bet · H801KU20 · 2021-01-26 00:00:00 — I Grundlagberedningens betänkande angavs att beslut av detta slag alltefter omständigheterna kan medföra en ”politisk” bundenhet (SOU 1972:15 s. 101). gjorde i sitt slutbetänkande bedömningen att möjlighet att besluta om tillkännagivanden till regeringen inte borde regleras i regeringsformen (SOU 2008:125 s. 304 f.). Utredningen konstaterade att regeringen inte har någon konstitutionell skyldighet att följa ett tillkännagivande från , men att har möjlighet att utnyttja sin normgivningsmakt eller finansmakt för att åstadkomma det resultat som tillkännagivandet syftar till, om regeringen inte följer ett tillkännagivande. Ytterst har även möjlighet att avge en misstroendeförklaring mot regeringen. Utredningen påpekade även, i enlighet med vad uttalat, att den konstitutionella praxis som vuxit fram innebär att utgångspunkten bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande, och att regeringen om den inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör underrätta om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till varför regeringen inte tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. Vidare konstaterade utredningen att ordningen i allt väsentligt fungerade väl och att det dessutom inte kunde uteslutas att praxis kunde komma att utvecklas ytterligare, något som skulle kunna försvåras med en reglering i grundlag. Den konstitutionella betydelsen och innebörden av tillkänna- givanden analyserades även av av riksdagsordningen. Kommittén framhöll i sitt slutbetänkande att den delade Grundlags- utredningens uppfattning och inte ansåg att det fanns skäl att göra några nya uttalanden i frågan (2012/13:URF3 s. 171 f.). anförde utskottet i sitt ställningstagande att det borde höra till undantagen att tillkännagivanden inte kan slutredovisas VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL 2016/17:KU21 s. 39). Utskottet uttryckte förståelse för att det kan ta tid för regeringen att vidta åtgärder för att behandla frågor i tillkännagivanden som kräver omfattande beredning. Som utskottet har anfört är handläggningstiden för slutbehandlingen av ett enskilt tillkännagivande avhängig tillkännagivandets innehåll och de beredningsåtgärder som förutsätts för en sådan slutbehandling. Regeringen har dock, enligt utskottet, att fullödigt redovisa olika åtgärder som vidtas, eller som den planerar att vidta, som tillkännagivandet ännu inte bedöms vara slutbehandlat. En övergripande beskrivning av hur tillkännagivanden bör hanteras ges i behandling av skrivelser (bet. 2016/17:KU21 s. 41–42). –Utgångspunkten är att regeringen ska följa tillkännagivanden. –Om regeringen gör en annan bedömning än ska regeringen meddela det. –Regeringen har rätt att föra fram uppfattningen att tillkännagivandet därmed är slutbehandlat. –kan acceptera att tillkännagivandet är slutbehandlat. –Ett utskott och kan dock göra en annan bedömning än regeringen och vidhålla sin uppfattning i sak. –Utskottet och kan då säga att tillkännagivandet inte är slutbehandlat. –Det är utskottet och som inom ramen för sin behandling tolkar om tillkännagivandet är tillgodosett och slutbehandlat. –Om har uttalat att ett tillkännagivande inte är slutbehandlat ska regeringen återkomma till med en redovisning av ytterligare åtgärder eller med att regeringen vidhåller sin uppfattning att tillkännagivandet är slutbehandlat. I samband med behandlingen av regeringens skrivelse skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2018/19:75) anförde utskottet i relation till behandlingen av tillkännagivanden (bet. 2018/19:KU21 s. 34, rskr. 2018/19:279) bl.a. att flera utskott i sina yttranden uppmärksammar vikten av att regeringen undviker onödig tidsåtgång i sin behandling av skrivelser. har tidigare anfört att det borde höra till undantagen att tillkännagivanden inte kan slutredovisas , även om det inte är omöjligt att tillkännagivanden har fått en mer krävande karaktär än tidigare (bet. 2005/06:KU34). För