bet · H801KU11 · 2021-01-29 00:00:00 — På arbetsmarknadens område noterar att många av de klagomål mot Arbetsförmedlingen som kommit in till JO under verksamhetsåret i likhet gäller frågor som är viktiga för den enskildes rättssäkerhet och att det inte saknas exempel på ärenden där han uttalat kritik mot myndigheten. avser att återkomma till de här frågorna i sitt fortsatta tillsynsarbete. Från arbetsmarknadsområdet i övrigt nämner ett pågående ärende som rör arbetslöshetskassorna. JO har tagit emot anmälningar mot olika arbetslöshetskassor med klagomål som rör långsam handläggning. beslutade därför att i ett särskilt ärende inleda en mer övergripande undersökning av arbetslöshetskassornas handläggning av ärenden med inriktning på frågan om handläggningstider. Inom ramen för detta initiativ undersöker han även utformningen av arbetslöshetskassornas beslut. uppmärksammar bl.a. frågan om självständiga verksamhetsgrenar inom Sis bytt sekretesskyddade uppgifter mellan sig. Bakgrunden till detta initiativärende var att det vid en inspektion av LVM-hemmet Hornö kom fram att frågor som bl.a. gällde de intagnas medicinering och hälsa diskuterades vid möten där flera personalkategorier deltog. I beslutet konstaterade att den hälso- och sjukvårdsverksamhet respektive socialtjänstverksamhet som bedrivs på LVM-hemmet är två olika verksamhetsgrenar som är självständiga i förhållande till varandra i den mening som avses i offentlighets- och sekretesslagen. Sekretess gäller därför mellan de olika verksamhetsgrenarna. Eftersom det i viss mån är nödvändigt att information kan lämnas mellan de olika verksamhetsgrenarna för att garantera att den vård som ges är trygg och säker för den enskilde, väckte frågan hos regeringen om det för vissa situationer behövs en bestämmelse som bryter sekretessen i berörda avseenden. Trots tidigare allvarlig kritik mot och åtgärder som kassan vidtagit, har anmälningar om ovarsam hantering av sekretesskyddade uppgifter fortsatt att komma in till JO. kom det in åtta nya anmälningar som gäller felaktiga utskick av handlingar. har därför anmodat att redogöra för vilka ytterligare åtgärder som vidtagits efter hans beslut för att hindra att sekretesskyddade uppgifter röjs. Han har även begärt att få ta del av handlingsplan. Han avser att återkomma till denna fråga i nästa års ämbetsberättelse. De anmälningar som rör långa handläggningstider inom socialförsäkringsområdet har även detta år varit många. I anledning av det har bl.a. följt upp omprövningsverksamhet för att undersöka hur handläggningstiderna utvecklats efter hans inspektion . Han kunde konstatera att problemen fortfarande finns kvar i en omfattning som är bekymrande. Han kommer därför att även i fortsättningen följa åtgärder för att komma till rätta med handläggningstiderna. Det gäller även andra ärendeslag där han genom de anmälningar som kommit in till JO fått klart för sig att de enskilda får vänta alltför länge på sina beslut, t.ex. ärenden om omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning. Enligt finns det även anledning att följa upp den kritik som han under verksamhetsåret riktat mot långsamma handläggning av ärenden om bostadstillägg till pensionärer. I ämbetsberättelsen har han tagit med fyra beslut som i grund och botten handlar om hur bör utreda ett socialförsäkringsärende. Självklart är det viktigt att myndighetens ärenden blir tillräckligt utredda, anför han. Beroende på den enskildes individuella behov och förutsättningar kan utredningsåtgärder dock behöva anpassas. Grundläggande vid all ärendehandläggning är vidare att har lagstöd för sina åtgärder. Det bör också kunna ställas krav på att åtgärderna inte leder till att ett större ingrepp än nödvändigt görs i den enskildes integritet. Gemensamt för flera av de beslut inom socialtjänstområdet som tagit med i ämbetsberättelsen är att de på olika sätt rör frågan om barnets bästa beaktats i tillräcklig utsträckning. Inom tvångsvården har vidare olika tillämpningsfrågor