bet · H901SkU11 · 2021-12-13 00:00:00 — På ett övergripande plan vill vi rikta skarp kritik mot själva processen kring framtagandet av propositionen. Regeringen skriver i propositionen att ”förslaget [har] anmälts till kommissionen för rättslig säkerhet om att förslaget inte utgör statligt stöd. [samt att] Denna bedömning bör bekräftas av kommissionen innan förslaget genomförs. Därigenom säkerställs förslagets förenlighet med om statligt stöd, vilket ger inblandade aktörer rättslig säkerhet.” (Prop. 2021/22:26 avsnitt 6, sid. 64). Att förväntas säga ja till ett förslag utan att ha säkerställt den rättsliga grunden är flagrant. Givetvis bör detta vara säkerställt innan propositionen överlämnas till . Den kritik mot förslaget som är framförd av regeringens egna expertmyndigheter är särskilt allvarlig. Vi har våra expertmyndigheter i syfte att kunna säkerställa oberoende expertis. Såväl som Riksgälden och är tydliga i sin kritik och den senare myndigheten går så långt som till att avstyrka utformningen av förslaget. Den kritik som expertmyndigheterna lyfter rör exempelvis frågan om risken att skatten kan medföra att banker flyttar verksamhet från den svenska delen eller att den redovisas på ett mindre rättvisande sätt, till nackdel för finansiell stabilitet och tillsyn. Risken för negativa implikationer ur ett stabilitetsperspektiv är återkommande med kritik bl.a. mot att förslaget inte är tillräckligt starkt kopplat till kreditinstitutens risktagande Utformningen av skatten innebär en snedvriden konkurrenssituation på den finansiella marknaden eftersom förslaget kan komma att påtagligt gynna utländska banker som på olika sätt kan undgå skatten, bl.a. genom s.k. låneförmedling. Detta skulle ge utländska banker en konkurrensfördel i förhållande till svenska banker. Det kan inte ligga i intresse att missgynna svenskt näringsliv och istället uttryckligen gynna andra länders. Därtill minskar möjligheter att upprätthålla den rådande mycket höga finansiella stabiliteten när kreditgivningen flyttar från till utlandet. Ett av de större problemen med den föreslagna utformningen är att den riskerar att försämra kommunernas möjlighet till finansiellt samarbete inom ramen för Kommuninvest. Den utformning som regeringen har valt gör att Kommuninvest inte kan undantas enligt gällande EU-rätt. Detta riskerar att drabba små och medelstora kommuner oproportionerligt, eftersom dessa kan antas ha svårare att finansiera sig själva på kapitalmarknaderna. Mer än två tredjedelar av kommuner har i princip all sin upplåning via Kommuninvest. Det är finansiering avsedd att bygga och rusta upp skolor, äldreboenden, sjukhus och hyresbostadshus. Riskskatten skulle därmed innebära en betydande kostnadsökning för viktiga välfärdsprojekt med följden att färre sådana projekt skulle kunna genomföras. Förslaget skulle därtill slå särskilt hårt mot små och medelstora kommuner som inte har andra finansieringskällor än Kommuninvest. Denna typ av utlåning till kommunalt finansierad välfärd bör anses falla långt utanför skattens motiv. I viss utsträckning medför gränsvärdet att kundägda banker i i form av sparbankerna i stor utsträckning inte träffas direkt av skatten. Detta är viktigt eftersom de kundägda bankerna har en mycket stor betydelse för både enskilda låntagare, företag och i förlängningen möjligheten att leva och verka på den svenska landsbygden. Utformningen av skatten medför dock att exempelvis hela sparbanksrörelsen ändå träffas eftersom skatten beräknas även på skulder som kan hänföras till svenska kreditinstituts verksamhet i utländska filialer. , som exempelvis sparbankerna, är vanligtvis beroende av omfattande samarbete med större kreditinstitut som har verksamhet med skuldsättning överstigande gränsvärdet och därmed träffas av skattskyldigheten. Detta riskerar med hög sannolikhet att leda till att mindre kreditinstitut får kostnadsökningar till följd av att den samarbetande leverantören drabbas av skatten. Denna indirekta