tillkännagivanden som är äldre än framhöll utskottet att en avsaknad av åtgärder torde innebära att man kan säga att regeringen i alla fall inte har agerat skyndsamt (bet. 2016/17:KU21 s. 39–40). Utskottet har även anfört att handläggningstiden för slutbehandlingen av ett enskilt tillkännagivande är avhängig tillkänna- givandets innehåll och de beredningsåtgärder som förutsätts för en sådan slutbehandling (bet. 2014/15:KU21 s. 28). I de fall tillkännagivanden inte är slutbehandlade bör regeringen redovisa en bedömning av när de kan bli slutbehandlade (bet. 2015/16:KU21s. VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL I behandlingen av nästkommande års skrivelse skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2019/20:75) vidhöll utskottet liknande I betänkandet anförde utskottet följande (bet. 2020/21:KU2 s. 30): Ett flertal av utskotten uppmärksammar vikten av att regeringen undviker onödig tidsåtgång i sin behandling av tillkännagivanden. utskottet vill i detta sammanhang framhålla vikten av att regeringen behandlar skrivelser skyndsamt och gör ansträngningar för att undvika onödig tidsåtgång när det gäller att behandla Huruvida den redovisade tidsåtgången är rimlig bör bedömas med hänsyn till tillkännagivandets innehåll och de beredningsåtgärder som behöver vidtas. granskade utskottet regeringens hantering av tillkännagivande om att ge direktåtkomst till vissa uppgifter hos andra myndigheter (bet. 2020/2021:KU10). konstaterade utskottet att det tog nära innan regeringen fattade de beslut som innebar att den ansåg att tillkännagivandet kunde ses som slutbehandlat. Utskottet konstaterade att det rört sig om komplicerade frågor och att beredningen såväl inom myndigheter som inom pågått . Utskottet anförde vidare att huruvida den redovisade tidsåtgången är rimlig borde bedömas med hänsyn till tillkännagivandets innehåll och de beredningsåtgärder som behövt vidtas. Vad som framkom i granskningen gav inte anledning till något ytterligare uttalande av utskottet. Genom skrivelser som sänts till har utskottet begärt svar på ett antal frågor. Utskottet fick en promemoria som upprättats inom (bilaga A1.7.2). Av promemorian framgår i huvudsak följande. En fråga gällde vilka beredningsåtgärder samt dessa vidtagits mellan och inom när det gäller tillkännagivanden till regeringen om att införa ett nytt brott, inbrottsstöld, med minimistraffet fängelse . Som svar på frågan angavs följande: bereddes betänkande Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85) inom . beslutade regeringen lagrådsremissen Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott och överlämnade regeringen en proposition med samma namn till (prop. 2016/17:131). I propositionen föreslog regeringen bl.a. att integritetskränkande inslag vid gärningen ska få större genomslag när det bedöms om stöld utgör grovt brott och att det därför ska beaktas om tillgreppet skett efter intrång i även annat boende än bostad. I fråga om tillkännagivanden om bostadsinbrott och inbrottsstöld (bet. 2014/15:JuU1 punkt 21, rskr. 2014/15:77 och bet. 2014/15:JuU14 punkt 26, rskr. 2014/15:138) angav regeringen i propositionen att regeringen avsåg att inhämta beredningsunderlag och därefter återkomma till (se prop. s. 21). VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL påbörjades gemensamberedning av ett utredningsuppdrag om bl.a. inbrottsstöld. fick en utredare i uppdrag att biträda med att utreda vissa straffrättsliga åtgärder mot organiserad tillgreppsbrottslighet. Enligt uppdraget skulle utredaren överväga på vilket sätt integritetskränkningen vid tillgrepp efter inbrott i bostäder kan beaktas ytterligare, på vilket sätt systematiska inslag i stöld- och häleribrottslighet kan beaktas ytterligare, om försök och förberedelse till häleri bör kriminaliseras samt om, och i så fall på vilket sätt, personer vid straffansvar ska kunna stängas ute från butikslokaler, simhallar och andra liknande platser dit allmänheten har tillträde. Oavsett