bet · H801MJU12 · 2021-03-09 00:00:00 — Miljö- och jordbruksutskottets utlåtande Granskning av kommissionens meddelande om en kemikaliestrategi för hållbarhet Utskottet har granskat kommissionens meddelande om en kemikaliestrategi för hållbarhet. Enligt utskottet innehåller strategin initiativ som går väl ihop med det svenska miljökvalitetsmålet Giftfri miljö och som fokuserar på frågor där har varit drivande . Utskottet ser särskilt positivt på de åtgärder som kommissionen åtagit sig att vidta i fråga om hormonstörande ämnen, kombinationseffekter hos kemiska ämnen, gruppvis hantering av PFAS-ämnen samt kontroll av ämnen i varor och särskilt i varor som importeras till EU via e-handel. Utskottet vill se att kommissionens höga ambition i kemikaliearbetet tydligt integreras i ett antal övriga strategiska satsningar på EU-nivå. Enligt utskottet måste frågor om miljöhänsyn i läkemedelstillverkningen prioriteras i . Utskottet lyfter även fram betydelsen av att kommissionen verkar för en giftfri miljö i den kommande strategiska ramen för arbetsmiljö. Enligt utskottet är det angeläget att minimera riskerna för arbetstagare som utsätts för hög och/eller långvarig kemisk exponering. Kemikaliestrategi för hållbarhet – På väg mot en giftfri miljö (COM(2020) 667). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Behandlingen i andra parlament Bilaga Förteckning över granskade dokument Utskottets förslag till riksdagsbeslut Kommissionens meddelande om en kemikaliestrategi för håll–barhet lägger utlåtande /21:MJU12 till handlingarna. På miljö- och jordbruksutskottets vägnar Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), (S), (S), (M), (SD), (S), (C), (M), (SD), (S), (S), (L), (SD), (C), Kopparklint (M), (KD) och (V). Ärendet och dess beredning I utlåtandet behandlar utskottet kommissionens meddelande Kemikaliestrategi för hållbarhet – På väg mot en giftfri miljö (COM(2020) 667, nedan kemikaliestrategin) som antogs . Kemikaliestrategin består av dels ett huvuddokument som beskriver övergripande mål och åtgärder, dels en bilaga som innehåller en tidsplan för när de tänkta åtgärderna är planerade att läggas fram. Enligt 9 kap. 20 § riksdagsordningen (RO) får talmannen efter samråd med gruppledarna bestämma att dokument från Europeiska unionen (EU) – med undantag för förslag till rättsakter samt dokument inom ramen för det interparlamentariska samarbetet i unionen – ska granskas av . beslutade talmannen att meddelandet om en kemikaliestrategi skulle hänvisas till miljö- och jordbruksutskottet för granskning. Kammaren hänvisade meddelandet till utskottet . Utskottets överläggning med regeringen Vid miljörådet fördes en s.k. policydebatt med anledning av kemikaliestrategin. överlade regeringen med utskottet om den ståndpunkt som skulle intas vid rådet. antog och rådet det sjunde miljöhandlingsprogrammet[1]. I programmet lades fast att en EU-gemensam strategi för en giftfri miljö som bidrar till innovation och utveckling av hållbara alternativ, däribland icke-kemiska alternativ, skulle tas . Strategins målsättning skulle vara att – garantera säkerheten hos nanomaterial och material med liknande egenskaper – minimera exponeringen för hormonstörande ämnen – åstadkomma lagstiftningsstrategier för att hantera kombinationseffekter – minimera exponeringen för kemikalier i varor, inklusive importerade varor, i syfte att främja giftfria materialkretslopp – minska exponeringen för farliga ämnen inomhus. antog kommissionen en handlingsplan för den cirkulära ekonomin (COM(2015) 614). I handlingsplanen beskrev kommissionen breda åtaganden om bl.a. ekodesign samt strategier för plaster och kemikalier. presenterade kommissionen en strategi för plast i en cirkulär ekonomi (COM(2018) 28). presenterade kommissionen flera andra förslag om cirkulär ekonomi, bl.a. om gränssnittet mellan kemikalier och avfallslagstiftningen samt om miljöövervakning för cirkulär ekonomi. lämnade kommissionen en utvärdering av det sjunde