bet · H801CU6 · 2021-03-11 00:00:00 — Om en make uteblir från ett sammanträde som han eller hon kallats till hindrar frånvaron inte att bodelningen ändå genomförs. Om en make genom vårdslöshet eller försummelse orsakat ökade kostnader kan bodelningsförrättaren besluta att han eller hon ska svara för en större andel av kostnaderna. Ersättningsgarantin för bodelningsförrättare infördes och ersatte den tidigare möjligheten att få rättshjälp vid bodelning. Den tidigare regleringen hade kritiserats för att inte tillgodose behovet av bistånd när det gäller kostnader för bodelningsförrättare. Syftet med ersättningsgarantin är framför allt att ge stöd till en make som inte kan få ut sin egendom för att motparten vägrar medverka till bodelningen och som inte heller har pengar för att bekosta en bodelning. Garantin ska motsvara den tid det tar att göra en inledande granskning av tillgångarna och ta ställning till om förfarandet ska fortsätta eller avslutas. har vid tidigare tillfällen ansett att det inte finns skäl att ändra nuvarande regler. förekommer det att bodelningsförfaranden drar ut . Jag kan konstatera att det finns flera rättsliga verktyg för att driva förfarandet framåt. Det är givetvis angeläget att verktygen också kommer till användning när så krävs. Jag är ense med […] om att det är viktigt att bodelningar kan genomföras på ett effektivt och rättssäkert sätt. Regeringen kommer att fortsätta följa frågan. I de allra flesta av de ungefär 25 000 skilsmässor som vi har i löses dessa konflikter och frågeställningar i samråd mellan parterna. Det är väldigt sällan det går till en vidare process. Men i av fallen, det vill säga i ungefär 1 000 fall , får man utse en bodelningsförrättare. Även då sker de allra flesta processer smärtfritt i den meningen att processen kan drivas vidare och makarna trots allt kan samarbeta. Men i ett fåtal fall går det helt enkelt inte, utan någon av parterna sätter sig på tvären och vill inte vara med. Jag kan inte svara för hur det förhöll sig i just det fall som […] tar upp, men jag kan konstatera att det för en aktiv bodelningsförrättare finns ett stort antal verktyg att använda sig av i dessa lägen. Ett exempel är vitesföreläggandet. Man kan gå till domstol och begära att maken vitesföreläggs. Detta sker också. Jag hämtade in uppgifter om att vite på har dömts ut. I något fall har också löpande vite dömts ut. Det innebär att en make som inte medverkar och inte redovisar sina tillgångar kan åläggas att betala ett vitesföreläggande för som detta inte görs. I det fall jag refererar till var det 15 000 fram till dess att maken gjorde som han skulle. Denna möjlighet finns alltså. Det finns också möjlighet att tvinga en make att gå ed på att han eller hon har redovisat sina tillgångar. Om man visar sig ha ljugit under ed kan man dömas för mened och riskerar fängelse . Sedan kan man också ställa en makes tillgångar under särskild förvaltning. Då är det en god man som helt enkelt får ta över förvaltningen av de tillgångar som finns för att säkra dem. Den som har stökat på det här sättet och inte gjort som han eller hon är skyldig att göra riskerar alltid att i efterhand få betala en större andel av själva förrättningskostnaden. Jag menar att här finns ganska ingripande och kraftfulla rättsinstrument. Men det krävs att det finns en aktiv bodelningsförrättare som använder sig av instrumenten. Jag diskuterar gärna åtgärder vidare, för jag tycker också att det ska gå fortare. Men då ska man nog i så fall inrikta sig på att se till att bodelningsförrättarna i större utsträckning använder de verktyg som behövs. Ersättningsgarantin är utformad så att man kan få del av den om man tjänar . Precis som […] sa är tanken att detta ska gå till de första för att en bodelningsförrättare ska kunna göra en bedömning av om det över huvud taget finns tillgångar i boet. Om det finns tillgångar kan man gå vidare, och då kommer finansieringen av det fortsatta arbetet för bodelningsförrättaren att tas av dessa tillgångar. Man delar sedan i slutänden på dessa kostnader. Garantin är alltså till just för att kunna ge detta inledande stöd. Utskottet konstaterar att om en make inte medverkar i en bodelning ger lagen flera möjligheter att rikta åtgärder mot honom eller henne för att skynda på förfarandet. Justitie- och migrationsminister har i ett interpellationssvar framhållit att det är viktigt att bodelningar kan genomföras på ett effektivt och rättssäkert sätt och att det är angeläget att de rättsliga verktyg som finns också kommer till användning när så krävs. Enligt statsrådet kommer regeringen att fortsätta följa frågan. Mot den bakgrunden är utskottet fortfarande inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionerna, och motionsyrkandena bör därför avslås. Sambolagens tillämpning på underåriga Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om sambolagens tillämpning på underåriga. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. Jämför reservation 6 (C, L). I kommittémotion 2020/21:3275 av m.fl. (L) yrkande 27 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att analysera hur sambolagens reglering förhåller sig till informella barnäktenskap när det gäller minderåriga sambor. Med sambor avses enligt sambolagen (2003:376) två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll (1 §). Innebörden är att sammanboendet har en viss varaktighet eller åtminstone är tänkt att ha det och att det rör sig om en förbindelse där det som regel ingår sexuellt samliv. Vidare förutsätts att parterna har ett samarbete i vardagliga göromål samt ett visst mått av ekonomisk gemenskap eller i vart fall ett ekonomiskt samarbete. (Se prop. 2002/03:80 s. 27 f.) Någon ålders-gräns uppställs inte. Däremot uppställer lagen särskilda villkor för att en underårig sambo, eller en underårig blivande sambo, ska kunna avtala om att bodelning inte ska ske eller att viss egendom inte ska ingå i bodelningen. I så fall ska förmyndarens skriftliga medgivande inhämtas (9 §). Huvudsyftet med sambolagstiftningen är att bereda en svagare part ett minimiskydd vid samboförhållandets upplösning. Lagstiftningen tar sin utgångspunkt i det förhållandet att det genom ett samliv med gemensamt hushåll och uppbyggandet av ett gemensamt hem sker en faktisk sammanflätning av sambornas ekonomi. Till skillnad från äktenskap och partnerskap innebär ett samboförhållande att särskilda rättsregler blir tillämpliga på samlevnaden utan någon uttrycklig önskan eller viljeförklaring från sambornas sida om detta. Samboregleringen inriktas på att tillhandahålla juridiska lösningar på företrädesvis ekonomiska problem och på de frågor där det har ansetts finnas ett praktiskt skyddsbehov för parterna. (Se prop. 2002/03:80 s. Ny reglering om barnäktenskapsbrott infördes ett nytt brott, barnäktenskapsbrott (prop. 2019/20:131, bet. 2019/20:JuU23, rskr. 2019/20:272). Genom det nya brottet kriminaliseras s.k. informella äktenskap för den som förmår eller tillåter en underårig person att ingå en äktenskapsliknande förbindelse. Detta gäller under förutsättning att förbindelsen ingås enligt regler som gäller inom en grupp och som dels innebär att parterna betraktas som makar och anses ha rättigheter eller skyldigheter i förhållande till varandra, dels innefattar frågan om upplösning av förbindelsen. I propositionen berördes också frågan hur den nya straffbestämmelsen när det gäller informella barnäktenskap förhåller sig till det faktum att det är tillåtet för barn att, med vårdnadshavarens samtycke, leva i en samborelation. Regeringen konstaterade i den delen att en äktenskapsliknande förbindelse, i enlighet med de förutsättningar som ställs upp i straffbestämmelsen, innebär längre gående rättsverkningar än ett samboförhållande, såväl personliga som ekonomiska. Utskottet behandlade och avstyrkte ett motsvarande motionsyrkande i betänkande 2019/20:CU17. Som skäl anfördes följande: Utskottet konstaterar att sambolagen är en skyddslagstiftning som ska bereda ett minimiskydd åt den svagare av två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll. Skyddet inträder när de faktiska förhållandena är sådana som lagen beskriver och alltså utan någon uttrycklig önskan eller viljeförklaring från sambornas sida om detta (till skillnad från ett äktenskap som ju förutsätter en vigsel). Skyddet tar sikte på delning av den gemensamma bostaden och det gemensamma bohaget. Det uppställs inte någon åldersgräns för att det skydd som sambolagen tillhandahåller ska inträda. Däremot uppställer lagen särskilda villkor för att en underårig sambo, eller en underårig blivande sambo, ska kunna avtala om att bodelning inte ska ske eller att viss egendom inte ska ingå i bodelningen. I så fall ska förmyndarens skriftliga medgivande inhämtas. Som redovisas ovan innehåller den proposition om ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet som överlämnades till förslag om ett nytt brott, barnäktenskapsbrott. Genom det föreslagna nya brottet kriminaliseras s.k. informella äktenskap för den som förmår eller tillåter en underårig person att ingå en äktenskapsliknande förbindelse. En förutsättning är att förbindelsen ingås enligt regler som gäller inom en grupp och som dels innebär att parterna betraktas som makar och anses ha rättigheter eller skyldigheter i förhållande till varandra, dels innefattar frågan om upplösning av förbindelsen. När det gäller frågan hur straffbestämmelsen om informella barnäktenskap förhåller sig till det faktum att det är tillåtet för barn att, med vårdnadshavarens samtycke, leva i en samborelation konstateras i propositionen att en äktenskapsliknande förbindelse innebär längre gående rättsverkningar än ett samboförhållande, såväl personliga som ekonomiska. Utskottet finner mot den redovisade bakgrunden inte skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. följde utskottets förslag. Utskottet, som konstaterar att en ny reglering om barnäktenskapsbrott i fråga om informella äktenskap numera är införd, står fast vid sitt tidigare ställningstagande. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om samboegendom. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. Jämför reservation 7 (C). I kommittémotion 2020/21:2951 av m.fl. (C) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en lagändring som innebär att sambor kan avtala om att deras gemensamma bostad ska utgöra samboegendom trots att den inte införskaffats för gemensamt bruk. Som framgår av föregående avsnitt avses med sambor enligt sambolagen (2003:376) två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll (1 §). Sambors gemensamma bostad och bohag utgör samboegendom, under förutsättning att egendomen har förvärvats för gemensam användning (3 §). Man talar om att egendomen på detta sätt är gemensamt uppbyggd. När ett samboförhållande upphör, ska på begäran av någon av samborna samboegendomen fördelas mellan dem genom bodelning (8 §). Sambor eller blivande sambor får avtala om att bodelning inte ska ske eller att viss egendom inte ska ingå i bodelningen (9 §). De förvärv som en sambo gör med stöd av sambolagens regler om upplösning av samboförhållandet blir av s.k. familjerättsligt slag. Om däremot en sambo i samband med upplösningen av samboförhållandet gör andra förvärv som är grundade på avtal mellan samborna faller dessa utanför de familjerättsliga förvärvens krets. Ett avtal mellan sambor kan exempelvis inte med familjerättslig verkan medföra att all parternas egendom ska ingå i en kommande bodelning. För sambor blir det i fråga om annan egendom än bostad och bohag som har förvärvats för gemensam användning fortfarande nödvändigt att använda de s.k. förmögenhetsrättsliga avtalsformerna för att åstadkomma en övergång av äganderätt mellan dem. Detta har motiverats bl.a. med att systemet skulle bli alltför lösligt och inbjuda till missbruk på borgenärernas bekostnad om man intog motsatt ståndpunkt och tillät samborna att efter fritt val överföra även annan egendom mellan sig på familjerättslig väg. (Se prop. 1986/87:1 s. 107 f., jfr prop. 2002/03:80 s. I sambolagens förarbeten betonas vidare att det bör undvikas att samboregleringen i alltför hög grad närmar sig den äktenskapsrättsliga regleringen. Till skillnad från äktenskap och partnerskap innebär ett samboförhållande att särskilda rättsregler blir tillämpliga på samlevnaden utan någon uttrycklig önskan eller viljeförklaring från sambornas sida om detta. Utgångspunkten bör, tilläggs det, vara att det inte får införas så utförliga regler för sambor att man därigenom åstadkommer vad som skulle kunna betecknas som ett äktenskapsliknande system av lägre dignitet. Samboregleringen bör därför inriktas på att tillhandahålla juridiska lösningar på företrädesvis ekonomiska problem och på de frågor där det finns ett praktiskt skyddsbehov för parterna. (Se prop. 2002/03:80 s. Utskottet behandlade och avstyrkte ett motsvarande motionsyrkande i betänkande 2019/20:CU17. Som skäl anfördes följande: En utgångspunkt för sambolagen har varit att lagen ska innehålla bestämmelser om det som är oundgängligt att reglera, medan sambor i övrigt har möjlighet att ordna sina ekonomiska mellanhavanden genom bl.a. avtal, testamenten och försäkringar. Sambors gemensamma bostad och bohag utgör samboegendom, under förutsättning att egendomen har förvärvats för gemensam användning. Man talar om att egendomen på detta sätt är gemensamt uppbyggd, och det är också den egendomen som omfattas av samboregleringens bodelningsregler vid en upplösning av samboförhållandet. När det gäller annan egendom än bostad och bohag som har förvärvats för gemensam användning är det nödvändigt även för sambor att använda de s.k. förmögenhetsrättsliga avtalsformerna för att åstadkomma en övergång av äganderätt, t.ex. köp eller gåva. Detta har motiverats bl.a. med att systemet skulle bli alltför lösligt och inbjuda till missbruk på borgenärernas bekostnad om man intog motsatt ståndpunkt och tillät samborna att efter fritt val överföra även annan egendom mellan sig på familjerättslig väg. När en sambo bidrar med ett ekonomiskt tillskott för att förbättra egendom som den andra sambon äger – denne bekostar t.ex. renovering eller utbyggnad av ett