bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Så vi har fler frihetsberövade i häkte och anstalt än – 1 000 fler på bara . Vi griper fler gärningsmän. Vi dömer fler gärningsmän, och vi dömer dem hårdare än vad vi gjort … vad man gjort tidigare. Det är då ett resultat av de här reformerna. Så frågan är då varför jag inte startade den här utredningen om bostadsinbrotten förrän . Då är det korta svaret på det helt enkelt att vi , 2016 och 2017 koncentrerade oss just på de frågor som jag just har beskrivit, det vill säga det grova våldet, skjutningarna, sprängningarna, terroristbrotten, som ni ju vet också dominerade – 2015, 2016, 2017 – vapenbrotten, narkotikabrotten och, som jag sa, sexualbrotten. Jag tror faktiskt att om ni hade varit i ungefär samma sits som jag var – 2015, 2016, 2017 – då hade ni nog också sett att det är den här typen av brottslighet som vi nu måste ta tag i och göra det hårt, och det är där vi ska koncentrera våra resurser. Så det här var en … det var och är en prioriterings- fråga, det vill säga fokusera på det grova våldet, skjutningarna, sprängningarna, terrorismen, vapenbrotten och sexualbrotten, . Det innebär inte att vi inte också arbetade med förmögenhetsbrotten, för det gjorde vi också. lade vi till exempel förslag om att fler stölder skulle kunna bedömas som grov stöld. Men helhetsgreppet kring just bostadsinbrott tog vi 2018. Det handlade också om en finansieringsfråga naturligtvis. är det: Varje straffskärpning som vi genomför kommer med en prislapp. är inte gratis att skärpa straff. i ett svenskt fängelse kostar ju en 3 000– 4 000 för varje intagen, helt enkelt. Då innebär det att varje gång vi skärper straffen måste vi också finansiera de här straffskärpningarna. Bara den här bostadsinbrottsfrågan som vi nu har gått fram med kostade Vi var tvungna att sätta av så pass mycket pengar – eller räkna in så pass mycket pengar – till Kriminalvården för att man skulle kunna hantera det här. När vi nu diskuterar de här tillkännagivandena om straffskärpningar tycker jag nästan att bör ta något slags principiell diskussion kring just detta, därför att jag ser ju att det finns ett stort antal tillkännagivanden, inte minst kring straffskärpningar, som fortfarande ligger Vi har betat av många av dem, men ytterligare andra ligger och Problemet som uppstår är att det ju kan uppkomma en majoritet i där man kommer överens om en utgiftsökning, som alltså kan vara ganska stor. Jag pratar om 150 miljoner här på bostadsinbrotten. tillkännagivande som handlar om att vi ska gå upp från tvåtredjedelsfrigivning Det är en affär på 1 miljard i så fall, om man skulle Det kan alltså uppkomma en majoritet i för en utgiftsökning, men det finns ingen finansiering för den utgiftsökningen. Det finns ingen majoritet för hur den ska finansieras. Detta är, tycker jag, en principiell frågeställning som man faktiskt bör ta. Och som sagt: Det kan handla om väldigt stora belopp, uppemot miljardbelopp. Det då gör är att man tecknar in ett framtida reformutrymme utan att anvisa finansiering. Frågan är då om det inte, rent principiellt, är att kringgå För har ju inte heller egentligen utrett hur stora kostnader som det här för med sig, utan man fattar beslut om ett tillkännagivande om en straffskärpning utan att anvisa finansiering och utan att ha en aning om vad det egentligen kostar och binder därmed upp ett Jag tycker att det finns skäl att föra en principiell diskussion om det här är ett rimligt förhållningssätt. För så är det ju: Det är väldigt lätt att komma överens om utgiftsökningar. Det är lite svårare att komma överens om hur man ska finansiera de där utgiftsökningarna i så fall. Det leder i sin tur till … kan leda till statsfinansiella bekymmer. Som sagt: Jag tycker att när man hanterar den här frågan – dels hur jag har kring prioriteringar nu också – att man också tar en principiell diskussion om verkligen ska kunna kräva nya utgiftsökningar utan att också anvisa finansiering. Det är vad jag har att säga i det här