bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — När man hade jobbat med det här var det väldigt tydligt, vad jag förstår, att efter kontakter med både och regionerna förstod att intresset för den här tekniska lösningen var svalt, till och med avrådande, att man inte ville ha den här tekniska lösningen i det läget. Då kan ju inte Myndigheten för samhällsskydd och beredskap komma till regeringen och säga att nu ska vi genomföra det här, om de som de facto gör smittspårningen och testningen av människor avråder från att göra det. Det var i alla fall den bedömning som MSB gjorde. Regeringen kom aldrig i föremål för ett avgörande i det läget, när myndigheterna egentligen backade ur och tyckte att det inte var den lösning som man efterfrågade. Skånberg (KD): Fru ordförande! Jag vill ge statsrådet den elogen att han verkligen har hjälpt oss att leta efter den här tvålen i badkaret. Var är strategin, och hur ser den ut, och hur har den kommit till? Men jag är rädd. Jag har inte fått fatt på någon tvål . Det är ett förhållningssätt och inte en strategi. Och det hjälper inte oss i vår spårbarhet. Och när det gäller ordförandens frågor om författarskap och avsändare vet vi fortfarande inte vems händer som satt på tangenterna när lade ut det på sin hemsida och vem som beslutade om att det skulle hamna just så, just där. Ska vi förutsätta att det är socialministern som gjorde det? Hon vill inte kännas vid det. Förutom spårbarheten och avsändarfrågan är det en fråga till som jag skulle vilja resa. Och det är kommunikationen. När det har varit så oklart om det finns en strategi och hur den i så fall ser ut, och man bara har hänvisat till att det står på hemsida, har det brustit i kommunikationen. Det är helt uppenbart, eftersom vi har sett exempel på myndigheter som inte tillfredsställande har kunnat redogöra för strategin. Inom parentes sagt: Det är fler än de som inte har kunnat det. Skulle statsrådet vilja utveckla något om hur strategin för kommunikation har varit när det gäller den här övergripande strategin? : Fru ordförande! Återigen: Det var ett gemensamt arbete som ledde fram till den strategi som har funnits, som har publicerats och som har kommit till uttryck i och beskrivits i flera regeringsbeslut, så det är ingenting oklart eller dolt med detta. Det är väldigt öppet och transparent. Den andra frågan handlade mer om kommunikation. Var det så? Den här strategin är ju för regeringens förhållningssätt. Respektive myndighet och aktör har ju sina uppdrag i krishanteringssystemet. Det gäller inte minst , som är en central aktör som vi har talat mycket om här , eller MSB:s instruktion om hur de jobbar i eller i en kris och med deras ansvar. Har regeringen funnit anledning att utifrån strategin göra någon avvägning, ändra något ansvar, förtydliga någonting, ge ökade resurser någonstans har vi gjort det i de över 700 regeringsbesluten. Vi har varit tydliga med hur regeringen arbetar. Det är en strategi för regeringens arbetssätt, och vi har varit tydliga med att den strategin har präglat vårt arbete. Men den har kommit till uttryck i konkreta regeringsbeslut som har rättslig verkan. Skånberg (KD): Fru ordförande! Men förstår jag inte rätt i att propositionerna faktiskt i efterhand formulerade eller omformulerade vad som stod på hemsida? hade inte regeringen fattat något beslut och inte heller skrivit i några propositioner. Det var ju faktiskt bara en lös text, ett allmänt förhållningssätt, som fanns på hemsida. Det var oklart vem som hade skrivit eller vem som hade beslutat om det. Det var det som regeringen skickade med myndigheterna i styrning och kommunikation. : Fru ordförande! Jag har lyssnat väldigt noga på myndigheterna, som uppfattar att de är väldigt tydliga med hur deras uppdrag är under den här pandemin. Och har de haft oklarheter kring sina uppdrag har regeringen förtydligat uppdragen under pandemins gång. Jag vänder mig mot att det skulle vara så att det inte fanns en strategi förrän regeringsbeslut om hur