hus på den andra sambons fastighet – kan samborna sålunda komma överens om vad den ekonomiska följden av tillskottet ska vara. De kan exempelvis träffa avtal om att den sambo som gör tillskottet ska bli delägare i egendomen eller dokumentera att det har skett en försträckning. Utskottet är inte berett att ta initiativ till en lagändring av det slag som föreslås i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. följde utskottets förslag. Utskottet står fast vid sitt tidigare ställningstagande och är därmed fortfarande inte berett att ta initiativ till en lagändring av det slag som föreslås i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. Föräldraskap vid surrogatarrangemang i utlandet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om föräldraskap vid surrogat-arrangemang i utlandet. Utskottet hänvisar bl.a. till en pågående utredning. Jämför reservation 8 (M, C, L). I kommittémotion 2020/21:2951 av m.fl. (C) anförs att det kan råda osäkerhet om vad som gäller i fråga om föräldraskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Motionärerna begär därför ett tillkännagivande till regeringen om att säkerställa barnets rätt till rättsliga föräldrar och att tillsätta en utredning som ser över regleringen på området (yrkande 10.1). I kommittémotion 2020/21:3103 av m.fl. (M) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med lagförslag som förtydligar och stärker den rättsliga tryggheten för barn i som tillkommit genom surrogatarrangemang i utlandet. I gäller principen att den kvinna som föder ett barn alltid anses som barnets mor, och den principen tillämpas av svenska myndigheter även vid surrogatarrangemang i utlandet. Det finns mot bakgrund av denna moderskapsprincip inte några regler om erkännande av utländska fastställelser av moderskap. När det däremot gäller faderskap finns det särskilda regler som tar sikte på internationella förhållanden. Enligt 7 och 8 §§ lagen (1985:367) om inter-nationella faderskapsfrågor gäller i som huvudregel en utländsk fastställelse av faderskap i form av bekräftelse eller domstolsavgörande. Den utländska fastställelsen kan t.ex. avse ett barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang, och fastställelsen gäller i även om mannen i fråga inte är barnets genetiska far. Inte sällan fastställs faderskapet till barn som tillkommit genom utländska surrogatarrangemang i barnets födelseland genom att en anteckning om faderskapet görs i barnets födelsebevis. En sådan anteckning är varken att betrakta som en bekräftelse eller ett domstolsavgörande och kan därför inte erkännas i enligt den ovan nämnda regleringen. För att åstadkomma ett rättsligt giltigt faderskap för barnet i krävs i dessa fall i stället att den genetiska fadern bekräftar faderskapet under medverkan av en socialnämnd eller att en talan om fastställande av faderskapet väcks i en svensk domstol. Genom lagändringar som trädde i kraft infördes utökade möjligheter i sådana situationer för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag (prop. 2017/18:155, bet. 2017/18:SoU20, rskr. 2017/18:368). För att åstadkomma ett rättsligt föräldraskap för en person som inte anses vara far enligt den s.k. faderskapspresumtionen och inte heller kan åberopa eller utverka en giltig fastställelse krävs att denna person adopterar barnet. För att en kvinna ska kunna bli mor till ett barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet krävs sålunda att hon adopterar barnet (jfr dock nedan om praxis från för fall där en adoption inte är möjlig). Det blir i förekommande fall fråga om en s.k. styvbarnsadoption. Genom lagändringar som trädde i kraft (prop. 2017/18:121, bet. 2017/18:CU14, rskr. 2017/18:372) infördes utökade möjligheter till automatiskt erkännande av utländska adoptionsbeslut, vilket även omfattar adoptionsbeslut som meddelats efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Genom den nya regleringen erkänns i inte bara sådana adoptionsbeslut som har meddelats i adoptivförälderns hemviststat, utan även adoptionsbeslut som har meddelats eller annars gäller i den stat där adoptivbarnet hade sin hemvist när förfarandet inleddes. Detta innebär att adoptivföräldern inte längre behöver ansöka om godkännande hos Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (MFoF) för att adoptionen i dessa fall ska gälla i . Vidare har ett utländskt adoptionsbeslut som erkänns i numera samma rättsverkningar som ett svenskt adoptionsbeslut. Regeringsuppdrag om ökad kunskap i frågor som rör surrogat-arrangemang i utlandet På uppdrag av regeringen (Ju2018/03399/L2) har MFoF tagit fram ett kunskapsstöd som är tänkt att ge vägledning till de myndigheter som kan komma att hantera frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Vägledningen är också anpassad för myndigheternas kontakter med enskilda. Den finns tillgänglig på myndighetens webbplats. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Motionsyrkandena avstyrktes då bl.a. med hänvisning till lagändringar om utökade möjligheter för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag samt regeringsuppdraget till MFoF om ett kunskapsstöd i frågor som rör surrogat-arrangemang i utlandet. följde utskottets förslag. har slagit fast att det i vissa fall kan finnas skäl att erkänna ett barns rättsliga relation till en tilltänkt förälder i trots att det inte finns lagstöd för det. Sålunda kan det – när det har etablerats en faktisk familjerelation mellan barnet och den som utpekas som moder i en utländsk dom – vara nödvändigt att erkänna den utländska domen trots att den person som anges som mor inte fött barnet och det saknas svenskt lagstöd för ett erkännande. Det förutsätter dock att barnets rättigheter inte kan tillgodoses på något annat lämpligare sätt som också är förenligt med barnets bästa, exempelvis genom en adoption. (Se rättsfallen NJA 2019 s. 504 och NJA 2019 s. Utredningen om utökade möjligheter att göra utländska föräldraskap gällande i Regeringen fattade beslut om kommittédirektiven Utökade möjligheter att göra utländska föräldraskap gällande i (dir. 2020:19). Utredningsuppdraget omfattar bl.a. frågan om barn i som har tillkommit genom ett internationellt surrogatarrangemang. Utredaren ska i den delen analysera konsekvenserna av att det saknas regler som gör det möjligt att, när en familj flyttar till , här göra ett utländskt moderskap gällande för en kvinna som inte har fött barnet och som inte heller är gift eller sambo med den som har fött barnet samt överväga att införa regler om utländska moderskap. Utredaren ska också analysera i vilka fall det med hänsyn till barnets rätt till privatliv och utifrån en genomgång av vad som bedöms vara barnets bästa kan krävas att barnet får en rättslig relation till en tilltänkt förälder i erkänd, trots att det saknas lagstöd för föräldraskap i svensk rätt, samt överväga att införa en lagreglering. I uppdraget ingår även att föreslå de författningsändringar som bedöms vara nödvändiga eller lämpliga. Uppdraget ska redovisas . I likhet med tidigare konstaterar utskottet att det infördes utökade möjligheter för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag, vilket har gjort det lättare att fastställa faderskapet i för barnets genetiska far efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Dessutom har MFoF tagit fram ett kunskapsstöd som ska ge vägledning till de myndigheter som kan komma att hantera frågor som rör internationella surrogatarrangemang. Vidare gav regeringen Utredningen om utökade möjligheter att göra utländska föräldraskap gällande i ett uppdrag som omfattar bl.a. frågan om barn i som har tillkommit genom ett internationellt surrogatarrangemang. I uppdraget ingår att analysera konsekvenserna av att det saknas regler som gör det möjligt att, när en familj flyttar till , här göra ett utländskt moderskap gällande för en kvinna som inte har fött barnet och som inte heller är gift eller sambo med den som har fött barnet samt överväga att införa regler om utländska moderskap. Utredaren ska också analysera i vilka fall det med hänsyn till barnets rätt till privatliv och utifrån en genomgång av vad som bedöms vara barnets bästa kan krävas att barnet får en rättslig relation till en tilltänkt förälder i erkänd, trots att det saknas lagstöd för föräldraskap i svensk rätt, samt överväga att införa en lagreglering. Uppdraget ska redovisas . Utskottet anser mot den bakgrunden att det inte finns skäl för någon åtgärd från sida med anledning av motionerna, och motionsyrkandena bör därför avslås. Vårdnadsöverflyttning och adoption vid familjehemsplaceringar Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om vårdnadsöverflyttning och adoption vid familjehemsplaceringar och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 9 (S, V, MP). I kommittémotion 2020/21:2951 av m.fl. (C) yrkande 31 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning som ser över förutsättningarna för att i större utsträckning möjliggöra vårdnadsöverflyttning och adoption av familjehemsplacerade barn. I kommittémotion 2020/21:3103 av m.fl. (M) föreslås flera tillkännagivanden till regeringen om att ta initiativ till ändringar i regelverket för vårdnadsöverflyttning och adoption vid familjehemsplaceringar. Motionärerna framhåller att lagstiftningen måste säkerställa barnets bästa (yrkande 7.1). Enligt motionärerna bör dessutom mål om överflyttning av vårdnaden om placerade barn och unga prövas av förvaltningsdomstol (yrkande 9).