vilka bedömningar övervägandena ledde fram till skulle utredaren lämna författningsförslag till bl.a. ett nytt brott, benämnt inbrottsstöld, med ett minimistraff om fängelse . överlämnade utredaren departements- promemorian Straffrättsliga åtgärder mot tillgreppsbrott och vissa andra brott (Ds 2019:1). Remisstiden gick ut . För att komplettera beredningsunderlaget avseende departements- promemorians förslag till lag om tillträdesförbud till butiker, badanläggningar och bibliotek utarbetades det inom en kompletterande promemoria med förslag till bestämmelser om personuppgiftsbehandling. Gemensamberedning av den kompletterande promemorian påbörjades . tog kontakt med för att komplettera beredningsunderlaget i frågan om åtalsbegräsning när det gäller förslaget om inbrottsstöld. Åklagar- myndigheten lämnade skriftliga synpunkter . remitterades den kompletterande promemorian med förslag till bestämmelser om personuppgiftsbehandling. Remisstiden gick ut . påbörjades gemensamberedningen av lagrådsremissen Tillträdesförbud till butik och förstärkt straffrättsligt skydd mot tillgrepsbrottslighet. Lagrådsremissen beslutades av regeringen och överlämnade regeringen en proposition med samma namn (prop. 2020/21:52) till . Genom propositionens förslag om inbrottsstöld ansåg regeringen att tillkännagivanden om inbrottsstöld var tillgodosedda och därmed slut- behandlade (se prop. s. 15). Bestämmelsen om inbrottsstöld träder i kraft . Vidare önskade utskottet en kommentar angående varför det tog för regeringen att återkomma till med förslag med anledning av det ursprungliga tillkännagivandet. Som svar på frågan angavs bl.a. att det inom pågått lagstiftningsarbete för att integritetskränkande inslag vid stöld ska få större genomslag, att det vidtagits beredningsåtgärder med anledning av tillkännagivandet samt att fler frågor än den om skärpta straff för inbrott har behövt kompletteras i flera avseenden. Utskottet önskade även en kommentar till hur den information som lämnats till förhåller sig till tidigare uttalande att i de fall tillkännagivanden inte är slutbehandlade bör regeringen redovisa en bedömning av när de kan bli slutbehandlade. Som svar på frågan framhölls bl.a. att regeringen i propositionen Grovt fordringsbedrägeri och VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL andra förmögenhetsbrott i fråga om tillkännagivanden om bostadsinbrott och inbrottsstöld (bet. 2014/15:JuU1 punkt 21, rskr. 2014/15:77 och bet. 2014/15:JuU14 punkt 25, rskr. 2014/15:138) angett att den avsåg att inhämta beredningsunderlag och därefter återkomma till (prop. s. 21). Vidare framhölls i svaret att regeringen i propositionen Elektronisk övervakning av kontaktförbud (prop. 2017/18:81) informerade om hanteringen av tillkännagivanden om bl.a. bostadsinbrott och inbrottsstöld 2014/15:JuU1 punkt 21, rskr. 2014/15:77, bet. 2014/15:JuU14 punkt 26, 2014/15:138 och bet. 2016/17:JuU13 punkt 4, rskr. 2016/17:272). framhölls vidare att de löpande beredningsåtgärder som vidtagits med anledning av tillkännagivanden redovisats i skrivelserna skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. s. 13, 17 och 55), skrivelser till regeringen – åtgärder 2018/19:75 s. 10, 14 och 44) och skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2019/20:75 s. 9, 12, 44, 78). Utfrågning med justitie- och migrationsminister Utskottet höll en offentlig utfrågning med justitie- och migrationsminister (bilaga B8). I sin inledning konstaterade att minimistraffet för bostadsinbrott har höjts från sex månaders till ett års fängelse, vilket både var hårdare än vad utredaren föreslog och helt i linje med När det gäller varför han inte startade utredningen om bostadsinbrott förrän anförde han att de under 2015, 2016 och 2017 prioriterade frågor om bl.a. det grova våldet, skjutningarna, terrorism och sexualbrotten. de även med förmögenhetsbrotten , men att ett helhetsgrepp om just bostadsinbrott togs 2018 efter att utredningsdirektiv arbetats fram