bet · H801MJU16 · 2021-04-16 00:00:00 — Enligt EU-förordningen om invasiva arter ska varje medlemsstat ta fram en handlingsplan för att även ta itu med oavsiktlig spridning av invasiva främmande arter. och Havs- och vattenmyndigheten är ansvariga nationella myndigheter för arbetet med invasiva främmande arter och tog fram första handlingsplan enligt förordningen. Enligt EU-förordningen ska medlemsstaterna revidera sina handlingsplaner minst . I handlingsplanen anförs att en framtida handlingsplan kommer att behöva utökas eftersom handlingsplanen endast baseras på unionsarter, varav ett begränsat antal finns i . Flera arter som inte finns på unionsförteckningen är problematiska i och åtgärder mot dessa arters spridningsvägar bör vägas in i framtida insatser. I handlingsplanen anförs vidare att en förnyad analys av spridningsvägar bör påbörjas , bl.a. eftersom en svensk förteckning över invasiva arter troligen kommer att beslutas. Därutöver anförs att man även bör överväga att ta fram flera kompletterande handlingsplaner för att kunna vara mer specifik och även involvera branscher och aktörer i arbetet. Av årsredovisning framgår bl.a. följande om arbetet med invasiva främmande arter. Arbetet med att uppfylla kraven i EU:s förordning om invasiva främmande arter på riskbaserad övervakning utifrån de mest prioriterade spridningsvägarna har initierats men beräknas pågå även 2021. Den förenklade rapporteringsväg till Artportalen som infördes har lett till ökad rapportering av invasiva främmande arter. Arbetet med att integrera övervakning av invasiva främmande arter i befintliga nationella program inom miljöövervakning fortsätter. har publicerat en ny vägledning om hantering av invasiva främmande arter med stor spridning (jätteloka och jättebalsamin), vilket enligt verket har effektiviserat länsstyrelsernas arbete och bidragit till ett mer enhetligt arbetssätt. För att ta fram ny kunskap och nya metoder har tillsammans med Formas och finansierat en forskningsutlysning på totalt . Utlysningen resulterade i 24 ansökningar, varav nio kunnat finansieras. har fördelat till länsstyrelserna för bekämpning av invasiva främmande arter och metodutveckling av bekämpningsåtgärder. Webbplatser med vägledning om invasiva främmande arter har utvecklats för att ge aktuell information, och ca 700 kundfrågor har besvarats i kundsystemet Artvise. Bland annat har en ny vägledning om avfallshantering publicerats för att hjälpa privatpersoner och kommuner att förhindra spridning av invasiva främmande arter i närmiljöer. Av redogörelsen ovan framgår att flera olika insatser har genomförts när det gäller invasiva främmande arter. arbetar aktivt med frågan och myndigheten håller bl.a. på att fram en nationell förteckning över invasiva främmande arter. Utskottet noterar särskilt att blomsterlupinen är en av de arter som ingår i arbetet med en nationell förteckning. har även tagit fram en handlingsplan i enlighet med EU-förordningen om invasiva arter. Utskottet noterar vidare att handlingsplanen dels ska revideras, dels kommer att behöva utökas. Mot bakgrund av det arbete som pågår anser utskottet att motionerna 2020/21:724 (SD) yrkande 16 och 2020/21:3359 (M) yrkandena 6 och 7 kan lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om naturvårdsdirektiven och artskyddsförordningen. Jämför reservation 10 (SD) och 11 (SD, KD). Enligt kommittémotion 2020/21:733 av m.fl. (SD) yrkande 8 bör verka för att antalet arter i art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet ska fokusera på akut hotade arter som rör sig över flera medlemsländers gränser. Arter som ingår i direktivens artlistor bör i normalfallet motsvara klassen akut hotade i rödlistan och röra sig över flera medlemsländers gränser. (M) anför i motion 2020/21:1772 att fridlysning av djurarter ska vara tidsbegränsad och utvärderas på regelbunden basis. En art utan naturliga fiender och med god tillgång till föda kan helt