bet · H801CU10 · 2021-04-21 00:00:00 — Detta s.k. utmätningsförbud har sin bakgrund i själva syftet med de skadestånd som omfattas av regleringen och skadeståndets starkt personliga prägel i dessa fall. Man har ansett att borgenärerna under de angivna förutsättningarna inte borde få komma åt skadeståndet, utan att skadeståndet i stället ska kunna användas för sitt syfte. När utmätningsförbudet först infördes avsåg det endast tiden efter utbetalning av ersättningen. I samband med utsökningsbalkens tillkomst 1980 vidgades utmätningsförbudet till den omfattning som det har . En utvidgning ansågs i första hand motiverad i fråga om skadestånd som ska tillgodose ett försörjningsbehov, t.ex. engångsersättning för nedsatt arbetsförmåga. Även beträffande ideellt skadestånd, såsom ersättning för sveda och värk, ansågs ett bättre skydd vara motiverat. (Se prop. 1968:130 s. 149 f. och prop. 1980/81:8 s. 502 f.) Genom hänvisningar i annan lagstiftning gäller det aktuella förbudet mot utmätning även i fråga om vissa andra typer av ersättning som på samma sätt har ansetts ha en starkt personlig prägel. Det gäller bl.a. brottsskadeersättning för personskada och kränkning genom brott (se 5 kap. 10 § utsökningsbalken och 32 § brottsskadelagen). Ett motsvarande motionsyrkande behandlades av utskottet (bet. 2017/18:CU17). Utskottet ansåg då inte att det fanns tillräckliga skäl för att ta ett initiativ till en översyn av bestämmelserna i utsökningsbalken om undantag från utmätning. Motionsyrkandet avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Utredningen om stärkt rätt till skadestånd för brottsoffer Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att se över vissa regler som gäller brottsoffers rätt till skadestånd och möjlighet att få ut sådan ersättning (dir. 2019:104). Syftet är att stärka brottsoffers ställning och minska skadeverkningarna av brott. Utredaren ska bl.a. ta ställning till hur reglerna om förbud mot utmätning av skadestånd med anledning av ett frihetsberövande bör ändras för att i större utsträckning möjliggöra utmätning till förmån för brottsoffer. Översynen får avse även annan ersättning som omfattas av utmätningsförbudet, om bedömningen görs att det är nödvändigt eller lämpligt för att åstadkomma en konsekvent och ändamålsenlig reglering. Som bakgrund anges i kommittédirektiven bl.a. att regleringen om utmätningsförbudet har kommit att kritiseras och att kritiken framför allt har avsett brottsoffers begränsade möjligheter att få utmätning av skadestånd som någon har fått från staten med anledning av ett frihetsberövande. Det har i den allmänna debatten gjorts gällande att det vore rimligt om sådan ersättning kunde utmätas av för betalning av skulder till brottsoffer. Som skäl för detta har det framförts att när borgenären är ett brottsoffer så väger borgenärens intresse av att få ut sitt skadestånd från gäldenären (skadevållaren) tyngre än gäldenärens intresse av att få tillgodogöra sig frihetsberövandeersättningen. Dessa aspekter av utmätningsförbudet diskuterades inte när förbudet infördes eller när det utvidgades. Därför finns det enligt regeringen skäl att nu se över regleringen. Uppdraget ska redovisas . Utskottet konstaterar att Utredningen om stärkt rätt till skadestånd för brottsoffer har i uppdrag att se över vissa regler som gäller brottsoffers rätt till skadestånd och möjlighet att få ut sådan ersättning. Utredningen ska bl.a. ta ställning till hur reglerna om förbud mot utmätning av skadestånd med anledning av ett frihetsberövande bör ändras för att i större utsträckning möjliggöra utmätning till förmån för brottsoffer. Översynen får avse även annan ersättning som omfattas av utmätningsförbudet, om bedömningen görs att det är nödvändigt eller lämpligt för att åstadkomma en konsekvent och ändamålsenlig reglering. Uppdraget ska redovisas . Utredningens uppdrag är alltså i linje med önskemålen i motionerna, och det finns enligt utskottet inte skäl att föregripa resultatet av