bet · H801JuU26 · 2021-05-06 00:00:00 — Ofta är det en lång och svår process där de individuella behoven är många och skiftande, vilket kräver samordnade och skyndsamma insatser från flera samhällsaktörer. I betänkandet Kriminella grupperingar – motverka rekrytering och underlätta avhopp (SOU 2010:15) liksom i Brottsförebyggande rådets (Brå) rapport till avhoppare från kriminella grupperingar (2016:6) framgår att det finns flera brister i samhällets förmåga att stödja den som vill lämna en kriminell eller extremistisk miljö. Fler insatser behövs för att motivera människor att hoppa av, olika aktörer behöver större kunskap om denna målgrupp och möjligheterna att få stöd behöver bli mer likvärdiga över landet. På såväl nationell som regional och lokal nivå behöver insatserna från samhället samordnas bättre mellan berörda aktörer för att bli mer strukturerade och långsiktiga. Regeringen anförde vidare att ett myndighetsgemensamt nationellt avhopparprogram ska bidra till att göra stödet till personer som vill eller kan motiveras att lämna kriminella eller extremistiska miljöer eller grupperingar mer kunskapsbaserat, effektivt och samordnat. Programmet ska vara ett ramverk för såväl långsiktig samordning på strategisk nivå, kunskapsutveckling och erfarenhetsutbyte som konkreta stödjande insatser till kommuner och organisationer i det civila samhället som kommer i direkt kontakt med personer som vill lämna kriminella eller extremistiska miljöer. I uppdraget ingår även att bedöma om grupper som agerar mot bakgrund av hedersrelaterade motiv ska inkluderas i programmet. Behovet av nationellt kunskapsstöd och vägledning till olika personalgrupper ska övervägas. Programmet ska omfatta en plan för hanteringen av personer som har ett sådant omfattande skyddsbehov att det kräver byte av bostadsort eller kommun. I uppdraget ska även ingå att identifiera målgrupper och beskriva respektive aktörs roll och ansvar gentemot dessa målgrupper, liksom möjligheterna till informationsutbyte mellan berörda aktörer. Myndigheterna ska vidare överväga om ansvarsfördelningen mellan de olika statliga aktörerna är ändamålsenlig för att åstadkomma effektiva stödinsatser till identifierade målgrupper. En slutredovisning av uppdraget lämnades till regeringen (KV 2020-1460). Av slutredovisningen framgår (s. 3 f.) att Kriminalvården, , och föreslår att Brå ska vara samordnare för avhopparstrategins långsiktiga genomförande, liksom för uppföljning och redovisning till regeringen. Myndigheterna föreslår ett utökat ansvarsområde med avhopparverksamhet inom det brottsförebyggande uppdraget för Brå. Myndigheterna anser att Brå är den nationella myndighet som har bäst förutsättningar att få det övergripande ansvaret för kunskapsutveckling, kunskapsspridning, uppföljning, återrapportering och fördelning av statliga medel. På den regionala nivån föreslås få en samordnande roll genom de brottsförebyggande samordnarna. I redan uppbyggda nätverk med myndigheter, kommuner och civilsamhälle för brottsförebyggande frågor bör även avhopparverksamheten inkluderas. föreslås få uppdraget att skapa förutsättningar för kunskaps- och informationsutbyte mellan kommuner och aktörer samt att vid behov ge stöd i uppbyggnad av verksamhet. På den lokala nivån är kommunerna den samordnande parten med ansvar för det operativa arbetet tillsammans med och Kriminalvården. Samtliga tre myndigheter föreslås utse samordnarfunktioner för att effektivisera arbetet. har genom sin myndighetsutövning ansvaret för en individs insatser både i den akuta och i den långsiktiga fasen av ett avhopparärende som faller inom socialtjänstlagen. Om ska kunna axla dessa utpekade uppgifter krävs enligt redovisningen ekonomiska tillskott i form av stimulansmedel för verksamheten. I slutredovisningen anges vidare att den föreslagna nationella samordningsstrategin för avhopparverksamhet innehåller ett antal identifierade framgångsfaktorer. Det konstateras att för att nå framgång