ta över livsrummet och göra att andra djur och fåglar hotas. Ett exempel på detta är tranan, som i vissa områden har gått från 30 fågelpar till 25 000 individer, vilket har lett till att andra fågelarter knappt finns kvar. Om man i stället införde ett system där fridlysningen utvärderades t.ex. skulle denna artexplosion undvikas. I kommittémotion 2020/21:2808 av m.fl. (KD) yrkande 66 anförs att en justering av artskyddsförordningen bör inbegripa att kraven i förordningen inte modifieras strängare än kraven som ställs i naturvårdsdirektiven. Motionärerna välkomnar den pågående utredningen om artskyddsförordningen men menar att utredningsdirektiven kunde vara tydligare när det gäller att ändra artskyddsförordningen så att den utan s.k. guldplätering motsvarar de krav som ställs i naturvårdsdirektiven. Enligt yrkande 67 i samma motion bör skyddet av fåglar i artskyddsförordningen förändras från ett individperspektiv till ett artperspektiv. Motionärerna framhåller att det finns häckningslokaler för fåglar överallt i skogen och att fåglar och andra djur störs om man bedriver skogsbruk. Utifrån den nuvarande artskyddsförordningen är det därför möjligt för en myndighet att stoppa i princip alla skogsbruksåtgärder. Kompletterande uppgifter och tidigare behandling Ramarna för den svenska viltförvaltningen sätts av internationella konventioner och EU-direktiv. Konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö () syftar till att främja ett mellanstatligt samarbete för att bevara vilda djur- och växtarter och livsmiljöer samt skydda hotade flyttande arter. Både och EU har ratificerat konventionen. Rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, det s.k. art- och habitatdirektivet, bygger på . Direktivets syfte är att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom att bevara livsmiljöer och vilda djur och växter. I direktivets bilaga 4 anges djur- och växtarter som kräver strikt skydd av medlemsstaterna. De strikt skyddade arterna får inte fångas eller dödas annat än i vissa undantagsfall. och rådets direktiv /147/EG av om bevarande av vilda fåglar, det s.k. fågeldirektivet, innehåller regler till skydd för samtliga naturligt förekommande och vilt levande fågelarter inom EU, liksom deras ägg, reden och boplatser. Både art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet är minimidirektiv, vilket innebär att medlemsländerna inte får införa regler som innebär ett mindre strängt skydd än vad direktiven föreskriver. Kommissionen initierade en utvärdering, en s.k. fitness check, av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Utvärderingen inbegrep frågeställningar om huruvida direktivens mål har uppnåtts, om direktiven är kostnadseffektiva, om de stämmer överens med annan EU-lagstiftning och om de fortfarande behövs. Utvärderingen omfattade även frågan om huruvida målen för direktiven på ett tydligt sätt bättre uppnås på EU-nivå än på nationell nivå. I utvärderingen drog kommissionen slutsatsen att naturvårdsdirektiven är mycket relevanta och ändamålsenliga. Kommissionen drog slutsatsen att genomförandet av naturvårdsdirektiven behöver förbättras väsentligt i medlemsstaterna för att direktivens mål ska uppnås fullt ut. För att kunna leverera konkreta resultat för natur, människor och ekonomi inom hela EU behöver genomförandet förbättras i nära samarbete med lokala myndigheter och med olika aktörer i medlemsstaterna. EU:s kommissionär för miljö-, havs-och fiskerifrågor konstaterade i detta sammanhang att naturvårdsdirektiven inte kommer att öppnas för översyn. presenterade kommissionen ett meddelande om en handlingsplan för naturen, människorna och näringslivet, COM(2017) 198. Handlingsplanen syftar till att förbättra genomförandet av naturvårdsdirektiven och påskynda uppnåendet av målen inom för biologisk mångfald och ekosystemtjänster 2011–2020. antog en resolution om handlingsplanen. I resolutionen välkomnades handlingsplanen, och