ärendet. Ordföranden: så mycket för inledningen! Vi ser det som ett tips på framtida funderingar i , men det är inte det som frågan handlar om . Jag kommer att ge ordet till första frågeställaren. Det är anmälande parti och . (M): Fru ordförande! Det finns många saker med anledning av ministerns inledning som man egentligen skulle vilja bemöta eller besvara. Men jag ska ändå försöka fokusera på det som faktiskt är föremål för vår granskning med undantag för en kort kommentar. Man kan i sådana fall konstatera att antalet inbrott ökade under … från och med när tillkännagivandet lades – – för att sedan stagnera och minska något i samband med att regeringen de facto sedan gick fram med de här förslagen. har vid fyra tillfällen uppmanat regeringen att skärpa straffen för inbrott. Den första gången var . Anser ministern att är en rimlig tidsåtgång för beredning av väldigt tydligt förmedlade uppfattning i det här fallet? : Först om statistiken: Det är ju fel kring bostadsinbrotten. Bostadsinbrotten minskade kraftigt , som sagt, med . Det är bara att gå in och titta på Brottsförebyggande rådets statistik. Det är först nu som vi har den här skärpningen för bostadsinbrott färdig, så det har inte med det att göra. Jag tror att det har med helt andra saker att göra. Framför allt tror jag att det har att göra med att polisen, efter uppdrag som regeringen gav till de brottsbekämpande myndigheterna att bekämpa de internationella stöldligorna med hög intensitet, också har gjort det. Det tror jag faktiskt är den stora skillnaden här. –2019 – då ska man också tänka på att det här var före pandemin. Sedan ska man kunna ha tänkt sig att det var en pandemieffekt också, men det ligger kvar på ungefär de här låga nivåerna på bostadsinbrott 2019–2020. Det är alltså de lägsta bostadsinbrotten vi har haft . Så ser statistiken faktiskt ut. Sedan … hur ska man … sedan ska man ta en diskussion kring hur man behöver för att bereda fram ärenden. Ja, som sagt: Jag har som justitieminister lett ett departement som har lagt över 300 propositioner och skrivelser till den här . Jag tror faktiskt nästan inte att ni kan hitta någon annan period i svensk historia där fler reformer har skett på just det här området. Det är jag i grunden fantastiskt stolt över. Jag är också oerhört stolt över de tjänstemän som jobbar på inte minst straffrättsenheten, L5 som det heter i vår värld i , som har gjort mer än några andra har gjort . De är otroligt duktiga, och de jobbar fantastiskt bra – oerhört skickliga jurister. Men de kan inte göra allt , utan man måste ge dem någon form av prioritering. Och det är precis det som vi gjorde. Vi sa: prioriterar vi de grova våldsbrotten. prioriterar vi vapenbrotten, skjutningarna och sprängningarna. prioriterar vi terroristbrotten. prioriterar vi sexualbrotten och annat som har att göra med mäns våld mot kvinnor. Och så gör vi det 2015, 2016 och 2017 och ser till att genomföra effektiva reformer på de områdena. Sedan för bostadsinbrotten: Ja, där ger vi ett uppdrag till polisen att jobba tuffare mot de internationella stöldligorna, och så får vi se till att försöka ta dem den vägen. Det har för övrigt också faktiskt fungerat när det gäller just bostadsinbrotten. Så tar vi då helhetsgreppet kring bostadsinbrott i ett paket. Det har vi som sagt precis fått igenom. Från gäller dubbelt så höga minimistraff för bostadsinbrotten. Det är skärpningen där. Dessutom är det mycket större möjligheter att komma åt stöldgods genom skärpningarna kring hälerilagstiftningen. Sedan har vi också tillträdesförbudet i butik. Men … så där förhåller det sig till … Vi har inte obegränsade resurser. Vi måste prioritera, och då gjorde vi den prioriteringen. (M): Det verkar som att statsrådet, oavsett föregående granskning, kanske är sugen på en interpellation om just statistiken, så vi kanske kan ta den diskussionen i ett annat sammanhang än här. Men en följdfråga: Kan … skulle statsrådet kunna förklara hur det kom sig att det tog från första tillkännagivande till