bet · H801NU30 · 2021-05-21 00:00:00 — ställer sig bakom det som utskottet anför om särskilda straffbestämmelser och tillkännager detta för regeringen. Enligt utskottet bör regeringen skyndsamt se över möjligheten att införa särskilda straffbestämmelser för stöd vid korttidsarbete. Stöd vid korttidsarbete och straffbestämmelser Lagen om stöd vid korttidsarbete innehåller inga särskilda straffbestämmelser. infördes däremot i 8 a § förordningen om korttidsstöd en bestämmelse som innebär att , , , , , och ska underrätta handläggande myndighet om det i fråga om arbetsgivare kan antas att stöd vid korttidsarbete har beslutats felaktigt eller med ett för högt belopp. finns en anmälningsskyldighet för när det gäller stöd vid korttidsarbete som innebär att myndigheten är skyldig att göra en anmälan till åklagare så snart det finns anledning att anta att någon har gjort sig skyldig till brott enligt 9 kap. 1–3 och 11 §§ . trädde även en bestämmelse i kraft om att tas upp bland de uppräknade myndigheterna i förordningen (2016:775) om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet. Inom ramen för denna samverkan ska en myndighet som huvudregel, trots sekretess, lämna uppgift till en annan myndighet om det behövs för den mottagande myndighetens deltagande i samverkan. Lagen om stöd vid korttidsarbete innehåller som nämnts ovan inga särskilda straffbestämmelser. Fusk med korttidsstöd kan dock vara kriminaliserat om det är att bedöma som bedrägeri. I enlighet med 9 kap. 1 § kan den som medelst vilseledande förmår någon till handling eller underlåtenhet, som innebär för gärningsmannen och skada för den vilseledde eller någon i vars ställe denne är, dömas för bedrägeri till fängelse i högst . För bedrägeri kan också den döms som genom att lämna oriktig eller ofullständig uppgift, genom att ändra i program eller upptagning eller på annat sätt olovligen påverkar resultatet av en automatisk informationsbehandling eller någon annan liknande automatisk process, så att det innebär för gärningsmannen och skada för någon annan. I 9 kap. 2 § finns vidare en bestämmelse om ringa bedrägeri, och i 9 kap. 3 § finns en bestämmelse om grovt bedrägeri. I 9 kap. 11 § finns slutligen bestämmelser om vad som gäller vid försök eller förberedelse i dessa fall. Till skillnad från lagen om stöd vid korttidsarbete finns det i lagen om omställningsstöd särskilda straffbestämmelser. Det anges där att för omställningsstödsbrott döms den som lämnar oriktiga uppgifter i ett ärende enligt lagen eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt 6 § och på så sätt orsakar fara för att omställningsstöd tillgodoförs felaktigt eller tillgodoförs med ett för högt belopp eller att ett stöd som företaget helt eller delvis saknar rätt till inte återkrävs. Straffet är fängelse i högst . Om brottet som avses är grovt, döms för grovt omställningsstödsbrott till fängelse, lägst och högst (36 §). Vid grov oaktsamhet döms för vårdslöst omställningsstödsbrott till böter eller fängelse i högst (37 §). Om gärningen med hänsyn till beloppet och övriga omständigheter är mindre allvarlig döms det inte till ansvar. Inte heller den som, innan ett omställningsstöd tillgodoförts, frivilligt vidtar en åtgärd som leder till att det kan fattas ett korrekt beslut om stödet, döms till ansvar. Regeringen motiverade sitt förslag om att införa särskilda straffbestämmelser så här (prop. 2019/20:181 s. 79). I bidragsbrottslagen (2007:612) regleras vissa brott mot välfärdssystemen med brottsförutsättningar som är särskilt anpassade till förhållandena inom välfärdsområdet. Straffansvar för gärningar som består i underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden kommer till direkt uttryck i den straffrättsliga regleringen genom ett s.k. äkta underlåtenhetsbrott. Brottsförutsättningarna innehåller vidare ett farerekvisit. Vid ställningstagande till behovet av att införa särskilda straffbestämmelser för brott som riktar sig mot det omställningsstöd som föreslås införas, kan konstateras att det finns många likheter med de förhållanden som motiverade införandet av bidragsbrottslagen. I likhet med vad som gäller beträffande bidragsbrott kommer förhållandena vid utbetalningar av omställningsstöd i flera avseenden skilja sig från andra situationer där straffansvar för uppsåtligt brott i form av bedrägeri kan förekomma. Inom omställningsstödet kommer ett stort antal ärenden att behöva hanteras . För att stödet ska kunna fylla avsedd funktion under pågående kris är det vidare nödvändigt att handläggningen av ärendena är mycket effektiv och smidig. Masshanteringen och kravet på effektivitet och smidighet medför att det kommer att vara omöjligt att göra mer ingående individuella bedömningar och kontroller i varje enskilt ärende. I handläggningen kommer i stor utsträckning att vara hänvisat till uppgifter som lämnas av de sökande företagen. En skillnad jämfört med stöd enligt bidragsbrottslagen är att dessa avser centrala välfärdsförmåner till enskilda, medan omställningsstöd är ett