begärde att naturvårdsdirektiven ska genomföras fullständigt. Parlamentet noterade även den flexibilitet som direktiven ger. uppmanade parlamentet kommissionen att ta fram en utvärderingsmetod som gör det möjligt att ändra skyddsstatusen för arter i vissa regioner när gynnsam bevarandestatus uppnås. Kommissionen angav i sitt svar på denna resolution bl.a. att man vid utvärderingen av naturvårdsdirektiven kom fram till att direktiven är relevanta och ändamålsenliga, inklusive bilagorna. Kommissionen angav att den därför inte hade för avsikt att utveckla en sådan utvärderingsmetod som efterfrågas av eftersom det skulle kräva att direktivens bilagor ändras. Kommissionen kommer i stället att arbeta för att medlemsstaterna förbättrar genomförandet av direktiven. Vidare anförde kommissionen att den kommer att uppdatera sitt vägledningsdokument om strikt skydd för djurarter av intresse för gemenskapen under art- och habitatdirektivet. remitterade kommissionen ett uppdaterat förslag till vägledning om strikt skydd för djurarter av intresse för gemenskapen under art- och habitatdirektivet till medlemsstaterna. Regeringen framförde att det bl.a. finns ett stort behov av vägledning om förvaltning av arter som har uppnått en gynnsam bevarandestatus, t.ex. stora rovdjur där populationen ökar, vilket på lokal och regional nivå skapar socioekonomiska problem. Enligt kommissionens tidplan skulle beslut om en ny vägledning ha tagits . Kommissionen meddelade dock att vägledningen är försenad. I kommissionens meddelande om en strategi för biologisk mångfald (COM(2020) 380) anför kommissionen att EU har rättsliga ramar, strategier och handlingsplaner för att skydda naturen och återställa livsmiljöer och arter. Men skyddet har varit ofullständigt, återställandet har skett i liten skala och genomförandet och upprätthållandet av lagstiftningen har varit otillräcklig. Kommissionen kommer att begära att medlemsstaterna säkerställer att det inte sker någon försämring i bevarandetrender och bevarandestatus för någon av de livsmiljöer och arter som är skyddade enligt fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet. Medlemsstaterna måste enligt strategin säkerställa att av alla arter och livsmiljöer som inte har gynnsam status kommer upp till den kategorin eller uppvisar en starkt positiv utveckling. I faktapromemoria 2019/20:FPM43 för biologisk mångfald anges att regeringen anser att det finns behov av åtgärder för återställande av natur och restaurering av förstörda ekosystem, liksom för att säkerställa att försämring i bevarandetrender och bevarandestatus för skyddade livsmiljöer och arter inte sker. Regeringen anser dock att det är viktigt att en utförlig konsekvensbeskrivning på EU-nivå likväl som på medlemsstatsnivå av ett eventuellt rättsligt bindande förslag genomförs innan en gemensam EU-plan kan beslutas. Det är viktigt att sätta upp relevanta bevarandemål och åtgärder och att göra en relevant uppföljning av dessa. Vidare ska genomförandet av naturvårdsdirektiven ta hänsyn till medlemsländernas skilda nationella förutsättningar. riktade , på utskottets förslag, ett tillkännagivande till regeringen om att en översyn av artskyddsförordningen bör göras för att säkerställa att den är tillämpbar, effektiv och rättssäker (bet. 2017/18:MJU17). Tillkännagivandet är inte slutbehandlat. Som en del av januariavtalet beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att se över artskyddsförordningen (dir. 2020:58). Översynen ska säkerställa ett regelverk som effektivt och rättssäkert kan skydda hotade arter och är tydligt gentemot markägare om när man har rätt till ersättning. För att värna äganderätten ska rättssäkerheten för markägare och företag stärkas. Det ska även säkerställas att markägare får ekonomisk kompensation för inskränkningar i ägande- och nyttjanderätten i den utsträckning de har rätt till. Översynen ska inkludera en analys av hur långtgående rådighetsinskränkningar