regeringen till dess att man tillsatte en utredning om att skärpa straffen för inbrottsstöld, som är det som tillkännagivandet rör? : Fru ordförande! Vi har många, många tillkännagivanden från som vi har att ta hänsyn till och som vi i så hög utsträckning som möjligt också försöker efterfölja. Men man måste också, i en värld där alla har begränsade resurser, i så fall vara beredd att göra prioriteringar. Som sagt, vi prioriterade de grova våldsbrotten, sprängningarna, skjutningarna, terrorismen och mäns våld mot kvinnor, och så tog vi detta när vi fick möjlighet att göra det, helt enkelt. Sedan är det ju då … det blir ju heller inte lättare av att , som jag var inne på i min inledning, fattar beslut om ganska stora utgiftsökningar, utan att anvisa någon finansiering. Jag menar nog att detta är ett systemfel. Det här är något som faktiskt är ett problem. Det är som att jag skulle skicka mina barn till affären och säga: Kan ni köpa en liter mjölk och två limpor bröd? Och de säger då: Jamen, kan jag inte få pengar? Eller: Vad kostar det då? Kan jag få pengar med mig? Och säger jag: Nej, det får ni ordna på vägen på något sätt. När de sedan kommer tillbaka skulle jag skälla på dem för att de kom tillbaka så sent, eftersom de var tvungna att ordna pengar på vägen. Alltså, det är det här förhållningssättet … , genom sina tillkänna- givanden, tecknar in framtida kostnadsökningar, hundratals miljoner, kanske till och med miljardbelopp, utan att anvisa finansiering. Det är det som vi förstås har att hantera från sida, vilket vi gör så mycket vi kan och i så stor utsträckning vi kan. Men vi har inte begränsade … vi har inte obegränsade resurser. Det har inte statskassan heller. Därför gjorde vi den prioriteringen: de grova våldsbrotten, terrorismfrågan, mäns våld mot kvinnor, skjutningarna och sprängningarna , 2016 och 2017. Och så tog vi ett helhetsgrepp kring bostadsinbrotten, hälerierna, tillträdesförbud i butik och så. har vi en splitterny lagstiftning på plats , som jag hoppas kommer att få effekt. (M): Återkom … Regeringen är ju inte skyldig att följa tillkännagivanden. Man är skyldig att ge svar på om man kommer att göra det. I de fall man inte instämmer med tillkännagivanden behöver man meddela det till . De svar vi får från ministern här , givet hänvisningarna till budgeten – återkom regeringen med de skälen till ? Det är min första fråga. Jag undrar även … Som svar på de frågor som utskottet har ställt till i förväg skriftligt, liknande frågor som jag har ställt här , hänvisar departementet till och beredningen av den. Det är ett annat svar än det som statsrådet ger här . Det är ett annat skäl än det som … Jag har inte hört något om det framkomma här . Det är min andra fråga – hur det kommer sig att de skäl som statsrådet nu nämner skiljer sig från det svar vi har fått tidigare. : Fru ordförande! Nej, det skiljer sig faktiskt inte alls. Jag nämnde ju det i min inledning. Även om det är så att vi har koncentrerat oss på det grova våldet, skjutningarna och sprängningarna, terrorismen och våldet mot kvinnor , -16 och -17 nämnde jag ju i min inledning att viutöver det faktiskt också lade fram förslag baserade på betänkande där vi bland annat utvidgade möjligheterna att döma för grov stöld. Så det var inte bara det att vi … Vi lät inte förmögenhetsbrotten helt ligga och vila, utan vi hanterade faktiskt också den produkten. Sedan har ju ledamoten rätt i att den skyldighet vi har som regering är att redovisa för hur vi hanterar tillkännagivanden, vilket vi gör i skrivelse 75. Jag kan då bara konstatera att det har vi gjort också i det här fallet. Det gjorde vi i skrivelse 75 2016/17. Det gjorde vi i skrivelse 75 2017/18. Det gjorde vi i skrivelse 75 2018/19, och det gjorde vi också i skrivelse 75 2019/20. Vi har alltså i varje skrivelse som vi lämnat till berört just den här frågan om bostadsinbrott. Dessutom är ju nu allting tillgodosett genom att vi genomför precis den lagstiftning som har velat se för bostadsinbrotten. Precis den