bet · H801TU4 · 2021-01-28 00:00:00 — Statsrådet hänvisade i sammanhanget till förordningen om stöd för åtgärder som ger tillgång till telefoni och funktionell tillgång till internet. Enligt förordningen ska PTS se till att privatpersoner och företag som saknar tillgång till telefoni och funktionell tillgång till internet får stöd för åtgärder som ger sådan tillgång. tog PTS emot 23 ansökningar om stöd. Majoriteten av ansökningarna avslogs efter utredning där PTS kunde konstatera att det fanns marknadserbjudanden som fungerade för de aktuella adresserna. I tre fall beviljade PTS ansökningar eftersom någon marknadslösning inte fanns. Avslutningsvis framhöll statsrådet att regeringen kontinuerligt tar del av både PTS klagomålsstatistik och rapportering av uppdraget om stöd för åtgärder som ger tillgång till telefoni och funktionell tillgång till internet. Vidare följer regeringen utvecklingen i övrigt när det gäller nedläggningen av kopparnätet respektive tillgången till samhällsomfattande tjänster i . Utskottet är positivt till detta. Utskottet vill i sammanhanget också påminna om att beslutade om att i enlighet med näringsutskottets förslag i betänkandet En sammanhållen politik för landsbygder (bet. 2017/18:NU19) rikta ett tillkännagivande till regeringen om att se över hur de ansvariga aktörerna ska kunna erbjuda ett likvärdigt alternativ till det kopparbaserade accessnätet (kopparnätet) innan det kopplas bort (rskr. 2017/18:360). I skrivelse 2019/20:75 påminner regeringen om att hushåll och företag som saknar tillgång till telefoni och bredband om /s har möjlighet att ansöka om stöd för sådan tillgång via PTS. Denna möjlighet innefattar även de eventuella företag eller hushåll som till följd av kopparnätets nedläggning blir utan telefoni eller funktionell tillgång till internet. Med hänvisning till bl.a. de åtgärder som redovisas ovan ansåg regeringen i skrivelsen att tillkännagivandet är slutbehandlat. Utskottet vill avslutningsvis understryka att det är nödvändigt för operatörer att kunna ersätta äldre teknik men betonar vikten av att detta görs på ett sätt som minimerar den olägenhet som kan drabba den enskilde. Utskottet ser därför positivt på det arbete som görs av berörda parter och på den uppföljning som PTS har ansvar för när det gäller ersättningslösningar. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2020/21:1376 (M), 2020/21:1865 (M), 2020/21:2214 (SD) yrkande 12, 2020/21:3169 (C) yrkande 9, 2020/21:3235 (L) yrkande 18 och 2020/21:3243 (L) yrkande 19. Utnyttjande av digital infrastruktur Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att tillgängliggöra såväl kommersiell som statlig digital infrastruktur. Utskottet hänvisar i första hand till PTS konkurrensfrämjande arbete och det befintliga regelverket. Utskottet pekar även på de åtgärder som har vidtagits för att tillgängliggöra den digitala infrastruktur som vissa statliga aktörer förfogar över. Jämför reservation 19 (M) och 20 (C). (M) påpekar i motion 2020/21:1373 att tillgång till mobiltelefoni är en förutsättning för att kunna bo och verka i hela landet. Dessvärre är mobiltäckningen i många områden fortfarande mycket bristfällig, inte minst i glesbygden, anser motionären. Mångfalden av aktörer på mobilmarknaden har i flera avseenden gynnat konsumenterna, men motionären pekar också på att det inneburit svårigheter att utnyttja olika mobilabonnemang i olika delar av landet. Ett sätt att förbättra täckningen är enligt motionären att operatörerna i större utsträckning utnyttjar varandras infrastruktur när de själva inte kan erbjuda de egna kunderna mobiltäckning. Motionären anser därför att regeringen bör överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta ett mer effektivt utnyttjande av det svenska mobiltelefoninätet. (M) framhåller i motion 2020/21:2585 att bredband via fiber är ett fundament för it-kommunikation men att marknaden för fiber inte är lika öppen som den borde vara. Ägaren av fibernätet, ofta det offentliga