aktualiserats som avser de särskilt reglerade befogenheterna avskiljning och vård i enskildhet. Utifrån resultatet av de Opcat-inspektioner som genomförts av olika Sis-hem, men även genom de klagomål som kommit in till JO, har dragit slutsatsen att det fortfarande finns allvarliga brister i kunskapen om de rättsliga förutsättningarna för de särskilda befogenheterna. Det är oroväckande eftersom det i sig riskerar leda till att personalen på t.ex. de särskilda ungdomshemmen agerar utanför sina befogenheter och i strid med det grundlagsfästa skyddet mot kroppsliga ingrepp. I ett ärende, som mer konkret illustrerar vilka problem som kan uppstå om en företrädare för en socialnämnd sätter sig över en domstols beslut om umgängesstöd i stället för att verkställa det, konstaterade att nämndens uppgift är av rent verkställande karaktär och att den inte kan överpröva det beslut om umgängesstöd som domstolen fattat. I ett beslut uttalade sig i frågan om det var befogat att inom ramen för utredning genomföra s.k. beteendeobservationer av en snart 13-årig pojke i hans skola. Syftet med åtgärden var att observera pojkens samspel med andra elever. I ärendet aktualiserades en rad frågor, bl.a. vilken betydelse vårdnadshavarens samtycke till åtgärden haft när det inte stått klart för vare sig vårdnadshavaren eller socialnämnden vad samtycket egentligen avsett. I beslutet var kritisk bl.a. till att pojken inte fick komma till tals i fråga om observationerna av honom. konstaterade att observationerna, på det sätt som de utfördes, var såväl ingripande som integritetskänsliga för pojken. Nämnden hade över huvud taget inte tagit ställning till om behovet av att genomföra observationerna övervägde risken för att pojken skulle skadas av åtgärden. lyfter även beslut som rör lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) som kännetecknas av att personalen på grund av bristande kunskaper tagit sig rätt att vidta åtgärder mot barn och unga som det saknats rättsligt stöd för. Han underströk vikten av att de tjänstemän vid socialförvaltningarna som handlägger tvångsvårdsärenden har den kompetens som krävs. pekade också på svårigheterna att tillämpa bestämmelserna i om de särskilda befogenheter som Sis har för att kunna genomföra vården eller för att upprätthålla säkerheten vid de särskilda ungdomshemmen. I ett fall uttalade han att det inte får förekomma att det bland personalen utvecklas en uppfattning om att man, vid sidan av de särskilda befogenheterna i LVU, har andra oskrivna befogenheter som i realiteten innebär att personalen i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen vidtar tvångsåtgärder mot de intagna ungdomarna. I ett annat beslut konstaterade att en socialnämnd brustit när den hanterade inkomna domar och beslut. I båda fallen hade det fått allvarliga konsekvenser för ungdomen som blivit frihetsberövad utan att det funnits något giltigt beslut. uttalade också att när ett omhändertagande har upphört till följd av att en domstol avslagit nämndens ansökan om vård, är det en utgångspunkt att nämnden ska rätta sig efter det ställningstagandet. För att nämnden ska kunna fatta ett nytt beslut om omhändertagande krävs det i princip att nya omständigheter har tillkommit. Det inträffade understryker vikten av att de personer som arbetar inom förvaltningen har tillräckliga kunskaper om regelverket och att de förstår vikten av att agera i samband med att ett beslut om omhändertagande upphävs eller upphör av någon annan anledning. JO Per Lennerbrant hade under det aktuella verksamhetsåret tillsyn över ansvarsområde 4 som under verksamhetsåret omfattade ärenden som rör allmänna åklagare, polis- respektive tullväsendet och utlänningsärenden vid . Hans tillsyn avsåg också bl.a. som inte är specialreglerad och utrikesförvaltningen. Genom de förändringar av ombudsmännens ansvarsområden som gjordes fick han tillsyn även över kommunikationsväsendet. Liksom övriga justitieombudsmän tog Per Lennerbrant initiativ för att granska situationen