bet · H901MJU6 · 2021-11-24 00:00:00 — Uppdraget ska redovisas . Syftet är att öka kunskapen och hantera befintliga kunskapsluckor för att på så sätt försöka fastställa orsakssamband utifrån en ekosystemansats. Tillräckliga vetenskapliga underlag som tydliggör orsakssamband är en förutsättning för att bedöma vilka åtgärder som är rätt att vidta för att bevara och förvalta fiskbestånden. beslutade Havs- och vattenmyndigheten om ett långsiktigt åtgärdsprogram för att öka skyddet av sill/strömming i och . Bland åtgärderna ingår bl.a. beslut om ett utökat och samordnat kustnära provtagningsprogram, vilket myndigheten bedömer är en förutsättning för att få ett förbättrat kunskapsunderlag om kustnära bestånd, delbestånd eller subpopulationer av sill/strömming och andra kustbestånd som underlag för relevanta förvaltningsmöjligheter. Enligt uppgift från myndigheten pågår ett arbete med att undersöka kostnadsnivå, innehåll och metodik för ett sådant provtagningsprogram. Detta arbete innebär att analysera om hur myndigheten ska samla in data och förvalta bestånd som migrerar mellan kust och utsjö. Programmet gäller hela den svenska kusten. Havs- och vattenmyndigheten ska också genomföra pilotprojekt för en ekosystembaserad havsförvaltning. och är två av de planerade pilotområdena. I arbetet ska myndigheten undersöka strömmingens roll för ekosystemet men även dess samhällsekonomiska, sociala och kulturella betydelse i de lokala kustsamhällena. och Havs- och vattenmyndigheten har haft i uppdrag att utforma en gemensam strategi för fiskets framtid samt nya sektorsspecifika handlingsplaner. Strategin och planerna ska, med ett långsiktigt perspektiv, bidra till en konkurrenskraftig och hållbar livsmedelskedja i enlighet med bl.a. målen i livsmedelsstrategin. Strategin med tillhörande handlingsplaner redovisades . Strategin innehåller 15 delmål och kommer att vara styrande för de båda myndigheternas arbete med en koordinerad förvaltning och främjande där ekologi, ekonomi och social hållbarhet ska vara vägledande. Handlingsplanerna syftar till att slå fast vilka åtgärder och aktiviteter som behöver vidtas inom respektive sektor för att nå de strategiska målen. Åtgärderna beskrivs med avseende på syfte, bakgrund och genomförande. Flera åtgärder, inte minst på förvaltningsområdet, är av sektorsövergripande karaktär eftersom näringarna i många fall står inför gemensamma utmaningar. Ett målområde handlar om väl förvaltade och fungerande ekosystem vilket innehåller att antal delmål med tillhörande aktiviteter, bl.a. i fråga om vetenskapliga underlag för ekosystembaserad fiskförvaltning. Vid utskottets informationsinhämtning kommenterade ett antal organisationer det rådande kunskapsläget om hur sill/strömmingsbestånden är grupperade och vad detta innebär för förvaltningen av bestånden. SLU Aqua framhöll att den genetiska bakgrundskunskapen om bestånden börjar klarna och att det är betydande skillnader mellan höst- och vårlekande strömming och att det även finns skillnader mellan bestånd. Forskningen har de verktyg som krävs för att kunna identifiera bestånd inom , och det pågår ytterligare forskning vid SLU Aqua om beståndens populationsstruktur för att tydliggöra hur enhetliga bestånden är. universitets Östersjöcentrum påpekade att den samlade kunskapen är så pass omfattande att vi med god säkerhet kan säga att sill/strömmingsbestånden är uppdelade i enskilda lokala bestånd. Sill/strömming i består därmed av många stora och små bestånd, vilket betyder att om fisket tar bort för många individer kan de enskilda bestånden försvinna och återhämtningen ta mycket , kanske flera decennier. framhöll att det främsta problemet för dem är att strömmingen är för liten och inte längre fastnar i garnen. Situationen förvärras av att nuvarande förvaltningsmodell inte tar hänsyn till storleken på fisken utan bara att den förväntas bli lekmogen. tillade att det är mycket troligt att det finns flera bestånd i , och att yrkesfiskarna är de som först märker när bestånden