bet · H801CU6 · 2021-03-11 00:00:00 — • analysera om de uppgifter som samlas in bör utgöra officiell statistik och i så fall föreslå vilken myndighet som ska vara officiell statistikmyndighet. Förbättrade möjligheter för den enskilde att få ekonomiska skador ersatta Utredaren ska ta ställning till hur enskilda kan få förbättrade möjligheter att få ersättning för sådana ekonomiska skador som har uppstått på grund av ställföreträdares misskötsamhet. Enklare för enskilda att föra fram klagomål och få stöd vid frågor om ställföreträdarskapet Utredaren ska ta ställning till hur det kan underlättas för enskilda att få stöd vid frågor om ställföreträdarskapet och föra fram klagomål. Utökad insyn för den enskilde i ställföreträdarens arbete Utredaren ska överväga om den enskilde bör ges möjlighet till utökad insyn i ställföreträdarens förvaltning. Insatser för en ökad digitalisering • ta ställning till vilka ändringar som behövs för att överförmyndarna, övriga berörda myndigheter och ställföreträdarna i så stor utsträckning som möjligt ska kunna använda sig av digitala hjälpmedel • analysera hur den ökade digitaliseringen i samhället på olika sätt kan underlätta en ställföreträdares möjligheter att hjälpa huvudmannen • överväga om och hur framtidsfullmakter ska kunna upprättas och hanteras elektroniskt. Frågor om att utse gode män för ensamkommande barn Utredaren ska analysera i vilken utsträckning det förekommer ensamkommande barn som har uppehållsrätt i och som har behov av en företrädare och ta ställning till om reglerna om företrädarskap för dessa barn behöver ändras. Behörig överförmyndare och domstol Utredaren ska analysera om reglerna om behörig överförmyndare och domstol när den enskilde inte är folkbokförd i är ändamålsenliga och utifrån sin analys ta ställning till vilka regeländringar eller andra åtgärder som behövs. Utskottet konstaterar att har i uppdrag att se över regelverket för överförmyndare, gode män och förvaltare för att säkerställa att reglerna är moderna och rättssäkra. Som redovisas ovan omfattar uppdraget en mängd olika frågor som utredaren ska ägna särskild uppmärksamhet åt, men utredaren är oförhindrad att överväga även andra närliggande åtgärder om det bedöms lämpligt och möjligt inom den bestämda tidsramen för uppdraget. Utredaren ska lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som behövs, och uppdraget ska redovisas . Utskottet anser mot den bakgrunden att det inte finns skäl för någon åtgärd från sida med anledning av det som anförs i motionerna, och motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om framtidsfullmakter. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående utredningar. Jämför reservation 16 (C) och 17 (L). I kommittémotion 2020/21:2951 av m.fl. (C) yrkande 3 i denna del föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta nödvändiga initiativ för att framtidsfullmakter ska kunna upprättas och hanteras digitalt samt registreras i ett offentligt register. I kommittémotion 2020/21:3248 av m.fl. (L) yrkande 9 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör vidta olika åtgärder som har anknytning till bestämmelserna om framtidsfullmakter. Motionärerna anser att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att enskilda ges möjlighet att upprätta en framtidsfullmakt för åtgärder inom hälso- och sjukvård samt tandvård, med beaktande av dessa frågors särskilda karaktär. I avvaktan på detta bör regeringen ta initiativ till att förtydliga gränsdragningen till hälso- och sjukvård. Regeringen bör också ta nödvändiga initiativ till att framtidsfullmakter ska kunna registreras digitalt i ett nationellt register. I motion 2020/21:2405 av (S) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande till regeringen om att utreda behovet av att utöka tillämpningsområdet för framtidsfullmakter till att omfatta även vård och omsorg. beslutade om lagen (2017:310) om framtidsfullmakter (prop. 2016/17:30, bet. 2016/17:CU11, rskr. 2016/17:221). Lagen, som trädde i kraft , innebär bl.a. följande. En framtidsfullmakt är en fullmakt åt någon att företräda fullmaktsgivaren om han eller hon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälso-tillstånd eller liknande förhållande varaktigt och i huvudsak inte längre har förmåga att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Ekonomiska och personliga angelägenheter kan omfattas av en fram-tidsfullmakt. Åtgärder inom hälso- och sjukvård (enligt hälso- och sjukvårdslagen [2017:30]) samt tandvård (enligt tandvårdslagen [1985:125]) kan dock inte omfattas. Med hälso- och sjukvård avses enligt hälso- och sjukvårdslagen åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador samt även sjuktransporter och omhändertagande av avlidna. Med tandvård avses enligt tandvårdslagen åtgärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan. Inte heller kan en framtidsfullmakt omfatta vissa frågor av utpräglat personlig karaktär som att ingå äktenskap, bekräfta faderskap, upprätta testamente eller liknande. En framtidsfullmakt ska vara skriftlig och undertecknad av fullmaktsgivaren samt bevittnad av två personer. Av fullmakten ska det framgå att det är fråga om en framtidsfullmakt samt vilka angelägenheter som fullmakten avser och vad som i övrigt ska gälla. med den nya lagen infördes i (17 kap.) behörighetsregler för anhöriga till personer som kan ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Behörighetsreglerna skapar en rättslig ram för sådana vardagliga rättshandlingar som många anhöriga redan tidigare brukat utföra. tillkännagivande och tidigare behandling i övrigt lagstiftningsärende om framtidsfullmakter beslutade också, på utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att överväga frågan om upprättande och hantering av elektroniska framtidsfullmakter. I samma lagstiftningsärende behandlade utskottet även motionsyrkanden om att det bör vara möjligt att upprätta en framtidsfullmakt för åtgärder inom hälso- och sjukvård samt tandvård och att gränsdragningen till dessa områden bör förtydligas. Utskottet hänvisade till vad som redovisades i propositionen om att Utredningen om beslutsoförmögna personers ställning i vård, omsorg och forskning föreslagit att det ska införas en möjlighet att utfärda framtidsfullmakter inom hälso- och sjukvård samt tandvård (SOU 2015:80) och att utredningens förslag var föremål för beredning inom . Utskottet ansåg att resultatet av det pågående beredningsarbetet inte borde föregripas genom någon åtgärd från , och motionsyrkandena avstyrktes. följde utskottets förslag. Motsvarande motionsyrkanden om hälso- och sjukvård har härefter behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet stod då fast vid sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte därmed motionsyrkandena. I samma betänkande behandlades även ett motionsyrkande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som skapar utrymme för att registrera elektroniskt upprättade framtidsfullmakter. Utskottet fann inte behov av någon åtgärd från sida, mot bakgrund av tillkännagivande om elektroniska framtidsfullmakter och att regeringen aviserat en översyn av frågan. Även detta motionsyrkande avstyrktes därför. följde utskottets förslag. Utredningen om beslutsoförmögna personers ställning i vård, omsorg och forskning m.m. Som har berörts ovan föreslår Utredningen om beslutsoförmögna personers ställning i vård, omsorg och forskning i sitt betänkande Stöd och hjälp till vuxna vid ställningstaganden till vård, omsorg och forskning (SOU 2015:80) att det ska införas en möjlighet att utfärda framtidsfullmakter inom bl.a. hälso- och sjukvård samt tandvård. I ett frågesvar om lagstiftning om patienter med bristande beslutsförmåga i hälso- och sjukvården (fr. 2020/21:555) anförde statsrådet bl.a. följande: Förslag till lagstiftning om under vilka förutsättningar som vård kan ges en person som på grund av långvarigt nedsatt beslutsförmåga inte själv kan ge sitt samtycke lämnades i betänkandet Stöd och hjälp till vuxna vid ställningstaganden till vård, omsorg och forskning (SOU 2015:80). Utredningens förslag möttes under remitteringen av ett blandat mottagande. lämnades ett nytt förslag till lagstiftning i betänkandet Framtidens teknik i omsorgens tjänst (SOU 2020:14). Betänkandet har remitterats och frågan bereds nu vidare i . Som framgår av det föregående avsnittet om överförmyndare, gode män och förvaltare fattade regeringen beslut om kommittédirektiven Ställföreträdarskap att lita på – en översyn av reglerna om gode män och förvaltare (dir. 2019:44). I uppdraget ingår att överväga om och hur framtidsfullmakter ska kunna upprättas och hanteras elektroniskt. Regeringen anför i denna del att det är positivt om handlingar kan hanteras elektroniskt i så stor utsträckning som möjligt. Det finns därför skäl att i detta sammanhang närmare undersöka om och hur elektroniska framtidsfullmakter skulle kunna fungera och i vilka avseenden som det nuvarande regelverket behöver anpassas för att en sådan utveckling ska vara möjlig. Även frågan om ett register aktualiseras. Uppdraget ska redovisas . Genom uppdraget i denna del anses tillkännagivande om framtidsfullmakter slutbehandlat. När det gäller frågan om digital hantering av framtidsfullmakter och ett register konstaterar utskottet att har i uppdrag att överväga om och hur framtidsfullmakter