bet · H801KU24 · 2021-04-16 00:00:00 — En fråga vid statsrådens frågestund ska antingen vara av övergripande allmänpolitiskt slag eller avse ett ämne som faller inom ett av de närvarande statsrådens ansvarsområde och gälla statsrådets tjänsteutövning (Parlamentarisk handbok, Arbetet i kammaren och utskott och interparlamentariskt samarbete, s. 25). En frågestund anordnas som kammaren sammanträder (tilläggsbestämmelse 8.8.1 riksdagsordningen). Om riksdagsarbetet kräver det, får talmannen besluta att frågestunden ska anordnas någon annan dag än eller ställas in. Förutom de kontrollmöjligheter som anges i 13 kap. regeringsformen utövar en kontrollfunktion i vidare mening när fullgör sina uppgifter som högsta beslutsorgan och när den granskar regeringen som förslagsställare till . kan vid sidan av beslut om lagar och anslag använda sig av en mer obestämd beslutsform för olika frågor, s.k. tillkännagivanden. Dessa har ofta sin grund i ett motionsyrkande från enskilda riksdagsledamöter eller från företrädare för ett eller flera partier. Det kan också vara så att ett utskott i genom ett utskottsinitiativ föreslår att ska besluta om ett tillkännagivande. Ett tillkännagivande kan ställas till regeringen eller riksdagsstyrelsen och avser en begäran om att t.ex. utreda en viss fråga. Det finns inte någon författningsreglering när det gäller tillkännagivanden och deras innebörd. Ett tillkännagivande från är alltså inte bindande för regeringen. bör enligt den konstitutionella praxis som vuxit fram utgångspunkten vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen varken delar mening eller har för avsikt att tillgodose önskemål bör den underrätta om detta inom den tidsgräns som har angetts i tillkännagivandet (bet. 2007/08:KU21 s. 11 f.). Även skälen till varför regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. kontrollerar vilka åtgärder regeringen har vidtagit med anledning av meddelade tillkännagivanden. Enligt 9 kap. 8 § riksdagsordningen ska regeringen i en skrivelse till redovisa vilka åtgärder regeringen vidtagit med anledning av de riksdagsskrivelser som har överlämnats till regeringen. Denna redogörelse (s.k. skrivelse 75) upptar samtliga riksdagsskrivelser från det senaste kalenderåret som är ställda till regeringen men även äldre riksdagsskrivelser som inte har rapporterats som slutbehandlade finns med. Om en redovisning inte kan ges i en skrivelse eller en proposition till , bör den enligt lämnas till i någon annan form som gör den tillgänglig för samtliga ledamöter (bet. 2007/08:KU21 s. 11 med hänvisning till bet. 2002/03:KU30). Skrivelse 75 bereds av som uppmanar övriga utskott att yttra sig i ärendet. Utskottets beredning av ärendet kan utmynna i ett kritiskt uttalande, exempelvis med innebörden att regeringens beredning av det ärende som ett visst tillkännagivande gäller har tagit alltför . Genom sina uttalanden bidrar utskottet till utvecklingen av konstitutionell praxis. Ordningen med tillkännagivanden har också varit föremål för ett uppföljnings- och utvärderingsarbete av (bet. 2005/06:KU34 bil. När det gäller den konstitutionella praxis som har vuxit fram om tillkännagivanden kan nämnas uttalanden om s.k. negativa tillkännagivanden (bet. 2015/16:KU21 s. 38 f.). Vidare gav utskottet följande övergripande beskrivning av hur tillkännagivanden bör hanteras (bet. 2016/17:KU21 s. 41 f.): Utgångspunkten är att regeringen ska följa tillkännagivanden. Om regeringen gör en annan bedömning än ska regeringen meddela det. Regeringen har rätt att föra fram uppfattningen att tillkännagivandet därmed är slutbehandlat. kan acceptera att tillkännagivandet är slutbehandlat. Ett utskott och kan dock göra en annan bedömning än regeringen och vidhålla sin uppfattning i sak. Utskottet och kan då säga att tillkännagivandet inte är slutbehandlat. Det är utskottet och som inom ramen för sin behandling tolkar om tillkännagivandet är tillgodosett och slutbehandlat. Om har uttalat att ett tillkännagivande inte är