bet · H801CU6 · 2021-03-11 00:00:00 — De skapar ett gemensamt regelverk när det gäller i vilket land och enligt vilket lands lag en bodelning eller någon annan fråga om makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden ska prövas. De innehåller också regler om äktenskapsförord och lagvalsavtal samt om erkännande och verkställighet av avgöranden som har meddelats i en annan medlemsstat. Begreppet makar definieras inte i förordningstexten. I praxis från framhålls att personers rättsliga status, som omfattar regler om att ingå äktenskap, förvisso är ett område som faller under medlemsstaternas befogenheter och att dessa befogenheter inte får inskränkas av unionsrätten. Medlemsstaterna är därmed fria att själva bestämma om personer av samma kön ska kunna ingå äktenskap eller inte. När medlemsstaterna utövar denna befogenhet är de dock enligt domstolen skyldiga att följa unionsrätten och i synnerhet bestämmelserna i fördraget om varje unionsmedborgares rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. har också i en dom slagit fast att begreppet ”make eller maka” i det s.k. rörlighetsdirektivet är könsneutralt och därmed kan omfatta en make eller maka av samma kön. Enligt domstolen finns det, när det gäller frågan om uppehållsrätt enligt direktivet, inte någon möjlighet för en medlemsstat att åberopa sin nationella rättsordning för att motsätta sig erkännande av ett samkönat äktenskap som ingåtts i en annan medlemsstat. (Se m.fl., C-673/16, EU:C:2018:385.) Samkönade äktenskap m.m. i är samkönade äktenskap tillåtna i samtliga nordiska länder. I förhållandet mellan dessa länder gäller konventionen av mellan , , , och innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (den nordiska äktenskapskonventionen). Konventionen reglerar frågor om bl.a. domstols behörighet, konkurrerande förfaranden, tillämplig lag och erkännande av avgöranden. Den nordiska äktenskapskonventionen införlivades i svensk rätt genom förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap, förkortad NÄF. De bestämmelser i som gällde makars förmögenhetsförhållanden överfördes till en ny lag, lagen (2019:234) om makars och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer (prop. 2018/19:50, bet. 2018/19:CU14, rskr. 2018/19:184). Övriga bestämmelser om bl.a. äktenskap finns kvar i NÄF. Det finns inte något undantag för samkönade äktenskap i den nya lagens nordiska regler om makars förmögenhetsförhållanden (3 kap. lag). NÄF i sin tur gällde tidigare endast för äktenskap som ingåtts mellan en man och en kvinna. Den inskränkningen togs bort lagstiftningsärende, och även NÄF är alltså numera tillämplig på samkönade äktenskap. Som skäl för förändringen anfördes i propositionen (s. 66) följande: förordning gäller inte för äktenskap som ingås mellan två kvinnor eller två män (23 §). Paragrafen infördes i samband med att det blev möjligt för samkönade par att ingå äktenskap i . Paragrafen måste ses i ljuset av att det inte var möjligt att ingå samkönade äktenskap i alla nordiska länder. Det fanns då alltså inget gemensamt nordiskt synsätt i frågan. Vid införandet av lagstiftningen gjordes bedömningen att det, för att undvika rättsosäkerhet, behövde förtydligas i förordningen att samkönade äktenskap inte omfattas av reglerna (se bet. 2008/09:CU19 s. 21). Det bör dock noteras att den nordiska äktenskapskonventionen inte innehåller några bestämmelser som utesluter samkönade äktenskap eller samkönade makar från konventionens tillämpningsområde. En avgörande skillnad i förhållande till det ställningstagande som gjordes är att möjligheten att ingå samkönade äktenskap har införts i samtliga nordiska länder. Vid departementsförhandlingar med de nordiska länderna har en samsyn funnits om att konventionen måste ges den tolkningen att den även gäller samkönade äktenskap. Det finns därför inte anledning att föra in något undantag för samkönade äktenskap motsvarande det som finns i 23 § förordning och som inte har någon motsvarighet i de andra nordiska ländernas lagstiftning. Den nordiska äktenskapskonventionen gäller enbart för äktenskap och alltså inte för registrerade partnerskap. Som en följd av detta omfattas inte registrerade partnerskap av vare sig bestämmelserna i eller de nordiska bestämmelserna lag om makars och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer. Emellertid ska bestämmelserna om äktenskap i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap vara till vägledning för rättstillämpningen i fråga om andra rättsordningars institut som liknar äktenskap enligt svensk lag och som omfattar par av samma kön, exempelvis registrerade partnerskap (bet. 2008/09:CU19 s. 22). I rättsliga vägledning om vigsel i