fallerar. De forskare som hämtar in prover kanske har ett resultat och då kan det vara . Sportfiskarna påpekade bl.a. att den nuvarande förvaltningen inte tar hänsyn till regionala bestånd och inte heller till beståndens storleks- och åldersstruktur. Sportfiskarna framhöll därför att behöver verka för en sammanhållen och harmoniserad rådgivning som utgår både från den gemensamma fiskeripolitiken och havsmiljöpolitiken, och organisationen hänvisar till de förslag Miljömålsberedningen presenterat i denna del. Ett konkret exempel kan vara att tillämpa havsmiljödirektivets deskriptor om kommersiellt fiske (D3) och målet om naturlig ålders- och storleksstruktur (D3C3). Vidare framhöll Coalition Clean Baltic (CCB) att ekosystemet i är i extrem obalans och att det inte längre finns ett förvaltningssystem att förlita sig på. Utformningen av förvaltningen av kräver politisk viljeriktning och en vilja att gå före andra medlemsstater. överlade utskottet med regeringen om fiskemöjligheterna i . Överläggningen motiverade statssekreteraren att göra ett tillägg till den svenska ståndpunkten i fråga om att regeringen bör be kommissionen att ICES ska ta fram data över hur stor biomassan av sill/strömming är samt hur storleksfördelningen ser ut i de olika delbestånden. I konsekvens med detta ska regeringen även uttala att en översyn av den gällande förvaltningsplanen för torsk, sill/strömming och skarpsill i bör genomföras. Statssekreteraren åtog sig att till samrådet i återkomma med en förtydligande text om fångad fisk och humankonsumtion. Vid samrådet i framförde näringsminister att utskottsmajoriteten och regeringen inte är oense om sakfrågan utan snarare huruvida den ska tas upp i en förhandling om fiskekvoterna eller ej. Statsrådet föreslog att regeringen skulle be Havs- och vattenmyndigheten och SLU att ta fram en sammanställning och uppdatering av hur myndigheternas beslutade arbete med analyser och åtgärder fortgår. Med den sammanställningen som underlag kan regeringen sedan åta sig att föra en dialog med kommissionen om att be ICES att utvärdera databiomassan av sill och strömming samt hur storleksfördelningen ser ut i de kartlagda delbestånden. Inga avvikande meningar anmäldes i denna del. deltagande i regionala samarbetsorgan och () Miljömålsberedningen (SOU 2020:83) redovisar att fiskförvaltningen inkluderar en stor mängd aktörer, vilket är ett resultat av att förvaltningen av fiskresursen både är en del av havsmiljöförvaltningen och en näringslivsfråga med en utvecklad sektorsförvaltning. De gemensamt förvaltade bestånden ligger under EU:s kompetens där en stor mängd aktörer behöver involveras i förvaltningen av varje bestånd, däribland regionala rådgivande nämnder, de regionala fiskerisamarbetena Baltfish och Scheveningen samt Havsmiljökonventionerna Helcom (för skydd av miljö), i synnerhet Helcom Fish, och Ospar (Konventionen för skydd av den miljön i Nordostatlanten). Miljömålsberedningen framhåller att i arbetet med att nå de havsanknutna miljökvalitetsmålen och mål 14 i Agenda är regionalt samarbete en nyckelfaktor. Miljömålsberedningen bedömer att en sammanhållen och harmoniserad rådgivning för fiskeripolitiken och havsmiljöförvaltningen är grundläggande för att säkerställa en ekosystembaserad förvaltning i och . Som redovisats ovan är MSY det styrande målet för förvaltningen av fiskbestånden, och fiskemöjligheter beslutas med utgångspunkt i vetenskapliga råd från ICES. Alla frågor om rådgivning till ICES inom fiskeripolitiken beslutas av EU och inriktningen anges av rådet. Även regionala havskonventioner, regionala fiskeriorganisationer (RFMO:er) och enskilda medlemsstater kan ställa frågor till ICES. Som oberoende forskningsråd beslutar dock ICES självständigt om de vill åta sig en rådgivande uppgift. ICES håller successivt på att utveckla sin ekosystemförvaltning. Bland annat gör ICES översikter av ekosystem i olika havsområden för olika havsområden där de på en ganska övergripande skala anger miljöstatus, trender och viktiga