i ett avhopparärende krävs samverkan och för att lyckas med samverkan krävs ett gemensamt språk, kunskap och förståelse för målgruppen och för varandras uppdrag, tydlig ansvarsfördelning samt en gemensam målbild. I rapporten indelas individer som ingår i en kriminell eller våldsbejakande extremistisk miljö eller gruppering i två kategorier beroende på skydds- och stödbehov. För de individer som ingår i en kriminell eller våldsbejakande extremistisk miljö eller gruppering men som ännu inte är motiverade att lämna den är arbetet med uppsökande och motivationshöjande insatser viktigt. Motivation, samtycke till att myndigheter delar sekretesskyddad information och följande av uppställda särskilda villkor är kriterier som föreslås vara uppfyllda för att en individ ska omfattas av den nationella samordningsstrategin. Av slutredovisningen framgår att behovet av eventuella författningsändringar i syfte att åstadkomma ändamålsenliga och effektiva stödinsatser till målgruppen avhoppare har varit föremål för särskilda överväganden. Myndigheternas sammantagna bedömning är att den fortsatta beredningen av förslaget om en ny socialtjänstlag bör inväntas innan förslag på eventuella författningsändringar lämnas. Slutligen anges att informationsspridning och kunskapsökning är en grundläggande del i förslaget till en nationell samordningsstrategi. Inledningsvis bör särskilda behov som är kopplade till avhopp från kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer eller grupperingar, redan tillgängliga ekonomiska resurser och befintlig kunskap göras mer allmänt kända för kommuner och myndigheter. Även övriga, t.ex. anhöriga och närstående, bör ha tillgång till information om vilket stöd som finns att få. I samband med att arbetet med avhoppare blir mer välfungerande och känt förväntas antalet avhoppare öka. En utökad avhopparverksamhet kommer att innebära ekonomiska konsekvenser för vissa myndigheter även om huvudansvaret, och således de största konsekvenserna, ligger inom kommunernas verksamhet. Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår (s. 26) att Kriminalvården beslutat att avveckla uppsökarverksamheten som en del av besparingsarbetet. Det konstateras att verksamheten har varit värdefull eftersom den har gett den häktade en möjlighet att planera för förändring. Eftersom uppsökarverksamheten inte är lagstadgad är den dock en av få aktiviteter som kan prioriteras ned. Kriminalvården gör även i årsredovisningen bedömningen att häktesverksamheten har utvecklats och kvalitetssäkrats sedan uppsökarna tillkom samt att införandet av strukturerade klientsamtal också förväntas förbättra häktesmedarbetarnas roll i att nå klienten . Av årsredovisningen framgår under rubriken och besparingar för att minska kostnader (s. 17) att uppsökarverksamheten avvecklades helt . Frivilligorganisationers samverkan med Kriminalvården I i brott – hur kan samhällets samlade resurser användas bättre? (RiR 2015:4) rekommenderar Kriminal-vården att verka för att frivilligorganisationer kopplas in i högre grad. Regeringen anför följande i skrivelsen om om återfall i brott (skr. 2015/16:27 s. 12 f.): Eftersom merparten av de klienter som tas in i anstalt avtjänar fängelsestraff som är kortare än har Kriminalvården endast möjlighet att vidta åtgärder som är anpassade till klienternas behov. Samverkan med andra aktörer, t.ex. Arbetsförmedlingen, , kommuner och landsting är därför en avgörande framgångsfaktor för ett väl fungerande återfallsförebyggande arbete. Regeringen bedömer dock att det finns förutsättningar att i större utsträckning involvera även socialt ansvarstagande företag och civilsamhällets organisationer i arbetet. Regeringen avser därför att genomföra vissa ändringar i förordningen (2002:954) om statsbidrag till vissa organisationer inom kriminalvårdens område för att förtydliga utgångspunkterna för bidragsgivningen och därmed skapa bättre förutsättningar för samarbetet. Regeringen överväger vidare att