bet · H801SoU38 · 2021-06-10 00:00:00 — Utskottet föreslår att ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör se över hela vårdkedjan i en bred översyn av tvångsvården. I betänkandet finns en reservation (S, MP) där det föreslås att inte ska göra något tillkännagivande. Utskottet föreslår att ärendet avgörs trots att det har varit tillgängligt än före den dag då det behandlas. Två yrkanden i en motion från allmänna motionstiden /20. Tio yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /21. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Frågor om tvångsvård (S, MP) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motion från allmänna motionstiden /20 Motioner från allmänna motionstiden /21 Utskottets förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som utskottet anför om en bred översyn av tvångsvården och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller delvis motionerna 2019/20:2928 av m.fl. (M) yrkandena 6 och 8, 2020/21:169 av m.fl. (V) yrkande 20, 2020/21:2035 av m.fl. (SD) yrkande 14, 2020/21:2720 av m.fl. (MP) yrkande 5, 2020/21:3139 av m.fl. (M) yrkande 14, 2020/21:3271 av m.fl. (L) yrkandena 17 och 18, 2020/21:3275 av m.fl. (L) yrkandena 13, 15 och 18 samt 2020/21:3294 av m.fl. (M) yrkande 9. Reservation (S, MP) Utskottet föreslår att ärendet avgörs trots att det har varit tillgängligt än före den dag då det behandlas. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: Acko Ankarberg (KD), (S), (M), (S), (M), Per Ramhorn (SD), (S), (C), (M), (SD), (S), (S), (SD), (MP), (KD), (V) och (L). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet tolv yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /20 och 2020/21. Motionsförslagen finns i bilaga 1. Ett antal motioner om placerade barn och unga behandlades av utskottet i betänkande 2020/21:SoU19 Frågor om placerade barn och unga (rskr. 2020/21:187). Utskottet anordnade en offentlig utfrågning om ökad trygghet för placerade barn och unga . Uppteckningar från utfrågningen finns redovisade i en bilaga till det ovan nämnda betänkandet 2020/21:SoU19. behandlade utskottet ett utskottsinitiativ om vård av unga vid Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem (bet. 2020/21:SoU33, prot. 2020/21:99). Ett antal motioner om insatser för och placering av barn och unga behandlades av utskottet i betänkande 2020/21:SoU24 Socialtjänst- och barnfrågor som justerades . Utskottet har fått information på utskottssammanträden enligt följande: – Generaldirektör med medarbetare från (Sis), informerade om verksamheten och aktuella frågor och samt . – Företrädare för utvärderings- och forskningssekretariat informerade om förstudien om trygg och säker vård för barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet. – Generaldirektör med medarbetare från Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd informerade om verksamheten och aktuella frågor . – Statssekreterare med medarbetare från informerade med anledning av rapporteringen kring HVB-hem . – Socialminister och företrädare för Inspektionen för vård och omsorg, Kommuner och Regioner samt informerade med anledning av rapporteringen kring HVB-hem . – Särskilde utredaren med medarbetare från Utredningen om en mer sammanhållen god och nära vård för barn och unga (S 2019:05, dir. 2019:93) informerade om utredningens arbete . – Särskilde utredaren med medarbetare informerade om (S 2020:08, dir. 2020:68) arbete . – Statssekreterare , , och generaldirektör , Sis, informerade om förhållandena vid Sis särskilda ungdomshem . Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en bred översyn av tvångsvården och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservationen (S, MP). I kommittémotionerna 2019/20:2928 (M) yrkande 6 och 2020/21:3139 (M) yrkande 14, båda av m.fl., föreslås tillkännagivanden om att genomföra en bred översyn av tvångsvården. I kommittémotion 2019/20:2928 av m.fl. (M) yrkande 8 föreslås ett tillkännagivande om att göra en översyn av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). I kommittémotion 2020/21:3294 av m.fl. (M) yrkande 9 föreslås ett tillkännagivande om en ny huvudregel för förbud mot vård enligt LVU i det egna hemmet. I kommittémotion 2020/21:2035 av m.fl. (SD) yrkande 14 föreslås ett tillkännagivande om att verka för att barn och vuxna som farit illa under sin placering i högre grad erbjuds eftervård. I kommittémotion 2020/21:169 av