i form av kommunala bolag, har enligt motionären i många fall intagit en monopolliknande ställning som bör ifrågasättas. Motionären vill därför att man utreder förutsättningen för att öppna upp fibernäten för alla. Ett hinder i digitaliseringsprocessen som m.fl. (C) påtalar i kommittémotion 2020/21:2921 är att de som äger fiberinfrastruktur ofta hindrar andra från att hyra fiberkapacitet, vilket inte minst påpekades av 2019. Motionärerna anser mot denna bakgrund i yrkande 26 att investeringar som görs i infrastruktur såsom fiber och måste vara tillgängliga för alla parter oavsett vem som äger fibern. När det gäller frågan om infrastruktur uppmärksammar m.fl. (C) i kommittémotion 2020/21:3169 vikten av att ställa krav på myndigheter. Motionärerna föreslår därför i yrkande 6 att regeringen i sina regleringsbrev ställer krav på relevanta myndigheter att underlätta för aktörer inom bredbandsutbyggnad att bygga ut den digitala strukturen. Detta kan enligt motionärerna göras genom instruktioner, dialog och regleringsbrev till de myndigheter som är viktiga för bredbandsutbyggnaden. Motionärerna uppmärksammar också långa handläggningstider och bristande förmåga att ge tydliga instruktioner för förläggning av fiber i väg- och banområden. Detta har länge varit en stor utmaning för bredbandsbyggare. Dagens tillståndsprocesser upplevs som komplicerade och tidskrävande, vilket kan påverka investeringsviljan och utbyggnadstakten negativt. Motionärerna vill därför i yrkande 7 underlätta ansökan för kanalisation i väg- och järnvägsområde – dvs. ledningar för bredband. Vidare föreslår motionärerna i yrkande 11 att man utreder möjligheter till samhällsmaster i för att skapa bättre uppkoppling i glesbygd. Med samhällsmaster avses sändarplatser i mobilnäten som är helt eller delvis offentligt finansierade i områden där det saknas kommersiella förutsättningar för operatörer att bygga ut sina mobilnät. Praktiskt bör de enligt motionärerna dimensioneras så att det är möjligt för fler än en operatör att placera in sin sändningsutrustning. m.fl. (M) anser i kommittémotion 2020/21:3479 yrkande 7 att de olika fibernäten i statlig ägo bör tillgängliggöras för marknaden med beaktande av nationella säkerhetsintressen. Motionärerna pekar på att , och ytterligare några statliga aktörer förfogar över landsomfattande fibernätverk som i huvudsak utnyttjas för att styra järnvägs- och kraftledningsanläggningar. Delar av dessa fibernät är inte fullt utnyttjade, vilket innebär att redan befintlig infrastruktur skulle kunna bidra till att uppnå målet om tillgång till bredband och göra nätverket mer driftsäkert om fibernäten kopplas samman. Likaså pekar motionärerna ut några av de hinder som finns för den fortsatta digitaliseringen av och understryker i sammanhanget att det är statens ansvar att undanröja de hinder som finns på vägen. Mot denna bakgrund anser motionärerna i yrkande 8 att det finns ett behov av att införa en direktlinje för marknadens aktörer till och berörda beslutsfattare för att genom kommunikation och dialog lösa de hinder som identifieras. I fråga om ett mer effektivt utnyttjande av mobiltelefoninätet i de områden där täckningen bitvis kan vara bristfällig så vill utskottet inledningsvis framhålla att PTS pekar på att det finns två bilder av mobiltäckningen. Den ena visar att har bra täckning och ligger långt fram jämfört med andra länder. Den andra bilden pekar på att det fortfarande fungerar dåligt att ringa och surfa på vissa ställen. Utskottet påminner i sammanhanget om att en av PTS uppgifter är att skapa förutsättningar för konkurrerande aktörer att bygga upp nät utifrån den efterfrågan som finns. Myndigheten ställer också täckningskrav i de områden där det anses motiverat att förbättra yttäckningen, en åtgärd som driver på utbyggnaden även utanför områden med stort kundunderlag. I syfte att förbättra mobiltäckningen arbetar myndigheten bl.a. med att • göra frekvenser tillgängliga så att nya nät kan byggas ut • ta fram