ytterligare höja statsbidragets storlek. För att involvera flera aktörer i det återfallsförebyggande arbetet har justitie- och migrationsministern tagit initiativ till en utvecklad samverkan mellan Kriminalvården och näringslivet genom att bjuda in till ett rundabordssamtal om socialt ansvarstagande företag som del i arbetet. Syftet med samtalet var att utbyta erfarenheter samt identifiera möjligheter och utmaningar för ett samarbete mellan aktörerna. Regeringen utesluter inte att det även på andra områden kan komma att krävas ytterligare åtgärder för att skapa tydligare incitament för samverkan. Vidare övervägs behovet av särskilda regeringsuppdrag, tydligare regleringar i myndighetsinstruktionerna eller uppdrag i myndigheternas regleringsbrev om samverkan med Kriminalvården. Frågorna bereds i . I årsredovisningen anför Kriminalvården att det togs fram en strategi för extern samverkan och nya riktlinjer för samverkan med civilsamhället (s. 64 f.). Dokumenten tydliggör ansvarsområden, identifierar viktiga forum för samverkan och anger inriktning för att skapa större enhetlighet. Myndigheten uppger att det utvecklades en samverkan med det civila samhället bestående av bl.a. studiecirklar om vardagsekonomi i samarbete med frivilliga samhällsarbetare, kontakter med folkbildningen för eventuell samverkan om icke formell utbildning, möte med civilsamhällets aktörer om regeringsuppdraget med inslussningsgrupper och samarbete med organisationen ut för att arbeta med frigivningsförberedelser. I årsredovisningen uppges följande om projektet skjut i (s. 65): Som en satsning i ett myndighetsgemensamt uppdrag mot grov organiserad brottslighet har samverkan inletts med och i för att begränsa det grova våldet genom projektet skjut. Samverkan sker även med civilsamhället och budskapet är att myndigheter och civilsamhället står enade för att bekämpa det grova våldet. Sluta skjut bygger på den i evidensbaserade, brottsförebyggande och trygghetsskapande strategin GVI – gruppvåldsintervention. Arbetet har fokuserat på att omvandla modellen till svenska förhållanden. I modellen ingår bland annat att våldsdrivande individer kallas till ett informationsmöte. På mötet finns personer från rättsväsendet och civilsamhället som förmedlar samma budskap om att våldet måste upphöra. finns också med för att erbjuda stöd till de som väljer att lämna kriminaliteten. Som alternativ till det gemensamma mötet kan även hembesök genomföras. En annan viktig del i modellen är de sanktioner som följer om våldet inte upphör. Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår att pandemin har medfört att många besök från civilsamhällets organisationer uteblev (s. 20). När det gäller projektet skjut uppges att det fortsatte och att ett förnyat samverkansavtal –2023 har tecknats (s. 30). En effektutvärdering av projektet skjut som gjorts av på uppdrag av Brå visar att har haft en kontinuerligt nedåtgående trend när det gäller skjutningar jämfört med andra städer i . Den trenden fanns dock redan innan Sluta skjut genomfördes, vilket gör det svårt att identifiera exakt vilken roll projektet haft i det minskade antalet skjutningar (Effektutvärdering av Sluta skjut – En strategi för att minska det grova våldet). Kommunernas ansvar för brottsförebyggande arbete beslutade regeringen att en särskild utredare ska utreda och lämna förslag på hur kommunerna kan få ett lagstadgat ansvar för brottsförebyggande arbete (dir. 2019:94). I direktiven anförs att brottsligheten behöver motverkas med effektiva brottsbekämpande metoder och ändamålsenlig lagstiftning. Samhället måste också bedriva ett brett och utvecklat förebyggande arbete mot brott och återfall i brottslighet och för att förhindra att unga involveras i kriminalitet. Kommunerna har en viktig roll i detta arbete och flera centrala brottsförebyggande verktyg finns inom den kommunala verksamheten. • beskriva och analysera verksamheter inom kommunerna som kan bidra till det brottsförebyggande