bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Respektive statsråd har ju ansvar för sina områden och departement och med det också ansvar för kontakter med de myndigheter som ingår i departementets verksamhetsområde. För socialministern är det både och medan det för inrikesministern är polisen, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap med mera. Alla har sitt område där. När då en sådan här kris kommer upp samlar statsråden på olika sätt, de tar in, myndighetschefer eller andra företrädare för myndigheten för att skapa sig en bild av läget och självfallet resurser utgående från ansvarsprincipen. Men är det så att det fattas resurser, då måste vi naturligtvis skjuta till. Jag har sagt det tidigare när det gäller testningen och regionerna att även om regionerna har det direkta ansvaret, det operativa ansvaret, för det kan ju inte vi som regering sitta och säga: ”Ja, det var synd att ni misslyckades med det där.” Då får vi konstatera att här saknas det resurser – då skjuter vi till resurser. Då har vi den dialogen, och när vi sedan behöver fatta ett beslut, om det krävs ett regeringsbeslut, bereder vi enligt den ordning som jag tidigare drog. Ytterst är det det som gäller, och det måste vara väldigt noga förberett. kan det säkert bli diskussioner mellan statsråd och myndigheter där myndigheten säger att nu kan vi göra så här, att man har hittat en lösning. Det är nog lite olika beroende på vad det är för typ av fråga och vilket departement det handlar om, alltså vilken myndighet man då har kontakt med. Men grovt sett är det så. Och vad gäller beredning följer vi som sagt den promemoria som jag tidigare hänvisade till. Skånberg (KD): Tack för svaret, statsministern! Jag undrar då om det inte kan bli en diskrepans i ledarskapet. Jag tänker alldeles särskilt på att statsministern kategoriskt avvisade en tidigare fråga om flockimmunitet med att det absolut inte fanns någon sådan tanke i regeringens strategi. Men vi minns ju alla tv-sändningarna och presskonferenserna där redogjorde för en kurva där man skulle hålla smittan under den kapacitet som sjukvården hade så att vi inte fick fler sjuka vid ett givet ögonblick utan smittan så att säga försköts åt framtiden. Hur förenar sig de graferna och det klara budskapet att vi ska hålla nere det så mycket att sjukvården klarar det med vad statsministern tidigare sa – att vi ska pressa ned smittspridningen så mycket det går? Det går naturligtvis att pressa ned smittan mer än vad gjorde genom lockdown, genom testning, genom isolering, genom karantän och mycket mer som tidigt kunde ha vidtagits och som vidtogs i andra länder – med möjligen ännu inte utvärderad framgång men likväl. Det hade kunnat gå att göra mer. Men här gjordes det en avvägning i ledarskapet där åtminstone vid det tillfället syntes inte ha följt statsministerns strategi. : Möjligtvis råder det ändå ett missförstånd här. Jag ska ge mig på att försöka förklara det. Detta är en hastigt uppkommen pandemi, som också drabbar hårt. Exakt vad det är som gör att drabbas hårdare än de nordiska kamraterna, eller kollegorna, vet vi inte. En del säger att det kan ha att göra med reseströmmar mellan länderna och att vi hade ett helt annat resemönster till och från än vad exempelvis och hade. När vi ser att vi får in den här smittan är det klart, som jag sa … Tryck ned smittspridningen. Då finns det inte till , till eller till , utan det finns bara ett läge: att trycka ned den så mycket som möjligt. Allt annat blir ju omöjligt att förhålla sig till. Hur ska man göra det? vigöra med olika restriktioner för människor och med olika råd och rekommendationer om det bara ska vara till en viss procent? Däremot var det viktigt att inte få den snabba ökning som vissa länder fick. Då bryter man igenom sjukvårdens kapacitet, och då kan inte sjukvården längre ta emot på det sätt som man ändå kan. Då har man ändå i fått slita oerhört hårt . Det var mer det – att se till att ändå hålla den på det … Men det är klart, så mycket som möjligt … Om den kommer långt under – jättebra! Men åtminstone se till att vi har vårdkapacitet. Ändå hade ju regionerna på ett fantastiskt sätt fördubblat antalet intensivvårdsplatser under fjolårets vår för att kunna hantera det här. Vi ser inget mönster mellan total lockdown och succé. Det är nog därför det är bra att kanske vänta med de riktigt skarpa slutsatserna tills pandemin de facto är över, när vi nu kommer dit. Hur ser det då ut? På Iberiska halvön var det vår en stor skillnad mellan och ; hade klarat sig jättebra, medan hade väldigt stora problem. Närmare jul blev det en omvänd verklighet. Då åkte helt plötsligt i höjden. Vi har haft skillnader mellan och , som ligger rätt nära varandra, och mellan och . fick en plötslig ökning, också , som är svår att förklara. En del av dessa länder har använt lockdown, medan andra inte har gjort det. Så det går inte att säga att lockdown är lika med så här och icke lockdown är lika med så här. Det alla arbetade med – och fortfarande arbetar med – är social distansering. Vi är överens där; man måste hålla människor på avstånd från varandra. Då är frågan hur vi gör detta bäst. Där har vår utgångspunkt inte minst varit, som jag sa tidigare, hur man får den uthållig, så att människor själva anammar att de ska bete sig på ett visst sätt. Vi har sett i andra länder där det varit mer eller mindre lockdown att detta har följts av mycket stora protester och social oro. Man har fått gå ut . Om man har haft en hund har man kanske fått gå ut , men inte med den man bor tillsammans med. Det har varit den typen av regler. Alla måste ju få ta sina beslut, men jag menar att vi verkligen inte har eftersträvat någon viss grad av smitta. Skånberg (KD): Fru ordförande! Jag tackar statsministern för svaret. Jag urskilde inte något riktigt svar på frågan om ledarskap – om ledarskapet här har haltat och om detta har medfört en fördröjning . Skulle statsministern vilja göra en liten utvärdering? Finns det någon potential för att ledarskapet skulle ha kunnat vara bättre, eller är statsministern nöjd med hur det blev? : Fru ordförande! Jag har sagt att det skulle förvåna mig om vi när vi väl är igenom det här och tittar tillbaka på en sådan här hastigt uppkommen pandemi, som ingen hade en aning om, skulle säga att ingenting kunde ha gjorts bättre under hela resans gång. Detta skulle förvåna mig, men jag skulle nog vilja avvakta lite mer och se. Vissa gjorde en väldigt tydlig bedömning , eller i alla fall , och sa: Titta, så här har det gått – gjorde så, och de gjorde så. Sedan blev det omkastade roller, eller förhållanden, . Då blev det andra länder som dök upp, och då skulle man dra nya slutsatser. är vi inne i en tredje situation, och ska vi dra nya slutsatser igen i precis den här delen. Låt oss titta tillbaka på allt detta. Då skulle det förvåna mig, vill jag säga, om vi kommer till slutsatsen att inget hade kunnat göras annorlunda. Jag har redan sagt att jag tycker att testningen borde ha kommit upp i högre kapacitet . Detta har inte med coronastrategin eller det arbetet att göra, men vi kan redan se att förhållandena inom äldreomsorgen inte var sådana att vi kunde skydda de äldre och de sköraste på det som vi skulle ha velat göra. Det kommer säkert även att finnas andra saker. Skånberg (KD): Jag vill tacka statsministern för tydligheten. Det är mycket som vi kanske kommer att kunna se, men KU:s roll är att redan den här våren försöka göra någon form av sammanvägning. Då är det värdefullt när statsministern nu själv nämner testningen och äldreomsorgen som sådana ställen som skulle ha kunnat skötas och utfalla annorlunda. Tack för det! (L): Fru ordförande! Tack, statsministern, för redogörelsen! Jag vill också uppehålla mig vid ansvaret. Till att börja med kan man säga att det enda vi vet om kriser är vi aldrig kommer att veta vilka kriser vi står inför, och vi kommer att behöva hantera dem på olika sätt. En viss del av det som statsministern har uttalat om strategi, taktik och så vidare kan jag alltså förstå och