för frihetsberövade personer, se vidare nedan under rubrik Rapporten under coronapandemin – JO:s granskning av fyra myndigheters åtgärder. Per Lennerbrant deltog i 5 inspektioner och inledde 7 initiativärenden. Han fattade beslut beträffande 24 lagstiftningsremisser som kom in till JO, bl.a. Stora brottmål – nya processrättsliga verktyg (SOU 2019:38), En ny riksbankslag (SOU 2019:46) och Ett effektivare regelverk för utlänningsärenden med säkerhetsaspekter (SOU 2020:16). Remissvaret över det sistnämnda betänkandet lämnades strax efter verksamhetsårets utgång. Beträffande saklighet och opartiskhet uttalar Per Lennerbrant bl.a. att ett hot om körkortsomhändertagande eller andra åtgärder aldrig får användas för att påverka en enskild att godkänna en ordningsbot. Det får självfallet inte heller förekomma något köpslående i samband med diskussioner om godkännande av en ordningsbot. Vidare kan nämnas att Per Lennerbrant, i beslut som gällde hur en polismyndighet hade hanterat två avgöranden från (), uttalade att det är av grundläggande betydelse att en beslutsmyndighet respekterar och rättar sig efter det som en överinstans har bestämt. ska tolka och tillämpa överinstansens beslut på ett lojalt sätt, vilket i de här fallen inte hade gjort. Genom sitt agerande hade inte bara satt en grundläggande förvaltningsrättslig princip ur spel utan också omintetgjort effekten av SÖN:s kontroll av att myndigheter följer regeringsformens krav på saklighet vid beslut om statliga anställningar. En av Per Lennerbrants granskningar visade att bestämmelser i polislagen om kroppsvisitation och husrannsakan har brister och är svårtillämpade. För att det grundlagsfästa skyddet mot kroppsvisitation och husrannsakan ska upprätthållas i praktiken är det viktigt att bestämmelserna är konsekventa, tydliga och så enkla att tillämpa som möjligt. Bristerna är av den karaktären att de bör lösas av lagstiftaren. Han uppmärksammade därför regeringen på behovet av en översyn av lagstiftningen. Frågor om långsam handläggning uppkom även inom Per Lennerbrants ansvarsområde. I två ärenden om felparkeringsavgift, där sakförhållandena var okomplicerade och det saknades behov av ytterligare uppgifter, uppgick handläggningstiden till i det ena ärendet och i det andra. Handläggningen stred naturligtvis mot förvaltningslagens krav på att ett ärende ska handläggas så skyndsamt som möjligt, anförde Per Lennerbrant. Granskningen visade att handläggningstiderna skilde sig åt vid de olika rättsenheterna inom . Enligt Per Lennerbrants mening var handläggningen av dessa ärenden ett bra exempel på där på ett bättre sätt kan utnyttja fördelarna med en sammanhållen organisation. Vidare framhåller Per Lennerbrant i redogörelsen att det är grundläggande för den enskildes rättssäkerhet att frihetsberövanden och andra tvångsmedel mot honom eller henne används på ett korrekt sätt. Myndigheter som hanterar tvångsmedel måste därför ha dokumenterade och väl fungerande rutiner för detta. Detta brast hos vilket resulterade i att en förvarstagen person frigavs nästan efter att meddelat verket att han skulle friges. Granskningen visade också att även rutiner för beslut om s.k. ur förvar var bristfälligt dokumenterade. Vikten av att den enskildes rättssäkerhet garanteras behandlades också i ett ärende där ställt ingående frågor till en asylsökande om dennes skyddsbehov utan att verket tagit ställning till om ett offentligt biträde skulle förordnas. Per Lennerbrant lyfter även att det ställs stora krav på att befattningshavare vid och utlandsmyndigheterna har tillräckliga kunskaper om regelverket. Det sagda illustreras av hans granskning av handläggningen av en ansökan om Schengenvisering vid i . Utöver det allmänna förvaltningsrättsliga regelverket och bestämmelserna i utlänningslagen aktualiserade ansökan också reglerna i EU:s viseringskodex och i rörlighetsdirektivet. Granskningen visade att ambassadens handläggning präglades av ett flertal allvarliga brister och gav intryck av