texten ser ut i budgetpropositionen. Vi har jobbat enligt det här strategiska förhållningssättet , och vi har förhållit oss till det här sättet, och det var ett gemensamt arbete i . Man kan tycka att man skulle göra på något annorlunda sätt, men vi har förhållit oss på samma sätt som tidigare regering har förhållit sig till den här typen av inriktning och strategiska överväganden, till exempel under finanskrisen. Jag tror att det är klokt att också värna beslutens ställning i regeringen. Regeringsbeslut bör ha ett syfte att göra någonting annorlunda med pengar, uppdrag, inriktning. Och det här var ett strategiskt arbetssätt som var gemensamt i regeringen. Vi har jobbat enligt det här under hela krisen. Det har varit publicerat på hemsidan. Alla som har velat har kunnat ställa frågor om det. Det är inga konstiga målsättningar. Det är ett förhållningssätt där mycket av diskussionen kring strategin i början absolut inte handlade om målsättningen och inriktningen, utan den handlade om vilka åtgärder skulle vidta, och det är en annan diskussion. Och de varierar , i enlighet med det strategiska förhållningssätt som vi har tagit. Men det står ju alla fritt att diskutera den här frågan, och det kommer säkert att göras i . (M): Fru ordförande! De svenska sportlovsresenärerna kom hem från ett då relativt hårt drabbat . Varför vidtog man då inte fler och mer omfattande åtgärder, givet att strategin var att trycka ned smittan så mycket som möjligt? : Fru ordförande! Tack, ledamoten, för en viktig fråga! Nej, men det var ju så … Det var väldigt tidigt i förloppet och mycket osäkerhet kring frågorna. Men det är helt korrekt att vårt fokus låg på sportlovet och alpresenärerna. Bedömningen då var att smittspårningen skedde ganska effektivt kopplat till de här grupperna. Man testade och smittspårade just de grupper som hade varit i de alpregioner där vi trodde att smittan var mest förekommande. I efterhand har och andra visat att smittan kom till på många andra sätt – resenärer från , och andra länder. Möjligtvis var vår brist att vi hade för mycket fokus på alpresenärer och inte förstod att smittan var väl spridd också i andra delar av landet. Eftersom det var sportlov och väldigt många svenskar var ute och reste i världen tog de med sig smittan hit från länder som vi då inte hade kunskap om hade en stor spridning av covid-19. spekulerar jag lite, men det kan vara det som ledde till att fick en större smittspridning initialt, men det måste ju inte minst titta närmare på, för det är viktigt att lära sig och förstå det. (M): Andra länder och internationell expertis uppmanade även inledningsvis till att titta på åtgärder med koppling till gränsen, att stänga gränsen eller införa olika typer av reseavrådan och rekommendationer – inreseförbud. Den typen av åtgärder vidtog ju regeringen kopplat till och . Vilka bedömningar gjorde man då som skilde sig , då man inte fattade beslut om sådana åtgärder? : Fru ordförande! Det är kanske en fråga som ligger … Men jag svarar gärna på den, därför att den är relevant. I början av pandemin visste vi ganska lite om vilka länder som var drabbade av pandemin. Dessutom var det inte så att de internationella organisationerna uppmanade folk att sluta resa i världen. Det var inte på den nivån som rekommendationerna var. Däremot skulle man vara väldigt uppmärksam på om de symtomen fanns, och man skulle smittspåra, testa och begränsa utbredningen av detta. Däremot är det senare ett osäkert och nytt läge när de facto kommer och säger att de gör bedömningen att det finns muterade varianter där vi inte, igen, har kunskap om läget. Vi har dessutom gränsregioner där ganska många människor reser över gränserna. I det läget valde vi att gå vidare med begränsningar, eftersom osäkerheten var så stor. Hade vi vetat att smittspridningen i var stor och hade vi vetat att smittspridningen i var stor hade vi säkert kunnat tänka oss att göra ytterligare insatser för att både testa och smittspåra och för att begränsa smittspridningen