arbetet • föreslå hur ett lagstadgat kommunalt ansvar för det brottsförebyggande arbetet bör utformas och vilka verksamheter som bör omfattas av ett sådant ansvar • lämna förslag som bidrar till att kommunerna på ett effektivt sätt kan fullgöra sitt ansvar för det brottsförebyggande arbetet. Uppdraget ska redovisas . Enligt information på Kriminalvårdens webbsida arbetar narkotikahundar inom myndigheten för att förhindra att droger kommer in på anstalter och häkten. Hundarna visiterar besökare, intagna och personal och söker igenom lokaler, fordon, post, paket och gods. Det finns 22 narkotikahundar i Kriminalvården. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 föreslog utskottet två tillkännagivanden som avsåg återfallsförebyggande arbete (bet. 2018/19:JuU13 s. 11 f.). Det ena gällde att förstärka Kriminal-vårdens arbete med att förebygga återfall. Utskottet anförde att det bl.a. handlar om att stärka avhopparverksamheten, att förhindra att skulder uppstår för den intagne samt att stärka samverkan mellan berörda myndigheter och civilsamhället för att få till stånd en adekvat utslussning. Det andra tillkännagivandet avsåg att det bör införas ett nationellt exitprogram för personer som vill lämna det kriminella livet. Ett sådant program ska erbjuda de som väljer att hoppa av ett kriminellt gäng skydd och en möjlighet att påbörja ett laglydigt liv. Ett nationellt program innebär bl.a. förbättrade förutsättningar att ha rutiner på plats för att hotade personer ska kunna få hjälp med nya identiteter och att vid behov byta bostadsort. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Tillkännagivandena är inte slutbehandlade (skr. 2020/21:75 s. 79 f.). I samma betänkande avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om genomlysning och utvärdering av straffens innehåll (bet. 2018/19:JuU13 s. 11 f.). Mot bakgrund av främst det brottsförebyggande arbete som bedrivs inom kriminalvården såg utskottet inte något skäl att ställa sig bakom motionsyrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Ett likalydande yrkande har behandlats och avstyrkts av utskottet även i betänkande 2019/20:JuU28. Utskottet har avstyrkt motionsyrkanden med begäran om översyn av kommunernas avhopparverksamhet samt en väl fungerande avhopparverksamhet över hela landet, senast i betänkande 2019/20:JuU28 (s. 16 f.). Mot bakgrund av de ovan nämnda tillkännagivandena om en förbättrad avhopparverksamhet och att regeringen bl.a. gett ett antal myndigheter i uppdrag att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram ansåg utskottet att det saknades skäl att göra några sådana tillkännagivanden. följde utskottets förslag (prot. 2019/20:106). I samma betänkande behandlade utskottet ett motionsyrkande om att civilsamhället spelar en viktig roll i det återfallsförebyggande arbetet (s. 16 f.). Mot bakgrund av att civilsamhället omfattas av flera av de uppdrag som getts inom det återfallsförebyggande arbetet samt att Kriminalvården tagit fram en strategi för extern samverkan och nya riktlinjer för samverkan med civilsamhället saknades det enligt utskottet anledning att ta några sådana initiativ som motionärerna efterfrågade. Utskottet avstyrkte därmed yrkandet. följde utskottets förslag (prot. 2019/20:106). I betänkandet behandlade utskottet också ett yrkande om obligatoriskt deltagande i ett nationellt exitprogram för dömda (s. 16 f.). Utskottet anförde att tidigare tillkännagett för regeringen att den ska införa ett nationellt exitprogram och att regeringen beslutat att ge ett antal myndigheter i uppdrag att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram som ska bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella och våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar. Mot bakgrund av det och att uppdraget skulle slutredovisas saknades det enligt utskottet anledning för att göra ett nytt tillkännagivande i denna fråga. följde utskottets förslag (prot. 2019/20:106). Som framgår