m.fl. (V) yrkande 20 föreslås ett tillkännagivande om att en utredning bör tillsättas med uppdrag att se över vilka konsekvenser LVU får för de unga som berörs samt att om resultatet av en sådan utredning visar på brister även se över den rådande lagstiftningen. I kommittémotion 2020/21:3271 av m.fl. (L) yrkande 17 föreslås ett tillkännagivande om nationell kartläggning av omhändertaganden enligt LVU för att analysera vilka sociala faktorer som påverkar besluten. I yrkande 18 begärs ett tillkännagivande om restriktiv användning av LVU det egna hemmet. I kommittémotion 2020/21:3275 av m.fl. (L) yrkande 13 föreslås ett tillkännagivande om uppföljning och utvärdering av samhällsvården. Motionärerna framhåller att samhällsvården för barn och unga fordrar ett systematiskt utvecklings- och förbättringsarbete på en rad områden och vill att regeringen vidtar åtgärder för att få tillstånd ett system för systematisk och sammanhållen uppföljning och utvärdering av samhällsvården för barn och unga. I yrkande 15 föreslås ett tillkännagivande om barn som far illa under placeringen I yrkande 18 föreslås ett tillkännagivande om placerade barn som försvinner. I kommittémotion 2020/21:2720 av m.fl. (MP) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om att möjliggöra för att barn och unga som har ett behov av det, ska omhändertas enligt lagen om vård av unga. Lagen om FN:s konvention om barnets rättigheter Enligt 1 § lagen (2018:1197) om konvention om barnets rättigheter ska artiklarna 1–42 i konvention av om barnets rättigheter i originaltexternas lydelse gälla som svensk lag. Lagen trädde i kraft . Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga Av 1 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, framgår att insatser inom för barn och ungdom ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (SoL). Insatserna ska präglas av respekt för den unges människovärde och integritet. Den som är ska emellertid ges vård enligt lagen, om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § råder och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv. Enligt 2 § ska det fattas beslut om vård enligt lagen om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Det ska enligt 3 § också beslutas om vård om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. När vård med stöd av LVU inte längre behövs ska socialnämnden enligt 21 § besluta att vården ska upphöra. Nämnden ska noga förbereda den unges återförening med den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne. Lagen om vård av missbrukare i vissa fall I 2 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM, stadgas att vård inom ges en missbrukare i samförstånd med honom eller henne enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). En missbrukare ska dock beredas vård oberoende av eget samtycke under de förutsättningar som anges i LVM. Enligt 4 § ska tvångsvård beslutas om någon till följd av ett fortgående missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller på något annat sätt han eller hon till följd av missbruket a) utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara b) löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv eller c) kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Om någon ges vård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård hindrar detta inte ett beslut om tvångsvård enligt LVM. Enligt 6 § är myndigheter som i sin verksamhet regelbundet kommer i kontakt med missbrukare skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de får kännedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt LVM. Detta gäller emellertid inte myndigheter inom hälso- och sjukvården om inte läkare där kommer i kontakt med någon som kan antas vara i behov av omhändertagande enligt 13 § LVM eller vård enligt LVM och läkaren bedömer att denne inte kan beredas tillfredsställande vård eller behandling genom läkarens egen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. I 1 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, stadgas att föreskrifterna i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och patientlagen (2014:821) gäller all psykiatrisk vård och att kompletterande föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång (tvångsvård) ges i LPT. Föreskrifter om psykiatrisk tvångsvård finns också i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Av 3 § LPT följer att tvångsvård får ges endast om patienten