bet · H801JuU24 · 2021-06-02 00:00:00 — I 15 kap. 1 § anges bl.a. att den som under laga ed lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen, dömes för mened till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Straffbestämmelsen omfattar t.ex. uppgifter som ett vittne, efter att ha avlagt ed, lämnar vid en huvudförhandling i ett brottmål. Mened är inte fullbordad förrän förhöret har avslutats. Först då kan straffansvar aktualiseras. Om vittnet har ljugit i inledningen av förhöret, men ändrar sig i slutet och berättar sanningen, har vittnet alltså inte begått något brott. Den som hörs av polis eller åklagare under en förundersökning i brottmål avlägger inte ed och kan därför inte straffas för mened. Även om det inte finns någon bestämmelse som generellt straffbelägger osanna uppgifter vid polisförhör är det i vissa särskilt angivna situationer straffbart att lämna falska uppgifter till polisen. En sådan situation, där straffansvar kan aktualiseras, är att den hörda personen påstår att någon som är oskyldig har gjort sig skyldig till brott. Den som i ett polisförhör sanningslöst tillvitar någon annan en brottslig gärning, påstår besvärande omständighet eller förnekar friande eller mildrande omständighet, döms för falsk tillvitelse (15 kap. 7 § ). Den som under ett polisförhör lämnar falska uppgifter till förmån för någon som har begått ett brott kan dock dömas för skyddande av brottsling. Det krävs då att den som har lämnat de falska uppgifterna därigenom döljer den som har förövat ett brott, hjälper henne eller honom att undkomma, undanröjer bevis om brottet eller på annat dylikt sätt motverkar att brottet uppdagas eller beivras. (17 kap. 11 § första stycket ). I Högsta domstolens avgörande NJA 2019 s. 294 konstateras, efter en redogörelse för vissa förarbetsuttalanden, att det agerande som bestämmelsen om skyddande av brottsling tar sikte på måste vara att brottslingen görs oåtkomlig för polisen, dvs. åtgärder som kan medföra att polisen inte får tag på den som har begått ett brott. Straffansvaret omfattar således inte att någon, till förmån för den som är misstänkt eller dömd för ett brott, under polisförhör lämnar falska uppgifter som endast kan påverka bevisläget, t.ex. att ge ett falskt alibi. tillsatte regeringen en utredning som ska titta på åtgärder för att stärka rättsprocessen och öka lagföringen, bl.a. vid brottslighet med kopplingar till kriminella nätverk. I utredningens uppdrag ingår att analysera om ett system med s.k. kronvittnen bör införas, att se över skyddet av och stödet till vittnen och deras anhöriga och att analysera om det bör införas en möjlighet att vittna anonymt. Utredningen får även i uppdrag att föreslå skärpta straffskalor för övergrepp i rättssak, mened och skyddande av brottsling och att utreda behovet av ändringar när det gäller vittnesuppgifter som lämnas under en förundersökning. Uppdraget ska redovisas (dir. 2019:85). Utskottet behandlade ett motionsyrkande om att göra det straffbart att lämna ett falskt alibi vid ett polisförhör i betänkande 2018/19:JuU10 (s. 187 f.). Utskottet uppgav sig ha förståelse för det som anfördes i motionen om att falska uppgifter i polisförhör försvårar brottsutredningar, men bl.a. mot bakgrund av den aviserade översynen av menedsbrottet var utskottet inte berett att ställa sig bakom förslaget att straffbelägga t.ex. falska alibin vid polisförhör. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:191). Ett motsvarande motionsyrkande behandlades i betänkande 2019/20:JuU26 (s. 52 f.). Utskottet konstaterade att regeringen hade tillsatt en utredning som bl.a. fått i uppdrag att föreslå skärpta straffskalor för övergrepp i rättssak, mened och skyddande av brottsling och att utreda behovet av ändringar när det gäller vittnesuppgifter som lämnas under en förundersökning. Motionen fick därmed anses i huvudsak tillgodosedd, och utskottet avstyrkte därför motionen. ställde sig bakom utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Med hänsyn till den utredning som tillsatts i frågan finner utskottet att motion 2020/21:3311 (KD) yrkande 35 får anses i huvudsak tillgodosedd och att det därtill inte finns skäl till något initiativ med anledning av yrkande 37. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av bestämmelsen om hets mot folkgrupp och att hatbrott och förolämpning mot personer med funktionsnedsättning ska ingå i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Jämför reservation 16 (V). I kommittémotion 2020/21:387 av m.fl. (V) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska tillsätta en ny utredning om bestämmelsen om hets mot folkgrupp med ett bredare fokus än enbart rasistiska eller liknande symboler. Utredningen bör få i uppdrag att se över om det är möjligt att brottet hets mot folkgrupp även kan omfatta kontexten som ett meddelande framförs i. Även i motion 2020/21:1219 av och (båda M) yrkande 1 efterfrågas en översyn av bestämmelse om hets mot folkgrupp. Motionärerna anför att bestämmelsen delvis har förändrats och att det finns anledning att göra en ny övergripande översyn och uppdatering av lagreglerna. I kommittémotion 2020/21:167 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att hatbrott och förolämpning mot personer med funktionsnedsättning ska ingå i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. I 16 kap. 8 § föreskrivs att den som i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck, döms för hets mot folkgrupp till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Om brottet är grovt döms för grov hets mot folkgrupp till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullt eller kränkande innehåll och spritts till ett stort antal personer på ett sätt som varit ägnat att väcka betydande uppmärksamhet. Enligt 2 kap. 1 § regeringsformen (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. mötesfrihet och demonstrationsfrihet. Med mötesfrihet avses enligt RF frihet att anordna och bevista sammankomst för upplysning, meningsyttring eller något liknande syfte eller för framförande av konstnärligt verk och med demonstrationsfrihet avses frihet att anordna och delta i demonstration på allmän plats. I 2 kap. 20 och 24 §§ RF finns bestämmelser om i vilken form och inom vilka ramar som mötes- och demonstrationsfriheterna får begränsas. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att se över den straffrättsliga regleringen i fråga om rasistiska och liknande symboler och vid behov föreslå förändringar. Utredningen, som lämnade sitt betänkande (SOU 2019:27), fann att den nuvarande regleringen var ändamålsenligt utformad och anförde följande skäl till den bedömningen: För att det ska göras någon förändring i den nuvarande lagstiftningen bör det finnas ett påtagligt behov. En sådan förändring måste vara förenlig med skyddet för grundläggande fri- och rättigheter som finns i våra grundlagar och den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Utifrån vår genomgång av praxis är det vår bedömning att den nuvarande straffrättsliga regleringen i fråga om rasistiska och liknande symboler är ändamålsenligt utformad. Det medför att vi anser att bestämmelserna om hets mot folkgrupp inte bör ändras och att det inte bör införas något särskilt förbud mot användning av vissa symboler. Bestämmelserna om hets mot folkgrupp har redan ett vidsträckt tillämpningsområde och det står klart att symboler kan omfattas av bestämmelserna. Med undantag för rena bevisfrågor, t.ex. om den tilltalade spridit en viss symbol, har de allra flesta åtal för spridande av rasistiska och liknande symboler lett till fällande dom. Det befintliga straffbara området får bedömas som tillräckligt och vi har därför inte lämnat något författningsförslag. I betänkande 2017/18:JuU14 (s. 41 f.) behandlade utskottet motionsyrkanden om skärpning av lagstiftningen om hets mot folkgrupp. I betänkandet redogjordes för pågående uppdrag att stärka arbetet med att förebygga, förhindra, försvåra och hantera politiskt motiverad brottslighet samt värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Utskottet framhöll vikten av att bemöta hotet från främlingsfientliga eller antidemokratiska grupper men angav att det är medvetet om att lagstiftning på området noga måste balanseras mot grundlagens och krav på bl.a. yttrandefrihet. Utskottet noterade att regeringen hade påbörjat arbetet med att se över aktuell lagstiftning och gett och Säkerhetspolisen i uppdrag att stärka arbetet med att förebygga, förhindra, försvåra och hantera politiskt motiverad brottslighet. Mot den bakgrunden avstyrktes motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). I betänkande 2019/20:JuU26 behandlade utskottet ett motionsyrkande om en översyn av bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Utskottet fann då inte skäl att ställa sig bakom förslaget och avstyrkte motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Utskottet konstaterar att bestämmelsen om hets mot folkgrupp var föremål för en översyn och att den bedömning som då gjordes var att den nuvarande regleringen var ändamålsenligt utformad. Utskottet finner därför inte skäl att ta något initiativ med anledning av motionerna 2020/21:167 (V) yrkande 2, 2020/21:387 (V) yrkande 3 och 2020/21:1219 (M). Stärkt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal m.m. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om stärkt straffrättsligt skydd för vård- och omsorgspersonal och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om bl.a. skärpt straff för hot och våld mot tjänsteman. Jämför reservation 17 (M, KD), 18 (L), 19 (SD), 20 (S, V, MP) och 21 (M, KD). I partimotion 2020/21:3365 av m.fl. (M) yrkande 27 och kommittémotion 2020/21:3300 av m.fl. (M) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om att upprätthålla respekten för polisen och rättsväsendet med ett starkt straffrättsligt skydd. Motionärerna anför att det är nödvändigt att straffen för våld mot tjänsteman skärps så att straffskalan börjar på sex månaders fängelse och att kränkningsersättning ska utgå i fler fall än när poliser är brottsoffer. I yrkande 11 begärs att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering med straff om minst sex månaders fängelse. I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 42 begärs höjt minimistraff för grovt våld mot tjänsteman till samma nivå som för grov misshandel. I kommittémotion 2020/21:639 av m.fl. (SD) yrkande 31 begärs att olaga hot mot en polis alltid bör bedömas som ett grovt brott. I kommittémotion 2020/21:3133 av m.fl. (M) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att se över lagstiftning och regelverk för hot och våld mot vård- och omsorgspersonal. I motion 2020/21:1034 av (KD) yrkande 1 och 2 begärs en utredning av möjligheten att införa tjänstemannastatus för viss sjukvårdspersonal och att omfatta viss sjukvårdspersonal av brottet sabotage mot blåljusverksamhet. I motion 2020/21:2754 av (M) yrkande 1 begärs att all blåljuspersonal ska ges tjänstemannastatus. I kommittémotion 2020/21:3311 av m.fl. (KD) yrkande 40 begär motionärerna att brott mot vitala samhällsfunktioner ska vara en särskild straffskärpningsgrund. Angrepp mot vitala samhällsfunktioner bryter ned grundläggande normer i samhället och straffen bör skärpas när angrepp sker mot personer som är anställda inom vitala funktioner. Ett liknande yrkande framställs i kommittémotion 2020/21:3405 av m.fl. (KD) yrkande 32. Våld eller hot mot tjänsteman m.m. Enligt 17 kap. 1 § döms den som med våld eller hot om våld förgriper sig på en tjänsteman i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att tvinga tjänstemannen till eller hindra honom eller henne från en åtgärd i myndighetsutövningen eller för att hämnas för en sådan åtgärd för våld eller hot mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller om någon på detta sätt förgriper sig mot en tjänsteman som har utövat myndighet för vad han eller hon har gjort eller underlåtit att göra i myndighetsutövningen. Om brottet är grovt döms för grovt våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld av allvarligt slag har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag eller annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Enligt 17 kap. 2 § ska den som på ett annat sätt än det som anges i 1 §, för att tvinga eller hindra någon i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd i denna, otillbörligen utför en gärning, som för personen medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller hotar med det, dömas för förgripelse mot tjänsteman till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov förgripelse mot tjänsteman till fängelse i högst . Av 17 kap. 5 § och lagen (1975:668) om skydd för viss tjänsteutövning följer att vissa befattningshavare som har bevaknings-, säkerhets- eller ordningsuppgifter åtnjuter samma skydd som personer som utövar tjänsteutövning enligt 17 kap. 1 och 2 §§ . Att med våld eller hot angripa vårdpersonal eller personal är straffbart som misshandel eller olaga hot enligt bestämmelser i 3 kap. respektive 4 kap. . I vissa fall kan även straffbestämmelserna om våld eller hot mot tjänsteman respektive förgripelse mot tjänsteman (17 kap. 1 och 2 §§) vara tillämpliga på brott som begås mot dessa yrkeskategorier. infördes sabotage mot blåljusverksamhet som ett nytt gradindelat brott i (13 kap. 5 c § ). Brottet omfattar den som angriper eller på annat sätt stör polis, räddningstjänst eller ambulanssjukvård, om gärningen är ägnad att allvarligt försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet. Om gärningen framkallat fara för flera människoliv eller egendom av särskild betydelse, eller annars varit av särskilt farlig art, ska det dömas för grovt sabotage mot blåljusverksamhet. Straffet för sabotage mot blåljusverksamhet är fängelse i högst och för grovt sabotage mot blåljusverksamhet fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. Vidare skärptes straffskalan för grovt våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i lägst ett och högst (prop. 2018/19:155, bet. 2019/20:JuU8, rskr. 2019/20:43). I betänkandet som låg till grund för lagändringen (Stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner, SOU 2018:2) föreslogs även att en ny straffskärpningsgrund förs in i 29 kap. 2 § . Den skulle innebära att domstolen skulle se särskilt allvarligt på fall där den tilltalade med våld eller hot har angripit någon i eller med anledning av dennes yrkesutövning. I propositionen gjorde regeringen emellertid bedömningen att det inte borde införas en särskild straffskärpningsgrund på det sätt som föreslogs i utredningen. Regeringen anförde följande (prop. 2018/19:155 s. 38): I likhet med flera remissinstanser bedömer regeringen att den föreslagna straffskärpningsgrunden är förenad med betydande nackdelar. Det fram-står som tveksamt om den skulle få avsedd verkan som det kan förutses att den skulle ge upphov till betydande tillämpningsproblem. Mot den bakgrunden anser regeringen att det sammantaget inte framstår som lämpligt att införa den. Frågan om vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd och hur ett förstärkt straff-rättsligt skydd för dessa samhällsnyttiga funktioner kan uppnås på ett annat och mer ändamålsenligt sätt kräver fortsatt utredningsarbete. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. • analysera och ta ställning till hur ett förstärkt straffrättsligt skydd för vissa samhällsnyttiga funktioner bör utformas • analysera behovet och lämpligheten av en lagändring som innebär att brottet våld eller hot mot tjänsteman delas upp och att straffskalan för våld mot tjänsteman skärps. Uppdraget ska redovisas (dir. 2020:54). Vad gäller uppdraget att stärka det straffrättsliga skyddet för vissa samhällsnyttiga funktioner ska utredararen • ta ställning till vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd, • analysera och ta ställning till hur ett förstärkt straffrättsligt skydd för dessa samhällsnyttiga funktioner bör utformas och i det sammanhanget • särskilt överväga om det finns anledning att införa nya brott eller om ett förstärkt straffrättsligt skydd lämpligen kan tillgodoses t.ex. genom en utvidgning av kategorierna med utökat skydd enligt 17 kap. 5 § , eller på något annat sätt, och • vid behov lämna nödvändiga författningsförslag. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att upprätthålla respekten för polisen och rättsväsendet. I betänkande 2016/17:JuU16 (s. 51 f.) föreslog utskottet ett tillkännagivande om att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. ställde sig bakom förslaget (rskr. 2016/17:211). Även i betänkande 2019/20:JuU8, som behandlade regeringens förslag om sabotage mot blåljusverksamhet, föreslogs ett motsvarande tillkännagivande. Utskottet anförde följande: behandlas våld och hot mot tjänsteman i samma straffstadgande. Våld mot tjänsteman är dock ett allvarligare brott än ett muntligt hot. För att fånga upp allvaret i den här brottsligheten anser utskottet att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Detta har, som framgår ovan, också tillkännagett för regeringen . Regeringen har i propositionen redovisat att tillkännagivande i denna del bereds vidare inom . Några åtgärder för att tillmötesgå tillkännagivandet har, såvitt känt, inte vidtagits. Utskottet finner mot den bakgrunden anledning att föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag som innebär att våld mot tjänsteman får en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. avstyrkte utskottet ett motsvarande yrkande med hänsyn till tidigare tillkännagivanden till regeringen och att ärendet bereds inom . Utskottet noterade i sammanhanget att den höjning av minimistraffet för grovt våld eller hot mot tjänsteman som infördes torde skapa utrymme för en strängare straffmätning även för brott av normalgraden. följde utskottets förslag (bet. 2019/20:JuU26 s. 49 f., rskr. 2019/20:258). Utskottet har också tidigare behandlat motionsyrkanden om straffrättsligt skydd för personal inom hälso- och sjukvården och om skärpta straff för våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner. har bl.a. tillkännagett att våld eller hot mot personal inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården bör straffas lika hårt som våld eller hot mot polisen och att det bör införas ett nytt brott, våld mot alarmeringstjänstpersonal, där det inte uppställs något krav på att angreppet sker mot någon i dennes myndighetsutövning, och att det även bör införas en