information om vad man själv kan göra för att få bättre täckning • ställa krav på telebolagen att tydligare beskriva vad konsumenterna köper och vad de kan förvänta sig • informera och delta i dialoger både nationellt och regionalt för att lyfta fram goda exempel och hitta nya samverkansformer för bättre mobiltäckning • sammanställa och rapportera utvecklingen till regeringen . Tillgång till marknadsaktörers digitala infrastruktur Mot bakgrund av motionsförslagen om att öppna upp tillgången till digital infrastruktur vill utskottet inledningsvis framhålla att det långsiktiga målet med PTS konkurrensfrämjande arbete är att åstadkomma en hållbar konkurrens på marknaden för elektronisk kommunikation. Utskottet vill även påminna om att och övriga medlemsstater inom EU har bestämt att det behövs en särskild reglering av viktiga insatsvaror –exempelvis koppar- och fiberinfrastruktur – för att det ska uppstå en effektiv konkurrens på marknaderna för elektronisk kommunikation. Dessa regler ska göra det möjligt för nya aktörer att verka på slutkundsmarknaderna. Nätägare får exempelvis inte stänga ute andra från sin infrastruktur eller sätta tillträdesavgifterna till näten så högt att utomstående aktörer får svårt att konkurrera. Att bygga nät kräver stora investeringar och därför är det viktigt enligt utskottets mening att nya aktörer får möjlighet att använda befintlig infrastruktur och att villkoren för detta är tydliga och rättvisa. Utskottet understryker också att lagen om elektronisk kommunikation (LEK) bygger på EU-direktiv och ger PTS befogenhet att i förväg besluta om ramar och regler för marknaden för att förhindra konkurrensproblem, s.k. förhandsreglering. PTS ska därför regelbundet analysera situationen inom olika delmarknader för elektronisk kommunikation. Om myndigheten upptäcker konkurrensproblem på en delmarknad ska den i sådana fall identifiera vilken eller vilka aktörer som har ett betydande inflytande över den aktuella delmarknaden. Därefter fastställer myndigheten skyldigheter för utpekade aktörer. Det kan exempelvis handla om att den dominerande aktören i det fasta bredbandsnätet måste ge andra operatörer tillträde till den egna infrastrukturen för att dessa ska kunna leverera bredbandstjänster till konsumenterna. Dessa skyldigheter syftar till att skapa effektiv konkurrens. Vidare framgår av regleringsbrevet för PTS att myndigheten genom sitt sektorsansvar för området elektronisk kommunikation ska främja utbyggnaden av snabbt och säkert bredband, bl.a. genom kommunikationsinsatser, dialoger med nationella, regionala och lokala aktörer samt myndighetssamverkan. PTS ska även bevaka och analysera marknaden, tillhandahålla information och utbildning för att underlätta utbyggnaden och verka för en väl fungerande konkurrens samt tilldela radiospektrum. Exempel på skyldigheter som PTS kan fastställa är att • operatörer med kontroll över mobilnät måste släppa in samtalstrafik i sina nät från andra operatörer, till ett pris som är baserat på kostnaderna, • den dominerande aktören i det fasta nätet måste koppla upp samtal så att konsumenter kan nå varandra, och alla aktörer som tar emot samtal i sina nät måste koppla fram samtalstrafiken, • den dominerande aktören i det fasta bredbandsnätet måste ge andra operatörer möjlighet att få tillträde till nätet för att kunna leverera bredbandstjänster till konsumenter. När det gäller mer specifikt frågan om tillgång till infrastruktur som tillhör en annan operatör finns bestämmelser i 4 kap. i LEK som bl.a. reglerar samtrafik och andra former av tillträde. En operatör kan således efter ansökan under vissa omständigheter och villkor beviljas samlokalisering eller andra möjligheter till gemensamt utnyttjande av egendom mot marknadsmässig ersättning. Utskottet vill också lyfta fram att regeringen sammanställde en promemoria med ett förslag till ny lag som ska ersätta den nuvarande lagen om elektronisk kommunikation. Den nya lagen ska genomföra EU:s direktiv om inrättande