miljöhandlingsprogrammet (COM(2019) 233). I utvärderingen konstaterades att strategin för en giftfri miljö ännu inte hade konkretiserats, delvis till följd av att kommissionen prioriterat andra åtgärder, bl.a. att fram och utvärdera (COM(2018) 116) den s.k. Reachförordningen, dvs. och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach) m.m. Rådet har vid upprepade tillfällen betonat vikten av att kommissionen antar kemikaliestrategin, senast i sina slutsatser från miljörådet . antog kommissionen sitt meddelande om den europeiska gröna given (COM(2019) 640). I meddelandet framhöll kommissionen att för att garantera en giftfri miljö kommer en kemikaliestrategi för hållbarhet att läggas fram. Syftet ska vara både att bidra till att skydda människor och miljö mot farliga kemikalier och att främja innovation för utvecklingen av säkrare och mer hållbara alternativ. lade kommissionen fram en ny handlingsplan för den cirkulära ekonomin (COM(2020) 98). I handlingsplanen beskriver kommissionen utmaningar för den cirkulära omställningen och aviserar ett antal åtgärder, bl.a. i fråga om kemikalier. De planerade åtgärderna rör bl.a. minskning av förekomsten av farliga kemikalier i konsumentprodukter och fortsatt arbete med gränssnittet mellan kemikalier, produkter och avfallslagstiftning och med att stärka synergierna med den cirkulära ekonomin. Kommissionen framhöll att en betydande del av det kemikalierelaterade åtgärdsarbetet ska bedrivas inom ramen för den kommande kemikaliestrategin. antog kommissionen en kemikaliestrategi för hållbarhet. lade kommissionen fram ett förslag till ett åttonde miljöhandlingsprogram (COM(2020) 652) som ska gälla för perioden . Ett av sex prioriterade områden i förslaget är en nollföroreningsstrategi för en giftfri miljö, inbegripet för luft, vatten och mark samt skydd för medborgarnas hälsa och välbefinnande mot miljörelaterade risker och konsekvenser. Kommissionen presenterade kemikaliestrategin på miljörådet och tydliggjorde då att strategin är ett första steg mot en nollföroreningsvision. Behandling av EU-dokument – granskningsutlåtanden Enligt 9 kap. 20 § första stycket RO får talmannen efter samråd med gruppledarna bestämma att dokument från EU, med undantag för förslag till rättsakter, ska granskas av . Enligt 10 kap. 2 § RO ska EU-dokument som avses i 9 kap. 20 § RO hänvisas av kammaren till ett utskott för beredning. Enligt 10 kap. 3 § RO ska utskotten lämna utlåtanden till kammaren över sådana EU-dokument (s.k. granskningsutlåtanden). Enligt 11 kap. 2 § RO ska ett utlåtande vara tillgängligt för ledamöter senast före den dag då det ska behandlas. Globalt harmoniserat system för klassificering och märkning av kemikalier (GHS) För att underlätta den globala handeln med kemikalier som en hög skyddsnivå för människor och miljö upprätthålls beslutade FN vid konferensen om miljö och utveckling i att ta fram ett globalt harmoniserat system (GHS) för klassificering och märkning av kemikalier. FN:s ekonomiska och sociala råd (Ecosoc) antog formellt GHS tillsammans med en rekommendation till världens länder om att införa GHS i de nationella regelverken. På toppmötet i uppmuntrades alla länder att införa GHS . Klassificering och märkning utgör en viktig grund för riskhantering i en mängd EU-rättsakter på området. Globalt mål för kemikalier och internationell strategi för kemikaliehantering Vid om hållbar utveckling i antogs det globala målet för kemikalier att uppnå en säker hantering av kemikalier under hela deras livscykel. Det innebär att kemikalier ska produceras och användas på ett sätt som minimerar deras negativa konsekvenser för miljön och människors hälsa. En strategi för internationell kemikaliehantering (SAICM, Strategic approach to international chemicals management) antogs i inom ramen för FN:s första internationella konferens om kemikalieförvaltning. SAICM är en strategi för att nå det globala kemikaliemålet och stakar ut det internationella kemikaliearbetet