lagstiftningen trädde ju i kraft , så vi har gjort exakt det som vill att vi ska göra – och finansierat det. (S): Fru ordförande! Jag tackar ministern för svaren . Det är inte bara budgetökningarna som jag tänker riskerar att tappa helheten genom tillkännagivanden utan även frågor kring straffskalor och straffrätt. Som jag ser det finns det en risk att enskilda tillkännagivanden om till exempel straffskärpningar riskerar att urholka helheten i straffrätten. Därmed bör alla sådana tillkännagivanden övervägas noggrant. Jag vill bara kolla med ministern om det är en korrekt tankeslinga från min sida. Min andra fråga: Det är välkommet att regeringen har skärpt straffen för det allvarliga brott som ett inbrott faktiskt utgör. Det är såklart alltid angeläget att lagstiftningsarbetet genomförs noggrant och enligt ordinarie plan. Så här i efterhand, finns det något som man hade kunnat göra för att snabba på den processen, enligt statsrådet? : har ju rätt i det. Jag tycker också att när man gör tillkännagivanden om just straffrätt måste man se till en helhet eftersom det annars riskerar att bli styckevist och delt. Man riskerar att hamna i en situation där man driver fram straffskärpning för vissa brott som det kanske varit väldigt stor uppmärksamhet kring vid just den tidpunkten. Andra brott bryr man sig kanske mindre om vid det tillfället. Då riskerar vi att få en strafflagstiftning som inte är proportionerlig och som inte håller samman. Den diskussionen förs i justitieutskottet, det vet jag, men jag tror ändå att det är viktigt att poängtera det. Kunde vi ha gjort på något annat sätt? Det är möjligt att man hade kunnat det, men allt måste som sagt också finansieras. Jag måste ändå klart och ärligt säga att jag står för den prioritering som vi gjorde. Jag står för prioriteringen av lagstiftning kring grova våldsbrott, terrorism och mäns våld mot kvinnor som vi gjorde , 2016 och 2017. Jag står också för att vi tog ett helhetsgrepp kring bostadsinbrotten. Att vi gjorde det 2018 var en riktig prioritering. Hade jag fått göra om det hade jag gjort likadant. Per (SD): Fru ordförande! Tack, justitie- och migrationsministern, för redogörelsen och svaren så här långt! har tidigare uttalat att i de fall tillkännagivanden inte är slutbehandlade bör regeringen redovisa en bedömning av när de kan bli slutbehandlade. I svarspromemorian från anges att regeringen informerade om hanteringen av tillkännagivandena i propositionerna Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott och Elektronisk övervakning av kontaktförbud samt i skrivelse 75, senast /20. Det har även statsrådet berört. Men ingenstans i dessa propositioner eller skrivelser hittar jag någon bedömning av när tillkännagivandena beräknas vara slutbehandlade. Faktiskt är den enda tidsangivelse jag kan hitta i de här propositionerna och skrivelserna att man har tillsatt en utredning som förväntas pågå . Därefter anges att regeringens promemoria har remitterats och att remisstiden gick ut . Därefter har man angett att ärendet bereds. Men det finns ingen tidsangivelse för när man beräknar att det ska vara slutbehandlat. Hur kommer det sig att regeringen inte har meddelat någon närmare bedömning av slutbehandlingen av tillkännagivandena? : Får jag då bara fråga frågeställaren, för detta handlar inte om bostadsinbrotten. Tillkännagivandena om bostadsinbrotten är ju tillgodosedda i och med den nya propositionen. Är detta andra tillkännagivanden, som ligger utanför anmälan? Om det handlar om elektronisk övervakning och i så fall i vilken form måste jag be att få återkomma till det, för anmälan handlar ju om tillkännagivandena om bostadsinbrott. De andra tillkännagivandena gör vi säkert också allt vi kan för att se till att uppfylla. Men jag får i så fall återkomma med detaljerna om den frågan. Här handlar det om bostadsinbrott, som jag uppfattat det i varje fall. Per (SD): Fru ordförande! Tack för möjligheten att förtydliga! I fråga 3 i vårt svar på svarspromemorian skriver vi i utskottet att