effekt har inte varit syftet med skatten och riskerar att slå hårt mot den finansiella infrastrukturen utanför städerna. De mindre kreditinstituten, exempelvis sparbankerna, har ytterligare en kostnadsdrivande faktor genom att insättningsgarantin för dem är högre än för de stora aktörerna som får återbetalning från resolutionsavgiften. Alla kundägda banker ligger inte under gränsvärdet, något som i realiteten beror på den valda associationsformen. Koncerner, som ur vissa perspektiv snarare är att betrakta som en samling mindre regionala företag, träffas av riskskatten. I synnerhet gäller detta bank. Detta är olyckligt och kan inte anses ha varit syftet med skatten. Mot denna bakgrund skulle jag vilja att regeringen skyndsamt återkommer i denna fråga i vårpropositionen och i detta sammanhang även lämnar ett förslag som inte snedvrider konkurrensen mellan banker registrerade i och banker registrerade i ett annat land. Med hänsyn till det befintliga förslaget om tröskelvärden anser jag i motsats till vad som anges i förslaget att utgångspunkten för definitionen av de skattskyldiga bör vara samtliga utlånande institut. Jag skulle också vilja att regeringen, i sitt förslag på ny utformning, tar fasta på att eliminera indirekta icke-avsedda effekter som exempelvis sparbankerna riskerar att drabbas av. Jag skulle vidare vilja att regeringen i kommande utvärdering av skatten ser över utformningen i syfte att kunna undanta Kommuninvest från beskattning, på det sätt som gjorts i andra länder med liknande entiteter. I väntan på att så sker skulle jag vilja se att kommunsektorns finansiella samarbete stimuleras för att motverka de oönskade negativa effekter som riskskattens införande förväntas medföra. Detta bör göras genom att tills vidare säkra kompensation för skatten. Slutligen skulle jag vilja att regeringen säkerställer att riskskattens utformning inte får negativa effekter för den finansiella infrastrukturen på svensk landsbygd och att regeringen skyndsamt vidtar åtgärder om så skulle bli fallet. Med hänsyn till det ovan anförda väljer jag att avstå från att delta i beslutet. Särskilt yttrande (KD) (KD) anför: Riskskatten för kreditinstitut ingår i det rambeslut om statens budget som fattades av . Den har tydligt aviserats i budgetpropositionen samt redovisats i inkomstberäkningen i budgetpropositionen . Det har framgått i lagrådsremissen och propositionen om riskskatt för kreditinstitut att förslaget är detsamma som aviserats i budgetpropositionerna. Det har inte rått någon tvekan om att riskskatten alltså är en del av det budgetbeslut som fattades av för endast . Under beredningen av ärendet om riskskatt i skatteutskottet har det dessutom bekräftats både av finansutskottets kansli och av att så är fallet. Eftersom rambeslutet baserades på ett budgetförslag som vi varit med och förhandlat fram, ingår riskskatten i finansieringen av vår egen budget. Vi håller fast vid denna finansiering även , . Vi finner inte skäl att bryta ut en del av inkomstsidan, öka statens lånebehov och kullkasta den budgetpraxis som tillämpas i skatteutskottet i form av reservationsförbud. Tvärtom anser vi att det fortfarande finns goda skäl till en sammanhållen budgetprocess, och vi tar inte lätt på det ramverk som ska säkerställa sunda och hållbara statsfinanser och en långsiktigt hållbar och transparent finanspolitik. Dock anser vi att regeringen hanterat ärendet med riskskatten på ett klandervärt sätt, både i form och i sak. Regeringen borde ha sett till att lägga fram propositionen om riskskatt tidigare – så att ärendet hade kunnat behandlas i finansutskottet tillsammans med övriga delar av rambeslutet. Regeringen borde också använt samma benämning av skatten genomgående, för att inte öppna upp för misstolkningar. Men allvarligare – regeringen borde tagit till sig av kritiken om att Kommuninvest inte bör åläggas att betala skatten, att lokalt förankrad bankverksamhet inte får drabbas oproportionerligt och att konkurrensen mellan