kopplat till de länderna initialt. Men den kunskapen fanns tyvärr inte. Det är väl det som är problemet med den här pandemin; när det är ett nytt virus är det svårt att veta hur det uppträder och framför allt att veta hur många länder som har tillräckligt bra spårbarhet för att basera beslut på det. Det var ett osäkert läge i början. Ordföranden: Det finns ingen ytterligare fråga. Då vill jag å hela utskottets vägnar tacka för att ministern kom hit och svarade på våra frågor. Därmed kan vi avsluta punkt 1. Vi ajournerar sammanträdet för att sedan ha ett kort sammanträde i vår ordinarie sessionssal . Bilaga B11 Före detta utrikesminister Granskningsärende 1 – Ambassadörens roll i ärendet (se avsnitt 3.3) – delvis sluten utfrågning Ordföranden: är , och jag förklarar sammanträde för öppnat. Jag vill börja med att hälsa alla välkomna hit och att också hälsa tidigare utrikesminister välkommen. Tack för att du vill komma hit och svara på frågor! Innan vi sätter igång ska jag ge lite praktisk information om hur utfrågningen går till. Utfrågningen sänds ju direkt via webb-tv, på och kanske till och med på ännu fler kanaler. I början av utfrågningen kommer att få möjlighet att göra en kortare inledning för att beskriva ärendet. Därefter får ledamöterna ställa frågor. Det är anmälande parti som inleder, i det här fallet . Därefter får ledamöter ställa frågor i partiernas storleksordning. Det finns en del sekretessbelagda uppgifter kopplade till det här ärendet. Därför har vi förberett för att kunna fortsätta i en sluten utfrågning i en annan lokal om så behövs. På agendan har vi alltså punkt 1, Granskning av regeringen. Rubriken är: Offentlig utfrågning med tidigare utrikesminister . Ärendet, som vi på KU-språk kallar för G1, har rubriken agerande i samband med ett möte i mellan bland annat dåvarande ambassadör i och kinesiska affärsmän. Med detta återigen välkommen! Ordet är ditt, tidigare utrikesminister ! : God morgon, fru ordförande! Jag är här för att tala om ett möte i mellan bland andra dåvarande ambassadör i , vissa affärsmän och , dotter till den i frihetsberövade svenske medborgaren . De händelser på hotellet som vi ska diskutera är så osannolika att de förstås väcker frågor. Därför är jag glad över att få en möjlighet att redovisa vad som hände och hur jag och mina medarbetare hanterade det. Det är viktigt att visa största omsorg om det här fallet. Kom ihåg: sitter fortfarande fängslad. Jag vill därför nu upprepa det ni redan har hört, att det finns både utrikessekretess och konsulär sekretess. Skulle sådana frågor komma upp ber jag att få besvara dem i utskottet bakom stängda dörrar. Jag hoppas få förståelse för det. Jag kommer att redovisa mer i detalj: 1.att UD inte hade kunskap om planerna på möten på hotellet 2.hur vi arbetade med styrning och samverkan mellan UD och ambassaden 3.skillnaden mellan rättsprocessen och UD:s interna utredning 4.förflyttningen av till en ny tjänst 5.om samråd med . Från den allra första stund som UD fick kännedom om vad som hade hänt , att han hade förts bort från , såg jag och regeringen på hans fall med stort allvar. UD arbetade intensivt med det såväl politiskt som konsulärt, och en viktig del av det konsulära arbetet var förstås att hålla kontakt med dotter . Vi tog återkommande och mycket ofta upp fallet med höga företrädare för och krävde att han skulle släppas fri och återförenas med sin familj. Vi arbetade med starkt stöd från inte minst EU och ett antal medlemsstater. Vi tog även upp fallet i multilaterala sammanhang som för mänskliga rättigheter. släpptes ur häktet till ett slags kommunarrest men greps dessvärre på nytt av kinesiska myndigheter . kunde svenska diplomater ha direktkontakt med , men det är inte längre möjligt. Vårt krav att skulle få träffa en svensk läkare lyckades vi åstadkomma , men något uppföljande läkarbesök har sedan inte beviljats. Vi arbetade med många kontakter, uppslag och insatser. fokuserades arbetet på en särskild inriktning. Mitt i detta