statligt stöd till företag. En annan skillnad är att omställningsstödet till skillnad från välfärdsförmåner som omfattas av bidragsbrottslagen kommer att kunna omfatta mycket stora belopp. Utformningen av omställningsstödet innebär att det bedöms finnas ett särskilt behov av en tydlig straffrättslig reglering för den som inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lagen om omställningsstöd. Stödets funktionssätt innebär vidare att den som orättfärdigt tillskansar sig stödet normalt inte gör något annat än att lämna en felaktig uppgift. Beroende på kontrollsystemen är det mer eller mindre slumpmässigt om ett upptäckt brott stannar på försöksstadiet eller kommer att lagföras som ett fullbordat bedrägeribrott. Det är tveksamt om det är någon skillnad i klandervärdighet mellan dessa fall. Detta talar, precis som regeringen ansåg vara fallet när bidragsbrottet infördes, för en brottskonstruktion som inte gör någon skillnad på dessa två situationer. Sammantaget talar dessa förhållanden för införandet av en särskild straffrättslig reglering för omställningsstöd. Straffansvar för gärningar som består i underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden bör komma till direkt uttryck genom ett s.k. äkta underlåtenhetsbrott. Brottsförutsättningarna bör vidare lämpligen innehålla ett farerekvisit. Bidragsbrottslagen (2007:612) gäller sådana bidrag, ersättningar, pensioner och lån för personligt ändamål som enligt lag eller förordning beslutas av , , , , Arbetsförmedlingen, en kommun eller en arbetslöshetskassa och betalas ut till en enskild person. Den som lämnar oriktiga uppgifter eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lag eller förordning, och på så sätt orsakar fara för att en ekonomisk förmån eller ett ekonomiskt stöd felaktigt betalas ut, felaktigt tillgodoräknas, betalas ut med ett för högt belopp eller tillgodoräknas med ett för högt belopp, döms för bidragsbrott till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . justerade socialförsäkringsutskottet ett betänkande som innehåller ett förslag till tillkännagivande om att regeringen bör lägga fram ett förslag i om att utvidga bidragsbrottslagen. Lagen bör enligt socialförsäkringsutskottet också omfatta statliga stöd till företag. Fel och missbruk av välfärdssystemen hotar förtroendet för systemen och konsekvenserna för den som fuskar till sig stöd måste bli mer kännbara och tydliga enligt socialförsäkringsutskottet (bet. 2020/21:SfU26). Förhindrande av brott kopplade till stödåtgärder med anledning av coronaviruset I den ovannämnda rapporten om att utreda förhindrade av brott kopplade till de stödåtgärder med statsfinansiella och samhällsekonomiska konsekvenser som vidtas med anledning av det nya coronaviruset anges om reflektioner om framtida behov bl.a. följande (Ds 2020:28 s. 73). Vi har från brottsbekämpande myndigheter mottagit uppgifter om att det är mycket svårt att driva ärenden som gäller brott mot stödet vid korttidsarbete. Stödet passar inte in i bedrägeriparagrafen och ger upphov till bevisfrågor som är mycket svåra att lösa. Till viss del kan detta hänga samman med hur ansökningsprocessen är utformad och de krav på uppgifter och dokumentation som uppställs i ansökningsformuläret men det är inte hela förklaringen. Uppgifterna om upplevda problem när det gäller lagföringen är mycket oroande då de innebär att det saknas effektiva möjligheter att ingripa mot brott som begås mot stödet vid korttidsarbete. Enligt utskottets uppfattning är det viktigt att stävja fusk och missbruk av krisstöden. I bl.a. den tidigare nämnda utredningen om förhindrande av brott kopplade till krisstöden anges att felaktiga utbetalningar till följd av brottsligt utnyttjande generellt är mycket svåra att få tillbaka. Det är avgörande att regleringen stöttar de brottsbekämpande myndigheterna och att det är tydligt från lagstiftarens sida att staten menar allvar med att motverka fusk och missbruk med krisstöden. Alla försök att lura till sig krisstöd ska grundligt utredas, beivras och bestraffas samt medlen ska återkrävas. En ökad granskning och kontroll bidrar även till att krisstöden går till de företag som verkligen behöver stöden. skiljer sig straffbestämmelserna beroende på vilket krisstöd som det handlar om. För omställningsstödet finns det särskilda straffbestämmelser. Dessa underlättar lagföringen av missbruk och fusk med omställningsstödet, bl.a. eftersom det innehåller ett farerekvisit. Omställningsstödet har vidare flera likheter med stödet vid korttidsarbete. Bägge är krisstöd till företag och det framstår som oklart varför möjligheterna att lagföra missbruk och fusk av dessa likartade stöd skulle behöva skiljas sig åt. Övervägande skäl talar således för att det ska införs särskilda straffbestämmelser även när det gäller stöd vid korttidsarbete. Straffbestämmelserna för omställningsstödet kan då tjäna som förebild. Såsom gäller för omställningsstödsbrott finns det anledning att utreda om det bör göras åtskillnad mellan grova brott, brott