av en kodex för elektronisk kommunikation som antogs . Som en följd av den nya lagen föreslås i promemorian att PTS ges en större befogenhet att besluta om skyldighet till samlokalisering. Regeringen väntas överlämna en proposition på området . Likaså vill utskottet påminna om att i syfte att underlätta utbyggnaden av bredband har det tidigare införts ett antal bestämmelser i svensk lagstiftning som framgår av och rådets direktiv /61/EU av om åtgärder för att minska kostnaderna för utbyggnad av höghastighetsnät för elektronisk kommunikation (prop. 2015/16:73, bet. 2015/16:TU19, rskr. 2015/16:246). Dessa åtgärder syftade framför allt till att sänka kostnaderna för utbyggnad av bredbandsnät, såväl fasta som trådlösa, genom bestämmelser om bl.a. tillträde till fysisk infrastruktur, samordning av bygg- och anläggningsprojekt och bestämmelser om information och öppenhet. () framhåller att man har verkat för öppna nät. Enligt SSNF har en öppen grossistmodell bidragit till att många små aktörer har kunnat vara med och konkurrera om kunderna, kunder som annars hade saknat möjlighet att äga och driva bredbandsinfrastruktur och som stora privata aktörer inte hade släppt in på sina nät. Vidare pekar SSNF på att mindre privata aktörer tycker att det är bra att inte enbart ha ett investeringskrävande svartfiberalternativ utan även möjligheten att köpa in sig på aktiv nivå i kommunernas nätinfrastruktur. SSNF anser också att modellen med öppna nät har varit mycket framgångsrik. Den innebär att stadsnätet inte bara bär ansvaret för det öppna nätet, utan även säkerställer att lika och ickediskriminerande villkor uppfylls och god konkurrens i nätet hålls. Utnyttjande av statlig digital infrastruktur När det gäller de yrkanden som berör frågan om utnyttjande av statlig digital infrastruktur, konstateras i betänkandet Statens bredbandsinfrastruktur som resurs (SOU 2016:1) att de statliga aktörer som är verksamma på den nationella kommunikationsmarknaden disponerar över ett unikt och omfattande kanalisationsutrymme som sträcker sig över långa avstånd längs med järnvägar, kraftledningar och det nationella vägnätet. Vidare framhålls att denna resurs har bidragit till utvecklingen på marknaden eftersom nya aktörer har fått tillgång till infrastruktur på nya platser som ett alternativ till den som förfogat över. I betänkandet lämnas ett antal förslag om hur statens bredbandsinfrastruktur kan samordnas samt om hur utbudet av statligt ägd fiber och kanalisation kan ökas och tillgängliggöras för bredbandsbyggare. Utredningens förslag har också beretts inom och utifrån förslagen har regeringen i nationell en plan för transportinfrastruktur 2018–2029 beslutat om hanteringen av . I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 22 Kommunikationer) anger regeringen att kommer att inleda reinvesteringar i och utökningar av den befintliga optoanläggningen längs järnvägen och längs delar av det statliga vägnätet. Den överkapacitet som uppstår kan myndigheten komma att erbjuda andra aktörer. De anpassningar som görs bör enligt regeringen genomföras så att det underlättar sammankoppling med annan optofiberinfrastruktur som rådighet över den egna optofiberinfrastrukturen säkerställs och behoven för det civila försvaret och totalförsvaret värnas. meddelade att myndigheten i sitt regleringsbrev fått nya instruktioner av regeringen för försäljning av nätkapacitet. I fortsättningen ska bara tillhandahålla tjänster i fibernätet där ingen annan leverantör finns tillgänglig. Utskottet vill även framhålla att det av regleringsbrevet för framgår att verket ska driva ett kostnadseffektivt elektroniskt kommunikationsnät för tele- och datakommunikation och att verket på affärsmässiga grunder ska göra tele- och kommunikationsnätet tillgängligt på konkurrensneutrala och skäliga villkor för aktörer som tillhandahåller elektroniska kommunikationer. Vidare ska i sin verksamhet samråda med PTS och samverka med aktörer som tillhandahåller elektroniska