sympatisera med. Men det som har fått kritik för både offentligt och inte offentligt är ju att man har överlåtit huvudmannaskapet för krisen till en myndighet – därtill en ganska liten myndighet som , som väl får anses knappast vara dimensionerad eller ha kompetens för att bedöma effekten i hela samhället. De är fantastiskt duktiga på bakterier och virus, men de har ju inte någon detaljkunskap om äldreomsorg – detta har varit väldigt uppenbart – och heller inte om kollektivtrafik, sjukvård, skyddsutrustning, kulturverksamhet, flyg, gränskontroller och allt annat som vi har behövt ställa om i samhället . De har ju inte heller, som , någon daglig erfarenhet av att inhämta kunskap från statsförvaltningen. Anser statsministern att statsministern har varit den som har suttit i styret för riket under denna kris, eller kan man säga att myndigheten och departementen har varit företrädande? : Fru ordförande! Det är jag som statsminister som leder regeringens arbete. Jag är chef för . Jag står för vårt agerande. I min inledning sa jag att vi har fattat över 700 beslut för att hantera det här. Det är regeringens beslut. Vi har 40 propositioner och 200 förordningar, och vihar lämnat över 150 myndighetsuppdrag. Som jag sa har myndigheterna ett långtgående mandat genom ansvarsprincipen. Men när vi ser att myndigheten, eller för den delen kommuner och regioner, i deras roller, av olika skäl – det kan vara av kapacitetsskäl – inte kan fullfölja något är vi naturligtvis skyldiga att gå in och leda. Det är därför vi leder, men då leder vi via myndighetsuppdrag. Det var därför fick uppdraget att ta fram teststrategin för att öka testkapaciteten. Det var därför fick i uppdrag att samordna inköp av skyddsutrustning, medicinsk utrustning och så vidare. Där ligger vår skyldighet. är det så att har det grundläggande uppdraget – det är ett oerhört viktigt uppdrag – att samordna, följa och utveckla smittskyddet på nationell nivå. De ska inom sitt ansvarsområde ta initiativ som skyddar befolkningen. Detta kan väl vara en del av skillnaden mot andra länder. Jag säger inte att det är hela bilden, men själva förvaltningsmodellen kan ju skilja sig åt mellan länder. I en del länder fattar regeringen mer av de beslut som i tas av myndigheter, därför att vi har en långtgående ansvarsprincip och den typen av förvaltningsmodell. Man måste nog gå på djupet om man ska jämföra mellan länder, men, ja, vi styr riket – även under den här pandemin, naturligtvis – enligt de … (L): Det är ju inte bara så att förvaltningsmodellen skiljer oss från andra länder, utan det är också så att regeringens sätt att hantera krisledningsfunktionen skiljer sig från andra länder. Statsministern omstrukturerade ju den funktionen efter att han tillträdde som statsminister. Jag minns att statsministern när vi hade utfrågning i KU rörande Transportstyrelsen vidhöll att han inte ska ha det högsta ansvaret i krisläge utan att detta ska ligga på krisledningsfunktionen. Statsrådet var här . Jag vet inte om det var en freudiansk felsägning, men han lyfte i alla fall krisledningsenheten och menade att de har varit informerade . rättade han sig, för krisledningsenheten har tydligen inte varit aktiverad. För att få ett helhetsgrepp om en kris som är den största som har drabbat oss i modern tid, skulle jag vilja hävda, är det ändå inte så att det är statsministern som borde ha det största ansvaret och som borde ha det operativa ansvaret? Och anser statsministern att han har fullföljt den rollen? : Fru ordförande! Statsministern har det yttersta ansvaret, så oavsett hur vi organiserar … Så är det ju även för … Jag är ju chef för , och jag är chef för regeringen. Jag kan ta en parallell och säga att ett av de allvarligaste hot som skulle kunna inträffa mot oss vore ett militärt angrepp. Men vi har ju inte försvaret liggande i Statsrådsberedningen, utan det ligger hos Försvarsdepartementet. Anledningen till att krishanteringen är där är ju att inte minst polisen, Säkerhetspolisen