fram . SAICM är en politisk överenskommelse utan bindande regler med betydligt bredare omfattning än de enskilda kemikaliekonventionerna (se nedan). Fokus är inte på enskilda ämnen utan på hantering av risker med kemikalieanvändning i hela livscykeln. har det pågått diskussioner om hur det internationella strategiska arbetet ska fortskrida efter 2020. Arbetet är försenat till följd av coronapandemin och planeras att återupptas i . Högnivåalliansen () bildades i anslutning till om Agenda 2030 i 2018 av ett tjugotal länder, flera FN-organ och myndigheter. Högnivåalliansen, vars ordförandeländer är och , driver på för att den förhandlingsprocess som pågår under SAICM ska leda till att världens länder fattar beslut om ett nytt globalt ramverk för hantering av kemikalier. Målet med alliansen är att i likhet med nå ett globalt avtal om kemikalier och avfall. Agenda 2030 och de globala hållbarhetsmålen antog Agenda 2030 med 17 mål och 169 delmål som till 2030 ska leda till en långsiktigt hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling i världen. Flera av målen har direkta eller indirekta kopplingar till kemikalier, bl.a. mål 12.4 om att uppnå en miljövänlig hantering av kemikalier och alla typer av avfall under hela deras livscykel, i enlighet med det överenskomna internationella ramverket, samt avsevärt minska utsläppen av kemikalier i luft, vatten och mark i syfte att minimera deras negativa konsekvenser för människors hälsa och miljön. Målet formulerades på grundval av SAICM-målet, se ovan. I proposition 2019/20:188 genomförande av Agenda 2030 framhåller regeringen att det enligt en lägesrapport om världens genomförande av Agenda 2030 (, GSDR, 2019) finns tecken på en avmattning i framstegstakten och att länderna är långt ifrån att nå målen. Trender som hotar att underminera framstegen är bl.a. ökningen av kemikalier och avfall från mänsklig aktivitet. Rotterdamkonventionen undertecknades 1998 och trädde i kraft . Den syftar till att möjliggöra för länder att i förväg få uppgifter om import och export av vissa farliga kemikalier och bekämpningsmedel som är förbjudna eller strängt begränsade i andra länder. Länderna kan sedan välja att godkänna eller avslå importen i enlighet med sina nationella regler. Detta förfarande kallas förhandsgodkännande sedan information lämnats (prior informed consent, PIC). om långlivade organiska föroreningar undertecknades 2001 och trädde i kraft . Konventionen syftar till global utfasning av ämnen som är långlivade i miljön, tas upp av växter och djur och har negativa effekter på människors hälsa eller på miljön. Dessa föroreningar kallas för långlivade organiska föroreningar (persistent organic pollutants, POPs). Ämnena transporteras över nationsgränser via luft, vatten och varor. Globala förbud bidrar till att förhindra global spridning och förekomst av dessa ämnen i importerade varor och skyddar därmed också miljön och människors hälsa. innehåller en lista med de ämnen som är förbjudna eller strikt begränsade. Minamatakonventionen om kvicksilver undertecknades 2013 och trädde i kraft . Konventionen reglerar kvicksilver i ett livscykelperspektiv, från brytning till slutförvar. Den förbjuder eller begränsar kvicksilver i olika produkter och industriella processer respektive 2025. Av fördraget om europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) framgår den rättsliga grunden och målen för unionens kemikaliepolitik. Artikel 114 i EUF-fördraget är den rättsliga grunden för harmoniseringsåtgärder som syftar till att upprätta den inre marknaden. I den artikeln betonas målet att säkra en hög skyddsnivå, även på konsumentskyddsområdet, och också att man ska beakta ny utveckling som grundas på vetenskapliga fakta. Genom artikel 169.1 i EUF-fördraget infördes en rättslig grund för ett stort antal olika EU-åtgärder på konsumentskyddsområdet. I den artikeln anges bl.a. att unionen ska bidra till att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen samt till att främja deras rätt till information. Vidare sägs att större vikt bör läggas vid konsumentintressen inom EU:s övriga politik. Artikel 169 förstärker i detta hänseende artikel 114 och utvidgar dess tillämpningsområde. I enlighet med artikel 12 i EUF-fördraget måste konsumentskyddskraven beaktas när EU:s övriga politik och verksamhet utformas och genomförs. Artikel 38 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna stärker konsumentskyddet genom att slå fast att en hög nivå i fråga om konsumentskydd ska säkras i EU:s politik. Förutom konsumentskydd hänger EU:s kemikaliepolitik även ihop med skyddet av miljön. Enligt artikel 191.1 och 191.2 ska unionens miljöpolitik bidra till att bevara, skydda och förbättra miljön, skydda människors hälsa, utnyttja naturresurserna varsamt och rationellt samt främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem. Vidare ska unionens miljöpolitik syfta till en hög skyddsnivå med beaktande av de olikartade förhållandena inom unionens olika regioner. Den ska bygga på försiktighetsprincipen och på principerna att förebyggande åtgärder bör vidtas, att miljöförstöring företrädesvis bör hejdas vid källan och att förorenaren ska betala. Enligt artikel 4 i EUF-fördraget har unionen och medlemsstaterna delade befogenheter inom områdena miljö och konsumentskydd. Delad befogenhet innebär att unionen och medlemsstaterna får lagstifta och anta rättsligt bindande akter på detta område. Medlemsstaterna ska utöva sin befogenhet i den utsträckning som unionen inte har utövat sin befogenhet. Medlemsstaterna ska på nytt utöva sin befogenhet i den utsträckning som unionen har beslutat att inte längre utöva sin befogenhet (artikel 2). Enligt artikel 169.3 och 192.1 ska och rådet i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet och efter att ha hört Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och besluta om vilka åtgärder som unionen ska vidta för att uppnå de mål som anges för unionens miljö- och konsumentskyddspolitik (dvs. artikel 191.1 och 191.2 respektive 169.1). Det ordinarie lagstiftningsförfarandet innebär att kommissionen lägger fram förslag om direktiv, förordningar eller beslut för och rådet, som gemensamt antar förslaget antingen vid första eller andra behandlingen (artikel 289 och 294). Enligt artikel 290.1 kan EU:s lagstiftare, dvs. och rådet, genom en lagstiftningsakt delegera befogenhet till kommissionen att anta akter med allmän räckvidd som inte är lagstiftningsakter och som kompletterar eller ändrar vissa icke väsentliga delar av lagstiftningsakten (s.k. delegerade akter). Mål, innehåll, omfattning och varaktighet för delegeringen av befogenhet ska uttryckligen avgränsas i lagstiftningsakterna. De väsentliga delarna av ett område ska förbehållas lagstiftningsakterna och får därför inte bli föremål för delegering av befogenheter. Vidare följer av artikel 291.2 att om det krävs enhetliga villkor för genomförande av unionens rättsligt bindande akter ska kommissionen eller, i särskilda vederbörligen motiverade fall, rådet tilldelas genomförandebefogenheter (s.k. genomförandeakter). EU:s sekundärrätt på kemikalieområdet trädde i kraft och omfattar i princip alla avsiktligt producerade kemiska ämnen. Det betyder att ämnen i t.ex. industriprodukter, rengöringsprodukter och målarfärger samt i varor som kläder, möbler och hushållsapparater omfattas. Reach reglerar dock inte sådana kemikalier som omfattas av speciallagstiftning, t.ex. bekämpningsmedel och livsmedelstillsatser. Drygt 23 100 ämnen är registrerade i Reach[2]. Det grundläggande kravet är att alla ämnen på marknaden måste registreras hos den europeiska kemikaliemyndigheten (Echa). I registreringen ska den person som släpper ut ämnet på marknaden eller importerar den inkludera en farobedömning och riskbedömningar för alla identifierade användningar. Riskbedömningen ska omfatta användningen av ämnet i blandningar om det är fråga om en blandning som släpps ut på