kommunikationer när det gäller anläggning av tele- och kommunikationsnät. Mot bakgrund av motionsförslaget om hantering av ansökningar om kanalisation i väg- och järnvägsområde vill utskottet påminna om att regeringen i regleringsbrev har uppdragit åt myndigheten att korta handläggningstiderna vid ansökningar om tillstånd för att förlägga ledningar inom väg- eller järnvägsområden, s.k. ledningsärenden. Enligt regleringsbrevet ska redovisa vilka insatser myndigheten har gjort för att korta handläggningstiderna och vilken effekt dessa insatser har haft. Vidare ska redovisa vilka effekter som de ändrade reglerna för ledningsärenden fått. Uppdraget ska redovisas till (Infrastrukturdepartementet) . Vad gäller frågan om effektivt utnyttjande av mobiltelefoninäten vill utskottet lyfta fram de insatser som görs av PTS i syfte att informera användarna och de täckningskrav som myndigheten kan fastställa för operatörer i samband med utbyggnad. Utskottet hänvisar också till bestämmelser i det befintliga regelverket som bl.a. syftar till att förhindra nätägare att utestänga konkurrenter från den egna infrastrukturen samt att underlätta för bredbandsutbyggare att samlokalisera nätinfrastruktur. Utskottet pekar också på de direktiv som ett antal statliga myndigheter har fått för att dessa ska upplåta outnyttjad kapacitet i den egna infrastrukturen till utomstående aktörer. Utskottet väljer mot denna bakgrund att avstyrka motionerna 2020/21:1373 (M), 2020/21:2585 (M), 2020/21:2921 (C) yrkande 26, 2020/21:3169 (C) yrkandena 6, 7 och 11 samt 2020/21:3479 (M) yrkandena 7 och 8. Vissa särskilda krav på operatörer Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om vissa särskilda skyldigheter för mobiloperatörer. När det gäller hemliga tvångsmedel pekar utskottet på att ersättningen delvis är reglerad och att utredningsarbete pågår inom området. I fråga om operatörernas medverkan till förmedling av nödsamtal hänvisar utskottet till PTS tillsynsansvar på området och etablerade rutiner. Jämför reservation 21 (SD). (SD) uppmärksammar i motion 2020/21:239 de svårigheter och höga kostnader som drabbar rättsvårdande myndigheter när de vill ha hjälp med hemliga tvångsmedel från etablerade teleoperatörer, såsom avlyssning av samtal och datatrafik. Därför yrkar motionären på att man tar fram ett regelverk i syfte att för en rimlig taxa göra mobiloperatörer skyldiga att samarbeta med rättsvårdande myndigheter i samband med brottsutredningar. I motion 2020/21:1081 efterfrågar (M) i yrkande 2 att larmnumret 112 ska vara funktionsdugligt via samtliga teleoperatörers nät. Motionären påminner om att PTS ska se till att operatörerna medverkar till att nödsamtal förmedlas och att lokaliseringsuppgifter tillhandahålls till samhällets alarmeringstjänst. Motionären framhåller dock att det saknas tillhörande data som beskriver läget som medierna rapporterar om incidenter när det inte har fungerat. Mot bakgrund av motionsförslaget om kostnaderna för hemliga tvångsmedel, konstaterar utskottet inledningsvis att de befogenheter och begränsningar som gäller för de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation preciseras i lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation. Vidare fastställs i kap. 6 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK), operatörernas skyldighet att ge de rättsvårdande myndigheterna tillgång till trafikuppgifter, hemlig övervakning eller avlyssning av elektronisk kommunikation samt tekniskt bistånd med sådan avlyssning. Med brottsbekämpande myndigheter avses , och . I den nuvarande regleringen av lagring och annan behandling av uppgifter för brottsbekämpande ändamål finns bestämmelser om ersättning för kostnader som uppstår när sådana uppgifter lämnas ut (6 kap. 16 e § LEK). Den nuvarande modellen för kostnadsfördelning mellan det allmänna och operatörerna innebär att operatörerna står för kostnaderna för anpassning, drift och underhåll och de brottsbekämpande myndigheterna betalar en ersättning till