det pågående arbetet genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om utökade möjligheter till distansutmätning för av egendom som anträffas av en annan myndighet och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 3 (S, MP). I kommittémotion 2020/21:3302 av m.fl. (M) yrkande 32 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska ta initiativ till att ändra lagstiftningen för att i större utsträckning möjliggöra distansutmätning. Den situation som åsyftas är bl.a. när polisen vid en rutinkontroll stoppar en skuldsatt kriminell person med värdefull egendom, t.ex. en bil. Motionärerna anför att och har påtalat behovet av en lagändring i detta avseende. Motsvarande förslag läggs också fram i kommittémotion 2020/21:2957 av m.fl. (C) yrkande 4. I kommittémotion 2020/21:3271 av m.fl. (L) yrkande 22 föreslås ett tillkännagivande om en ändring av lagstiftningen för att möjliggöra ett informationsutbyte mellan myndigheter i syfte att effektivisera utmätningen av tillgångar. Motionärerna anför bl.a. att det inte bör råda någon tvekan om att de rättsvårdande myndigheterna har befogenhet att för räkning biträda i utmätningen av kontanter, guld eller värdefulla smycken om t.ex. polisen stoppar någon för kontroll i trafiken eller griper någon misstänkt för ett annat brott. Bestämmelser om utmätning finns i 4 kap. utsökningsbalken (UB). Enligt huvudregeln får lös egendom utmätas endast om egendomen är tillgänglig vid förrättningen (7 §). Det finns dock möjlighet att genom s.k. distansutmätning utmäta lös egendom även om den inte finns tillgänglig vid förrättningen, om egendomen kan identifieras på grund av registrering, upplysning vid förhör eller någon annan utredning. Utgångspunkten är att det inte ska råda någon tvekan om vad som är föremål för utmätning. En annan förutsättning för distansutmätning är att det inte kan antas uppstå något hinder mot att säkerställa den utmätta egendomen enligt bestämmelserna i 6 kap. UB. Innebörden av detta är att i praktiken genast ska kunna bege sig dit där egendomen finns och ta den i förvar eller säkerställa den på något annat sätt. Om egendom som tillhör en gäldenär anträffas hos en tredje man, sker säkerställandet av utmätningen som regel genom att egendomen tas i förvar, förseglas eller märks. Om egendom som finns i tredje mans besittning inte tas i förvar, kan i stället innehavaren förbjudas att utan tillstånd lämna ut egendomen eller vidta någon annan åtgärd som kan innebära skada för sökanden, ett s.k. förbudsmeddelande. När egendom anträffas av en annan myndighet (t.ex. ) har tolkat besittningskravet på så sätt att egendomen måste vara omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk för att distansutmätning ska kunna göras. Denna bedömning har även gjort i ett beslut där fick kritik för att i samband med en trafikkontroll ha omhändertagit egendom efter att lämnat polisen ett förbudsmeddelande, utan att det fanns stöd för ett omhändertagande av egendomen enligt polisens egen lagstiftning (JO-beslut , dnr 584-2013 och 666-2013). I ärendet gjorde bedömningen att egendomen inte kunde anses vara i polisens besittning på det sätt som föreskrivs i 6 kap. 7 § UB. handledning Distansutmätning och straffprocessuella tvångsmedel m.m. har i handledningen Distansutmätning och straffprocessuella tvångsmedel m.m. (dnr 808 12552-10/112) beskrivit när distansutmätning sker och vilka kriterier som myndigheten anser ska vara uppfyllda. Enligt handledningen är det i första hand vid s.k. tilläggsutmätningar som använder möjligheten att distansutmäta. Tilläggsutmätning görs när redan har utmätt en viss egendom och det sedan tillkommer nya skulder. Det görs då en tilläggsutmätning i samma egendom för de nya skulderna. kan också besluta om distansutmätning när en gäldenär lämnar uppgifter om att han eller hon äger viss egendom om uppgifterna bedöms som trovärdiga och går att kontrollera på ett enkelt sätt. Det tredje fallet när utmäter egendom utan att den är