att ambassaden varken haft tillräcklig kunskap om regelverket eller en genuin vilja att hjälpa sökande. När det gäller offentlighet och sekretess framhöll Per Lennerbrant i ett beslut bl.a. att det med ett sekretessförbehåll följer en tystnadsplikt som inskränker meddelarfriheten och är förenad med ett straffansvar. Dessa förhållanden ställer krav på handläggningen innan en uppgift lämnas ut med ett sekretessförbehåll. Per Lennerbrant framhåller vidare att meddelarfriheten är av grundläggande betydelse för yttrande- och informationsfriheten i vårt samhälle. Det är därför av yttersta vikt att den som företräder en myndighet eller ett annat allmänt organ känner till och respekterar grundlagsbestämmelserna om efterforskningsförbud, vars syfte är att stärka meddelarfriheten. Per Lennerbrant såg därför allvarligt på och kritiserade en kommunstyrelseordförande för att han i en SVT-intervju ställde en fråga till reportern som utgjorde en otillåten efterforskning av uppgiftslämnare. Kommunstyrelseordföranden uttalade sig också i en senare SVT-intervju på ett sätt som gav anledning att ifrågasätta hans förståelse och respekt för reglerna om meddelarfrihet och efterforskningsförbud. Eftersom sådana uttalanden i förlängningen kan leda till att tjänstemän inte vågar utnyttja sin meddelarfrihet kritiserade Per Lennerbrant ordföranden även för detta. I ämbetsberättelsen redovisas även uppdraget som nationellt besöksorgan enligt tilläggsprotokollet Opcat till . Justitieombudsmännen biträds i det uppdraget av JO:s särskilda Opcat-enhet som organisatoriskt tillhör ansvarsområde 2, som enhetens inspektioner alltid genomförs på uppdrag av den ombudsman som har tillsyn över den myndighet där det aktuella besöket ska ske. Även för denna verksamhet har det gångna verksamhetsåret kommit att präglas av utbrottet av covid-19. Den pågående pandemin har medfört att inspektionsverksamheten mars–juni fått en annan inriktning än den som var planerad. Det har skett färre inspektioner jämfört med föregående år, men det har trots allt varit möjligt att upprätthålla en regelbunden inspektionsverksamhet. En förutsättning för det är att inspektionsmetoderna har utvecklats , och det har skett inspektioner genom såväl ljud- och bildöverföring som enkäter. Ombudsmännen beslutade att inom ramen för sina respektive ansvarsområden granska var sin myndighet som håller människor frihetsberövade och de åtgärder som de vidtagit i anledning av covid-19. inledde JO ett initiativärende gentemot Kriminalvården. inledde JO en granskning av Statens institutionsstyrelses (Sis) åtgärder i förhållande till de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen, och JO Per Lennerbrant en granskning av förvar. Slutligen beslutade chefsJO att utreda åtgärder vid verkets två rättspsykiatriska undersökningsenheter. Se vidare nedan under rubrik Rapporten under coronapandemin – JO:s granskning av fyra myndigheters åtgärder. Vidare kan nämnas att ChefsJO fattade ett beslut om att inrätta ett särskilt forum för dialog med civilsamhället. Avsikten är att dialogmöten ska äga rum och JO kommer att bjuda in ett antal aktörer i civilsamhället inom ramen för det särskilda forumet. JO har löpande kontakter med aktörer i civilsamhället, bl.a. i syfte att hålla sig välinformerad om förhållandena i den offentliga verksamheten och om enskilda gruppers aktuella situation, men också för att se till att JO:s funktion är väl känd i alla delar av samhället. Ombudsmännens förebyggande uppdrag som nationellt besöksorgan innebär att det finns ett behov av ett strukturerat och regelbundet informationsutbyte med civilsamhället om dessa frågor. Ett första möte ägde rum och tolv företrädare för olika organisationer deltog, bl.a. Röda Korset och . Under verksamhetsåret genomfördes 29 inspektioner av platser där frihetsberövade är placerade, varav 26 av Opcat-enheten tillsammans med eller på uppdrag av en ombudsman. Inspektioner avsåg Kriminalvården, den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vården, Statens