lider av en allvarlig psykisk störning och på grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen på en sjukvårdsinrättning för kvalificerad psykiatrisk dygnetruntvård (sluten psykiatrisk tvångsvård) eller behöver iaktta särskilda villkor för att kunna ges nödvändig psykiatrisk vård (öppen psykiatrisk tvångsvård). En förutsättning för vård enligt LPT är att patienten motsätter sig sådan vård som sägs i första stycket, eller det till följd av patientens psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans eller hennes samtycke. trädde nya bestämmelser i kraft som innehåller en särreglering av tvångsåtgärderna fastspänning med bälte, avskiljande från andra patienter och inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster för patienter som är (prop. 2019/20:84, bet. 2019/20:SoU15, rskr. 2019/20:270). Ändringarna innebär att förutsättningarna för att använda dessa tvångsåtgärder skärps och att tiden för hur länge tvångsåtgärden får pågå förkortas samt ett tydliggörande av förutsättningarna för förlängning av en beslutad tvångsåtgärd. Förslaget innebär även nya bestämmelser om dels en särskild underrättelse till Inspektionen för vård och omsorg om en patient som är har blivit föremål för upprepade tvångsåtgärder , dels att patienter som är ska ha rätt till dagliga aktiviteter på vårdinrättningen och att vistas utomhus , om inte medicinska skäl talar emot det. I 1 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV, stadgas att föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång i andra fall än som avses i LPT ges i LRV. Lagen gäller den som efter beslut av domstol ska ges rättspsykiatrisk vård, är anhållen, häktad eller intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning är intagen i eller ska förpassas till kriminalvårdsanstalt eller är intagen i eller skall förpassas till ett särskilt ungdomshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård enligt 32 kap. 5 § . Den som avses i 1 § andra stycket 2, 3 eller 4 får ges rättspsykiatrisk vård om han eller hon lider av en allvarlig psykisk störning, han eller hon med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han eller hon är intagen på en sjukvårdsinrättning han eller hon motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans eller hennes psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans eller hennes samtycke. trädde nya bestämmelser också i LRV i kraft (prop. 2019/20:84, bet. 2019/20:SoU15, rskr. 2019/20:270). De nya bestämmelserna motsvarar de nya bestämmelserna i , se motsvarande ändringar i LPT som beskrivs i föregående avsnitt. Lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård Lagen 1996:981 lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård gäller för besök på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar till dem som är tvångsintagna för vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Av lagen följer att huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen får besluta om allmänna besökstider (2 §) och i vissa fall också besluta om besöksrestriktioner (3 §). Beslutet om allmänna besökstider får inte överklagas och beslut om besöksrestriktioner får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Lagen om gemensam nämnd inom vårdområdet I lagen om gemensam nämnd inom vårdområdet (2003:192) regleras att regioners och en eller flera kommuners, inom regionen, uppgifter enligt vissa lagar som räknas upp i lagen får fullgöras genom samverkan i en gemensam nämnd. Samhällets socialtjänst ska enligt 1 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, på demokratins och solidaritetens grund främja människornas – ekonomiska och sociala trygghet – jämlikhet i levnadsvillkor – aktiva deltagande i samhällslivet. I samma bestämmelse anges att ska inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser som hänsyn tas till människans ansvar för sin och andras sociala situation. Verksamheten ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. Av 6 kap. 1 § följer att socialnämnden ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem, hem för vård eller boende eller stödboende för barn och unga i åldern 16–(stödboende). ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. Av 5 kap. 1 d § följer att kommunen ska ingå en överenskommelse med regionen om ett samarbete i fråga om barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet. Om det är möjligt bör organisationer som företräder dessa barn och unga eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. Enligt 5 kap. 9 § ska socialnämnden aktivt sörja för att den enskilde missbrukaren får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket. Nämnden ska i samförstånd med den enskilde planera hjälpen och vården och noga bevaka att planen fullföljs. Vidare följer av 9 a § att kommunen ska ingå en överenskommelse med regionen om ett samarbete i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel, dopningsmedel eller spel om pengar. Om det är möjligt bör organisationer som företräder dessa personer eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. När den enskilde har behov av insatser både från och från hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med regionen upprätta en samordnad individuell plan, en s.k. SIP (2 kap. 7§). Planen ska upprättas om kommunen eller regionen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda och om den enskilde samtycker till att den upprättas. Arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål. Planen ska när det är möjligt upprättas tillsammans med den enskilde. Närstående ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen, om det är lämpligt och den enskilde inte motsätter sig det. Av planen ska det framgå vilka insatser som behövs vilka insatser respektive huvudman ska svara för vilka åtgärder som vidtas av någon annan än kommunen eller regionen vem av huvudmännen som ska ha det övergripande ansvaret för planen. Hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, är en målinriktad ramlag som lägger ansvaret på regioner och kommuner att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom regionen eller kommunen. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Enligt 16 kap. 3 § ska regionen ingå en överenskommelse med kommunen om ett samarbete bl.a. i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel, dopningsmedel eller spel om pengar och barn som vårdas utanför det egna hemmet. Om det är möjligt bör organisationer som företräder dessa personer eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. När den enskilde har behov av insatser både från hälso- och sjukvården och från , ska regionen tillsammans med kommunen upprätta en samordnad individuell plan en s.k. SIP (16 kap. 4 §). Planen ska upprättas om regionen eller kommunen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda och om den enskilde samtycker till det. Arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål. Planen ska, när det är möjligt, upprättas tillsammans med den enskilde. Närstående ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen, om det är lämpligt och den enskilde inte motsätter sig det. Av planen ska det framgå vilka insatser som behövs vilka insatser som respektive huvudman ska svara för vilka åtgärder som vidtas av någon annan än regionen eller kommunen vem av huvudmännen som ska ha det övergripande ansvaret för planen. Bakgrund och pågående arbete I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 25–26) anför regeringen följande: trädde ändringar i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård i kraft. Ändringarna innebär bl.a. en skärpning av kriterierna för när vissa tvångsåtgärder får vidtas mot barn, dvs. patienter som är (prop. 2019/20:84, bet. 2019/20:SoU15, rskr. 2019/20:270). Regeringen har gett i uppdrag att genomföra åtgärder för att förbättra möjligheterna till uppföljning av tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Efter första delen av detta regeringsuppdrag, som redovisades , har initierat de möjliga förändringar som kan genomföras utan lagändringar. bedömer att dessa ändringar kommer att förbättra statistikens kvalitet vilket är en viktig förutsättning för att följa vårdens innehåll och utveckling. Av budgetpropositionen (s. 132) framgår vidare att regeringen –2020 avsatte medel för stärkt bemanning inom den sociala barn och ungdomsvården (S2016/04469/FST). Medelstilldelningen omfattar sammanlagt –2019 samt 2020. Medlen för att stärka bemanningen och till kompetens- och kvalitetsutveckling syftar till att stärka både verksamheten och förutsättningarna för de flickor och pojkar som befinner sig i den sociala barn- och ungdomsvården. I budgetpropositionen nämns vidare följande (s. 140): Barn och unga som vårdas vid SiS institutioner med stöd av LVU har ofta psykiatriska vårdbehov som behöver tillgodoses som de sociala