ska kunna upprättas och hanteras elektroniskt. Även frågan om ett register aktualiseras enligt kommittédirektiven. Uppdraget ska redovisas . Det finns därför inte något behov av åtgärd från sida i frågan enligt utskottet. När det sedan gäller frågan om tillämpningsområdet för framtidsfullmakter samt gränsdragningen till hälso-och sjukvård konstaterar utskottet följande. Det som ligger utanför fullmaktshavarens behörighet är att samtycka till eller på andra sätt ta ställning till olika hälso- och sjukvårdsåtgärder eller tandvårdsåtgärder för fullmaktsgivarens räkning. Som anges i hälso- och sjukvårdslagen handlar det om åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador samt även sjuktransporter och omhändertagande av avlidna. Som anges i tandvårdslagen handlar det om åtgärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan. Utskottet anser inte att det finns skäl för att ta initiativ till någon åtgärd när det gäller frågan om gränsdragningar. Vidare är frågan om en möjlighet att utfärda framtidsfullmakter inom bl.a. hälso- och sjukvård samt tandvård fortfarande föremål för beredning, i enlighet med vad som redovisas ovan om Utredningen om beslutsoförmögna personers ställning i vård, omsorg och forskning. Utskottet står fast vid sitt tidigare ställningstagande att resultatet av det pågående beredningsarbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från . Därmed bör samtliga motionsyrkanden avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av regelverket för dödförklaring. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 18 (M). I kommittémotion 2020/21:3103 av m.fl. (M) yrkande 19 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över lagstiftningen om dödförklaring. Motionärerna pekar på att svenska myndigheter inte tillerkänner vissa länders handlingar bevisvärde i fråga om dödsfall. Det innebär att processen försvåras och fördröjs för de anhöriga. Om en folkbokförd persons civilstånd ändras i samband med dödsfall i utland-et, ska det registreras i folkbokföringsdatabasen. Den begärda ändringen måste då styrkas genom handlingar eller annan utredning. Om underlaget är bristfälligt eller oklart, görs ingen registrering i folkbokföringen. Den som fått avslag på sin ansökan om ändring av civilstånd eller registrering av dödsfall i folkbokföringen kan ansöka om dödförklaring av personen som uppges ha dött. Dödförklaringsärendena handläggs av en särskild nämnd inom . Bestämmelser om dödförklaring finns i lagen (2005:130) om dödförklaring, som är tillämplig på försvunna personer som kan befaras vara döda. Av lagen framgår att om det är utrett att den försvunne är död, får han eller hon dödförklaras (2 §). Om det inte är utrett att den försvunne är död men det med hänsyn till omständigheterna kring försvinnandet och vad som i övrigt är känt finns en hög grad av sannolikhet för att han eller hon är död, får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (3 § första stycket). Om försvinnandet har skett i samband med en naturkatastrof eller en stor olycka eller under liknande omständigheter och det finns en mycket hög grad av sannolikhet för att den försvunne är död, får frågan om dödförklaring tas upp (3 § andra stycket). I andra fall (än de som avses i 2 och 3 §§) får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (4 §). Reglerna om dödförklaring innebär en avvägning mellan å ena sidan risken för att en dödförklaring sker trots att den försvunne är vid liv och å andra sidan det behov av en slutpunkt som närstående och andra har utifrån både person-liga, juridiska och ekonomiska synpunkter. Regleringen bygger på att dödförklaring ska kunna ske så snabbt som möjligt utan att rimliga krav på säkerhet eftersätts. (Se prop. 2004/05:88 s. 14 f.) Finansminister anförde i ett frågesvar (fr. 2016/17:44) att det i fråga om personer som uppges ha försvunnit och omkommit i länder med stora brister i det administrativa systemet ofta är svårt att få fram den bevisning som krävs för dödförklaring tidigare än efter försvinnandet. Enligt statsrådet är de negativa juridiska och ekonomiska konsekvenser som det kan innebära för nära anhöriga att en familjemedlem inte kan dödförklaras inte önskvärda. skulle dödförklaringar av personer som i själva verket lever också få mycket negativa följder. Ändringar i lagen om dödförklaring bereds inte inom . Statsrådet framhöll att vissa av de problem som kan uppkomma för de anhöriga kan lösas på annat sätt i väntan på en dödförklaring. Det går t.ex. att utverka ensam vårdnad i domstol eller föra talan om äktenskapsskillnad. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet konstaterade då i likhet med tidigare att reglerna om dödförklaring innebär en avvägning mellan å ena sidan risken för att en dödförklaring sker trots att den försvunne är vid liv och å andra sidan det behov av en slutpunkt som närstående och andra har utifrån både personliga och ekonomiska synpunkter. Regleringen bygger på att dödförklaring ska kunna ske så snabbt som möjligt utan att rimliga krav på säkerhet eftersätts. I väntan på en dödförklaring kan vissa av de problem som kan uppkomma för anhöriga lösas på annat sätt. Det går t.ex. att föra talan om äktenskapsskillnad i domstol. Utskottet fann därmed inte skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionen, och motionsyrkandet avstyrktes därför. följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som utskottet och tidigare gett uttryck för, och motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av bröstarvingars rätt till laglott. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2020/21:1065 begär (M) tillkännagivanden till regeringen om att bör ändras så att testators yttersta vilja ska gälla i fall där det finns ett testamente upprättat (yrkande 1) och om att se över laglottssystemet i syfte att öka respekten för testators vilja (yrkande 2). I motion 2020/21:1529 begär (L) ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att reformera arvsrätten på så sätt att laglotten avskaffas och arvlåtaren fullt ut får bestämma över sin kvarlåtenskap. Liknande förslag om att avskaffa laglotten finns i motionerna 2020/21:2318 av Boriana (M) och 2020/21:3516 av m.fl. (M). Enligt 2 kap. går ett arv i första hand till den avlidnes bröstar-vingar, dvs. barn (eller barnbarn), med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar en make. Hälften av den arvslott som en bröstarvinge har rätt till enligt dessa regler kallas laglott. Bröstarvingen har alltid rätt att få ut laglotten i arv efter arvlåtaren. Skulle arvlåtaren ha testamenterat bort egendom som omfattas av laglottsanspråket, kan bröstarvingen begära jämkning av testamentet inom . Sker inte det, har bröstarvingen förlorat sin rätt. Bröstarvingens laglott skyddas inte bara mot ett testamente utan även mot gåvor som till syftet är att likställa med ett testamente. De flesta länder i har ett laglottssystem av något slag som begränsar arvlåtarens rätt att testamentera. I proposition 1986/87:1 Äktenskapsbalk m.m. föreslog regeringen de regler i 3 kap. om efterlevande makes arvsrätt som gäller . I pro-positionen gjorde regeringen även bedömningen att de nuvarande reglerna om rätt till laglott skulle behållas. I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen (bet. 1986/87:LU18) påminde lagutskottet om att laglottsinstitutet har två syften, nämligen dels att bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap åt hans eller hennes närmaste släktingar, dels att skapa rättvisa mellan bröstarvingarna inbördes och förhindra att arvlåtaren genom testamente i alltför hög grad gynnar någon eller några av dem på de övrigas bekostnad. Enligt utskottets mening kunde det med visst fog hävdas att ingen i dagens samhälle är beroende av ett arv från sina föräldrar för sin försörjning. Utskottet ansåg att laglotten som en ekonomisk garanti därför har mindre vikt numera. Enligt utskottet kunde laglotten dock inte anses ha spelat ut sin roll för bröstarvingarna. Särskilt för särkullbarn har den fortfarande betydelse, och i ett äktenskap där makarna har gemensamma barn kan den ena maken av olika skäl vilja prioritera dessa barn på bekostnad av barn som maken har i ett tidigare äktenskap eller tillsammans med en förälder som han eller hon inte varit gift med. Ett avskaffande av laglottsinstitutet skulle, fortsatte utskottet, innebära att fältet lämnades fritt för makarna att helt utesluta särkullbarnen från arvsrätt. En sådan ordning framstod enligt utskottet inte som tillfredsställande, särskilt med tanke på att barn till föräldrar som inte varit gifta med varandra först fick rätt till arv efter sin far och hans släkt och att denna reform ännu inte helt slagit igenom i den allmänna rättsuppfattningen. För att bibehålla rätten till laglott talade vidare, enligt utskottets mening, att denna är djupt förankrad i det allmänna rättsmedvetandet och att det i detta avseende i princip råder nordisk rättslikhet. På grund av vad som anförts ansåg utskottet att laglottsinstitutet som sådant inte borde avskaffas. