättsperspektivet i regleringen. Det viktiga här bör inte vara hur föräldrarnas kontakter ser ut, utan i vilken utsträckning deras agerande påverkar barnet. Barnets bästa ska vara överordnat föräldrarnas samarbetsförmåga. Regeringen påpekar också att det är viktigt att uppmärksamma att det finns skillnader mellan att ta ett gemensamt ansvar och att ha samarbetsförmåga. Att föräldrarna tar ett gemensamt ansvar innebär att de tillsammans kan lösa frågor som rör barnet och som omfattas av vårdnadsansvaret. Det kan t.ex. handla om att fatta beslut om skolval eller annan omsorg för barnet. Det kan också handla om att säkerställa att barnet får tillgång till olika stöd- och hjälpinsatser som barnet kan behöva och som kräver båda vårdnadshavarnas samtycke. Detta kan göras genom omfattande eller få kontakter, och kontakterna kan vara muntliga eller skriftliga. Det är således möjligt att ta ett gemensamt ansvar trots att föräldrarnas samarbete i praktiken är mycket begränsat.