av normalgraden och mindre allvarliga brott. Man bör även kunna överväga att ta in i lagen om stöd vid korttidsarbete vad som gäller för den som frivilligt vidtar en åtgärd som leder till att det kan fattas ett korrekt beslut om omställningsstödet. Regeringen bör därför skyndsamt se över möjligheten att införa särskilda straffbestämmelser för stöd vid korttidsarbete. I det arbetet bör det ovan nämnda initiativ till utvidgning av bidragsbrottslagen som föreslagits av socialförsäkringsutskottet beaktas (bet. 2020/21:SfU26). Med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen föreslår utskottet därför att ställer sig bakom det som utskottet anför om att införa särskilda straffbestämmelser i lagen om stöd vid korttidsarbete och tillkännager detta för regeringen. Proportionalitet vid avstämning och återkrav Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om proportionalitet vid avstämning och återkrav och tillkännager detta för regeringen. Enligt utskottet bör regeringen skyndsamt utreda hur proportionaliteten vid avstämningar och återkrav av preliminärt stöd kan ökas. Preliminärt stöd och avstämning Förfarandet vid ansökningar om stöd för korttidsarbete består av flera steg, såsom godkännande och därefter beslut om preliminärt stöd. Efter beviljat preliminärt stöd är arbetsgivaren skyldig att med jämna mellanrum (i enlighet med vad som anges i lagen om korttidsarbete) göra en avstämning för att fastställa det slutliga stödet. I 19–27 §§ lag om stöd vid korttidsarbete finns bestämmelser om avstämning av preliminärt stöd. Av 20 § framgår att avstämningen innebär en jämförelse och bedömning av om den genomsnittliga arbetstids- och löneminskningen som har tillämpats överensstämmer med de angivna nivåerna i lagen och de avtal som slutits. Enligt 25 § är arbetsgivaren återbetalningsskyldig för allt preliminärt stöd i vissa fall. I 28–30 §§ samma lag finns bestämmelser om anmälan om avstämning. En arbetsgivare som är skyldig att göra en avstämning ska ge in en anmälan om avstämning. När preliminärt stöd har lämnats enligt 5 § ska anmälan ha kommit in till inom två kalendermånader från avstämningstidpunkten. När preliminärt stöd har lämnats enligt 5 a § ska anmälan ha kommit in till från avstämningstidpunkten. I anmälan ska det anges om arbetsgivaren är skyldig att betala tillbaka ett belopp efter sammanställning enligt 28 §. En arbetsgivare som efter sammanställning enligt 28 § har rätt till ytterligare stöd ska begära detta i anmälan om avstämning. I annat fall betalas inte något ytterligare stöd ut för avstämningsperioden. Om det finns särskilda skäl, ska anstånd med att ge in anmälan om avstämning medges. Om förhållandena har ändrats så att det inte längre finns förutsättningar för anståndet, ska anståndet återkallas. Enligt 30 § gäller att om en anmälan om avstämning inte ges in inom rätt tid är arbetsgivaren skyldig att betala tillbaka allt preliminärt stöd. Om det finns särskilda skäl, ska anstånd med att ge in anmälan om avstämning medges. Arbetsgivaren ska dock helt eller delvis befrias från sin återbetalningsskyldighet om det är uppenbart oskäligt att arbetsgivaren ska betala tillbaka allt preliminärt stöd. Arbetsgivare som fått stöd vid korttidsarbete ska i efterhand göra en avstämning. En sådan avstämning kan leda till att arbetsgivaren i vissa fall blir skyldig att betala tillbaka allt preliminärt stöd som har betalats ut för en arbetstagare , oavsett om felet kan anses som mindre eller ursäktligt. En sådan ordning framstår som mer långtgående än vad som behövs och står inte i rimligt förhållande till det avsedda resultatet och de olägenheter som kan antas uppstå för företagen som redan är i en ekonomiskt utsatt situation i pandemin. Enligt utskottet kan det således ifrågasättas om det råder proportionalitet när det gäller effekterna av mindre fel som upptäcks vid avstämningar och som leder till återkrav. När en anmälan om avstämning inte ges in inom föreskriven tid, och om anstånd inte beviljats, ska som huvudregel allt preliminärt stöd betalas tillbaka. Undantag görs endast om det skulle vara uppenbart oskäligt. Detta är ett högt ställt krav som i enskilda fall riskerar att leda till orimliga konsekvenser. Det kan således ifrågasättas om det här råder proportionalitet. Kraven på att allt preliminärt stöd ska betalas tillbaka i vissa fall när felaktigheterna framstår som mindre avvikelser eller ursäktliga riskerar att medföra att företagare drar sig för att söka om stödet, vilket så klart inte är önskvärt. Enligt utskottets uppfattning bör regeringen mot den bakgrunden skyndsamt utreda hur proportionaliteten vid avstämningar och återkrav av preliminärt stöd kan ökas. Med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen föreslår utskottet därför att ställer sig bakom det som utskottet anför om att utreda och lämna förslag för ökad proportionalitet vid avstämning och återkrav av preliminärt stöd och tillkännager detta för regeringen. [1] Statistik över korttidsarbete 2020 och 2021, , besökt .