operatörerna vid varje utlämnande av uppgifter. Hur stor denna ersättning är anges i föreskrifter meddelade av PTS. När det däremot gäller utlämnanden av uppgifter som operatörerna har sparat för andra ändamål, finns inte någon motsvarande reglering av vilken ersättning som ska lämnas. Ersättningsnivåerna avgörs därför i förhandlingar mellan brottsbekämpande myndigheter och berörda operatörer, vilket har medfört att ersättningsnivåerna kan variera mellan olika operatörer. Som ett svar på polisens kritik av mobiloperatörernas höga avgifter för telefonavlyssning och för att få ut historiska data som samtalslistor, svarade branschorganisationen och telekomföretagen i en Eko-intervju 2018 att medlemsföretagen är beredda att bistå polisen men eftersom det handlar om resurskrävande åtgärder måste mobiloperatörerna få kostnadstäckning för arbetet. It- och telekomföretagen underströk att operatörerna är bolag som bedriver verksamhet på en marknad där det råder hård konkurrens, och att marknadsaktörer tar normalt betalt av myndigheter för sina tjänster, däribland polisen. Utskottet vill i sammanhanget uppmärksamma att regeringen fastställde kommittédirektivet för den utredning som ska behandla utökade möjligheter att använda hemliga tvångsmedel. Syftet är enligt vad utskottet erfar att ta ställning till hur hemliga tvångsmedel ska kunna användas i en större utsträckning för att bekämpa allvarlig brottslighet. Utredningens uppdrag är brett och täcker många aspekter av utnyttjande av hemliga tvångsmedel och ska även lämna förslag till författningsändringar som bedöms nödvändiga. Uppdraget ska redovisas . Utskottet noterar också att i ett tidigare betänkande som behandlar rättssäkerhetsgarantier och hemliga tvångsmedel (SOU 2018:61) bedöms inte myndigheternas kostnader för hemlig övervakning eller avlyssning av elektronisk kommunikation utgöra en försvårande omständighet. När det gäller möjligheten att utnyttja larmnummer kan utskottet konstatera att det är PTS som har tillsynsansvaret över att operatörerna medverkar till att nödsamtal förmedlas avgiftsfritt och att lokaliseringsuppgifter tillhandahålls till samhällets alarmeringstjänst. Detta sker med stöd av lagen om elektronisk kommunikation och de myndighetsföreskrifter som PTS utfärdat. Myndighetens tillsyn kan vara planlagd eller utföras vid behov. Tillsynen omfattar också att operatörerna ansvarar för att rätt s.k. kommun-id-koder skickas med telefonsamtalen i de fall inget annat avtalats mellan tjänstetillhandahållaren och samhällets alarmeringstjänst. Ansvaret för samhällets alarmeringstjänst är reglerat i ett alarmeringsavtal mellan och staten. driver SOS-centralerna och upprätthåller 112-tjänsten i hela landet. Utskottet vill i sammanhanget uppmärksamma det s.k. 112-rådet som bildades av SOS Alarm 2002 och inkluderar myndigheter och organisationer som samarbetar kring nödnumret 112. Rådet är en mötesplats för strategisk samverkan utöver den dagliga operativa verksamheten. I rådet behandlas bl.a. utvecklingen av SOS-tjänsten, utvärdering, kvalitetsmätning och nyckeltal, teknikstöd samt framställningar och redovisningar till . Utskottet vill även framhålla att SOS Alarm lanserade 112-appen som är helt kostnadsfri och finns tillgänglig för alla mobilanvändare i landet. 112-appen har över 2,5 miljoner användare. Utskottet konstaterar att frågan om den ersättning som rättsvårdande myndigheter ska betala för att få tillgång till vissa uppgifter från operatörerna endast till en del är reglerad och i övrigt är föremål för förhandling mellan berörda parter. Utskottet noterar också att regeringen har tillsatt en utredning som ska behandla utökade möjligheter att använda hemliga tvångsmedel. När det gäller operatörernas skyldigheter att förmedla nödsamtal hänvisar utskottet till PTS tillsynsansvar i denna fråga och konstaterar att det finns ett väl fungerande samarbete mellan berörda aktörer och väl etablerade rutiner för hur nödsamtal ska hanteras på ett betryggande sätt.