och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap är myndigheter som ofta kommer i fråga gällande att de måste agera vid en kris. har det varit mer betoning på och socialmyndigheter, men även på polisen, naturligtvis. Då är det denna enhet hos inrikesministern som hanterar samordningen, för detta måste också samordnas. Det spelar ingen roll vilken kris det är; man måste naturligtvis ta in de berörda departementen. Vi har en speciell grupp för strategisk samordning, GSS, där statssekreterarna leds av inrikesministerns statssekreterare för att koordinera detta. Där drar man de slutsatser som behöver dras. Det som behöver beredas på ett annat departement bereds på det departementet. Men där sker den samordningen. Min statssekreterare är också inkopplad i detta arbete för att kunna följa det. Behövs något mer från vårt håll, så att säga? Jag har suttit på veckovisa föredragningar – väl över 50 stycken – där , statssekreterare hos , har lett mötena för att ge en uppdaterad lägesbild och kanske problematiserat kring ett visst område eftersom vi behöver gå på djupet där, redovisat kommunikationsinsatser och så vidare, för naturligtvis måste jag vara uppdaterad. Så när det gäller det operativa: Nej. Men, däremot, ledningsmässigt och styrningsmässigt: Ja. Vi ser också … Jag kan fråga till exempel hur vi följer upp de mål som vi har pratat om, om våra åtgärder är i överensstämmelse med dessa mål och så vidare. Det är en bred … Det finns flera olika forum, där vi från Statsrådsberedningens sida naturligtvis också har möjlighet att följa och styra arbetet. (MP): Ordförande! Tack, statsministern, för svaren så här långt! Precis som statsministern nämnde i inledningen var det, för att hantera pandemin, nödvändigt att vidta åtgärder som skulle förändra vårt sätt att leva. Ett av de beslut som fattats under pandemin som varit mest ingripande i människors liv var att införa det nationella besöksförbudet på äldreboenden. Det handlade om att inte kunna få träffa sina nära och kära. Skulle statsministern kunna utveckla vilka överväganden som gjordes inför införandet av besöksförbudet? : Fru ordförande! Det är ju känt att äldre människor … det var klart att de skulle komma att kunna drabbas hårdare än andra av en sådan här sjukdom. De är skörare, helt enkelt, och sårbara för covid-19. Då var det också så att flera boenden för äldre hade varit utsatta för smittspridning, och då innebar det att mindre skarpa åtgärder helt enkelt inte hade varit tillräckligt verkningsfulla. Vi såg också att när – jag tror att det möjligtvis var eller i närheten av det – kom med rekommendationen ”nu tycker vifaktiskt att vi ska förbjuda besök på äldreboenden” fattade vi också snabbt ett sådant beslut. Vi gjorde det senare därför att i början sa kommunerna: Vi kan nog göra det. Vi har det utrymmet att stänga äldreboenden. Det visade sig sedan inte riktigt vara fallet. Då kom Kommuner och Regioner till regeringen med en hemställan om ett nationellt förbud. Jag tror att det kom , och då fattade vi det beslutet . Det var i kraft . Men det beror ytterst naturligtvis på att de äldre är mer sårbara, och vi såg smittan komma in på äldreboenden. Ordföranden: Jag noterar att inte vill ha någon följdfråga. Då har alla partier fått möjlighet att ställa frågor, men det finns möjlighet till ytterligare rundor eftersom vi har flera ärenden i samma omgång. Vi börjar helt enkelt om med partierna i storleksordning. (S): Fru ordförande! Tack, statsministern, för redogörelsen ! Statsministern beskrev att i kriser gäller ansvarsprincipen och att regeringens roll att ingripa sker när något uppdrag hos den delegerade maktens aktörer brister. Till syvende och sist handlar det väl om att inte klampa in på någon annans ansvarsområde förrän någon begär att så krävs. Jag skulle vilja veta om det är så statsministern också har uppfattat det, alltså att det har varit viktigt att inte kliva in i någon annans ansvarsområde innan de själva har begärt att så är fallet. : Jag vet inte om det kanske blir väl långtgående. Eftersom