svenska och utländska banker inte bör snedvridas. Därför har vi agerat under beredningen av detta ärende i enlighet med detta, som vi säkerställt att finansieringen av statens budget förblir intakt. Vi har sett till att utformningen av skatten blir tillfällig, i och med att vi har ställt upp skarpa och tidssatta krav på regeringen om att undanta Kommuninvest från beskattning . Vi har också krävt att regeringen kompenserar kommunsektorn för den skatt som betalas fram till dess. Vi har också ålagt regeringen att säkerställa att lokalt förankrad bankverksamhet inte drabbas oproportionerligt, och att motverka en snedvridning av konkurrensen inom banksektorn. Vi beklagar att det inte är ett enigt utskott som ställer sig bakom dessa krav på regeringen. Det är nu upp till regeringen att leverera med anledning av dessa krav. Det finns flera förslag på hur Kommuninvest kan undantas från skatten, utan att det ställer till problem med . Exempelvis kan tillämpningsområdet ändras, så att endast kreditinstitut som tillhandahåller inlåning från allmänheten omfattas av lagen, enligt finsk modell. Ett annat sätt vore att skapa undantag för Kommuninvest på samma sätt som de inom resolutionsregelverket omfattas av förenklade skyldigheter. En annan lösning skulle vara att ett tak sätts för hur stor skatteinbetalningen för ett enskilt institut kan bli i förhållande till dess omsättning. Om regeringen trots allt inte finner en lösning där Kommuninvest undantas från beskattning inom ramen för nuvarande konstruktion av skatten, bör ny lagstiftning med en ny utformning av skatten tas fram. En sådan skulle t.ex. kunna ha tydligare koppling till kapitaltäckningsregelverket och de riskklassificeringssystem som används inom detta. Med det ovan anförda ställer vi oss bakom propositionen. Särskilt yttrande (L) Gulan Avci (L) anför: Det lagförslag som utskottet har till uppgift att behandla är i grunden illa utformat. Syftet med skatten – att minska risken för, och internalisera kostnaderna för, finansiella kriser – uppnås med den föreslagna utformningen inte på ett effektivt sätt. Jag och mitt parti har under hela processen varit tydliga med vår kritik av förslaget. För det första vänder vi oss mot att det offentliga utvecklingskreditinstitutet omfattas av förslaget. Över 200 av våra svenska kommuner har 95–av sin upplåning via Kommuninvest – upplåning som görs för att kunna rusta upp skolor och bygga äldreboenden, sjukhus och bostäder. Förslaget skulle medföra en väsentlig fördyrning av viktiga välfärdsprojekt och försvåra för finansiering av offentliga investeringar. Det kan knappast vara syftet med skatten. För det andra ser vi en uppenbar risk för att kostnaderna för skatten i stor utsträckning kommer att övervältras på vanliga bankkunder. Förslaget innebär att lokalt förankrade kundägda banker, där kundkretsen nästan uteslutande består av hushåll och småföretag, skulle omfattas av skatten. En ökad lånekostnad för dessa kunder, vilken är högst trolig, kan inte anses motiverad sett till de angivna skälen för att införa skatten. För det tredje ser vi allvarligt på avsaknaden av en grundlig konsekvensanalys av skattens inverkan på svenska bankers konkurrenskraft. Förslagets utformning leder till starka incitament för utländska banker att undgå skatten genom att begränsa sin svenska verksamhet till låneförmedling. Det kan inte ligga i intresse att missgynna svenska företag och gynna utländska. Därtill minskar möjlighet att upprätthålla den rådande mycket höga finansiella stabiliteten när kreditgivningen flyttar från . Kritik bör riktas mot själva processen kring framtagandet av propositionen, som har präglats av en rad tillkortakommanden. Det är exempelvis häpnadsväckande att förväntades rösta om förslaget utan att det tydligt klargjorts huruvida förslaget är förenligt med om statsstöd. Detta särskilt som tung expertis på området redan på ett tidigt stadium uttryckt osäkerhet kring förslagets förenlighet med statsstödsregelverket. Vidare går det inte att bortse från den tunga kritik som har riktats mot förslaget av en rad tunga remissinstanser, däribland regeringens egna expertmyndigheter. Jag och mitt parti har agerat för att avhjälpa bristerna i lagförslaget. Tack vare en konstruktiv dialog kan utskottet nu rikta tre skarpa tillkännagivanden till regeringen, varigenom de skadliga effekterna av skatten minimeras. Med de tydliga krav som vi ger regeringen till känna står Liberalerna bakom propositionen. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2021/22:26 Riskskatt för kreditinstitut: 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om riskskatt för kreditinstitut. 2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2021:000) om riskskatt för kreditinstitut. 3.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt. 4.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244). 2021/22:4283 av m.fl. (SD): 1.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att undanta Kommuninvest från riskskatten och tillkännager detta för regeringen. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utländska banker som bedriver verksamhet i genom en låneförmedlare via en filial eller ett dotterbolag ska omfattas av riskskatten och tillkännager detta för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda huruvida utländska banker som bedriver verksamhet i genom en låneförmedlare via en filial eller ett dotterbolag efter lagens införande undkommer riskskatten och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4286 av m.fl. (KD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag som undantar Kommuninvest från riskskatten eller kompenserar kommuner och regioner för de negativa effekter som skatten innebär och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4291 av m.fl. (M): avslår proposition 2021/22:26 Riskskatt för kreditinstitut. införs en särskild skatt på finanssektorn med 5 miljarder. Den ökas sedan med ytterligare 1 miljard 2023. Förslaget innebär att riskskatten ska betalas av svenska och utländska kreditinstitut som har skulder . För ska samtliga skulder beaktas, även skulder hänförliga till en filial i ett annat land. För utländska kreditinstitut avgörs skattskyldigheten mot bakgrund av skulderna i den svenska verksamheten. Beskattningsunderlaget utgörs av skulderna, och skattesatsen föreslås uppgå till från . Erfarenheterna i och många andra länder har visat att kriser i det finansiella systemet ofta leder till stora direkta och indirekta kostnader för samhället. De direkta kostnaderna utgörs bland annat av statens kostnader för att säkra den finansiella stabiliteten i en kris till exempel genom att täcka förluster med skattemedel och bidra med nytt kapital i banker i syfte att minska risken för att krisen ska sprida sig i ekonomin. De indirekta kostnaderna uppstår när den ekonomiska konjunkturen viker som en följd av den finansiella krisen. Bakåt i tiden har skattebetalarna fått gå in med stora belopp för att rädda banker. Det var problem 2008 och även som sagt under den kända krisen . Efterdyningarna av en finansiell kris präglas i många fall av utdragna perioder av minskad produktion och lägre sysselsättning. Tillväxten i ekonomin faller när efterfrågan på konsumtion och investeringar minskar. ökar arbetslösheten, de offentliga finanserna försämras och den offentliga sektorns skuldsättning ökar. Genom att införa en bankskatt är de stora bankerna med och täcker de kostnader för samhället som en finansiell kris riskerar att föra med sig. Bankerna ska självklart vara med och betala. är som vanligt för skattesänkningar. Så var det också när satt i regeringsställning. De struntade i att utbilda de poliser som samhället nu skriker efter. vill de lägga mer pengar på bankägarna än på rättsväsendet. Det handlar om . Det är inga småsummor precis. Man säger att bankskatten är en särbeskattning som det inte finns skäliga motiv att införa. inför man i sitt budgetförslag en så kallad funkisskatt som skapar en skatteklyfta mellan löntagare och dem som har sjuk- och aktivitetsersättning, på samma sätt som man tidigare skapade en skatteklyfta mellan löntagare och pensionärer. Det är ett svek mot personer med funktionsnedsättning, och det är verkligen en omvänd . Det är rimligt att storbankerna är med och betalar. De har en central roll i den svenska ekonomin, och om det stökar till sig rejält får det verkligen stora konsekvenser. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Jag yrkar också bifall till de tre tillkännagivandena, som innebär följande: Regeringen ska återkomma till med ett förslag som träder i kraft och som undantar Kommuninvest från riskskatt för kreditinstitut samt återkomma med förslag på kompensation till kommun- och regionsektorn för ökade kostnader för riskskatten. Regeringen ska utreda möjligheten att ändra lagen så att skatten inte drabbar lokalt förankrad bankverksamhet. Regeringen ska följa utvecklingen så att konkurrensen inte snedvrids mellan svenska och utländska banker. avslöjar det sagda ordet den ofärdigtänkta tanken. Vi lyssnade precis på Socialdemokraterna, som här i talarstolen argumenterade för införandet av den här skatten. Det är fråga om en rätt bedrövlig och sorglig tanke. Först konstaterade att bankerna ska betala. Okej - det tror jag att många kan ställa upp på. De stora, rika bankerna ska betala. Men bara en minut senare i samma anförande konstaterade att staten ska kompensera kommunerna för de ökade kostnaderna för skatten. Då börjar man ju fundera: Vem är det som betalar skatten egentligen? Om man i första andetaget säger att det är bankerna som ska betala skatten och i nästa sekund säger att staten måste kompensera kommunerna för de ökade kostnaderna har man visat att man antingen ljuger på den första punkten, inte har fog för det man säger på den andra punkten eller över huvud taget inte har förstått sakfrågan. Det kan inte vara på något annat än ett av de tre sätten. Det här är allvarligt, för vi pratar om mycket pengar och för viktig verksamhet. kom jag i samspråk med ett lärarpar. Vi pratade om många olika saker, framför allt skolan men också andra politiska frågor. Lärare är ju en väldigt viktig del av vårt samhälle. Det är en yrkesgrupp som utbildar sig länge, sliter hårt, tar hand om våra barn och lär våra barn och unga kunskaper som de själva behöver och som vi som samhälle behöver. Det är alltid lätt att utnämna olika yrkesgrupper till hjältar. Sanningen är väl att alla som jobbar är hjältar på sina sätt. Det finns ju inga arbetsuppgifter som samhället direkt klarar sig utan. behöver man en läkare. Soporna behöver transporteras bort, kontoret behöver vara rent, man behöver någonting att äta till lunch och så vidare. Alla som jobbar är på sitt sätt hjältar. Men, fru ålderspresident, jag tror att vi alla kan vara överens om att lärare har en alldeles särskild och viktig roll. Därför är det väldigt tråkigt att notera att Liberalerna inte deltar i debatten om den skatt man så gärna vill införa för bland annat den här akademikergruppen. Det handlar om personer som tar studielån, utbildar sig länge och sedan arbetar väldigt hårt för i sammanhanget medelmåttiga löner. Om Socialdemokraternas logik stämmer, vilket jag tror att den gör, kommer skatten att övervältras på och betalas av bankernas kunder. är det kommuner, oftast är det bolånetagare. Ett lärarpar som har lånat till sin lägenhet kommer med denna skatt att få i höjd skatt . Det hörs dock inte ett ord från Socialdemokraterna om att de ska kompenseras från staten. Nej, de får helt enkelt betala. Kommunerna ska eventuellt få kompensation, men lärarparet ska få betala . Som de jag pratade med konstaterade: skröts det med att vi fick i sänkt skatt . får vi alltså i höjd skatt på vårt bolån. Man behöver inte vara mattelärare för att konstatera att det är fem gånger mer. Här pratar vi alltså om en skattehöjning för alla människor som arbetar och sliter och som äger sitt boende. Det är ingen bra politik för , för att arbeta, anstränga sig, utbilda sig, äga sitt hem och ta ansvar för det är någonting positivt och någonting som borde premieras, inte beskattas och på olika sätt bestraffas. Det allvarligaste med det här förslaget, även om det är allvarligt i sig självt, är inte den höjda skatten för alla bolånetagare. Vi tycker förvisso att det är helt fel inriktning på politiken att höja skatten med för dem som arbetar, för de betalar redan väldigt mycket i skatt. Men det allvarligaste med det här beslutet är ju att det motverkar sitt syfte. Man har döpt skatten till många olika saker över åren. Den har hetat "bankskatt" och "kreditskatt", och kom man på, troligtvis i något pr-samtal i fikarummet, att man skulle vara listig och döpa om den till "riskskatt" i stället. Problemet är att , och , samtliga remissinstanser, invänder mot eller avstyrker att skatten införs, eftersom den ökar riskerna i ekonomin. Den svenska ekonomin blir alltså mer sårbar efter att den här skatten införs. Detta beror på många olika faktorer. har varit med och drivit ut en bank ur , Nordea som lämnade med sitt huvudkontor. Med den här typen av skatter som specifikt vänder sig mot just de svenska bankerna kan det givetvis hända att fler banker lämnar landet. Det riktigt allvarliga och riskfyllda, fru ålderspresident, är dock att man skapar incitament till ett ekonomiskt beteende som gör det svårare för staten att hantera kriser. Om de allra flesta har sina bolån i ett antal banker och det inträffar en kris kan staten, likt 2008, gå in och stötta dessa banker och stabilisera systemet. Människors skulder förfaller inte. Det uppstår inte situationer som i , där människor drivs från sina hem när de inte kan betala sina räntor och skulder. Med den här skatten skapar dock regeringen ett incitament att i stället låna pengar av många små kreditinstitut som inte träffas av skatten. Man skapar också ett incitament att låna utomlands. Detta innebär att hushållen tar på sig en valutarisk, vilket är dåligt. Om det uppstår en kris och människors bolån är utspridda på hundratals eller tusentals små institut är statens möjlighet att stabilisera ekonomin mycket mindre än om man har ett mindre, begränsat antal banker som fungerar på liknande sätt. Trots att man har döpt det här till "riskskatt" är det alltså precis tvärtom så att denna skatt försvårar möjligheten att hantera en ekonomisk kris. I stället ökar incitamenten att skapa instabilitet och ojämlikheter i ekonomin. Därför instämmer vi självklart i , och kritik mot den här skatten. Man måste också säga någonting om hur skatten har införts och kommit till bord. har som enda finansminister gjort sig känd för att ha fått kritik av för att bryta mot det finanspolitiska ramverket. Ett av första beslut som finansminister var att börja trixa med skatteredovisningen. Man slutade att redovisa sysselsättningseffekter och bedömningar av enskilda skatter. Det ska höljas i dunkel och vara ogenomskådligt för allmänheten, precis så som Socialdemokraterna vill ha skattesystemet. I det här fallet har man dock slagit någon form av rekord. Det går inte att förstå eller följa när man beslutade om den här skatten, dess storlek eller namn. Det är helt enkelt obegripligt, därför att man har gjort våld på det finanspolitiska ramverket och på de budgeteringsprinciper som finns. Kring detta har regeringen fått allvarlig kritik från många olika håll, och den är minst sagt välförtjänt. Beslutsfattandet i riksdag ska präglas av transparens, öppenhet och spårbarhet för enskilda, för journalister och för oppositionen. Så är inte fallet den här gången. Skatten lämnades också på bord utan att det var godkänt av . Det är i sig lite lustigt när man tänker på att vi har ett konkurrensregelverk i EU för att länder inte ska gynna sin egen nations företag. Här var man snarare tvungen att utreda om missgynnade sina egna företag så mycket att det inte var rimligt att genomföra den. Det säger kanske något om regeringen i många sammanhang.