ovan gjorde ett tillkännagivande om återfallsförebyggande arbete . Kriminalvården har fått i uppdrag av regeringen att utveckla sitt återfallsförebyggande arbete för personer dömda för våldsbrott mot närstående och att genomföra systematiska uppföljningar av bakgrundsfaktorer och behovsområden av betydelse för risken att återfalla i brott. Tillkännagivandena är inte slutbehandlade. Mot bakgrund av det arbete som pågår inom området saknas det enligt utskottet skäl för att nu göra ett nytt tillkännagivande i denna fråga. Motionerna 2020/21:2957 (C) yrkande 28 och 2020/21:3272 (L) yrkande 67 avstyrks. Kriminalvården lämnade en slutredovisning av uppdraget att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram. Av slutredovisningen framgår konkreta förslag på hur ett sådant program ska se ut och vilka åtgärder som behöver vidtas för att genomföra strategin. Arbetet med att införa ett nationellt avhopparprogram är således pågående och något nytt tillkännagivande är enligt utskottet inte nödvändigt i denna fråga. Motionerna 2020/21:2957 (C) yrkande 31, 2020/21:3302 (M) yrkandena 36 och 38 samt 2020/21:3303 (M) yrkande 18 avstyrks. När det gäller frågan om uppsökarverksamheten på häkten konstaterar utskottet att Kriminalvården har anfört att de har utvecklat verksamheten på andra sätt för att nå klienterna . Utskottet anser inte att det har framkommit tillräckliga skäl att göra något tillkännagivande i denna fråga eller frågan om att påbörja behandlingsprogram . Motion 2020/21:3303 (M) yrkandena 6 och 7 avstyrks. Målet med ett fängelsestraff måste vara att markera slutet på den dömdes kriminella bana. Så är inte i tillräcklig utsträckning fallet . Enligt utskottet finns det därför skäl att utvärdera och vidareutveckla verkställighetsinnehållet för de dömda. Även om dessa frågor i viss mån är uppmärksammade måste mer göras, inte minst mot bakgrund av den växande grupp unga vuxna som har ett stort våldskapital och ett lågt förtroende för samhället och dess myndigheter och som inte har något egentligt intresse av att lämna kriminaliteten bakom sig. Vad utskottet nu har anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motion 2020/21:3303 (M) yrkande 2. När det gäller civilsamhällets betydelse för det återfallsförebyggande arbetet vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning att det mot bakgrund av det arbete som redan bedrivs saknas skäl att ta några sådana initiativ som motionärerna efterfrågar. Utskottet avstyrker därför motion 2020/21:3497 (KD) yrkande 15. Det har inte framkommit något som enligt utskottets mening ger anledning för att göra ett sådant tillkännagivande om utökad verksamhet med narkotikahundar som efterfrågas i motion 2020/21:638 (SD) yrkande 7. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. rökförbud på anstalter, likvärdig kriminalvård för män och kvinnor och åtgärder för att minska intagnas skulder. Jämför reservation 9 (SD), 10 (C, L), 11 (M, KD) och 12 (KD). I kommittémotion 2020/21:638 av m.fl. (SD) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om rökförbud på anstalter. Motionärerna anför att ett sådant förbud skulle avlasta resurser som läggs på hantering och kontroll av cigaretter och tändare samt administration av rökrelaterad misskötsamhet. Dessutom hade det varit värdefullt för brandsäkerheten. (M) begär i motion 2020/21:977 att möjligheten att arbeta av skadestånd i fängelset utreds. Motionären anför att det är vanligt att livsstilskriminella inte betalar skadestånd eftersom de sällan har en beskattningsbar inkomst. Dömda personer borde därför få möjlighet att arbeta i fängelset och betala av skadestånd till brottsoffer med den intjänade lönen. I motion 2020/21:981 av (M) begärs ett tillkännagivande om flexibla straff. Motionären föreslår att intagnas uppförande i fängelset ska få konsekvenser både för straffets längd och för den intagnes tillvaro. Skötsamhet ska premieras med högre standard och medgiven villkorlig frigivning