påverkansfaktorer. Miljömålsberedningen påpekar att ICES används nu även i större utsträckning för att ge råd inom arbetet med havmiljödirektivet, men än så länge är detta en rådgivningsprocess som till stor del är frikopplad från fiskeripolitik. Merparten av de aktörer Miljömålsberedningen haft kontakt med anser att grundprincipen bör vara att behöver verka genom EU för att kommissionen med stöd av rådet ska utöka sin beställning till ICES till att inkludera ekosystemeffekter av fiske och att både kan och bör verka för detta. Enligt beredningen är det viktigt att ha i åtanke och kommunicera hur rådgivningen kan ge långsiktigt hållbara fiskresurser som säkrar ett ekonomiskt lönsamt yrkesfiske på lång sikt. Mot denna bakgrund föreslår Miljömålsberedningen att regeringen aktivt verkar inom EU, Baltfish och Scheveningen för att främja att rådgivning från ICES om fiskekvoter och tekniska regleringar inom fiskeripolitiken även ska bidra till att nå fastställda förhållanden som kännetecknar en god miljöstatus enligt havsmiljödirektivet. Miljömålsberedningen föreslår även att regeringen med stöd av ICES tar fram ett förslag till hur en sådan samlad rådgivning kan utformas. Beredningen framhåller att förslaget i denna del innebär en administrativ uppgift för både och men att detta bedöms ligga inom ramen för ordinarie verksamhet. Miljömålsberedningens förslag bereds inom . Beaktande av småskaligt fiske och fiske för direkt användning som livsmedel vid beslut om och tilldelning av fiskekvoter Som redovisas ovan fastställer grundförordningen i artikel 2 att den gemensamma fiskeripolitiken ska säkerställa att fiske är miljömässigt hållbara på lång sikt och förvaltas på ett sätt som är förenligt med målen om att uppnå nytta i ekonomiskt och socialt hänseende och sysselsättningshänseende samt med målet om att bidra till att trygga livsmedelsförsörjningen. Den gemensamma fiskeripolitiken ska tillämpa försiktighetsansatsen i fiskförvaltningen och ska säkerställa att de levande biologiska resurserna nyttjas på ett sådant sätt att populationerna av skördade arter återställs till och bevaras över nivåer som säkerställer en maximal hållbar avkastning (MSY). Ett av de mest centrala verktygen i fiskeriförvaltningen är rådets årliga beslut om fiskemöjligheter i EU:s vatten. Kommissionen utarbetar förslag till total tillåten fångstmängd (total allowable catch, TAC) utifrån vetenskapliga råd om tillståndet för beståndet. Råden kommer från rådgivande organ, i huvudsak från ICES och den vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF). ICES koordinerar övervakning och forskning i inklusive och . ICES tar även fram vetenskapliga publikationer, information och förvaltningsråd. Alla frågor om rådgivning till ICES inom fiskeripolitiken beslutas av EU, och inriktningen anges av Jordbruks- och fiskerådet. Även regionala havskonventioner, regionala fiskeriorganisationer och enskilda medlemsstater kan ställa frågor till ICES. Som oberoende forskningsråd beslutar dock ICES självständigt om ifall de vill åta sig en rådgivande uppgift. redogör kommissionen i ett meddelande till rådet och för de framsteg som har gjorts för att uppnå ett mer hållbart fiske i EU. I det senaste meddelandet (COM(2021) 279) konstaterar kommissionen bl.a. att för de bestånd som endast förvaltas av EU i , och /fastställdes den totala tillåtna fångstmängden (TAC) i enlighet med MSY för samtliga bestånd , vilket innebär att EU inte fångar mer fisk än vad de berörda fiskbestånden kan bygga upp igen . Detta gäller dock inte för sydvästlig Östersjösill. För bestånd som saknar analytisk vetenskaplig rådgivning om maximal hållbar avkastning ökade antalet fångstbegränsningar som grundas på vetenskaplig försiktighetsrådgivning som ytterligare bevarandeåtgärder infördes för sydvästlig Östersjösill, för torsk i östra samt i /, vilka är bestånd som inte har god biologisk status. Kommissionen framhåller vidare att antalet fartyg i EU:s fiskeflotta fortsätter att minska men att fisket alltjämt är