tillgänglig för myndigheten är när eller någon annan brottsutredande myndighet, t.ex. eller , ska lämna tillbaka egendom till en person, exempelvis i samband med att ett beslag hävs. Beslutet om utmätning fattas som regel under ett telefonsamtal där underrättas om att ett beslag ska hävas. meddelar per telefon eller fax att egendomen utmäts och att den andra myndigheten inte får lämna ut egendomen till den misstänkte eller till någon annan som gör anspråk på egendomen. Redan ett sådant muntligt förbudsmeddelande innebär att den myndighet som har omhändertagit egendomen blir förhindrad att lämna ut egendomen till någon annan än eller den som anvisar. Härefter ska den andra myndigheten delges ett förbudsmeddelande (6 kap. 7 § andra stycket UB och 6 kap. 11 § UF). kan däremot inte besluta om utmätning från distans när polisen i samband med en husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller andra åtgärder har påträffat egendom, men inte omhändertagit egendomen med stöd av egna befogenheter. I dessa fall är det en förutsättning för utmätning att beslutar om utmätning på plats, polisingripandet eller motsvarande åtgärd pågår. Som redovisats i tidigare avsnitt överlämnade betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81). Utredningen hade bl.a. i uppdrag att utreda frågan om förbättrade möjligheter för att, utan att själv vara närvarande, besluta om s.k. distansutmätning av egendom som påträffas av andra myndigheter t.ex. eller Enligt kommittédirektiven skulle utredningen beakta och analysera frågan bl.a. utifrån en promemoria med ett lagförslag som lämnat till 2014 (dnr Ju2014/5600/L2). Det förslaget innebar i korthet att det inte skulle uppställas krav på att myndigheterna (t.ex. polisen) har omhändertagit egendom med stöd av sitt eget regelverk för att distansutmätning ska kunna ske. Utredningens sammantagna bedömning är att lös egendom även fortsättningsvis ska finnas i tredje mans besittning för att distansutmätning ska kunna ske. Likaså anser utredningen att när egendom anträffas av en annan myndighet bör det även fortsättningsvis krävas att egendomen är omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk för att ska kunna distansutmäta egendomen. Som skäl för ställningstagandet anför utredningen bl.a. att om polisen i samband med en trafik- eller rutinkontroll ska kontakta för att kontrollera om en viss person förekommer i ett mål hos , utan att polisen haft anledning att omhänderta någon egendom, kan det uppfattas som en otillåten utredningsåtgärd. Utredningen pekade även på att det ingår i de brottsutredande myndigheternas uppdrag att undersöka om det går att förverka utbyte av brott och utbyte av brottslig verksamhet. Den möjligheten ska prövas framför möjligheten att utmäta egendom för att reglera skulder. En omvänd ordning skulle, enligt utredningen, kunna leda till att en person som har begått brott blir skuldfri genom att betalning görs med pengar som kommer från brottslig verksamhet, dvs. att brottsvinster ”tvättas” genom att införlivas i det legala systemet vid utmätning. Utredningen anser att det är av stor vikt att de brottsbekämpande myndigheterna inte erbjuder möjlighet till distansutmätning innan möjligheterna till förverkande har uttömts. Utredningen ifrågasätter även om det ur resurs- och effektivitetssynpunkt är rimligt att myndigheter som i sin verksamhet anträffar utmätningsbar egendom, utan att egendomen är föremål för ett ärende hos den myndigheten, ska kontrollera om en person är gäldenär i ett mål hos . Enligt utredningen är det vidare synnerligen integritetskränkande och därmed knappast lämpligt att andra myndigheter, så fort de uppmärksammar att någon har egendom som skulle kunna utmätas, kontaktar . För myndigheterna skulle det leda till svåra avvägningsfrågor. För enskilda skulle risken för att egendom skulle kunna komma att utmätas utan tydlig koppling till verkställighetsförfarandet kunna leda till ett avståndstagande från och ovilja inför