under anförde vidare att man –2017 inte lät förmögenhetsbrotten helt ligga och vila, då man exempelvis lade fram förslag baserade på betänkande om bl.a. utvidgade möjligheter att döma för grov stöld. Man gav även uppdrag till polisen, tullen framhöll att man i en värld av begränsade resurser måste vara beredd att göra prioriteringar och att han valde att prioritera bl.a. den grova brottsligheten, skjutningarna och mäns våld mot kvinnor. kunde vidare inte påminna sig om att någon dialog förts där blivit informerad om att orsaken till att tillkännagivandet nedprioriterats bl.a. var bristande resurser. Detta var däremot något de i kunde tänka på framöver, att om de fortsatt skulle få tillkännagivanden som är ofinansierade kanske det var ett sätt att möta dem VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL Vidare framhöll att inte mötte tillkännagivandet då den utredningen hade tillkommit mycket tidigare. borde enligt snarare ses som ett exempel på att arbete pågick med egendoms- och förmögenhetsbrotten. Processen för att tillgodose tillkännagivandet från riskdagen startade enligt i och med att de började skriva utredningsdirektiv till en utredning som tillsattes 2018. Statsrådet framhöll i relation till dessa beslut att det nog var en fråga för att ta ställning till om det var korrekt att (2015–2017) prioritera det grova våldet, sexualbrotten, terroristbrotten, vapenbrotten och i stället ta ett helhetsgrepp kring bostads- inbrotten 2018. Utskottet kan konstatera att det tog innan regeringen fattade de beslut som innebar att tillkännagivandena kunde ses som slutbehandlade. Utskottet har förståelse för att det har rört sig om en komplicerad fråga som krävt relativt omfattande utredningsåtgärder, men kan konstatera att konkreta åtgärder för att tillmötesgå de specifika tillkännagivandena inte påbörjades förrän , efter tillkännagivande. Regeringen kan således inte sägas ha behandlat tillkänna- givandet med skyndsamhet. Regeringen har inte någon konstitutionell skyldighet att följa ett tillkännagivande från , men som utskottet tidigare framhållit är utgångspunkten att regeringen följer tillkännagivanden. I enlighet med vad utskottet tidigare framhållit har regeringen även att fullödigt redovisa olika åtgärder som vidtas, eller som den planerar att vidta, som tillkännagivanden ännu inte bedöms vara slutbehandlade. För det granskade ärendet synes det finnas en diskrepans mellan vad framhöll under utfrågningen och vad regeringen kontinuerligt har redovisat till . Under utfrågningen uppgav bl.a. att regeringen , 2016 och delar av 2017 inte vidtog några konkreta åtgärder specifikt med anledning av tillkännagivandena eftersom den under dessa år prioriterade andra frågor, vilket delvis var en konsekvens av bristande resurser. Denna motivering har tidigare inte framkommit i vare sig regeringens kontinuerliga redovisning av tillkännagivandena till eller i svar på ledamöters skriftliga frågor, och inte heller i svar på skriftliga frågor. Utskottet anser att den informationen borde ha framkommit i redovisningarna, vilket också hade möjliggjort för att ta detta i beaktande när regeringens hantering av tillkännagivanden har varit föremål för bedömning. Handläggning av vissa regeringsärenden 2.1Klimatpolitiska handlingsplanens överensstämmelse med klimatlagen I en anmälan till (dnr 2074-2019/20), bilaga A2.1.1, hemställs att granskar regeringen och före detta statsrådet hantering av den klimatpolitisk handlingsplanen och ifall den lever upp till kraven som ställs i klimatlagen. I lagen står det att handlingsplanen bör innehålla utfall av vidtagna åtgärder för utsläpps- minskningar och ange i vilken grad beslutade och planerade utsläpps- minskningar kan förväntas bidra till att de nationella och globala klimatmålen kan nås. Handlingsplanen innehåller inget av detta. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som upprättats inom , bilaga A2.1.2. Propositionen En samlad politik för klimatet – klimatpolitisk handlingsplan Regeringen överlämnade proposition 2019/20:65 En samlad politik för klimatet – klimatpolitisk handlingsplan till . Propositionen var den första klimatpolitiska handlingsplan som regeringen, i enlighet med klimatlagen, överlämnat till . I propositionen föreslås att godkänner det som regeringen föreslår om inriktningen för det klimatpolitiska arbetet. Regeringen redovisar hur det klimatpolitiska arbetet bör bedrivas inklusive de beslutade och planerade åtgärder som bidrar till att nå de nationella och globala klimatmålen. Regeringen föreslår att ökade ansträngningar görs för att integrera klimatpolitiken i alla relevanta politikområden för att nå det långsiktiga och tidssatta utsläppsmålet. Det arbetet bör innefatta att se över all relevant lagstiftning för att det klimatpolitiska ramverket ska få genomslag, att regeringen i samband med nästa översyn av respektive samhällsmål vid behov omformulerar målen så att de är förenliga med klimatmålen och att regelverket tydliggörs så att konsekvensanalyser görs av effekter för klimatet inom de politikområden där det är relevant. I handlingsplanen presenteras vilka åtgärder regeringen avser att vidta dels på tvärsektoriell nivå, dels för olika HANDLÄGGNING AV VISSA REGERINGSÄRENDEN utsläppssektorer med ett särskilt fokus på transportsektorn. Även det klimatrelaterade arbetet som regeringen avser att vidta internationellt och inom EU presenteras. behandling av regeringens klimatpolitiska handlingsplan Miljö- och jordbruksutskottet behandlade regeringens proposition i betänkande 2019/20:MJU16. Av betänkandet (s. 12) framgår att Klimat- presenterade sin rapport för utskottet vid sammanträdet (se mer om rapporten nedan). I betänkandet ställde sig utskottet bakom regeringens förslag om inriktning för det klimatpolitiska arbetet. I sitt ställningstagande uttalade utskottet bl.a. följande (s. 24–25): I likhet med regeringen bedömer miljö- och jordbruksutskottet att aktörer inom alla samhällsområden och alla nivåer behöver bidra för att nå de klimatmål som har beslutat om. Utskottet delar även regeringens bedömning att klimatet behöver integreras i alla relevanta politikområden –inte bara i politik som endast syftar till att minska utsläppen – för att arbetet ska kunna utgå från det långsiktiga tidsatta utsläppsmålet i klimatlagen. Utskottet välkomnar därför den inriktning för klimatpolitiken som regeringen lämnar i handlingsplanen. Utskottet delar regeringens bedömningar av de förändringar som behöver göras och de åtgärder som behöver vidtas för att nå klimatmålen. Utskottet ser positivt på regeringens ansats att göra ökade ansträngningar för att integrera klimatpolitiken i alla relevanta politikområden och instämmer i regeringens bedömning av vad detta arbete bör innefatta. Utskottet konstaterar i likhet med Miljömåls- beredningen att klimatpolitiken är komplex och inte enbart en uppgift för miljöpolitiken. Utskottet delar regeringens och Miljömålsberedningens ställningstagande att regeringen i samband med nästa översyn av respektive samhällsmål vid behov ska omformulera målen så att de är förenliga med klimatmålen. När det gäller frågan om konsekvensanalyser anför regeringen i propositionen att en utgångspunkt för att integrera klimatet i alla relevanta politikområden är att konsekvenser i fråga om utsläpp av växthusgaser är analyserade och ingår i beslutsunderlag. Utskottet välkomnar därför regeringens åtagande att göra regelverket tydligare så att det görs konsekvensanalyser av effekter för klimatet inom de politikområden där det är relevant. Utskottet noterar vidare att regeringen i propositionen anför att den aktivt arbetar för att successivt säkerställa att miljö- och klimatfrågorna, tillsammans med andra relevanta aspekter, blir belysta i beslutsunderlagen. Utskottet noterar även att lyfter fram frågan om konsekvensanalyser i sin rapport och att denna kommer att hanteras i samband med nästa klimatredovisning. Utskottet anser att detta arbete inte