slutbehandlat, ska regeringen återkomma till med redovisning av ytterligare åtgärder eller med att regeringen vidhåller sin uppfattning att tillkännagivandet är slutbehandlat. påminde vidare om att det är viktigt att regeringen är tydlig med hur dess behandling av ett tillkännagivande förhåller sig till det aktuella tillkännagivandet (bet. 2017/18:KU21 s. 44). För att regeringen ska kunna vara tydlig krävs enligt utskottet att tillkännagivandet från är tydligt. Utskottet framhöll att vad som begärs i ett tillkännagivande bör uttryckligen framgå av det aktuella utskottets ställningstagande. Även om ett utskott föreslår att en motion helt ska bifallas bör det som utskottet vill ska framföras till regeringen framgå av utskottets ställningstagande. Därmed blir det tydligt både för riksdag och regering vad utskottet anser att regeringen bör göra. har även behandlingen av skrivelser till riksdagsstyrelsen (tidigare talmanskonferensen) redovisats för . Av tilläggsbestämmelse 9.17.3 riksdagsordningen följer numera att riksdagsstyrelsen i en redogörelse ska redovisa vilka åtgärder den har vidtagit med anledning av de riksdagsskrivelser som överlämnats till styrelsen. utredningar samt behandling och granskning i utskottet behandlade frågor om regeringsbildning (SOU 2008:125 s. 257 f.). Kommittén framhöll bl.a. att ett viktigt krav som måste ställas på parlamentarismens reglering i regeringsformen är att den inte får försvåra en regeringsbildning eller en sittande regerings möjligheter att fungera. Därutöver måste reglerna möjliggöra snabba regeringsbildningar under olika parlamentariska förutsättningar. Tillämpningen av de gällande bestämmelserna visade enligt att regleringen uppfyllde de krav som borde ställas på hur parlamentarismen ska regleras i regeringsformen och att regleringen i allt väsentligt hade visat sig fungera väl. Vidare anförde kommittén att en övergång till regler som innebär att regeringen måste ha ett aktivt stöd skulle kunna öka förutsättningarna för starka regeringar. Mot detta måste emellertid ställas att sådana regler kan medföra en alltför stor risk för att regeringsbildningsprocessen försvåras. Sammantaget fann inte skäl att föreslå en ändring av den ordning som innebär att en statsminister kan utses och sitta kvar så länge han eller hon inte har en riksdagsmajoritet mot sig. Omröstningsreglerna vid omröstning om en föreslagen statsminister borde alltså enligt kommittén inte ändras. En annan fråga var enligt om reglerna om regeringsbildning borde ändras i något annat avseende. Kommittén konstaterade att tillämpningen av bestämmelserna om regeringsbildningsprocessen hade fungerat väl. Det framhölls att de regeringsbildningar som ägt rum sedan reglerna trätt i kraft hade genomförts relativt snabbt, att talmannens beredning av frågan om ny statsminister följt de föreskrivna och i praxis utvecklade rutinerna och att i samtliga fall godkänt talmannens första förslag på statsminister. Det saknades därför enligt kommittén anledning att ändra på de regler som reglerar hur en regeringsbildning ska gå till när en ny statsminister ska utses. behandlade även frågan om prövning av regeringsfrågan efter val (s. 271 f.). Som har redovisats tidigare föreslog kommittén i denna del att en omröstning om huruvida statsministern har tillräckligt stöd i ska hållas efter varje val. Om mer än hälften av ledamöterna röstar nej på denna fråga, ska statsministern entledigas. En omröstning av detta slag syftar enligt kommittén till att klargöra att regeringen har tillräckligt stöd även i den nya . Dessutom kan en sådan ordning ses som en yttersta kontroll av att det parlamentariska systemet, med s.k. negativt ansvar, fungerar. En regering kan sitta kvar så länge den inte har en majoritet av ledamöter emot sig men konstaterandet av detta görs inte beroende av att ett yrkande om misstroendeförklaring väcks. Kommittén framhöll vidare vikten av att den tid inom vilken omröstningen ska äga rum inte är för kort. Enligt får en reglering i