kontakter med olika myndigheter. Utredningen anför slutligen att en sammanblandning av olika myndigheters uppdrag och roller i förlängningen kan skada allmänhetens förtroende för statliga myndigheter (band 1 s. 347 f.). Betänkandet har remitterats, och bereds i . Remissvar över betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81) , och har i sina remissvar anfört följande när det gäller utredningens slutsatser om besittningskravet vid distansutmätning: 830 29234-16/12) överlämnade 2014 till en promemoria med förslag om distansutmätning. Förslaget har till syfte att möjliggöra för att säkerställa egendom som påträffas hos gäldenären utan att myndigheten har omhändertagit egendomen enligt sitt eget regelverk och när inte är närvarande. Motsvarande möjlighet kan lämpligen ges till , och andra brottsbekämpande myndigheter. Utsökningsförfarandet skulle bli effektivare om kunde distansutmäta egendom som inte tagits om hand av någon annan myndighet med stöd av den myndighetens regelverk. Det är ett sätt att motverka den organiserade brottsligheten och kan bidra till att upprätthålla förtroende till rättsväsendet hos allmänheten. En försiktig beräkning ger vid handen att det utmätta beloppet avseende egendom påträffad av annan myndighet kan tredubblas jämfört genom sådan möjlighet. 887 646/2016) anser till skillnad mot vad som föreslås i avsnittet 6.4.3 att bör ges möjlighet att distansutmäta gods som påträffas av polis även i de fall där inte genom egen laglig grund har rätt att omhänderta godset och på så sätt få godset i sin besittning. Om möjlighet ges för polis att i sådana fall frysa situationen och inhämta beslut på distans förbättras förutsättningarna att omhänderta värdefull lös egendom från personer i kriminell miljö med följd att lönsamheten av brott försämras. Ett sådant arbete att minska lönsamheten av brottslig verksamhet är ett viktigt mål för de brottsbekämpande myndigheterna. Den i betänkandet beskriva risken att en sådan reglering skulle kunna föra med sig att enskilda känner större obehag och ovilja inför myndighetskontakter och därför undvika samröre med myndigheter som inte är påtvingat torde inte vara aktuell i den absoluta merparten av de fall där polisen träffar på gods som kan vara utmätningsbart. De typiska fall där polis anträffar gods är i samband med att polis genomför tvångsåtgärder i samband med trafikövervakning eller vid andra polisinitierade personkontakter. Inte heller torde en sådan befogenhet för komma att skada allmänhetens förtroende för statliga myndigheter till följd av sammanblandning av olika myndigheters uppdrag och roller. Troligare är att myndigheterna uppfattas ha effektiva verktyg för att se till att personer som är under utmätning inte kan undanhålla utmätningsbart gods och att borgenärer därigenom ges bättre förutsättningar att få sina fordringar betalda. De brottsbekämpande myndigheternas kamp, framför allt mot den grova och organiserade brottsligheten, försvåras ofta av att det inte går att beivra de verkliga huvudmännens brottslighet. Detta medför i sin tur att de som har ekonomisk av brott lättare kan undanhålla egendom från kronofogdens exekutiva åtgärder när personen har restförda skulder. De typiska fall där utmätningsbart gods påträffas är framförallt då polis genomför olika tvångsåtgärder, t.ex. i samband med trafikövervakning eller vid andra polisinitierade personkontakter. Det är inte ovanligt att framför allt polisen, eller tullen, i sin kontrollverksamhet uppmärksammar att personer bär på lösöre – såsom t.ex. värdefulla smycken, klockor eller kontanter – eller kör ett fordon som betingar ett exekutivt värde. Det förekommer också att polisen och tullen känner till att de som kontrolleras har uppvisat en tvivelaktig vandel. I en sådan situation är det enligt uppfattning naturligt att polisen/tullen – även om det i den aktuella kontrollsituationen visar sig att personen/personerna inte kan misstänkas för brott – vill kontrollera om den/de