internationella förhållanden står bl.a. följande om utländska registrerade partnerskap i : Ett utländskt partnerskap kan registreras i folkbokföringen om rättsverkningarna motsvarar ett svenskt äktenskap. Det är vid bedömningen framför allt viktigt att ett ingånget partnerskap är ett äktenskapshinder enligt det aktuella landets lag. Ett utländskt partnerskap registreras i folkbokföringen antingen som ett äktenskap eller som ett registrerat partnerskap beroende på när det ingicks. Ett utländskt partnerskap ingånget eller senare registreras normalt som ett äktenskap, medan ett utländskt partnerskap som ingåtts före registreras som ett partnerskap. Motsvarande motionsyrkanden om registrerade partnerskap och samkönade äktenskap inom EU har behandlats av utskottet , i betänkande 2019/20:CU17. Utskottet avstyrkte då motionsyrkandet med hänvisning till sitt ställningstagande i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet anförde där följande: Som utskottet tidigare uttalat är det en uppgift för att i internationella förhandlingar verka för en reglering på internationell nivå som möter de behov av rättssäkerhet som finns för par av samma kön och som jämställer dem med par av olika kön. Lika behandling av samkönade par är också en fråga som regeringen driver i förhandlingarna inom EU. Utskottet kan konstatera att regeringen redan bedriver ett arbete i linje med motionsönskemålen. Det finns därför inte behov av något tillkännagivande, varför motionsyrkandet bör avslås. följde utskottets förslag. När det gäller motion 2020/21:2133 (S) yrkande 6, om att regeringen ska verka för att registrerade partnerskap och samkönade äktenskap ska vara giltiga i hela EU, står utskottet fast vid den ståndpunkt som utskottet och tidigare gett uttryck för. Motionsyrkandet bör därmed avslås. När det sedan gäller frågan om ett regelverk för samkönade äktenskap och registrerade partnerskap inom konstaterar utskottet att samkönade äktenskap är tillåtna i samtliga nordiska länder . I förhållandet mellan dessa länder gäller den nordiska äktenskapskonventionen. Konventionen innehåller inte några bestämmelser som utesluter samkönade äktenskap eller samkönade makar från dess tillämpningsområde, och det har vid departementsförhandlingar mellan de nordiska länderna funnits en samsyn om att konventionen måste ges den tolkningen att den även gäller samkönade äktenskap. Mot den bakgrunden har NÄF ändrats på så sätt att den gjorts tillämplig på samkönade äktenskap. Även de nordiska reglerna om makars förmögenhetsförhållanden, som finns intagna lag om makars och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer, är tillämpliga på samkönade äktenskap. Däremot gäller den nordiska äktenskapskonventionen inte för registrerade partnerskap. Som en följd av detta omfattas inte registrerade partnerskap av vare sig bestämmelserna i eller de nordiska bestämmelserna lag om makars och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer. Emellertid ska bestämmelserna om äktenskap lag om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap vara till vägledning för rättstillämpningen i fråga om andra rättsordningars institut som liknar äktenskap enligt svensk lag och som omfattar par av samma kön, exempelvis registrerade partnerskap. Vidare gäller enligt rättsliga vägledning om vigsel i internationella förhållanden att ett utländskt partnerskap registreras i folkbokföringen antingen som ett äktenskap eller som ett registrerat partnerskap beroende på när det ingicks. Ett utländskt partnerskap som ingåtts eller senare registreras normalt som ett äktenskap, medan ett utländskt partnerskap som ingåtts före registreras som ett partnerskap. Därmed finner utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motion 2020/21:597 (V) yrkandena 24 och 25. Även dessa motionsyrkanden bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ändringar i reglerna om betänketid vid äktenskapsskillnad. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 3 (M). I kommittémotion 2020/21:3103 av m.fl. (M) yrkande 13 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att fler situationer ska undantas från kravet på betänketid än . Motionärerna föreslår avskaffad betänketid när bara den ena maken begär äktenskapsskillnad och det inte finns barn med i bilden. Bestämmelser om äktenskapsskillnad finns i 5 kap. . Äktenskapsskillnad ska i vissa fall föregås av en betänketid . Vid en gemensam ansökan om äktenskapsskillnad ska sålunda betänketid löpa, om båda makarna begär det eller om någon av dem varaktigt bor tillsammans med ett eget barn som står under den makens vårdnad (1 §). Betänketid ska också löpa om bara en av makarna vill att äktenskapet ska upplösas (2 §). Om makarna lever åtskilda , har dock var och en av dem rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid (4 §). En rätt till omedelbar äktenskapsskillnad finns också om det skulle röra sig om ett tvångsäktenskap, barnäktenskap, äktenskap mellan vissa nära släktingar eller tvegifte (5 §). Betänketiden inleds när makarna gemensamt ansöker om äktenskapsskillnad eller när den ena makens yrkande om äktenskapsskillnad delges den andra maken. När betänketiden löpt , ska dom på äktenskapsskillnad meddelas om någon av makarna då framställer ett särskilt yrkande om det. Om ett sådant yrkande inte har framställts från betänketidens början, har frågan om äktenskapsskillnad fallit. (Se 3 §.) Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2019/20:CU17. Utskottet var då, liksom tidigare, inte berett att föreslå något initiativ från sida i syfte att ändra reglerna om betänketid vid äktenskapsskillnad. Motionsyrkandena avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Utskottet är fortfarande inte berett att föreslå något initiativ från sida i syfte att ändra reglerna om betänketid vid äktenskapsskillnad. Motionsyrkandet bör därför avslås. Giftorättens omfattning vid bodelning Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om giftorättens omfattning vid bodelning. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 4 (L). I kommittémotion 2020/21:3248 av m.fl. (L) yrkande 8 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att egendom som makar innehade före äktenskapet samt det som tillfallit dem därefter genom arv eller gåva ska undantas från bodelning, om inte makarna kommit överens om något annat genom äktenskapsförord. Enligt 1 kap. 3 § råder varje make över sin egendom och svarar för sina skulder. En make har således ingen äganderätt till den andra makens egendom under ett bestående äktenskap. Närmare bestämmelser om makars egendom finns i 7 kap. . Bestämmelserna innebär bl.a. följande. En makes egendom är giftorättsgods i den utsträckning den inte är enskild egendom. Enskild egendom är bl.a. egendom som till följd av äktenskapsförord är enskild, egendom som en make har fått i gåva av någon annan än den andra maken med det villkoret att egendomen ska vara mottagarens enskilda, egendom som en make har fått genom testamente med det villkoret att den ska vara mottagarens enskilda samt egendom som en make har ärvt och som enligt testamente av arvlåtaren ska vara mottagarens enskilda. När ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad, ska makarnas egen-dom enligt allmänna bestämmelser i 9 kap. fördelas mellan dem genom bodelning. Denna ska göras med utgångspunkt i egendomsför-hållandena den dag då talan om äktenskapsskillnad väcktes. I 10 kap. anges vilken egendom som ska ingå i bodelningen. All egendom som en make äger och som inte gjorts till makens enskilda ska som regel ingå. Hur makarnas andelar av det gemensamma giftorättsgodset ska beräknas framgår av 11 kap. . Från en makes giftorättsgods ska räknas av så mycket att det täcker de skulder som den maken hade när talan om äktenskapsskillnad väcktes. Det som återstår av makarnas giftorättsgods – när avdrag gjorts för att täcka skulderna – ska läggas samman, och värdet ska därefter delas lika mellan makarna. Möjligheterna att jämka resultatet av en bodelning vid äktenskapsskillnad framgår av 12 kap. . Jämkning ska ske i den utsträckning det med hänsyn särskilt till äktenskapets längd, men även till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt, är oskäligt att en make vid bodelning ska lämna egendom till den andra maken i den omfattning som följer av de allmänna reglerna. I sådana fall ska bodelningen i stället göras så att den förstnämnda maken får behålla mer av sitt giftorättsgods. Den beskrivna jämkningsregeln aktualiseras enligt sin lydelse främst vid kortvariga äktenskap. I förarbetena anges att en likadelning ofta kan framstå som oskälig om ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad efter endast , varmed som riktmärke avses högst (inklusive sådan tid som makarna före äktenskapet har bott tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden). Detta gäller främst om den ena maken har fört in egendom till ett stort värde i boet när äktenskapet ingicks, men kan även gälla i fall där en make under ett kortvarigt äktenskap har ärvt betydande egendom eller fått den genom gåva eller testamente. (Se prop. 1986/87:1 s. 185 f.) Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet vidhöll då sin ståndpunkt att det inte fanns skäl att ta initiativ till en ändring i reglerna om giftorättens omfattning vid bodelning på det sätt som föreslogs i motionen. Utskottet framhöll också de möjligheter till jämkning av resultatet av en bodelning som den ovan beskrivna regleringen erbjuder. Motionsyrkandet avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som utskottet och tidigare gett uttryck för, och motionsyrkandet bör därför avslås. Makars pensionsrättigheter vid bodelning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om makars pensionsrättigheter vid bodelning. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete och tidigare ställningstagande. I motion 2020/21:1710 yrkande 1 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att intjänad tjänstepension ska ingå i bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. Ett motsvarande förslag finns i motion 2020/21:3558 av och (båda M) yrkande 5. Som framgår av föregående avsnitt om giftorättens omfattning vid bodelning ska makarnas egendom fördelas mellan dem genom bodelning när deras äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad. I 10 kap. anges vilken egendom som ska ingå i bodelningen. All egendom som en make äger och som inte gjorts till makens enskilda ska som regel ingå, dvs. allt giftorättsgods (1 §). Det finns dock vissa undantag från regeln att allt giftorättsgods ska ingå i bodelningen. Det rör sig bl.a. om rättigheter som inte kan överlåtas eller som i annat fall är av personlig art, om det skulle strida mot vad som gäller för rättigheten att låta den ingå i bodelning (3 §). Frågan om huruvida makars pensionsrättigheter bör utjämnas i samband med att ett äktenskap löses upp har varit föremål för lagstiftarens intresse . Den gällande regleringen i 10 kap. 1 och 3 §§ innebär att rätt till pension på grund av privat pensionsförsäkring eller individuellt pensionssparande som huvudregel ingår i bodelningen. Rätt till allmän pension, liksom vanligtvis rätt till tjänstepension, ses däremot som rättigheter som inte kan överlåtas eller som i annat fall är av personlig art och undantas därför från bodelningen. Lagen erbjuder vissa möjligheter till jämkning vid en bodelning för att motverka oskäliga resultat (12 kap. ). Pensionsgruppen överlämnade sin skrivelse Jämställda pensioner? (Ds 2016:19) till regeringen. I skrivelsen presenterar Pensionsgruppen en bred analys utifrån nio olika områden, bl.a. delad pensionsrätt mellan makar. I skrivelsen görs bedömningen att det torde vara rimligt att pensionsrätt för allmän pension inte heller fortsättningsvis ingår i bodelningen. När det gäller pensionsrätt för tjänstepension görs bedömningen att orättvisa bodelningsresultat kan korrigeras genom jämkningsbestämmelserna i . Utifrån den analys som har gjorts och de synpunkter som har lämnats på skrivelsen har Pensionsgruppen bestämt en handlingsplan för det fortsatta arbetet för jämställda pensioner, som är tänkt att vara ett långsiktigt arbete. En del i handlingsplanen är att frågan om möjligheten att dela pensionsrätt ska bli föremål för ytterligare överväganden. Utskottet behandlade senast ett liknande motionsyrkande som de som är aktuella i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet konstaterade då att det pågick ett arbete med att se över frågan om delad pensionsrätt mellan makar. Utskottet ansåg att resultatet av det pågående arbetet inte borde föregripas genom någon åtgärd från , och motionsyrkandet avstyrktes. följde utskottets förslag. Utskottet konstaterar att det fortfarande pågår ett arbete med att se över frågan om delad pensionsrätt mellan makar. Utskottet anser, i likhet med tidigare, att resultatet av det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från . Vidare konstaterar utskottet att lagen erbjuder vissa möjligheter till jämkning för att motverka oskäliga resultat vid en bodelning. Därmed bör motionsyrkandena avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bodelningsförrättningen. Utskottet hänvisar bl.a. till att regeringen följer frågan. Jämför reservation 5 (M, C). I kommittémotion 2020/21:2951 av m.fl. (C) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning som ser över regelverket för bodelning i syfte att uppnå en snabbare och effektivare bodelningsprocess. I kommittémotion 2020/21:3103 av m.fl. (M) yrkande 18 föreslås ett liknande tillkännagivande om att regeringen bör se över hur bodelningsförrättningen kan göras snabbare och effektivare. Ett motsvarande förslag finns i motion 2020/21:2653 av och (båda M). I 17 kap. finns bestämmelser om bodelningsförrättare. Bestämmelserna innebär bl.a. följande. Om makarna inte kan enas om en bodelning, ska domstolen på ansökan av en av dem förordna någon att vara bodelningsförrättare. Bodelningsförrättaren ska vid behov se till att en bouppteckning förrättas. Båda makarna ska uppge sina tillgångar och skulder. Om en make låter