särskild straffskärpningsgrund som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot viktiga samhällsfunktioner leder till skärpta straff (bet. 2016/17:JuU16, s. 51 f., rskr. 2016/17:211). I betänkande 2017/18:JuU14 (s. 45 f.) konstaterade utskottet att många av de tillkännagivanden som gjort på området återfanns bland de förslag som den pågående utredningen om stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner presenterat, men att andra delar saknades. Utskottet vidhöll därför sin uppfattning att ett särskilt brott skulle omfatta angrepp mot personal inom hälso- och sjukvården och att våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner skulle ha ett minimistraff på sex månaders fängelse. Utskottet framförde att regeringen därför borde ge ett tilläggsdirektiv om att ta fram ett lagstiftningsförslag i enlighet med det anförda. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). I betänkande 2019/20:JuU8, som behandlade den ovan nämnda propositionen om ett stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet, anförde utskottet att det fanns anledning att överväga ett utökat straffrättsligt skydd även för personal i andra viktiga samhällsfunktioner. Samma personer som utsätter blåljuspersonal och personal från och för angrepp utgör även hot mot andra yrkeskategorier. Det förekommer t.ex. att personal på akutmottagningar och sjukhus utsätts för hot och påtryckningar. Detsamma gäller för ordningsvakter som anställts av kommuner för att bidra till ordning och trygghet på allmän plats. En utredning borde därför tillsättas i syfte att bredda det straffrättsliga skyddet även för andra samhällsviktiga yrkesfunktioner. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. Vidare anförde utskottet att det hade har viss förståelse för att regeringen valde att inte gå vidare med förslaget om att införa en särskild straffskärpningsgrund i 29 kap. , men att behovet av ett sådant starkare straffrättsligt skydd mot angrepp på viktiga samhällsfunktioner inte hade bortfallit. Utskottet noterade att regeringen ansåg att frågan om vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd och hur ett förstärkt straffrättsligt skydd för dessa samhällsnyttiga funktioner kunde uppnås på ett annat och mer ändamålsenligt sätt krävde fortsatt utredningsarbete. Det var enligt utskottet emellertid angeläget att frågan skyndsamt blev föremål för fortsatta överväganden. Detta föreslog utskottet att skulle tillkännage för regeringen. följde utskottets förslag i dessa delar (rskr. 2019/20:43). avstyrkte utskottet motioner om ett stärkt straffrättsligt skydd för hälso- och sjukvårdspersonal och andra samhällsviktiga funktioner med hänvisning till att den pågående beredningen inom av tidigare tillkännagivanden inte borde föregripas. följde utskottets förslag (bet. 2019/20:JuU26 s. 49 f., rskr 2019/20:258). Som framgår av redogörelsen ovan har utskottet tidigare behandlat motioner om att upprätthålla respekten för polisen och rättsväsendet, och har även riktat tillkännagivanden om detta till regeringen. Utskottet välkomnar därför att en utredning har tillsatts med uppdrag att bl.a. analysera behovet samt lämpligheten av en lagändring som innebär att brottet våld eller hot mot tjänsteman delas upp och att straffskalan för våld mot tjänsteman skärps. Utskottet, som anser att det inte finns skäl att föregripa utredningens arbete i denna del, avstyrker motionerna 2020/21:639 (SD) yrkande 31, 2020/21:3272 (L) yrkande 42, 2020/21:3300 (M) yrkandena 10 och 11 samt 2020/21:3365 (M) yrkande 27. Utskottet avstyrker av samma anledning motionerna 2020/21:3311 (KD) yrkande 40 och 2020/21:3405 (KD) yrkande 32 om hot mot vitala samhällsfunktioner. Vad gäller motionsyrkandena om ett starkare straffrättsligt skydd för vård- och omsorgspersonal noterar utskottet att även denna fråga förvisso omfattas av den tillsatta utredningen. För att säkerställa att utredningen också leder fram till ett förslag som tillgodoser tidigare tillkännagivanden i denna fråga finns det enligt utskottet anledning för att rikta ännu ett sådant tillkännagivande till regeringen. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2020/21:1034 (KD) yrkande 1, 2020/21:2754 (M) yrkandena 1 och 2 samt 2020/21:3133 (M) yrkande 4 och tillstyrker delvis motion 2020/21:1034 (KD) yrkande 2. Stärkt straffrättsligt skydd för journalister Utskottets förslag i korthet avslår en motion om skärpt straffrättsligt skydd för journalister. I motion 2020/21:2363 av Lawen Redar (S) begärs ett tillkännagivande om att överväga att se över möjligheten att införa ett straffrättsligt skydd för journalister.