regeringsformen i denna del inte innebära ett hinder för de diskussioner som kan behöva föras mellan partierna efter ett val. framhöll kommittén att det är viktigt att svaret på frågan om vem som efter ett val ska bilda regering inte dröjer för . Sammantaget ansåg att omröstningen ska hållas från det första sammanträdet. Utgångspunkten bör dock enligt kommittén vara att omröstningen ska hållas sedan den nya samlats. Vidare framhölls att det bör vara talmannen som bestämmer när som omröstningen bör äga rum. Regeringen ställde sig bakom förslag, som därefter antogs av (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19 och bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). har i sina granskningsbetänkanden redogjort för regeringsskiften (se bet. KU 1976/77:44 s. 4 f., bet. KU 1978/79:30 s. 3 f., bet. KU 1979/80:50 s. 3 f., bet. KU 1981/82:35 s. 3 f., bet. KU 1982/83:30 s. 3 f., bet. KU 1985/86:25 s. 3 f., bet. 1989/90:KU30 s. 7 f., bet. 1991/92:KU30 s. 5 f., bet. 1994/95:KU30 s. 10 f., bet. 1996/97:KU25 s. 8 f., bet. 2006/07:KU10 s. 6 f., bet. 2014/15:KU10 s. 8 f. och bet. 2019/20:KU10 s. 9 f.). behandlade utskottet en motion om regeringsbildning (bet. 2018/19:KU30 s. 41 f.). Utskottet noterade att hade behandlat frågor om regeringsbildningen samt att kommittén ansett att regeringsbildningsprocessen fungerade bra och att det inte fanns skäl att föreslå några ändringar i det befintliga systemet. konstaterade utskottet att regeringsbildningen som följde val blev vid en jämförelse med tidigare års regeringsbildningar dock utdragen och att det krävdes tre försök innan godkände talmannens förslag till statsminister. Bakgrunden var enligt utskottet ett nytt parlamentariskt läge som för att hanteras kom att förutsätta diskussioner såväl inom som mellan partier. Icke desto mindre kunde talmannens beredning av frågan om ny statsminister följa de föreskrivna och i praxis utvecklade rutinerna, som ledde fram till att en ny regering var på plats . Enligt utskottet fanns det skäl att avvakta vilka erfarenheter som skulle kunna dras av regeringsbildningen val innan utskottet tog ställning i fråga om behovet av en översyn av bestämmelserna i regeringsformen. I detta sammanhang noterades bl.a. att Stiftelsen hade beslutat att finansiera en studie om den senaste regeringsbildningen och att resultatet av studien skulle presenteras . Mot denna bakgrund avstyrkte utskottet motionen om regeringsbildning. I betänkandet finns en reservation (SD). behandlade utskottet en motion om kontrollen av en övergångsregering (bet. 2018/19:KU30 s. 41 f.). Utskottet konstaterade att en övergångsregerings befogenheter regleras endast i begränsad omfattning i regeringsformen och att skälet för detta är att en övergångsregerings handlingsfrihet inte har ansetts lämpa sig för grundlagsreglering. Vidare noterades att utifrån motivuttalanden och uttalanden av hade det utvecklats en praxis för en övergångsregerings befogenheter och att i samband med tidigare regeringsskiften hade granskat hur en övergångsregering utövat sina befogenheter. Utskottet framhöll att det avsåg att även detta år fatta beslut om att genomföra en sådan höstgranskning. Mot den bakgrunden fann utskottet inte skäl att ta ett sådant initiativ som motionären yrkar på. Motionen avstyrktes därmed. I samband med 1982, 1990 och regeringsskiften granskade hur övergångsregeringen hade utövat sina befogenheter (bet. KU 1982/83:30, bet. 1989/90:KU30 och bet. 2007/08:KU10). En övergångsregerings befogenheter granskades av utskottet även 1986 (bet. KU 1986/87:33). genomförde en granskning av den övergångsregering som hade lett –(bet. 2019/20:KU10 s. 27 f.). I sitt ställningstagande noterade utskottet inledningsvis att den avgående regeringen efter valet hade fungerat som en övergångsregering i närmare , vilket var en betydligt än vad som normalt varit fallet i samband med regeringsskiften. Övergångsregeringen hade därmed att under en förhållandevis att ta ställning till vilka beslut