lönsamt. Socioekonomiska data visar att lönsamheten för EU-fiskare tenderar att förbättras där flottorna är beroende av bestånd som fångas hållbart och tenderar att stagnera där bestånden är överexploaterade. Kommissionens data visar även att det finns stora skillnader i lönsamhet mellan flottkategorier och fiskeregioner. , tillsammans med , är de regioner där de ekonomiska resultaten är som sämst. har kvoterna för vissa sill/strömmingsbestånd gått ned. Fiskemöjligheterna för sill i västra halverades jämfört med eftersom detta bestånd då bedömdes vara under säkra biologiska gränser. Fiskemöjligheterna för sill/strömming i centrala sänktes jämfört med . Fiskemöjligheterna för de andra bestånden som är av betydelse för svenska yrkesfiskare, framför allt sill/strömming i , stannade på samma nivå som eller ökades lite. presenterade ICES sin rådgivning för fiskemöjligheterna i . ICES bedömer att biomassan av sill/strömming i västra respektive centrala ligger under livskraftiga nivåer. Rekryteringen har varit svag och har sjunkit till en historiskt låg nivå, och ICES upprepar därför sin rekommendation om nollfångster . Två av bestånden ligger enligt ICES:s uppskattning på livskraftiga nivåer, detta gäller sill/strömming i respektive . ICES:s rådgivning har mött kritik, bl.a. i den del som gäller fisket efter sill/strömming. SLU Aqua har i tidigare sammanhang framfört att det främst är stor strömming som det är ont om, och om man vill se en utökad hänsyn till att bestånden ska ha en sund storleksstruktur så behöver både förvaltning och forskning fokusera på att utveckla och förändra de förvaltningsmål som styr besluten på EU-nivå. universitets Östersjöcentrum har i tidigare sammanhang påpekat att det i rådgivningen finns ett stort risktagande. En förklaring bakom bristen på större strömming kan vara att beståndets storlek har överskattats. Likaså Sportfiskarna har i tidigare sammanhang riktat kritik mot den nya rådgivningen och bedömt att nuvarande förvaltningsmodell fallerar. Även enligt ICES finns det problem med den nuvarande beståndsanalysen och ICES har i sina biologiska råd därför varit tydlig med att fiskeridödligheten måste hållas nere. Rådet har dock ofta satt fiskekvoterna högre än vad ICES rekommenderat. Även enligt universitets Östersjöcentrum är beståndsuppskattningar ofta osäkra och att risken för att kvoter sätts för högt i förhållande till vad bestånden tål är därför betydande. Enligt Östersjöcentrum bör denna osäkerhet leda till att kvoter sätts under MSY, dvs. lägre än vad den maximalt hållbara nivån anger. redovisade kommissionen sitt förslag till fiskemöjligheter i fråga om vissa bestånd eller grupper av bestånd för de medlemsstater som fiskar i (COM(2021) 491). Kommissionen framhåller att förslaget ingår i en långsiktig strategi för att fisket ska anpassas till och ligga kvar på långsiktigt hållbara nivåer, vilket i sin tur ska leda till ett stabilt fisketryck, större kvoter och således bättre inkomster för yrkesfiskarna. Kommissionen föreslår en kraftig minskning av fiskemöjligheterna i alla medlemsstater jämfört med , inte minst när det gäller just sill/strömming. den 11–beslutade EU:s fiskeministrar om att göra stora sänkningar av fiskemöjligheterna i i linje med kommissionens förslag (rådets förordning 2021/1888). Fiskemöjligheterna för sill i västra sänks kraftigt (–jämfört med ). Rådet beslutade också att det riktade fisket av sill i västra förbjuds, dock med undantag för fiske av västra beståndet i syfte att mildra de socioekonomiska effekterna för fartyg som använder passiva redskap. Stora sänkningar (–) införs också på fiskemöjligheterna för sill/strömming i centrala . En viss sänkning (–) beslutades även för sill/strömming i . Kvoten för skarpsill () och rödspätta () ökas. Stora sänkningar beslutades för laxkvoterna, framför allt i huvudbassängen, och förbud mot riktat laxfiske införs i ett antal områden. I samma områden som riktat yrkesfiske på lax förbjuds, begränsas också fritidsfiske av lax på en