intensiva arbete kontaktades UD av dotter , som berättade om ett möte som hållits på ett hotell i med bland andra dåvarande ambassadören i , , och vissa affärsmän. ville klaga på ambassadör agerande. För oss som arbetade så intensivt med fallet kom informationen om händelserna på hotellet som en total överraskning. UD och vi som arbetade med ärendet hade inte haft någon kännedom om mötet, vilket vi förklarade för . Det hade arrangerats av utan instruktion från eller förankring hos UD och utan att rapporterat om det efteråt. Den högre tjänsteman som skulle ansvara för nya uppdrag som Agenda 2030-ambassadör kände till att hon skulle komma till , men varken han eller någon annan visste något om hennes planer på att ordna mötena på hotellet. Det e-postmeddelande från som är bilagt KU:s promemoria innehöll ingen förvarning om ett sådant möte. Där framgick inga detaljer som tid, plats, deltagare eller ämne för ett eventuellt möte, inte heller att hon redan tidigare hade tagit kontakt om mötet med . Om UD hade tillfrågats om lämpligheten i att hålla ett sådant möte hade vi sagt nej. 2020/21:KU20 BILAGA B UTFRÅGNINGAR Låt mig påminna om några viktiga tidsförhållanden som vi har kunnat kartlägga i efterhand och som framgår av utskottets handlingar. tar kontakt med om ett möte i . skriver ett mejl i allmänna termer om intresse från en kinesisk kontakt att hon ska facilitera kontakter med . kommer till och håller mötena på hotellet. kontaktar och berättar om vad som har hänt. Detta visar att förberett mötena på hotellet utan att informera UD, och först när vi frågar henne om vad som hänt berättar hon om dessa kontakter; detta trots att hon var medveten om att vårt arbete då hade en annan inriktning och att hon ombetts att inte ha kontakter med . Ett exempel på denna anvisning är det tydliga meddelande till från UD där vi skriver: KC, alltså konsulära enheten, har väletablerat samband med dottern , och eventuella informationsbehov i endera riktningen fortsätter i den kanalen. Det är det sirliga diplomatspråket, men det kan inte missförstås. Det finns och det fanns en tydlig strategi och inriktning. Det förelåg alltså en styrning för alla oss som arbetade med fallet . Det fanns också detaljerade kontakter och en omfattande instruktionsgivning och samspel. Det tror jag också att ledamöter har haft möjlighet att se. Så snart hade informerat oss om händelserna kallade vi hem från och inledde en intern utredning. Vi sände också UD:s inspektör till ambassaden i för att få en bild av förhållandena där. Vi skilde från uppdraget som ambassadör. När en medarbetare inte följer styrning och när det blir fel måste UD självfallet agera, och det är omöjligt att undvika att någon av tusentals medarbetare begår fel eller inte följer styrning. Det är då UD:s och departementschefens uppgift att korrigera och att försöka minimera skadan av det inträffade, och det gjorde vi med de insatser och åtgärder som jag redovisat. Den interna utredningen fick pausas när förundersökning mot inleddes. Låt mig säga något om detta, för det har funnits ett missförstånd kring saken. UD polisanmälde inte . Vi agerade på den oro som uttryckte för sin säkerhet efter händelserna på hotellet. Detta är förstås inget som UD kan, får eller ska sköta, varför vi kontaktade polisen och , så att de skulle kunna göra en bedömning av hennes situation. Våra kontakter med polismyndigheterna handlade endast om säkerhet. Förundersökningen inleddes inte på UD:s initiativ, och de UD-anställda som förhördes och sedermera vittnade i rättegången följde förstås sina lagstadgade skyldigheter att göra detta. Vi var alltså inte part i målet. Sedan frikänts kunde vår interna utredning återupptas. Utredningen, som avslutades , kom fram till att inte informerade departementet om mötet och att hon därmed gjorde avsteg från det nära samspel mellan UD och ambassaden som hade etablerats i ärendet, och vidare: Den riskanalys hon gjort inför mötet var inte heller tillräckligt grundlig. Sammanfattningsvis