den skulle fatta, och behövde den besluta om en budgetproposition för det kommande budgetåret. Vidare konstaterade utskottet att den enda formella kompetensbegränsningen för en övergångsregering är att den inte får besluta om extra val till . I denna del framhöll utskottet att det är en god tanke att inte närmare reglera en övergångsregerings befogenheter i grundlag och att en övergångsregerings faktiska handlingsutrymme i praktiken begränsas av den parlamentariska situationen. är det enligt utskottet givetvis av vikt att landet alltid har ett fungerande styrelseorgan, och ju en övergångsregering sitter, desto större handlingsfrihet kan komma att behövas. Det kan alltså innebära att en övergångsregering ibland måste ha tillräckligt vida ramar för sitt handlande för att verksamheten inte ska begränsas, även om man också i dessa situationer ska beakta att en övergångsregering i sig saknar det parlamentariska stödet i och att den pågående regeringsbildningsprocessen syftar till att ha en ny regering på plats möjligt. Dessutom, framhöll utskottet, kan en mångfald av situationer uppkomma vid en regeringsavgång eller regeringsbildning, och dessa kan delvis vara svåra att förutse. Detta talar också enligt utskottet för att inte närmare precisera begränsningar i en övergångsregerings behörighet i grundlag. framhöll utskottet att granskningen rörde ett antal frågeställningar av konstitutionellt intresse. En sådan frågeställning rörde ett eventuellt behov av att förtydliga principerna för en övergångsregerings befogenheter. En annan gällde om den praxis och de riktlinjer som hade utvecklats om en övergångsregerings befogenheter var anpassade till den situationen att en regeringsbildning drar ut . För att få en övergripande bild av hur övergångsregeringen hade utövat sina befogenheter och om detta förändrats hade granskningen kopplats till ett antal frågor om övergångsregeringens faktiska agerande (antalet avgjorda regeringsärenden och olika typer av regeringsärenden, hanteringen av EU-frågor och kontrollmakten). När det gällde tidsaspekten för övergångsregeringen konstaterade utskottet att det under hela den aktuella perioden hade pågått en regeringsbildningsprocess, att flera sonderingsuppdrag getts för att få fram en ny regering och att det således varit ovisst när en ny regering skulle kunna vara på plats. En sådan ovisshet torde vara kännetecknande för perioder som den aktuella, och den borde i sig verkat återhållande på övergångsregeringen, vilket enligt utskottet måste vägas in vid bedömningen av dess befogenheter. Som har redovisats ovan tog utskottet upp bl.a. kontrollmakten. Genomgången visade att övergångsregeringen inte besvarat några interpellationer och frågor, och det hade inte heller hållits någon aktuell debatt. Utskottet framhöll inledningsvis att frågeinstituten är ett led i grundlagsstadgade kontrollmakt och att de fyller en viktig funktion inom det parlamentariska systemet genom de möjligheter som de ger till information, debatt och kontroll av regeringen. Vidare har enligt utskotten en viktig ställning som central debattarena. Utskottet framhöll vidare att även om utgångspunkten alltjämt bör vara att en övergångsregering i regel inte ska besvara interpellationer och frågor kunde vissa modifieringar behöva göras. Om en övergångsregering sitter ökar dess handlingsutrymme, och ett sådant utökat handlingsutrymme bör enligt utskottet kunna underställas kontrollmakt. Utskottet framhöll att avgörande i sammanhanget är karaktären på de frågor som en övergångsregering har att hantera och fatta beslut i. måste man beakta att det alltid finns vissa begränsningar i en övergångsregerings befogenheter. faktauppgifter bör enligt utskottet kunna underställas kontrollmakt. En riksdagsledamot bör alltså via frågeinstituten kunna efterlysa ett svar som baseras på fakta. Syftet bör då enligt utskottet inte vara att få fram övergångsregeringens politiska uppfattning eller önskvärda åtgärder framöver inom ett visst område, utan