vi önskar en kommentar till hur den information som lämnas till förhåller sig till tidigare uttalanden om att i de fall då tillkänna- givanden inte är slutbehandlade beredning redovisa en bedömning av när de kan bli slutbehandlade. Sedan får vi svaret ”Beredning pågår”, ungefär, om jag förenklar svaret lite. Man redogör för det i skrivelse 75 samt som svar på två tillkännagivanden, där man nämner att man fortsätter bereda ärendet. Men vi har inte fått någon bedömning av när tillkännagivandena beräknas vara slutbehandlade. : Ja, bostadsinbrotten är som sagt slutbehandlade, så de har inte med det att göra. Sedan rör det här andra tillkännagivanden, och jag kan faktiskt inte på rak arm säga när de ska vara färdiga. Men jag kan försäkra att vikommer att återkomma till dem i varje skrivelse 75 för att se till att vi också klarar ut för vägen framåt för att lösa de frågorna. Om det gäller elektronisk fotboja har vi en beredning. Där har vi utökat möjligheten att använda elektronisk fotboja, framför allt för villkorligt frigivna men också för dem som dömts till skyddstillsyn. Om det är det är det reformer som vi precis har gjort, och då kommer vi att kunna skriva om det i nästa skrivelse 75. Om det är någon annan del i den delen, ja, då får vi helt enkelt återkomma Men jag har den inte … Eftersom detta trots allt handlar om bostadsinbrotten i första hand är det det som jag har läst in mig på. Ordföranden: Det är ju det ärendet handlar om, men jag ska ge Per ordet ytterligare en gång för en fråga. Per (SD): Nej, min fråga rör ju tillkännagivandena om att införa ett nytt brott som ska vara inbrott i bostad. Sedan vad det hette egentligen i tillkännagivandena … Inbrottsstöld ska införas som ett nytt brott, och det är det jag menar att vi inte har fått något svar på till när det beräknas vara slutbehandlat. Det svar vi får av rör ju egentligen andra tillkännagivanden. Man har refererat till de här två tillkännagivandena i andra propositioner, om jag säger så. Ordföranden: Jag vet inte om vi ska gå vidare till nästa frågeställare. Eller vill ministern kommentera? : Ja, för då förstår jag att de handlar om det här tillkännagivandet, inbrottsstöld i bostad, och det är ju precis den lagändringen Den är på plats , och den är precis på det sätt som ville ha den. Sedan kommer vi i nästa skrivelse 75 att kunna redogöra för hur vi hanterat det, och min bedömning är att vi har tillgodosett tillkännagivanden iden här frågan. Ordföranden: Då går vi vidare. Per Schöldberg (C): Ordförande! Jag har fått svar på mina frågor. (V): Ordförande! Det är samma sak här. Skånberg (KD): Fru ordförande! Jag tackar för svaren så här långt. Det var inte riktigt lätt att följa med i alla vindlingar, men det blev klarare allteftersom. Det KU har att titta på är ju egentligen inte det sakliga. Vi får nästan be om ursäkt till ministern att vi inte berömmer ministern för alla de här 300 propositionerna, men det är inte KU:s sak att göra det. Det får andra göra, och de gör det säkert mycket bättre. Vår sak är att pröva regeluppfyllelsen och se om den är rimlig och proportionerlig – i det här fallet är rimligt. Om jag räknar rätt 2021 … . Då skulle jag vilja fråga om motivet till att dröja. Där har statsrådet ju väckt frågan om ekonomin som en hindrande faktor. Men är det inte på det viset att det är en budget och till och med en tilläggsbudget och att det faktiskt har funnits tolv tillfällen för regeringen att pröva frågan om finansieringen? Regeringen har ju inte varit formellt förhindrad att finansiera det regeringen vill. Då skulle man kunna fråga – och det är en riktig fråga, inte en retorisk fråga: Vad var motivet till att dröja? Ville inte regeringen i början effektuera tillkännagivandet därför att man hade en annan politisk mening? Men det kunde finansieras tolv gånger. Eller kunde inte regeringen finansiera det, och kunde inte regeringen genomföra det? Eller, i det sista fallet, ville regeringen inte i början men man kom under loppet av att ändra sig så att man