marknaden. Farobedömningen ska baseras på specificerade data som måste tillhandahållas av den som registrerar ämnet. Riskbedömningen ska dokumenteras i en kemikaliesäkerhetsrapport. Echa eller medlemsstaterna utvärderar om säkerhetsinformationen är tillräcklig och begär om så inte är fallet in ytterligare upplysningar. Reach innehåller även krav på information till kemikalieanvändarna. Industrin är skyldig att samla in kemikaliesäkerhetsinformation, att använda denna information för att utveckla och tillämpa lämpliga riskhanteringsåtgärder samt att kommunicera dessa åtgärder till kemikalieanvändarna. I linje med principen om att förorenaren betalar innebär förordningen på så sätt att bevisbördan förflyttats till industrin som bär ansvaret för kemikaliesäkerheten i distributionskedjan. Därutöver innehåller Reach regler om utvärdering av ämnen som inger betänkligheter. Ämnen som inger mycket stora betänkligheter (substance of very high concern, SVHC) omfattas av ett särskilt tillståndsförfarande och allmänna restriktioner eller förbud gäller för specificerade användningar av vissa ämnen. Reach fokuserar på ämnen, vilket enligt definitionen i Reach är en produkt som marknadsförs för en kommersiell användning. Reach är därför inriktad på bedömningen av enskilda ämnen och innehåller inte någon särskild metodik för att bedöma blandningar, utöver ämnen med flera beståndsdelar, även om riskbedömningen ska omfatta ämnets användning i avsiktliga blandningar. Artikel 132 i Reachförordningen ger kommissionen befogenhet att i enlighet med ett s.k. kommittéförfarande (artikel 133.3) anta genomförandelagstiftning som är nödvändig för att på ett effektivt sätt genomföra bestämmelserna i förordningen. CLP-förordningen (classification, labelling and packaging), dvs. och rådets förordning (EG) nr 1272/2008 om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar, trädde i kraft och gäller för företag som släpper ut kemiska produkter på marknaden inom EU och EES-länderna , och . Förordningen baseras på principen om att kemikalier på marknaden måste märkas med information om faror och de åtgärder för riskhantering som behövs som skydd mot sådana faror och genomför därmed GHS på EU-nivå. Förordningen innehåller också regler om att anmäla uppgifter om ämnen och blandningar. Den som släpper ut kemiska produkter på marknaden behöver se till att följa dessa regler. Import av en kemisk produkt från ett land utanför EU/EES räknas också som utsläppande på marknaden. Det gäller även om produkten importeras för egen användning. Förordningen har under en övergångstid successivt ersatt äldre regler om klassificering och märkning. ska alla kemiska produkter som släpps ut på marknaden vara klassificerade, märkta och förpackade enligt reglerna i CLP-förordningen. Genom CLP-förordningen har EU:s lagstiftare delegerat befogenhet till kommissionen att vidta åtgärder för att genomföra förordningen, bl.a. i fråga om förfarandet för harmonisering av klassificering och märkning av ämnen (artikel 37.5). Av artikel 53 följer de villkor som gäller för kommissionens utövande av delegeringen. Vissa övriga förordningar av vikt och rådets förordning (EU) nr 2019/1021 om långlivade organiska föroreningar (kallad POP-förordningen) genomför genom att förbjuda eller begränsa användningen av POP i både kemiska produkter och varor inom EU. Förordningen genomför också POP-protokollet till konventionen om långväga, gränsöverskridande luftföroreningar. och rådets förordning (EU) nr 649/2012 om export och import av farliga kemikalier (kallad PIC-förordningen) genomför Rotterdamkonventionen i . Enligt PIC-förordningen krävs det en anmälan vid export av vissa farliga ämnen till länder utanför EU. Importlandet kan besluta om att antingen godkänna eller avslå import. Det krävs enligt förordningen också produktinformation i form av märkning och säkerhetsdatablad. Inom EU är de delar av Minamatakonventionen som tidigare saknat gemensamma bestämmelser genomförda i EU:s