ansåg UD att inte samverkat med departementet i det aktuella konsulära ärendet på det sätt som kunde ha förväntats av henne. Låt mig också kort redovisa skillnaden mellan det tingsrätten tog ställning till och det som den interna gällde. Tingsrätten tog ställning till om hade behörighet, det vill säga om hon var ambassadör i . Det var hon ju, och hon hade därmed behörighet, något som jag tidigare konstaterat också i publika sammanhang. Men för UD handlade det inte om behörighet utan om befogenhet, nämligen: Kunde hon genomföra det hon gjorde med utan att informera UD och samråda. På frågan om befogenhet kom den interna utredningen som sagt fram till att inte samverkat med UD på det sätt som kunde förväntas. ordnade mötet och bjöd in utan samråd, vid sidan av det samarbete som UD och ambassaden hade och utanför den taktik och strategi som hon var väl medveten om, där varje mått och steg instruerades i detalj och normalt föredrogs för mig eller kabinettssekreteraren. Som framgår av KU:s PM i granskningsärendet finns det i de flesta fall inga konstitutionella hinder för en långtgående och detaljerad styrning av utlandsmyndigheterna. Detta gör vi ju från UD. Det här fallet är ett exempel på det, där så gott som alla aspekter av ärendet var föremål för övervägande vid UD i och instruktionsgivning till ambassaden. Det tror jag att KU:s ledamöter har haft chans att läsa igenom och följa precis. Den omfattande dokumentation som KU har inhämtat från UD illustrerar detta väl. Det kan noteras att händelserna på hotellet inträffade mot slutet av tid som ambassadör i . Jag vill gärna betona att det var viktigt för UD att bytet på den tjänsten gjordes på ett sådant sätt och att det inte påverkade relation till negativt, för det kunde också inverka menligt på ärendet . Det var främst med hänsyn till detta och till arbetet med att hitta en godtagbar placering för som hennes uppdrag som ambassadör i inte avslutades tidigare. Jag kan redovisa mer kring detta, men med hänsyn till att är fängslad bör det ske med sekretess och helst bakom stängda dörrar, om KU vill vara snälla och respektera det. Avslutningsvis vill jag gärna tacka för stora engagemang i det här och andra svåra konsulära ärenden med politiska förtecken och för våra förtroendefulla samråd som utrikesminister. partier hölls i bilden kring det här svåra ärendet med regelbundenhet. Inte minst var det värdefullt att vi, vi var övergångsregering, kunde stämma av regelbundet med det största oppositionspartiet. Det viktiga arbetet för frisläppande fortsätter, som ni vet, självklart med oförminskad kraft under min efterträdare. Vi ska komma ihåg detta – att fortsätta att bry oss om vad som händer med . Jag vill hänvisa i övrigt till de skriftliga svar som har lämnats på frågor i detta ärende. Därmed, fru ordförande, är jag beredd att svara på de frågor som utskottets ledamöter vill ställa till mig. Tack så mycket! Ordföranden: så mycket för den inledningen! Då inleder vi frågor, och jag ger ordet till anmälande parti, . (V): Ordförande! Tack till dig, , för att du är här och för din inledning. Precis som du säger har vi också i utskottet fått ta del av ett väldigt omfattande material. Den fråga som ändå snurrar i mitt huvud – den är nog gemensam – är hur det kunde bli så här. Hade det funnits ett enkelt svar på det hade vi kanske inte heller suttit här. Jag skulle gärna vilja höra lite mer just kring det här med utlandsmyndigheternas roll och hur gränsdragningen är generellt mellan deras självständighet och när det kommer instruktioner från UD, om jag har förstått det rätt. Det verkar finnas en liten gråzon, och det vore ganska intressant, tycker jag personligen i alla fall, att få höra lite mer kring er syn på det. sa tidigare att man inte hade följt styrningen. Men det jag också funderar över är hur tydlig denna styrning var. Det är lite svårt för mig som inte kan det här UD-språket att förstå hur tydligt det språket var. Den tidigare ambassadören i var ju inte direkt ny