vårdbehoven. har fått regeringens uppdrag att förbereda och samordna ett pilotprojekt inom psykiatrin och vid (SiS) (S2019/03898/FS). Syftet med utvecklingsarbetet är att förbättra vården för vissa unga som vårdas med stöd av LVU och som även har stora behov av psykiatrisk vård. Arbetet ska ske i nära samarbete med berörda verksamheter och SiS samt i dialog med Inspektionen för vård och omsorg () och Kommuner och Regioner (SKR). Delredovisningar kommer att lämnas och uppdraget ska redovisas I budgetpropositionen fortsätter regeringen enligt följande (s. 143–144): har haft i uppdrag att kartlägga förekomsten av sådan samsjuklighet och analysera hur samverkan mellan vård- och behandlingsansvariga huvudmän och verksamheter fungerar (S2018/04564/FS). redovisning visar att personer med stora behov av vård och stöd ofta drabbas hårt och riskerar att falla mellan stolarna när samverkan mellan huvudmännen inte fungerar. har tillkännagett det som utskottet anför om ansvar för vård vid samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom m.m. Av tillkännagivandet följer att regeringen bör se över frågan om ansvarsfördelning mellan huvudmännen (bet. 2018/19: SoU15 punkt 18, rskr. 2018/19:193). Regeringen beslutade om direktiv till Utredningen om samordnade insatser vid samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd (dir. 2020:68). En särskild utredare ska föreslå hur samordnade insatser när det gäller vård, behandling och stöd kan säkerställas för barn, unga och vuxna personer med samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd. Syftet med uppdraget är att skapa förutsättningar för att personer med sådan samsjuklighet erbjuds en samordnad, behovsanpassad och patientcentrerad vård och omsorg och får tillgång till de medicinska, farmakologiska, psykiatriska och sociala insatser som de är i behov av. Uppdraget ska redovisas . tillkännagivande är inte slutbehandlat En sammanhållen god och nära vård för barn och unga En särskild utredare har av regeringen fått i uppdrag att se över förutsättningarna för en sammanhållen god och nära vård för barn och unga (S 2019:05, dir. 2019:93). Meningen med uppdraget är att nå upp till en mer likvärdig vård med förebyggande och hälsofrämjande insatser för barn och unga i hela landet. Meningen är också att avlasta den specialiserade barn- och ungdomspsykiatrin. Uppdraget att utreda förutsättningarna för en sammanhållen god och nära vård för barn och unga delredovisades i delbetänkandet Börja med barnet! Utredningen ska slutredovisa sitt uppdrag . I slutbetänkandet kommer utredningen i enlighet med direktiven att återkomma till frågan om uppföljning (s. 32). Öppna insatser respektive placering utan vårdnadshavares samtycke fick i regleringsbrevet i uppdrag att redogöra för kunskapsläget i fråga om öppna insatser utan samtycke till barn och unga respektive vårdnadshavare, bl.a. utifrån erfarenheterna i och , samt bedöma om det är motiverat med lagändringar på området (S2018/05767/FS). Uppdraget utökades , och fick då i uppdrag att lämna förslag på författningsändringar (S2019/04727/FST). I uppdraget ingick bl.a. att se över bestämmelsen i 22 § LVU (s.k. mellantvång) i syfte att insatsen ska kunna ges i fler fall och i fler situationer. I denna del ingick bl.a. att se över om mellantvång bör kunna beslutas vid brister i den unges hemmiljö (2 § LVU) och om rekvisiten i övrigt för att kunna besluta om en sådan insats bör ändras. Uppdraget redovisades i sin helhet i rapporten insatser utan samtycke – Rapport till regeringen uppdrag S2019/0472/FST. Av sammanfattningen framgår att den samlade bild som har fått under arbetet med uppdraget är att det, delvis som en följd av regelverkets konstruktion, finns barn som löper en risk att inte få tillräckligt stöd från och att möjligheterna för att besluta om öppna insatser till barn utan vårdnadshavarnas samtycke behöver öka för att ge barn tillgång till öppna insatser i fler fall och i fler situationer. lämnar förslag till ändringar i SoL i form av en sänkning av åldersgränsen från 15 till för beslut om öppna insatser utan föräldrarnas samtycke. När det gäller frågan om en utvidgning av 22 § LVU till att omfatta beslut också vid brister i den unges hemmiljö (2 §) anser att detta inte är lämpligt. Eftersom enligt uppdraget ska lämna författningsförslag oavsett ställningstagande finns det i rapporten en beskrivning av en möjlig utvidgning av 22 § LVU.