som kan accepteras. Inskränkningar i skogsbruket och annan pågående markanvändning bör begränsas till vad som är nödvändigt för att uppnå ett effektivt artskydd. Regelverket ska bl.a. värna äganderätten genom att bidra till en ökad förutsebarhet och en tillämpning som innebär att likadana fall behandlas likadant, som det främjar bevarandet av den biologiska mångfalden . • se över artskyddsförordningen för att säkerställa att regelverket effektivt och rättssäkert kan skydda arter och att lagstiftningen är tydlig gentemot markägare om när dessa har rätt till ersättning • ta ställning till om ändringar i ersättningsbestämmelser eller andra delar av balken är nödvändiga för att översynens syfte ska kunna nås • se över fridlysningsbestämmelserna och ta ställning till hur långtgående rådighetsinskränkningar de bör kunna ge utrymme för och om en rätt till ersättning bör införas i de fall pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras • utreda och vid behov föreslå hur sådan ersättning bör beräknas och finansieras • analysera och klarlägga statens respektive verksamhetsutövarens inklusive fastighetsägarens utredningsansvar när det gäller frågor om artskydd, och då särskilt klargöra statens ansvar att tillhandahålla nödvändigt underlag i frågor om artskydd • se över de svenska bestämmelserna om handel med samt innehav och transport av hotade arter • föreslå ett förbud mot äggsamlingar och utreda om det behövs särskilda bestämmelser om skadestånd vid brott mot skyddade arter samt andra ändringar i lagstiftningen i syfte att bättre förebygga och bekämpa artskyddsrelaterad brottslighet • lämna de författningsförslag och eventuella förslag på övriga åtgärder som bedöms nödvändiga. Utredningen har tagit namnet (M 2020:03). Uppdraget ska redovisas . meddelade dom i två förenade mål (C-473/19 och C-474/19) med anledning av att Mark- och miljödomstolen vid i två beslut begärt förhandsavgöranden om tolkningen av artikel 12.1 i art- och habitatdirektivet och artikel 5 i fågeldirektivet. Målen i mark- och miljödomstolen rör beslut att inte vidta några tillsynsåtgärder med anledning av en avverkningsanmälan. Domstolen uttalade i domen bl.a. följande när det gäller tolkningen av de aktuella artiklarna: • Artikel 5 i fågeldirektivet ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken förbuden i denna bestämmelse endast omfattar sådana arter som är förtecknade i bilaga I till direktivet eller som är hotade på någon nivå eller som har en långsiktigt vikande populationstrend. • Artikel 12.1 a–c i art- och habitatdirektivet ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken förbuden i denna bestämmelse, för det fall mänsklig verksamhet såsom skogsbruksåtgärder eller markexploatering uppenbart har ett annat syfte än att döda eller störa djurarter, endast är tillämpliga om det finns en risk för att berörda arters bevarandestatus påverkas negativt. Artikel 12.1 a–c ska vidare tolkas så, att skyddet enligt denna bestämmelse inte upphör att gälla för arter som har uppnått gynnsam bevarandestatus. • Artikel 12.1 d i art- och habitatdirektivet ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell praxis som innebär att om kontinuerlig ekologisk funktionalitet i den berörda livsmiljö i ett enskilt område – trots försiktighetsåtgärder – direkt eller indirekt går förlorad genom skada, förstörelse eller försämring, orsakad av den aktuella åtgärden separat eller i kombination med andra åtgärder, så aktualiseras förbudet i den bestämmelsen först om den berörda bevarandestatus riskerar att försämras. Enligt information från ska den nu analysera domen för att få en bild av domens betydelse för hantering av artskyddsärenden. Utskottet anser att det naturvårdsarbete som bedrivs inom EU genom de båda naturvårdsdirektiven är angeläget för att bevara livsmiljöer och vilda djur och växter inom EU och för att säkerställa att EU lever upp till sina internationella