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet stod då fast vid sitt tidigare ställningstagande, nämligen att det saknas tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om bröstarvingars rätt till laglott. Motionsyrkandena avstyrktes därför. följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som utskottet och tidigare gett uttryck för, och därför bör motionsyrkandena avslås. Särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 19 (M). I kommittémotion 2020/21:3103 av m.fl. (M) yrkande 17 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av regelverket för särkullbarns respektive efterlevande makes rätt till arv. Enligt motionärerna bör reglerna utvärderas och eventuella behov av moderniseringar utredas. I motion 2020/21:1067 begär (M) ett tillkännagivande till regeringen om att ta initiativ till en ändring i 3 kap. 8 § på så sätt att det inte ska ställas upp något krav på konkret efterarvsrätt för att bestämmelsen ska kunna tillämpas. Allmänt om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt I 3 kap. finns särskilda regler om makars arvsrätt. Reglerna trädde i kraft och hade samband med den nya som trädde i kraft . Reglerna innebär att en make vid den andra makens död tar arv efter honom eller henne framför makarnas gemensamma bröstarvingar. Dessa bröstarvingar ärver i stället den först avlidna maken vid den efterlevande makens död, s.k. efterarv. Om det finns bröstarvingar efter den först avlidna maken som inte också är den efterlevandes barn, s.k. särkullbarn, gäller särskilda regler. Dessa innebär att särkullbarn har rätt att få ut sitt arv efter en avliden förälder. Särkullbarnen kan dock avstå från sin rätt till förmån för den efterlevande maken. Om särkullbarnen avstår sin rätt, blir de berättigade till efterarv på samma sätt som makarnas gemensamma bröstarvingar. Det finns möjlighet för makar att genom testamente begränsa särkullbarnens arvsrätt till förmån för den efterlevande maken. Testamentsrätten begränsas dock på vanligt sätt av särkullbarnens rätt till laglott. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. undersöka om 1988 års ändringar i arvsordningen slagit igenom på det sätt som varit avsett samt utvärdera reformen utifrån den frågeställningen och föreslå de lagändringar som kunde vara motiverade. Uppdraget redovisades 1998 i betänkandet Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110). I betänkandet gjorde utredningen bedömningen att ändringar i arvsordningen verkade överensstämma väl med allmänhetens rättsuppfattning och alltså hade fått önskat genomslag. Särskilt om 3 kap. 8 § Om det vid den efterlevande makens död finns arvsberättigade efter endast en av makarna, gäller enligt 3 kap. 8 § att dessa arvingar ska ärva allt. Bestämmelsen får sin praktiska betydelse i fall där den sist avlidna maken saknar arvingar. Den innebär att Allmänna arvsfonden i en sådan situation inte får del i den sist avlidna makens kvarlåtenskap utan får stå tillbaka för den först avlidnes arvsberättigade släktingar. En förutsättning för arvsrätt enligt 3 kap. 8 § är att släktingen i fråga har en konkret efterarvsrätt enligt samma kapitel (se rättsfallen NJA 1993 s. 145 och NJA 2005 s. 400). Detta innebär att arvingar till den först avlidna maken som vid dennes död fått ut hela sitt arv, vilket vanligen är fallet i fråga om särkullbarn, inte har rätt till arv vid den efterlevande makens död enligt 3 kap. 8 § . Motionsyrkanden om en översyn av regelverket för särkullbarns respektive efterlevande makes rätt till arv har behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet ansåg då, liksom tidigare, att det saknades tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna på området. Motionsyrkandet avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Utskottet anser fortfarande att det inte finns tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Motion 2020/21:3103 (M) yrkande 17 bör därför avslås. Inte heller anser utskottet att förslaget i motion 2020/21:1067 (M), om en ändring i 3 kap. 8 § , ger anledning till någon åtgärd från sida. Även detta motionsyrkande bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om arvsrätt för kusiner. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 20 (SD). I kommittémotion 2020/21:1611 av m.fl. (SD) yrkande 33 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att ta initiativ till att återinföra arvsrätt för kusiner. Enligt motionärerna kan en sådan arvsrätt antas stå bättre i överensstämmelse med den avlidnes vilja än att arvet tillfaller Allmänna arvsfonden. Motionärerna pekar i sammanhanget på att Allmänna arvsfonden har fått kritik för bristande kontroll av att fördelade medel endast går till organisationer som i sin verksamhet respekterar demokratiska värderingar. Enligt regleringen i går arvet i första hand till den avlidnes bröstarvingar (2 kap. 1 §), dvs. barn och deras barn (med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar en make).