vi har ett ansvar att styra riket måste vi också hålla oss uppdaterade med vad som händer. Däremot skulle jag säga så här: Vi har myndigheter som är satta att sköta ett område där vi säger att ni har ansvar för det här, och ni har långtgående befogenheter också i en kris. Jag tror att det skulle bli sämre resultat om man då helt plötsligt sa: ska någon annan göra det här, för nu har vi ett allvarligt läge! Det är ändå den myndigheten som har den bästa kunskapen och kontakter med aktörer. Det är upparbetat. Men det är klart att vi inte ska vara rädda, för vi styr ju myndigheten , så det är inte bara hands off och ingen kontakt – så är det inte. Men det är den förvaltningsmodell som landet har valt, och den har sina brister också. Men den har fördelen att myndigheter inte behöver vänta på regeringsbeslut för att ta ganska långtgående åtgärder, så man kan agera om man ser att det blir allvarligare och att man behöver göra mer och så vidare. Det är väl mer på den bogen, skulle jag vilja säga. (S): Jag tänker att i coronapandemihanteringen är det väldigt många som väldigt tidigt har gått in och sagt: ska staten gå in och ta över! Man vill liksom se staten i en tydligare roll och ta tydligare ansvar över saker som egentligen inte ligger i statens ansvarsområde att ta i en kris. Det var därför jag ville ställa frågan om den saken. Men jag skulle också vilja be statsministern beskriva hur samarbetet med andra aktörer har sett ut eftersom en kritik har varit att regeringen ensidigt har lyssnat på , i likhet med det ställde en fråga om. Hur har samarbetet sett ut? Och när och om det har uppkommit otydligheter –hur snabbt har regeringen agerat för att tydliggöra ansvarsområden och uppdrag, exempelvis? : Fru ordförande! Först vill jag ändå säga något mer om det här med att staten skulle ta över. Det är klart att direkta myndighetsbeslut ska myndigheten fatta. Men vi har möjlighet att styra, naturligtvis, med olika uppdrag. Det har en annan betydelse också när vi pratar lokalt och regionalt, kommuner och regioner. Där finns det väldigt tydligt uttryckt i grundlagen, till och med i 1 kap. 1 §, om det kommunala självstyret som en viktig princip för uttrycket av att folket styr, så att säga. Därmed har vi den typen, och har kommunerna ansvaret för äldreomsorgen, regionerna för hälso- och sjukvård och så vidare. Men det måste ändå till en styrning ytterst, och det måste till en samordning. Och det ligger på regeringen. När det gäller samarbete med andra aktörer tror jag att myndigheterna själva har uttryckt att de gärna vill att när de hör av sig ska det bli precis som de vill. Men de inser också att när vi bereder beslut, exempelvis, måste vi ta in andra. Jag tror att flera har uttryckt den besvikelsen och sagt: Vi hade gärna velat få precis som vi vill, men vi inser också att någon måste göra avvägningen att så blir det inte riktigt, utan att det är andra intressen som ska in. Men det är ingen tvekan om – och jag säger det igen – att när vi då har med den expertisen … Jag har begränsade kunskaper i epidemiologi. Det är så. Och vill jag gärna förlita mig till dem som har den kunskapen. Då har samhället med skattebetalarnas pengar byggt upp en myndighet som har till uppgift att hantera de här mycket, mycket svåra frågorna. Även de står ju ibland frågande: Hur agerar precis det här viruset med de här mutationerna och allting? Ska vi då sitta på och göra de bedömningarna? Nej, jag tycker inte det. Men självfallet är det också så att det inte bara är , utan det är också , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och andra myndigheter som också är med i detta. Det är samtalet med kommunerna och regionerna. Jag hade våras samtal med alla regionsstyrelseordförande , kanske en månad drygt, för att höra hur de själva ser på det här. Vad är det som är flaskhalsarna och utmaningarna, och vad kan vi bidra med? Vi pratar naturligtvis om resurser och andra frågor. Alla statsråd hade till uppgift att ta kontakt med kommunalråden, och det tror jag