anträffade vid tillfället har ett pågående utsökningsmål hos kronofogden. Om polis och tull efter sin kontroll inte har någon grund för att misstänka brott eller omhänderta personen av annat skäl saknas grund för att ta egendomen i förvar eller beslag. Det ter sig i en situation som denna närmast stötande att det inte finns en möjlighet för att distansutmäta den påträffade egendomen om personen har restförda skulder. Konsekvensen av en sådan möjlighet till distansutmätning kan inte heller anses vara till den enskildes nackdel eftersom utmätningen bidrar till att dennes skulder minskar och att ev. fordringsägare får betalt – åtminstone till viss del. Enligt uppfattning bör de brottsbekämpande myndigheterna ges en rätt att tillfälligt omhänderta egendom för att inhämta beslut om eventuell utmätning på distans. Härigenom förbättras förutsättningarna att omhänderta värdefull lös egendom från personer som rör sig i kriminella miljöer som effekten har ett viktigt signalvärde i sig. Minskad lönsamhet av brottslig verksamhet är som framgått ett viktigt mål för de brottsbekämpande myndigheterna. Den risk som utredningen menar finns att enskilda (här i bemärkelsen den "vanlige medborgaren") skulle känna ett obehag och en ovilja inför myndighetskontakter och undvika samröre med myndigheter som inte är påtvingat menar är överdriven. Tvärtom är det enligt uppfattning mer troligt att myndigheterna uppfattas ha effektiva verktyg. Allmänheten förväntar sig snarare att de brottsbekämpande myndigheterna ska kunna agera även i de fall det är uppenbart att en enskild under pågående utmätning undanhåller utmätningsbart gods. Härigenom gynnas också de borgenärer som har svårt att få betalt av den enskilde. Allmänhetens förtroende för statliga myndigheter riskerar därför inte att skadas till följd av en sammanblandning med hänvisning till olika myndigheters uppdrag och roller. Utredningens farhåga att distansutmätning kan komma att påverka brottsbekämpande myndigheters arbete med att återföra brottsutbyten och motverka utredning avseende penningtvätt (betänkandet s. 336) delas inte av . Om det inte finns en konkret brottsmisstanke saknas grund för förverkande. [– – –] Tvärt emot utredningens förslag menar att det bör införas en bestämmelse där myndigheter med ett brottsbekämpande uppdrag ges rätt till tillfälligt förvarstagande i aktuell situation i syfte att säkerställa en kommande utmätning. En sådan bestämmelse bör lämpligen omfatta Polisen, Tullen, Kriminalvården och . Utskottet har behandlat motionsyrkanden om utökade möjligheter till distansutmätning , (bet. 2018/19:CU6). Utskottet, som avstyrkte motionsyrkandena, hänvisade till att det inom pågår ett beredningsarbete som inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. följde utskottets förslag. Enligt gällande reglering kan besluta om distansutmätning av lös egendom och meddela förbudsmeddelande för egendom som är i en annan myndighets besittning. För att egendomen ska anses vara i en annan myndighets besittning krävs dock att egendomen är omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk. En ändring av denna ordning har föreslagits av i en promemoria som lämnats till . har bl.a. utifrån denna promemoria haft i uppdrag att utreda förutsättningarna för att utöka möjligheten till distansutmätning. Som redovisas ovan landar utredningen i att någon ändring av besittningskravet inte ska göras i betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81). Utskottet konstaterar att , och i sina remissvar gör en annan bedömning. De framhåller att minskad lönsamhet av brottslig verksamhet är ett viktigt mål för de brottsbekämpande myndigheterna, och de anser att kravet på att egendomen måste vara i myndighetens besittning med stöd av den myndighetens regelverk bör ändras. Enligt myndigheterna bör det införas en rätt för de brottsbekämpande myndigheterna, t.ex. , , och , att tillfälligt omhänderta egendom för att inhämta beslut om eventuell utmätning på