faktiskt både finansierade och verkställde? : Nej, det är klart att vi vill. Jag startar sällan processer som jag inte vill att vi ska genomföra. Det är klart att vi här såg att det fanns ett behov av att göra den här straffskärpningen. Sedan tycker jag att man ska räkna inte 2015 till 2021 utan till 2018 – till , till och med, när vi satte igång den här utredningen. Där gick då 2015, 2016 och 2017, då jag som jag säger har varit fullt upptagen med annat: det grova våldet, terroristbrotten, mäns våld mot kvinnor och skjutningarna och sprängningarna och allt annat som vi tyckte att det får gå först så att vi kunde möta den typen av brottslighet. Också , utöver att vi fullföljde och lade fram de förslagen, gav vi särskilda uppdrag till polisen och och tullen att bekämpa de internationella stöldligorna. De fick då särskilda uppdrag av regeringen om det för att kunna komma åt bostadsinbrotten . Jag skulle alltså säga att själva frågeställningen som sådan, den har vi jobbat väldigt aktivt med. Men just straffskärpningen och straffdelen fick helt enkelt vänta tills vi hade klarat av de andra diskussionerna. Sedan är det inte bara ekonomin, även om ekonomin är en stor sak. Det är klart att alla inser att … Om svenska domstolar dömer ut 10 600 fängelseår, och om det är en ökning på bara , om vi har 1 000 fler frihetsberövade på bara , om vi fyller upp häkten och anstalter så att vi nu har 100 procents beläggning på både häkten och anstalter, om vi nu bygger ut nya fängelser, häkten och så – då är det också så att det även blir en kostnadsfråga, det vill säga: Hur mycket pengar ska vi sätta av? Hur mycket hinner vi dessutom bygga ut kriminalvården för att vi ska kunna möta de här nya behoven, helt enkelt? De avvägningarna får man göra. Ekonomin har alltså varit en del av det, och det är medvetna prioriteringar. Jag tyckte att det var viktigt att fokusera på den gängrelaterade kriminaliteten, våldet mot kvinnor och sexualbrotten samt skjutningarna och sprängningarna. Sedan är det förstås också arbetsbördan på . Som sagt: Även om vi levererar 300 propositioner och skrivelser under de här sex åren finns det ju begränsade resurser för oss också. Jag tror faktiskt att det finns förståelse hos de allra flesta för att vi gjorde den här prioriteringen, och som jag var inne på tidigare står jag för den. (L): Frågorna som jag har grunnat på har ju blivit besvarade. Men det synes mig igen att vi är inne och, precis som i tidigare ärende, diskuterar prioriteringar och resurser – att det är det statsrådet kommer tillbaka till. Prioriteringar hänger ju på resurser; hade vi haft oändliga resurser hade vi inte behövt prioritera, så de hänger som sagt ihop. Och jag kan sympatisera väldigt mycket med just de här prioriteringarna, för självklart känner även jag starkare för att bekämpa våld mot kvinnor och gängkriminalitet än bostadsinbrott – även om bostadsinbrott också är en grav kränkning mot den personliga tryggheten och integriteten. Men det är också så att har möjlighet att utnyttja sin normgivningsmakt eller finansmakt för att åstadkomma det resultat som ett tillkännagivande syftar till om regeringen inte följer ett tillkännagivande. Då kan man också diskutera: Om hade fått informationen som vi nu får här i stället, just att det rör sig om prioriteringar och resursfrågor, hade – rent hypotetiskt, åtminstone – kunnat gå in med finansmakten för att rätta till detta problem. Fanns det något tillfälle där blev informerad om att orsaken till att detta nedprioriterades var bristande resurser? : Först vill jag säga att bostadsinbrotten alltså minskade på bara , . Vi gav ett uppdrag till polisen, till tullen och till – det gjorde jag själv när jag var inrikesminister – att prioritera de internationella stöldligorna och fördjupa samarbetet med de länder som stöldligorna utgår ifrån. Jag var inne på det: , , , och vi har även haft ligor från . Det är alltså inte alls så att vi inte har jobbat med de här frågorna, och jag påstår också att vi har fått resultat.