bli att lämna uppgifter till bouppteckningen, får domstolen på ansökan av bodelningsförrättaren förelägga och döma ut vite. Bodelningsförrättaren ska bestämma tid och plats för bodelning samt kalla makarna till förrättningen. Att en make som bevisligen blivit kallad uteblir från förrättningen hindrar enligt förarbetena inte att bodelningen ändå slutförs (se prop. 1986/87:1 s. 224). Kan makarna inte komma överens, ska bodelningsförrättaren pröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för bodelningen och inte är föremål för rättegång. I ett sådant fall ska bodelnings-förrättaren själv bestämma om bodelning i enlighet med regler. Bodelningsförrättaren har rätt att få arvode och ersättning för sina utgifter. Kostnaderna ska betalas av makarna med hälften vardera. Bodelnings-förrättaren kan dock vid bodelningen bestämma en annan fördelning, om den ena maken genom vårdslöshet eller försummelse har orsakat ökade kostnader eller om makarnas ekonomiska förhållanden ger särskild anledning till det. En make som är missnöjd med bodelningen får klandra den genom att efter delgivningen väcka talan mot den andra maken vid en domstol. Om bodelningen inte klandras , blir den bindande. gav en sakkunnig person i uppdrag att biträda departementet med att utreda vissa frågor om bl.a. skadestånd och bodelning enligt . Uppdraget redovisades i departementspromemorian Några bodelningsfrågor (Ds 2005:34). Promemorian remissbehandlades och låg till grund för lagförslagen i proposition 2006/07:32 Skadestånd och bodelning. I propositionen föreslogs vissa ändringar i bodelningsregler. tillstyrkte regeringens lagförslag (bet. 2006/07:CU14), och följde utskottets förslag (rskr. 2006/07:127). Lagändringarna trädde i kraft . I den nämnda promemorian uppmärksammade utredaren även vissa bodelningsfrågor att överväga för framtiden. Utredaren konstaterade att en makes giftorätt inte preskriberas. Om man införde en preskriptionsregel för rätt till bodelning i torde parternas rättsosäkerhet och andra problem i sammanhanget minska, och därmed skulle också antalet bodelnings-tvister kunna reduceras. Utredaren konstaterade också att praktiskt verksamma jurister kan vittna om stora handläggningsproblem med anledning av parters passivitet och frånvaro från sammanträden. För den part som har det sämst ställt ekonomiskt har slutförandet av bodelningen vanligtvis mycket stor ekonomisk betydelse, och därför är det viktigt med en effektiv handläggning. Mot denna bakgrund, och eftersom ena parten ofta drar fördel av att en förrättning drar ut , borde man enligt utredarens mening överväga om en förrättare bör ges rätten att kalla parterna till sammanträde vid vite för att om möjligt förbättra deras medverkan i saken. För att förhindra att en passiv part otillbörligt försvårar genomförandet av en bodelningsförrättning till men för den andra parten ansåg utredaren att det bör prövas huruvida det bör införas en uttrycklig bestämmelse i 17 kap. efter mönster av 42 kap. 15 § om s.k. stupstocksföreläggande. Utredaren ansåg att det också bör prövas om det finns tillräckliga skäl för att avskaffa möjligheten för en part att under pågående bodelningsförrättning väcka särskild talan i en fråga av betydelse för delningen. Utredaren menade att möjligheten att väcka särskild talan kan missbrukas av den av parterna som vinner på att slutförandet av bodelningen försenas. Vidare borde, enligt utredaren, frågan om en regel om anslutningsöverklagande utredas närmare i syfte att inte båda parterna klandrar bodelningen efter fyraveckorsfristen bara för säkerhets skull. I den nämnda propositionen anfördes att det kan finnas anledning att i något annat sammanhang vidare överväga bl.a. den fråga som behandlas i promemorian om huruvida det bör införas en möjlighet att besluta om sanktioner för att få en part att medverka under en bodelningsförrättning. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet var då, i likhet med tidigare, inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionerna. Motionsyrkandena avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Justitie- och migrationsminister anförde i ett interpellationssvar om snabbare bodelningsprocesser bl.a. följande (ip. 2019/20:169): Bodelning sker oftast i samförstånd, men i de förhållandevis få fall där så inte sker kan en bodelningsförrättare utses. Om en make inte medverkar i en bodelning ger lagen flera möjligheter att rikta åtgärder mot honom eller henne för att skynda på förfarandet. Maken kan av domstol föreläggas vid vite att lämna uppgifter om sina tillgångar och skulder. Han eller hon kan även vitesföreläggas att med straffansvar under ed bekräfta uppgifterna i en bouppteckning.