det bör avse att få information i avseenden som överensstämmer med den återhållsamhet som förväntas av en övergångsregering. Svaren som lämnas kan också förväntas vara anpassade på motsvarande sätt. Därtill kommer enligt utskottet att när det gäller vissa ärendegrupper är begränsningarna i en övergångsregerings befogenheter få. Det gäller framför allt EU-frågor, internationella förhållanden och samarbeten och en del förvaltningsärenden. När det gäller dessa ärenden bör, förutom rena faktafrågor, frågor även kunna ställas om redan vidtagna åtgärder och gjorda överväganden. Sådana frågor kan enligt utskottet i undantagsfall vara motiverade att ställa även för andra ärendegrupper, när en övergångsregering har behövt handla och fatta beslut i ärenden som inte kan sägas vara av rutinkaraktär. De begränsningar som ändå finns i en övergångsregerings befogenheter och de ovan redovisade avgränsningarna medför enligt utskottet att frågorna i första hand bör framställas i form av skriftliga frågor. En av de frågor som utredde var om det fanns anledning att i någon form reglera användningen av tillkännagivanden (SOU 2008:125 s. 304 f.). Bland annat förde utredningen en diskussion kring huruvida det borde införas en reglering i regeringsformen om att regeringen inom den tidsgräns som ges i ett tillkännagivande ska underrätta om vilka åtgärder som vidtagits eller som avses att vidtas med anledning av önskemål. Kommittén konstaterade bl.a. att gällande ordning i allt väsentligt fungerade väl, att det inte kunde uteslutas att gällande praxis framöver kunde komma att utvecklas ytterligare och att en sådan utveckling skulle kunna försvåras med en reglering i grundlag. Sammanfattningsvis ansåg att någon bestämmelse som reglerar tillkännagivanden till regeringen inte borde införas i regeringsformen. Studie av regeringsbildningen val beslutade Stiftelsen att finansiera en studie av regeringsbildningen val på förslag av talman. Studien genomfördes av ett antal statsvetare vid och . Enligt ett pressmeddelande från Stiftelsen ingick det i uppdraget att undersöka varför det tog så att bilda regering, vad det var som hände när regeringen bildades samt hur väl reglerna för regeringsbildning fungerade under den komplicerade politiska situation som uppstod. Syftet med studien var att analysera det gångna förloppet. I uppdraget ingick inte att utreda eller föreslå förändringar. Slutrapporten (m.fl., : om regeringsbildningen efter valet , 2020) presenterades för vid ett öppet seminarium . I slutrapporten gjordes bedömningen att orsaken till att regeringsbildningen drog ut inte var konstitutionell utan berodde på den rådande politiska situationen (s. 200 f.). Enligt författarna till rapporten fungerade gällande regelverk, och de såg därför inget behov av författningsändringar, t.ex. strikta tidsgränser, för att snabba upp regeringsbildningen. behandlade bl.a. frågor om regeringsbildningen. Kommittén ansåg att regeringsbildningsprocessen fungerade bra och att det inte fanns skäl att föreslå några ändringar i det befintliga systemet. Regeringsbildningen som följde val blev vid en jämförelse med tidigare års regeringsbildningar dock utdragen, och det krävdes tre försök innan godkände talmannens förslag till statsminister. Bakgrunden var ett nytt parlamentariskt läge som för att hanteras kom att förutsätta diskussioner såväl inom som mellan partier. Icke desto mindre kunde talmannens beredning av frågan om ny statsminister följa de föreskrivna och i praxis utvecklade rutinerna, som ledde fram till att en ny regering var på plats . I likhet med slutsatserna i den forskarstudie som har genomförts anser utskottet att det gällande regelverket fungerade vid den senaste regeringsbildningen. Utskottet anser därför att det inte finns skäl att ta ett initiativ till en utredning om att införa en bortre tidsgräns för regeringsbildningen. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionsyrkandena om en sådan utredning. När det gäller frågan om en övergångsregerings befogenheter kan konstateras att dessa endast regleras i begränsad omfattning i regeringsformen. Skälet till detta är att en övergångsregerings handlingsfrihet inte har ansetts lämpa sig för grundlagsreglering. En mångfald av situationer kan vidare uppkomma vid en regeringsavgång eller regeringsbildning och dessa kan delvis vara svåra att förutse. Detta talar också enligt utskottet för att inte närmare i grundlag precisera en övergångsregerings befogenheter eller begränsningar i dess behörighet. Därtill kommer att en övergångsregerings faktiska handlingsutrymme i praktiken begränsas av den parlamentariska situationen. Utifrån motivuttalanden och uttalanden av har det dock utvecklats en praxis för en övergångsregerings befogenheter. I samband med granskning av hur den senaste övergångsregeringen utövat sina befogenheter fann utskottet att denna praxis och de riktlinjer som hade utvecklats när det gäller en övergångsregerings befogenheter i vissa delar inte var anpassade till den situationen att en regeringsbildning drar ut . Detta rörde bl.a. kontrollmakt, och enligt utskottet bör en övergångsregerings handlande i vissa närmare angivna situationer kunna underställas kontrollmakt. Utskottet noterar att promemorian från Statsrådsberedningen med vissa rekommendationer för det praktiska arbetet i departementen under en övergångsregering har uppdaterats utifrån dessa uttalanden av utskottet. Sammantaget finner utskottet inte skäl att ta ett sådant initiativ som motionären föreslår om riksdagsledamöternas granskande roll gentemot en övergångsregering. Utskottet avstyrker därför motionen. Slutligen när det gäller motionen om att tillsätta en utredning om tillkännagivanden konstaterar utskottet att frågan om tillkännagivanden utreddes av som ansåg att någon bestämmelse som reglerar tillkännagivanden till regeringen inte borde införas i regeringsformen. Utskottet gör inte någon annan bedömning i denna del. Mot denna bakgrund finner utskottet inte skäl att ta ett sådant initiativ som motionären föreslår och avstyrker därför motionen. Ändring i lagstiftningen om karensregler för statsråd och höga statstjänstemän Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ändring i lagstiftningen om karensregler för statsråd och höga statstjänstemän. Jämför reservation 3 (SD). m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2019/20:584 att regeringen när det gäller lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet ska dels göra vissa kompletteringar som rör sanktioner (yrkande 8), dels förtydliga lagen så att bestämmelserna om karens och ämnesrestriktion även avser uppdrag eller anställningar hos arbetsmarknadens parter (yrkande 9). I samma motion efterlyser motionärerna även ett reviderat lagförslag som innebär dels att partierna ska kunna nominera vilka som ska ingå i statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner, dels att arvode till nämndens ledamöter ska betalas per möte i stället för på årsbasis (yrkande 10). Motionärerna anser att det är principiellt olämpligt att stifta lagar om det inte medför några rättssäkra konsekvenser att bryta mot dem. Enligt motionärerna bör därför de beslut som meddelas av statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner kunna kombineras med exempelvis ett vite. Vidare menar motionärerna att intressekonflikten mellan att vara statsråd och att sedan tillträda en högt uppsatt post i t.ex. ett fackförbund riskerar att skada allmänhetens förtroende för staten. När det gäller nämnden anser motionärerna att den har en politisk koppling och att det är rimligt att anta att nämndens arbetsbelastning blir mycket varierande, t.ex. efter ett regeringsskifte. Tillsättande av statsråd och statsråds uppdrag Regeringen består av statsministern och övriga statsråd, vilka tillsätts av statsministern (6 kap. 1 § regeringsformen). Statsråden är inte arbetstagare i arbetsrättslig bemärkelse utan är arvoderade uppdragstagare och har inte någon anställningstrygghet.