åtaganden på området. Direktiven utgör även en viktig ram för de åtgärder som vidtas för hotade arters bevarande i . Enligt den utvärdering som kommissionen gjort är naturvårdsdirektiven fortfarande relevanta och ändamålsenliga. Därutöver har framhållit att det finns en flexibilitet i naturvårdsdirektiven som medlemsstaterna kan utnyttja. Utskottet konstaterar att det endast är som har befogenhet att föreslå ändringar i naturvårdsdirektiven, inklusive bilagorna. Kommissionen har meddelat att den inte planerar att föreslå några ändringar i vare sig art- och habitatdirektivet eller fågeldirektivet, utan att man i stället kommer att arbeta med att förbättra genomförandet på nationell nivå. Utskottet noterar även att kommissionen arbetar med en vägledning om förvaltning av arter som har uppnått gynnsam bevarandestatus. Utskottet anser mot denna bakgrund att motion 2020/21:733 (SD) yrkande 8 kan lämnas utan åtgärd. Som en del av januariavtalet har en särskild utredare fått i uppdrag att se över artskyddsförordningen. Översynen ska bl.a. säkerställa ett regelverk som effektivt och rättssäkert kan skydda hotade arter och den ska inkludera en analys av hur långtgående rådighetsinskränkningar som kan accepteras. Utskottet välkomnar detta arbete och finner inte skäl att föreslå några ändringar i utredarens direktiv. Mot bakgrund av den översyn som pågår anser utskottet därmed att motionerna 2020/21:1772 (M) och 2020/21:2808 (KD) yrkandena 66 och 67 kan lämnas utan åtgärd. Förvaltning av skarv och säl Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förvaltning av skarv och förvaltning av säl. Jämför reservation 12 (M), 13 (M) och 14 (C). Enligt motion 2020/21:1974 av (M) yrkande 7 behövs ökade forskningsinsatser när det gäller skarvens påverkan på fiskebestånden och hur en god förvaltning av skarv kan utformas. Regeringen bör därför överväga att ge och Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att inleda ett gemensamt forskningsprojekt i 8+fjordarområdet, dvs. fjordarna mellan och innanför och , med försök med exempelvis storskalig jakt på skarv i hela eller delar av området. I kommittémotion 2020/21:3359 av m.fl. (M) yrkande 21 anförs att bör få i uppdrag att definiera och fastställa kriterier för en gynnsam bevarandestatus för skarv för att hejda den explosionsartade tillväxten av skarv. Enligt yrkande 22 i samma motion bör regionala förvaltningsplaner för skarv införas i alla län i . Ett liknande förslag framförs i motion 2020/21:3039 av (M) i denna del. I kommittémotion 2020/21:2923 av m.fl. (C) yrkande 18 i denna del anförs att får besluta om licensjakt på gråsäl. Denna licensjakt bör göras permanent. Enligt kommittémotion 2020/21:3352 av m.fl. (M) yrkande 28 i denna del bör skyddsjakt på säl tillåtas i fiskeområden . Motionärerna framhåller att den växande sälstammen utgör ett allvarligt problem och att sälen bl.a. orsakar stora skador på fiskeredskap. I kommittémotion 2020/21:3359 av m.fl. (M) yrkande 20 anförs att Havs- och vattenmyndigheten bör få i uppdrag att utarbeta en nationell förvaltningsplan för vikarsäl i . Kompletterande uppgifter och tidigare behandling Fågeldirektivet innehåller regler till skydd för samtliga fågelarter som förekommer naturligt inom EU, liksom för deras ägg, bon och livsplatser. Enligt direktivet är medlemsstaterna skyldiga att införa ett generellt system för skydd av samtliga fåglar som ska förbjuda att man avsiktligt dödar eller fångar dessa fåglar. Skarven omfattas av detta regelverk. Enligt direktivet får medlemsstaterna dock medge undantag från förbudet av vissa angivna anledningar, om det inte finns någon annan lämplig lösning. Undantag får bl.a. göras av hänsyn till människors hälsa och säkerhet respektive flygsäkerheten, för att förhindra allvarlig skada på gröda, boskap, skog, fiske och vatten eller för att skydda flora och fauna. Fågeldirektivet har genomförts i svensk rätt genom bl.a. bestämmelser i jaktlagen (1987:259) och jaktförordningen (1987:905). Av 23 a och 24 §§ jaktförordningen följer att får fatta beslut om skyddsjakt på skarv om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Beslut om jakt får dock endast fattas med hänsyn till vissa intressen som anges i förordningen, såsom allmän hälsa och säkerhet, eller andra tvingande skäl som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön. Skyddsjakt får även meddelas för att förhindra allvarlig skada på t.ex. fiske, vatten eller annan egendom och för att skydda vilda djur eller växter eller bevara livsmiljöer för sådana djur eller växter. ska enligt 2 § jaktförordningen se över jakttiderna i förordningen. I samband med jakttidsöversynen 2019/2020 (NV-08122-18) föreslog att storskarv ska få jagas på enskilds initiativ vid fasta och rörliga fiskeredskap, fiskodling och utsättningsplatser samt i fredningsområden för fisk. Förslaget gäller under vissa perioder och längre än från boplats för bl.a. skarv. Enligt beviljas skyddsjakt på storskarv i relativt stor omfattning av . För den enskilde skulle förslaget innebära en möjlighet att förebygga skada när behovet uppstår utan särskilt beslut från . Förslaget ligger i linje med strategin för svensk viltförvaltning – att viltförvaltningen aktivt ska bidra till att förebygga skador och andra problem, att regler ska förenklas där det är möjligt samt att beslut ska fattas så nära de människor som berörs som möjligt. Förslaget har remitterats och är under beredning inom . I nationella förvaltningsplan för skarv redogörs för aktuell forskning, den nationella bilden av skarvpopulationen och de konflikter som finns i frågan. I förvaltningsplanen gör bedömningen att skarven uppfyller kriterierna för gynnsam bevarandestatus på det sättet att populationsstorlek och populationstrend varit starkt ökande , att dess geografiska utbredningsområde har utökats mycket kraftigt under , att arten har en mycket livskraftig totalpopulation samt att det finns gott om lämpliga livsmiljöer för häckning och födosök. anför vidare att skarven under överskådlig framtid inte torde vara i behov av ytterligare skydds- eller bevarandeåtgärder. Därför är det enligt inte aktuellt att sätta upp några specifika mål för populationsstorlek. När det gäller frågan om regionala förvaltningsplaner för skarv kan följande noteras. Förvaltningen av skarv är till stora delar ett regionalt ansvar. Det är länsstyrelserna som ansvarar för den regionala förvaltningen av skarv. I den nationella förvaltningsplanen rekommenderar länsstyrelserna att ta fram en förvaltningsplan som tar upp regionala förhållanden. i och i har även tagit fram regionala förvaltningsplaner för skarv. När det gäller forskning anges i förvaltningsplanen att skarven har varit föremål för omfattande forskning under , både nationellt och internationellt. ekologi och populationsutveckling har studerats. Undersökningar har gjorts för att redogöra för skador på fisk och redskap, faktisk påverkan på fiskbestånd och konkurrens med människan och andra arter. Det kvarstår dock väsentliga kunskapsluckor. Bland annat saknas resultat som visar om skarven har påverkan på fiskbestånden och ekosystemen som helhet. I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20) anförde regeringen att dess ambition är att stärka den fria forskningen som forskningspolitiken ska svara mot nationella och globala samhällsutmaningar, bl.a. inom klimat och miljö. Regeringen föreslog bl.a. en förstärkning av forskningsinfrastrukturen inom () med . Vidare kan noteras att regeringen i den forsknings- och innovationspolitiska proposition som presenterades (prop. 2020/21:60) bedömer att det behövs ökade medel för forskning om klimat, biologisk mångfald samt hav och vatten (se även ovan i avsnittet Arbetet för biologisk mångfald). SLU publicerade 2016 rapporten , människa och fisk i (Aqua reports 2016:15). Rapporten var resultatet av en studie som utförts av vid SLU.