bör föregripas. I en reservation (res. 5) av (M), (M), (M) och (KD) anfördes att reservanterna i klimathandlingsplanen saknar en redovisning av hur regeringens beslutade och planerade åtgärder förväntas bidra till att utsläppen minskar och att de nationella och globala klimatmålen nås. Klimathandlingsplanen redogör enbart deskriptivt för de åtgärder som regeringen redan har vidtagit och de reformer som regeringen planerar att föreslå. Det finns ingen konkret HANDLÄGGNING AV VISSA REGERINGSÄRENDEN uppföljning av hur mycket tidigare beslutade åtgärder har minskat utsläppen och bidragit till att uppnå klimatmålen. Det finns inte heller någon redogörelse för hur planerade förslag konkret ska bidra till måluppfyllelsen. För en konkret redovisning krävs att reformer och förslag inte bara beskrivs utan även utvärderas i siffror. Kammaren beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2019/20:314). överlämnade Klimatpolitiska rådet1 sin rapport till regeringen. Rapporten innehåller Klimatpolitiska rådets bedömning av regeringens samlade politik och den klimatpolitiska handlingsplanen. Klimatpolitiska rådets övergripande slutsats i rapporten (s. 27, jfr även tabell 5 på s. 28) är att rådet välkomnar att regeringen presenterat en bred handlingsplan med insatser i många olika sektorer, från lokal till internationell nivå. Rådet framhåller att den allvarligaste bristen är att regeringen inte redovisar i vilken grad de beslutade och aviserade insatserna, i sina delar eller som helhet, bidrar till att klimatmålen kan nås. Därmed uppfyller inte handlingsplanen klimatlagens ambition i detta avseende. Insatserna är därtill genomgående diffust beskrivna och saknar en tidsplan för genomförande. Regeringens behandling av Klimatpolitiska rådets rapport om handlingsplanen I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1, utg.omr. 20) kommenterar regeringen rådets rapport . Regeringen skriver bl.a. följande (s. 161–162): Enligt klimatlagen ska en klimatpolitisk handlingsplan tas fram av varje ny mandatperiod. En handlingsplan som utformas brett i syfte att omfatta olika insatser över hela samhället och inom olika politikområden har bäst förutsättningar att åstadkomma den omställning och de utsläppsminskningar som behövs. Regeringens bedömning är att en handlingsplan som utformas med den utgångspunkten och sträcker sig över mandatperioden inte bör avgränsas till sådana insatser som redan hunnit utredas, utformas i sina detaljer, konsekvensanalyseras och remitteras. Det är angeläget att även områden där regeringen har för avsikt att genomföra åtgärder kan omfattas av en klimatpolitisk handlingsplan, även om de planerade åtgärderna bara kan beskrivas och effektbedömas på en mer översiktlig nivå. Regeringen har påbörjat ett omfattande arbete med att genomföra den klimatpolitiska handlingsplanen. Ansvaret för genomförandet fördelas på ett flertal departement och statsråd och hela berörs av arbetet. Regeringen avser att i denna och kommande klimatredovisningar löpande redogöra för arbetets fortskridande och klimateffekter av 1 är en myndighet i form av ett oberoende tvärvetenskapligt expertorgan. Rådet utvärderar hur regeringens samlade politik är förenlig med de klimatmål som och regeringen har beslutat. Enigt 5 § förordningen (2017:1268) med instruktion för ska senast efter det att regeringen har lämnat sin klimatpolitiska handlingsplan enligt 5 § klimatlagen (2017:720) lämna en rapport till regeringen med en bedömning av handlingsplanen. HANDLÄGGNING AV VISSA REGERINGSÄRENDEN I årets klimatredovisning redogör regeringen i kapitel 3 för effekten av de åtgärder som beslutats och i kapitel 5 för ytterligare åtgärder och aviserad politik som har potential att sluta utsläppsgapet. Regeringen avser fortsätta utveckla arbetet med effektbedömningar. Flera myndigheter behöver utveckla sin kapacitet att analysera klimateffekter och bidra med underlag till kommande klimatredovisningar och klimatpolitiska handlingsplaner.