institutionsstyrelses ungdomshem, LVM-hem och vård enligt LSS, Polisens arrester och förvar. Under verksamhetsåret publicerades dels en årsrapport för verksamheten 2018, dels en tematisk rapport om isolering av intagna i häkte. Den tematiska rapporten är en redovisning av ett arbete angående isolering av intagna i häkte som JO inledde 2017. Redogörelsens allmänna del avslutas med en beskrivning av det internationella samarbetet. Planerade aktiviteter under verksamhetsårets andra hälft har i stor grad påverkats av den ännu pågående coronapandemin. har myndighetens möjlighet att ta emot utländska besök samt att delta fysiskt i konferenser och möten i utlandet begränsats. Ett flertal internationella konferenser har också ställts in eller skjutits . Andra har gått att genomföra via elektronisk närvaro på distans. JO har under verksamhetsåret tagit emot 18 besök. Rapporten under coronapandemin – JO:s granskning av fyra myndigheters åtgärder Rapporten är en tematisk rapport från Opcat-enheten 2020 som behandlar initiativ som tagits av justitieombudsmännen , att inom sina respektive ansvarsområden granska vissa myndigheter där människor kan hållas frihetsberövade, för att undersöka vilka konsekvenser utbrottet av covid-19 fått för de intagna. Ombudsmännens iakttagelser och uttalanden i dessa initiativärenden sammanställdes i denna rapport. De myndigheter som omfattades av granskningen är två rättspsykiatriska kliniker, ett av Statens institutionsstyrelses LVM-hem och ett särskilt ungdomshem, ett antal av häkten och anstalter samt två av förvar. Besluten bygger på situationen så som den såg ut . Besluten, och redovisningen i dem, ger ett slags ögonblicksbild av hur pandemin har påverkat de frihetsberövade . De granskade myndigheterna har därefter vidtagit ytterligare åtgärder och förändrat införda begränsningar. Dessa åtgärder och förändringar beskrivs inte i rapporten, och den skildrar därmed inte hur situationen är för de intagna . I rapporten sammanfattas de viktigaste iakttagelserna och uttalanden som ombudsmännen gjort i respektive initiativärende. Avsikten är att dessa sammanfattningar ska göra det möjligt för läsaren att se likheter och skillnader i hur de granskade myndigheterna har hanterat likartade situationer. Förhoppningen är att det ska vara möjligt att på så sätt dra lärdom av de erfarenheter som gjordes under ett tidigt skede av pandemin, enligt rapporten. I rapporten kommenteras brister i myndigheternas förberedelser, möjligheterna att skilja de intagna åt för att motverka smittspridning, fysisk distans, intagna som tillhör riskgrupp, intagnas kontakter med omvärlden och information till de intagna. Ombudsmännens granskningar visar att de granskade myndigheterna inte var förberedda att hantera en smittspridning av det slag som drabbade . Om myndigheterna är förberedda ökar deras möjligheter att vidta ändamålsenliga, proportionerliga och rättssäkra åtgärder i en kris. Det behöver finnas tydliga regler och strukturer som gör att både intagna och personal i dessa verksamheter har möjlighet att förutse vilka åtgärder som kan komma att vidtas och varför. I sina granskningar har ombudsmännen tittat särskilt på hur myndigheterna agerade för att förhindra att smittan kom in på de olika institutionerna, och insatserna för att minska smittspridning inom verksamheterna. Det har handlat om såväl anpassningar av rutiner och fysisk miljö som rena tvångsåtgärder. Myndigheterna har stått inför stora utmaningar när en intagen varit befarat eller konstaterat smittad av covid-19. Utrymmet för att vidta tvångsåtgärder mot en enskild intagen är begränsat och måste tydligt framgå i lag. Detta innebär att de ordinarie möjligheter att avskilja en intagen av bl.a. säkerhetsskäl, som frihetsberövande myndigheter ofta har, inte kan ersätta de åtgärder som kan behöva vidtas med stöd av smittskyddslagen, som t.ex. isolering eller placering i karantän. Med anledning av det som kommit fram i granskningarna om