kvicksilverförordning, dvs. och rådets förordning (EU) 2017/852 av om kvicksilver och om upphävande av förordning (EG) nr 1102/2008. Kvicksilverförordningen är en del av de globala insatser som görs för att minska risken för att människor och miljö exponeras för kvicksilver. Förordningen förbjuder import av kvicksilver och vissa kvicksilverblandningar till EU. Export av kvicksilver till länder utanför EU är också förbjudet. Dessutom innehåller förordningen regler för vissa typer av produkter som innehåller kvicksilver, användning av amalgam, användning av kvicksilver i industriell verksamhet samt för hur kvicksilveravfall ska förvaras och bortskaffas. har beslutat om följande lydelse av miljökvalitetsmålet Giftfri miljö: Förekomsten av ämnen i miljön som har skapats i eller utvunnits av samhället ska inte hota människors hälsa eller den biologiska mångfalden. Halterna av naturfrämmande ämnen är nära noll och deras påverkan på människors hälsa och ekosystemen är försumbar. Halterna av naturligt förekommande ämnen är nära bakgrundsnivåerna (prop. 2009/10:155, bet. 2009/10:MJU25, rskr. 2009/10:377). Regeringen har beslutat om följande precisering av målet Giftfri miljö (beslutet återges i Ds 2012:23): – Den sammanlagda exponeringen för kemiska ämnen via alla exponeringsvägar är inte skadlig för människor eller den biologiska mångfalden – Användningen av särskilt farliga ämnen har så långt som möjligt upphört – Spridningen av oavsiktligt bildade ämnen med farliga egenskaper är mycket liten och uppgifter om bildning, källor, utsläpp samt spridning av de mest betydande av dessa ämnen och deras nedbrytningsprodukter är tillgängliga – Förorenade områden är åtgärdade i så stor utsträckning att de inte utgör något hot mot människors hälsa och miljön – Kunskap om kemiska ämnens hälso- och miljöfarliga egenskaper är tillgänglig och tillräcklig för riskbedömning av hälsa eller miljö – Information om hälso- och miljöfarliga ämnen i material, kemiska produkter och varor är tillgänglig. Regeringen har beslutat om ett antal etappmål för att minska riskerna med farliga ämnen. Tre etappmål har och handlar om information om farliga ämnen i varor, utveckling och tillämpning av respektive ökad miljöhänsyn i EU:s läkemedelslagstiftning och internationellt. I budgetpropositionen redovisar regeringen att inget av dessa etappmål har uppnåtts (prop. 2020/21:1 utg.omr. Miljökvalitetsmålet Giftfri miljö bedöms vara ett av de miljökvalitetsmål som är svårare att uppnå. I budgetpropositionen konstaterar regeringen att den ökade konsumtionen och kemikalie- och varuproduktionen bidrar till en ökad diffus spridning av farliga ämnen, såväl regionalt som globalt. Trots insatser kommer de långlivade ämnen som spridits i miljön att finnas kvar , och tillsammans med luftföroreningar, buller, miljöföroreningar och kemikalier kommer de att fortsätta att påverka människors hälsa negativt. Regeringen bedömer att inte heller omställningen till en mer cirkulär ekonomi sker i en gynnsam takt. Enligt regeringen är giftfria och resurseffektiva kretslopp en förutsättning för en cirkulär ekonomi och för att minska den negativa påverkan på människors hälsa. Konsumtionens och produktionens negativa klimat- och miljöpåverkan kan minska genom bl.a. bättre produktdesign och hållbara produktionsprocesser. Materialflödena kan bli mer effektiva t.ex. när det gäller plast och textil. Åtgärder på europeisk och internationell nivå är avgörande för detta arbete. beslutade regeringen om fem nya etappmål för en giftfri miljö och giftfri cirkulär ekonomi. Etappmålen avser läkemedel i miljön, växtskyddsmedel, biocidprodukter, dioxiner och främjande av en hållbar dagvattenhantering. Etappmålet om läkemedel ska bidra till att minimera de negativa miljöeffekterna av läkemedel. Läkemedelsrester sprids både vid produktion, vid användning och i avfallsledet. De kan ha negativa effekter på ekosystemen och bidra till utveckling och spridning av antibiotikaresistens.