striktare nivå . Vidare förbjuds riktat torskfiske i hela . Endast en liten bifångstkvot har fastställts för de två bestånden av torsk. Även fritidsfisket på torsk i västra och östra regleras hårt med hänsyn till de svaga torskbestånden. Lekstängningsperioder kommer också att införas för skydd av torsk, dock med vissa undantag, bl.a. för småskaligt fiske som använder passiva redskap och för fiskefartyg som fiskar på pelagiska bestånd för direkt användning som livsmedel och vars landningar sorteras (se artikel 7.2 c och 7.3 c förordning 2021/1888). I beslutar Havs- och vattenmyndigheten om hur de fiskemöjligheter som har tilldelats ska fördelas mellan fartyg. Av artikel 17 i grundförordningen framgår att medlemsstaterna ska tillämpa transparenta och objektiva kriterier, inbegripet miljömässiga, sociala och ekonomiska kriterier. De kriterier som används får bl.a. inbegripa fiskets påverkan på miljön, tidigare efterlevnad av bestämmelser, bidraget till den lokala ekonomin och historiska fångstnivåer. Inom ramen för de fiskemöjligheter som de tilldelats ska medlemsstaterna sträva efter att ge incitament till fiskefartyg som använder selektiva fiskeredskap eller miljövänligare fiskemetoder såsom minskad energikonsumtion eller minskade skador på livsmiljöer. infördes ett system med överlåtbara fiskerättigheter i det pelagiska fisket, dvs. fiske av bl.a. sill/strömming. Syftet är att främja att fartygsstrukturen i den svenska fiskeflottan medverkar till att bevara fiskeresurserna och till ett fiske som i övrigt är ekonomiskt, miljömässigt och socialt hållbart. Som redovisats ovan står det pelagiska fisket för av den totala fångstvolymen av sill/strömming och ca två tredjedelar av det totala landningsvärdet. har andelen foderfiske ökat och andelen konsumtionsfiske minskat (2020:1). Likaså Miljömålsberedningen (SOU 2020:83) redovisar att endast av all fisk som svenska fiskare fick fånga gick till konsumtion i någon form: fryst, färskt eller processat livsmedel. Fiske som går till foder kan indirekt bidra till livsmedelsstrategin om dessa inte exporteras. införde myndigheten ett nytt sätt att fördela fiskemöjligheter inom det demersala fisket, dvs. fiske efter bottenlevande arter. Detta innebar en modernisering av regelverket för det kustnära fisket i många led. Inom systemet har det införts s.k. koncentrationsnivåer (högsta möjliga innehav av en kvot ) för att värna det småskaliga fisket så att inte fiskemöjligheterna koncentreras till ett fåtal licensinnehavare. För vissa fartyg har fiske även kunnat bedrivas inom de s.k. kustkvoterna, oftast utan fångstbegränsningar. Vid utformningen av det nya systemet togs också särskild hänsyn till det småskaliga fisket med passiva redskap som fiskar inom kustkvoter som inte är fördelade på individuell nivå. veckoransoner av kustkvoten togs bort, och fisket kan i stället bedrivas utan fångstbegränsningar efter nästan samtliga arter. fick Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag av regeringen att redovisa vilka kriterier myndigheten tillämpar vid fördelningen av svenska fiskemöjligheter för att skapa incitament för fiskefartyg att använda selektiva fiskeredskap eller miljövänligare fiskemetoder, med bl.a. minskad energikonsumtion eller minskade skador på livsmiljöer. Uppdraget redovisades och är inriktat på det demersala fisket. Myndigheten framhåller att i dagens demersala system att fördela fiskemöjligheter premieras på olika sätt de som använder mer selektiva och skonsamma fiskemetoder. Fisket på kustkvoterna, som sker med passiva redskap, ges första prioritet vid den nationella kvotfördelningen. På så sätt premieras fiske som innebär mindre påverkan på botten och lägre bränsleåtgång jämfört med fisket med bottentrål. Grundtilldelningen och tilldelningen av bifångster är avhängigt av att licensinnehavarens egen fångsthistorik inte når upp till dessa nivåer. Vidare har Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att inom ramen för sitt arbete med ett hållbart nyttjande och en hållbar