att vi hade klarat av , kanske. Då hade alla kommunalråd – förlåt, kommunstyrelse- ordförande ska jag säga för att vara riktigt noga – haft en kontakt med ett statsråd för att vi skulle få in också kommunerna direkt. Så det är ganska brett. (S): En sista aspekt när det gäller samarbetsfrågor: Som Haparandabo och som gränsbo skulle jag vilja be statsministern redogöra för hur samarbetet med de nordiska länderna har fungerat. Det är också en sak som har uppkommit i hanteringen av coronapandemin att man har jämfört de nordiska ländernas strategier med varandra. Det kan antas att det har krävts en del diskussioner och samtal med statsministerns motsvarigheter i de nordiska länderna. Jag skulle vilja be statsministern beskriva hur det har fungerat. Hur har dialogen sett ut? : Fru ordförande! I grunden har vi en bra dialog och en bra relation. Vi månar om det nordiska samarbetet. Vi har också försökt utveckla det , och jag kan säga att vi har haft en ärlig diskussion och attityd till varandra – en öppen. Vi inser att vi ibland har olika förvaltningsmodeller, och det ger olika förutsättningar. Jag har respekt för att om man har låg smittspridning vill man fortsätta att hålla ned den. Sedan har det vid andra tillfällen – det är inte helt lätt, detta, och jag ska vara fullständigt öppen och ärlig – frestat på. Jag tänker till exempel på situationen vid gränserna uppe i nordöstra men också i de västra delarna, där de som bor vid gränsområdena har lidit av det här. De har inte kunnat arbeta på andra sidan eller fått ha speciella västar på sig och så vidare. Det har de naturligtvis tagit upp med oss. Vi har också framfört det i en som jag tycker även den har varit en bra dialog med mina nordiska kollegor och sagt att vi måste också nu när tiderna är svåra se till att värna den här relationen. För det går fort att rasera någonting som är uppbyggt under lång, . Det går väldigt, väldigt fort. Det har vi sett andra exempel på i omvärlden, och dit vill vi inte. Vi har tagit upp det, och jag har fått gehör för det. I det senaste samtalet med en av statsministrarna har visagt att vi bör se vad vi redan nu kan förbereda som kan börja kitta ihop oss igen. För vi behöver det, helt enkelt. är oerhört viktigt, så jag lägger ned rätt mycket tid på det. (M): Ordförande! Den första frågan jag hade tänkt mig att ställa handlar just om tillräckligt mycket har gjorts för att skydda de äldre i äldreboenden. Men jag tycker att statsministern egentligen har svarat att det kunde ha gjorts mer. Därför går jag vidare till just tidsförhållandena kring besöksförbudet i äldreomsorgen. Statsministern nämnde att hade tyckt att besöksförbud skulle införas. Sedan säger statsministern att regeringen snabbt beslutade om detta. var det ju inte särskilt snabbt, utan det kom att bli först . Just med hänsyn till smittspridningens fatala effekter i äldreboendena – borde inte detta beslut ha kommit långt mycket tidigare än ? : Fru ordförande! Låt mig först tydliggöra om ”gjorts mera”. Det Coronakommissionen också slår fast är att förhållandena inom svensk äldreomsorg inte var tillräckligt bra för att skydda just de äldre. Skyddsutrustning och annat saknades. Vi konstaterade under förra mandatperioden att äldreomsorgen måste få mer resurser. Under förra mandatperioden påbörjade vi ett tillskott av resurser till äldreomsorgen just på grund av det här. Här är det för få som får slita för ont, helt enkelt. Under förra mandatperioden påbörjade vi också en utredning om kompetensförsörjningen i äldreomsorgen, för det har också visat sig vara en brist som också har tagit upp. Det påbörjades under förra mandatperioden, och det var därför vi tillsatte den utredning som förre Metallordföranden leder, som ska ge bättre vägledning om den systematiska kompetensförsörjningen i äldreomsorgen. Det var också därför vi tillsatte den utredning om … och det var egentligen en följd av den nationella säkerhetsstrategin som vi tog fram 2017, tror jag, som pekar bland annat på brister i hälso- och sjukvården.