medan misskötsamhet ska leda till att den intagne t.ex. fråntas vissa bekvämligheter eller inte friges villkorligt. I kommittémotion 2020/21:3258 av Gulan Avci m.fl. (L) yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om likvärdig kriminalvård för män och kvinnor. Motionärerna anför att ombudsmän () i flera avgöranden har kritiserat att Kriminalvården inte lyckas erbjuda en likvärdig kriminalvård för män och kvinnor. I stället missgynnas kvinnliga intagna i flera avseenden av den befintliga regleringen samt begränsningar i anstalternas fysiska miljö och verkställighetsinnehåll. Enligt motionärerna är det viktigt att regeringen noggrant följer de initiativ som Kriminalvården har tagit för att komma till rätta med bristerna. I kommittémotion 2020/21:3497 av m.fl. (KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om nolltolerans mot narkotika på anstalter. Motionärerna anför att det är viktigt att alla anstalter är drogfria och att personalen ges resurser och möjlighet att kontrollera att drogfriheten efterlevs. Behandling ska erbjudas dem som så behöver och vid misstanke om missbruk ska tester utföras. Vidare ska anmärkningssystemet användas vid vägran att lämna urinprov, vilket ska kunna leda till en senarelagd villkorlig frigivning. I samma motion yrkande 11 begär motionärerna ett tillkännagivande om skulduppbyggnad i fängelset. Motionärerna vill att skuldsanering ska beaktas i den verkställighetsplan som upprättas i början av verkställigheten. Åtgärder bör vidtas för att minska den intagnes skuldbörda och för att etablera kontakt med och andra relevanta aktörer. Den intagnes placering i anstalt och allmänna rättigheter Verkställigheten av ett fängelsestraff får enligt 1 kap. 6 § första stycket fängelselagen inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av fängelselagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas En intagen får enligt 2 kap. 1 § fängelselagen inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. De närmare kriterierna för hur denna riskbedömning ska göras framgår av 2 kap. i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1). I 1 kap. KVFS 2011:11 finns bestämmelser som reglerar de intagnas allmänna rättigheter. I kapitlet regleras t.ex. frågor om måltider samt hygien och där finns en uppräkning av vad en intagens rum ska vara utrustat med. Exempel på sådan utrustning är stol, bord, spegel och tv om en sådan inte finns i ett gemensamt utrymme. Av 4 § första stycket 4 fängelseförordningen (2010:2010) framgår att begränsningar som gäller för rökning får uppställas för att ordningen eller säkerheten i anstalten ska kunna upprätthållas. Enligt 1 kap. 25 § i KVFS 2011:1 får en intagen inte röka inomhus. Rökning får ske utomhus på tid och plats som Kriminalvården anvisar. När en dom som innehåller en förpliktelse för den tilltalade att betala skadestånd till en målsägande har vunnit laga kraft skickar domstolen den till (25 a § förordningen [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). skickar därefter en skriftlig fråga till den brottsutsatte med en förfrågan om huruvida han eller hon vill ha hjälp med att driva in skadeståndet. Om den brottsutsatte tackar ja till detta skickar en uppmaning till den som ska betala skadestånd att betala in skadeståndsbeloppet till myndigheten. Den skadeståndsskyldige har på sig att betala. Om så inte sker gör en tillgångsutredning för att ta reda på om den skadeståndsskyldige har möjlighet att betala. Om utredning visar att gärningsmannen inte kan betala hela det utdömda skadeståndet ska den brottsutsatte ta reda på om han eller hon har någon försäkring som kan täcka skadeståndet eller delar av det. Om ingen försäkringsersättning betalas ut kan den brottsutsatte vända sig till och ansöka om brottsskadeersättning. Förutsättningarna för utbetalning av en sådan ersättning anges i brottsskadelagen (2014:322). Om brottsskadeersättning betalas ut inträder staten i den skadelidandes rätt till skadestånd.