förvaltning av fiskeresurserna redovisa hur myndigheten beaktat fiskerinäringens förutsättningar och vilka effekter myndighetens arbete och förvaltningsbeslut har haft på fiskerinäringens utveckling. I arbetet ska myndigheten särskilt belysa utvecklingen av det småskaliga kustnära fisket. I fråga om kustkvoterna finns det enligt Havs- och vattenmyndigheten oklarheter inom näringen när det gäller det småskaliga kustnära fiskets tillgång till fiskekvoter. Kustkvoterna är främst tillgängliga för mindre fartyg som bedriver fiske med vissa passiva redskap. Dessa fartyg omfattas varken av det ovan beskrivna demersala systemet eller av det pelagiska systemet. Dessa oklarheter anses leda till en osäkerhet för denna del av yrkesfisket eftersom de mellan åren inte vet hur stor andel av kvoterna de kommer att få tillgång till. Därför avser Havs- och vattenmyndigheten att utreda möjligheterna att ha som målsättning att kustkvoterna ska vara tillräckligt stora för att myndigheten ska ha goda möjligheter att tillgodose regionala och småskaliga fiskeintressen som tilldelningen till det fiske som bedrivs utanför kustkvoten inte får bli för låg. Detta arbete bedrivs inom ramen för utvecklingen av de demersala och pelagiska systemen. I samband med att rådet enades om fiskemöjligheter i (förordning (EU) 2019/1838) ställde och kommissionen sig även bakom ett gemensamt politiskt uttalande om en mildring av de socioekonomiska effekterna som följer av de omfattande fiskerestriktioner rådet enats om i , framförallt avseende östlig torsk, västlig torsk och västlig sill. medlemsstater erkände i det gemensamma uttalandet också behovet av skyndsamma och effektiva åtgärder för att hantera källorna till dåliga miljöstatus och grundproblemet för ekosystem. I det politiska uttalandet erkände även att om medlemsstater behöver anpassa flottkapaciteten för att hantera nedgången inom fisket så kommer de att lägga fram en handlingsplan för detta i enlighet med reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen uppmanas i uttalandet också att föreslå åtgärder för att lindra de socioekonomiska effekterna av rådets politiska överenskommelse genom att bl.a. skyndsamt föreslå ändringar av förordningen om europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF-förordningen) för perioden –2020. Det gemensamma politiska uttalandet var en förutsättning för flera av medlemsstater att ställa sig bakom de omfattande fiskerestriktionerna i och förordningen och uttalandet ska således ses som ett paket. Vid utskottets informationsinhämtning kommenterade flera organisationer det bekymmersamma läget för det småskaliga kustnära fisket och att det småskaliga fisket bör premieras i fråga om tilldelningen av kvoter. () framförde att man måste börja använda ekosystemanstasen så att alla åtgärder hänger ihop och att Havs- och vattenmyndigheten behöver ha andra riktlinjer om det småskaliga fisket ska värnas och bevaras. Även Marint centrum i underströk vikten av att förvaltningen riktas in på att öka humankonsumtionsfisket. Den beslutade neddragningen av den centrala sillkvoten ska därför enbart belasta industrifisket, vilket innebär att det krävs en fast minimigräns för regionalkvoten. Marint centrum efterfrågade även en större flexibilitet, t.ex. i fråga om att fiskare som tidigare fiskat torsk i stället kan tillåtas att fiska andra arter. Likaså framhöll att humankonsumtionsfisket måste prioriteras. bedömde att den nuvarande strukturen i fiskeflottan inte är anpassat att fiske för humankonsumtion utan till foder. En förvaltning som främjar konsumtionsfiske kräver att fartygen får förutsägbarhet i fisket med mindre dagliga fångster. Detta bör beaktas i kvottilldelningen. Vidare behöver hela förädlingskedjan tas i beaktande och inte enskilda båtar för då blir fisket volymdrivet. föreslog mot denna bakgrund att regeringen i Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev tydliggör att kvottilldelningen måste främja humankonsumtion, dvs. det fiske som genererar livsmedel.