distans. Utskottet delar expertmyndigheternas uppfattning att distansutmätning bör vara möjligt i en större utsträckning än . Med utökade möjligheter till distansutmätning skulle myndigheterna få ett nytt verktyg mot skuldsatta kriminella personer som saknar tillgångar på pappret men som har tillgångar i praktiken. Regeringen bör därför, med utgångspunkt i betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81) och myndigheternas remissvar, överväga hur en reglering med utökade möjligheter till distansutmätning kan utformas alternativt låta utreda detta på nytt. I beredningsarbetet behöver det också beaktas att stöldgods inte ska utmätas. Regeringen bör prioritera detta arbete och återkomma till med nödvändiga lagförslag . Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om effektivare utmätning och ett motionsyrkande om försäljning av utmätt egendom. Utskottet hänvisar till gällande reglering på området och pågående beredningsarbete. Jämför reservation 4 (SD) och 5 (L). I kommittémotion 2020/21:2554 av m.fl. (SD) yrkande 38 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av utmätningssystemet för att det ska bli mer effektivt. Motionärerna anför att det inte borde vara möjligt att undkomma utmätning genom att skriva sina tillgångar på en annan person. Vidare anförs att inte utmäter tillgångar som understiger gäldenärens skuld. I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 49 föreslås ett tillkännagivande om att staten inte ska bidra till försäljning av utmätt eller beslagtaget gods. Motionärerna anför att bör få i uppdrag att göra en översyn av myndighetens riktlinjer för försäljning av utmätt eller beslagtaget gods som härrör från kriminell verksamhet. Bestämmelser om utmätningsförfarandet finns i 4 kap. utsökningsbalken (UB). Utmätning ska endast göras om det belopp som kan beräknas flyta in, efter avdrag för kostnader som uppkommer efter utmätningen, ger ett överskott som gör åtgärden försvarlig (4 kap. 3 § UB). Denna försvarlighetsbedömning innebär att utmätning kan ske även om bara en del av grundavgiften eller grundavgifterna blir betalda. ska vid bedömningen ta hänsyn till myndighetens arbetsinsats och olägenheten för gäldenären (prop. 1993/94:50, s. 294). ska även göra en intresseavvägning när det gäller frågan om vilken egendom som ska utmätas. I första hand ska sådan tillgång utmätas som kan användas till fordringens betalning med minsta kostnad, förlust eller annan olägenhet för gäldenären. utredningsskyldighet av gäldenärens tillgångar regleras i 4 kap. 9 § UB. ska i den utsträckning som behövs med hänsyn till ansökans innehåll, tillkommande uppgifter, gäldenärens förhållanden och omständigheterna i övrigt utreda gäldenärens anställnings- och inkomstförhållanden samt undersöka om gäldenären har utmätningsbar egendom. Gäldenären är vidare skyldig att lämna de uppgifter om tillgångar som behövs i målet. Uppgiftsskyldighet åligger även tredje man som är skyldig att uppge huruvida gäldenären har fordran eller annat mellanhavande med honom eller henne som kan vara av betydelse för bedömning i vad mån gäldenären har utmätningsbar egendom (4 kap. 15 §). När det gäller förhållandet till tredje man vid utmätning av lös egendom gäller att lös egendom får utmätas, om det framgår att egendomen tillhör gäldenären. Egendomen får också utmätas om gäldenären har den i sin besittning och det inte framgår att den tillhör någon annan (4 kap. 18 §). Om gäldenären är gift och varaktigt sammanbor med sin make och de har lös egendom i sin gemensamma besittning, anses gäldenären som ägare till egendomen, om det inte görs sannolikt att de är samägare till egendomen enligt lagen (1904:48) om samäganderätt och det inte heller framgår att egendomen tillhör den andre eller någon annan. Detsamma gäller när gäldenären varaktigt sammanbor med annan under äktenskapsliknande förhållanden. Allmänna bestämmelser om exekutiv försäljning av utmätt egendom och indrivning av utmätt fordran finns i 8 kap. UB.