bl.a. brister i myndigheternas krisförberedelser och brister i lagstiftningen har samtliga ombudsmän överlämnat sina beslut för kännedom till regeringen. Vissa beslut har även överlämnats till den s.k. , som regeringen beslutade om (dir. 2020:74). Utskottet har tidigare uttalat sig om långa häktningstider och restriktioner (bet. 2015/16:KU7 s. 17) samt påmint om att det är en central fråga i en rättsstat att ingen sitter frihetsberövad utan laglig grund och framhållit respekten för individens värdighet i den offentliga verksamheten (bet. 2017/18:KU11 s. 20, 2019/20:KU11 s. 24). Mot bakgrund av det som även tidigare framkommit om allvarliga brister hänförliga till myndigheternas bemötande av enskilda, bl.a. vid frihetsberövanden och när myndigheter vidtar andra tvångsåtgärder mot enskilda, har utskottet funnit anledning att framhålla respekten för individens värdighet i den offentliga verksamheten samt understryka vikten av att myndigheterna kontinuerligt arbetar med frågor om bemötande och grundläggande rättsliga principer (bet. 2017/18:KU11 s. 21 och 2018/19:KU11 s. 23). Utskottet har uttalat att det är mycket värdefullt att ombudsmännen informerar om sina iakttagelser och påtalar de behov av författningsändringar eller andra åtgärder som har identifierats genom ombudsmännens tillsynsarbete (se t.ex. bet. 2014/15:KU11 s. 15, 2016/17:KU11 s. 18 och 2018/19:KU11 s. 23). Utskottet har även anfört att utskottet ser särskilt allvarligt på brister i lagstiftning och rutiner som rör grundlagsskyddade fri- och rättigheter när det gäller den kroppsliga integriteten och rörelsefriheten (bet. 2016/17:KU11 s. 18). Utskottet har också uttryckt att det förutsätter att regeringen och myndigheterna vidtar de åtgärder som krävs för att komma till rätta med de fel och brister som ombudsmännen konstaterat (bet. 2017/18:KU11 s. 20). Utskottet har också framhållit att den ordinarie tillsynen är en förutsättning för att JO ska kunna utföra sin extraordinära tillsyn på ett tillfredsställande sätt (bet. 2016/17:KU11 s. 19, 2017/18:KU11 s. 21 och 2018/19:KU11 s. 23, 2019/20:KU11 s. 23). Vidare har utskottet understrukit vikten av att myndigheter och kommuner fullgör sina skyldigheter enligt offentlighetsprincipen på ett korrekt sätt och i överensstämmelse med gällande regelverk (bet. 2016/17:KU11 s. 19, 2017/18:KU11 s. 21 och 2019/20:KU11 s. 24). I betänkande 2016/17:KU11 (s. 19) konstaterade utskottet med tillfredsställelse att en utredare hade fått i uppdrag att biträda med att utreda och föreslå åtgärder i fråga om förekomsten hos myndigheterna av frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling. Utskottet har även framhållit vikten av att den ärendehantering som förekommer i den offentliga förvaltningen håller en god förvaltningsrättslig standard. För att detta ska kunna säkerställas krävs bl.a. att tjänstemän i den offentliga förvaltningen har den kompetens som krävs. Myndigheter, kommuner och regioner har i sin roll som arbetsgivare ett ansvar för att de anställda ges den kompetensutveckling och det stöd i övrigt som kan behövas för att utföra sina arbetsuppgifter på ett alltigenom korrekt sätt. Utskottet har tidigare pekat på vikten av att statsanställda har goda kunskaper om den statliga värdegrunden och om de grundläggande principer och regelverk som gäller för statsförvaltningen (bet. 2019/20:KU11 s. 24). Tjänstemannaansvar och introduktionsutbildning för statsanställda I betänkande 2017/18:KU37 föreslog ett tillkännagivande till regeringen om ett modernare och tydligare tjänstemannaansvar genom ett utvidgat straffansvar för tjänstefel. I sitt ställningstagande (s. 36 f.) uttalade utskottet att ett utökat straffansvar för tjänstefel skulle enligt utskottets mening stärka skyddet för medborgarnas rättssäkerhet och öka förtroendet för den offentliga verksamheten. Det skulle också stärka tjänstemännens position mot otillbörliga politiska påtryckningar och därigenom bidra till att säkerställa förvaltningens självständighet.