inom UD. Det är lite svårt, för mig i alla fall, att förstå att en person som ändå har jobbat en så inom UD inte heller verkar ha förstått det här UD-språket. : Tack så mycket för den frågan! Ja, det tror jag är den fråga som alla ställer sig: Hur kunde det bli så här? Jag har sagt publikt att dåligt omdöme kan inte instruktioner hjälpa mot. I övrigt kan inte jag spekulera, för vi fortsätter att fundera över hur motiven var. Vi får hoppas att det någonstans fanns goda intentioner, men så här blev det. Det som var viktigt för oss var ju att minimera skadan, att vidta åtgärder , och det gjorde vi och hanterade det skyndsamt. Instruktioner ges , oavbrutet, förstås, till våra ambassader runt om i världen. Som har framgått av de handlingar som vi har lämnat in var de i det här fallet, där det är ett så känsligt konsulärt ärende och där våra relationer var så ansträngda som de har varit och är med , utförliga. I de granskningar som KU har gjort framgår det att det här är normalt och att så kan det vara konstitutionellt; det är ingenting konstigt. Man företräder som ambassadör sitt land och intressen i ett annat land. Ofta behöver detta stämmas av, förstås, med den politiska ledningen, och det görs genom instruktioner. I det här fallet var de mycket detaljerade. Det kunde handla om möten. Det kunde handla om vem som skulle möta vem, hur det skulle läggas upp. Det följde vissa spår och vissa strategier som vi hade. Här fick man också förstås pröva sig fram därför att också positioneringen, så att säga, från i det här fallet håll ändrades under resans gång. Vi var tvungna att pröva nya vägar ständigt. Så det var utförligt, och jag tror som sagt att läser man igenom – och jag gjorde det igen och tittade på mejlväxlingen – ser man hur det här kan utformas. Så det hör till det normala arbetssättet. Också när det gäller instruktionen om vem som har kontakt med anhöriga, i det här fallet , följde det ett normalmönster, kan man säga, där den konsulära enheten i för det mesta har anhörigkontakter. Här var det också uttryckligen så att skulle sköta kontakterna med , och det åtföljdes inte. Det var problemet, förstås. I det här fallet slutade det med att var orolig för sin egen säkerhet efter det här mötet. Och vid det laget hade det förekommit i alla fall ett tiotal samtal med ambassadören om hur det här skulle skötas, så det kunde inte ha varit tydligare. (V): Tack så jättemycket för svaret! Jag upplevde inte riktigt att jag fick svar på frågan kring UD-språket. Vi har ju ett eget språk här i KU som vi pratar om ibland – att vi förstår vad vi menar men kanske inte så många utanför utskottet . Jag förstår att man har ett – vad ska man säga –språk inom UD också. Jag har lite svårt att ändå förstå hur man då säkerställer att det där språket förstås av mottagaren inom enheten. Min andra fråga rör det här med anhörigkontakter. Jag förstår det som att i regel sker de kontakterna här i . Jag har fått intrycket att det ändå fanns vetskap om att ändå hade kontakt även med ambassadören. Jag undrar lite hur du ser på det. Är det också regel att man har flera anhörigkontakter, både från och på plats, till exempel? Du förstår säkert frågan. Jag kanske är lite otydlig; jag ber om ursäkt. : Tack för den frågan! Ja, hur urskiljer man UD-språket, som kan vara, som sagt, sirligt och lite omständligt kanske ibland? Men jag vill påstå att en ambassadör som har tjänstgjort och faktiskt också haft en del besvärliga posteringar, eller utmanande posteringar, förstår språket. Jag tror att det också kan handla om ett starkt engagemang och en vilja att förstås bidra på något sätt, som driver en. I normalfallet är det den konsulära enheten i som sköter anhörigkontakter. Det beror på att för de flesta finns anhöriga kvar i och är oroliga och behöver den informationen. Här var också instruktionen tydlig, och som jag citerade var det tydligt att det här skulle skötas från . Men det åtföljdes inte. Det behövdes flera samtal och , så att säga, att man påtalade det här.