bet · H801CU17 · 2021-05-21 00:00:00 — Vikten av att föräldrarna har förmåga att ta gemensamt ansvar måste ses tillsammans med de grundläggande principerna om barnets bästa och barnets rätt till delaktighet. Det handlar, som även och är inne på, om att beakta föräldrarnas förmåga att, när det behövs, sätta barnets behov främst och gemensamt fatta beslut som är till barnets bästa. Vidare framhåller regeringen att om det har förekommit våld eller hot kan det inte läggas en förälder till last att han eller hon inte samarbetar eller tar ett gemensamt ansvar med den andra föräldern i frågor om barnet. Det faktum att förmågan att ta gemensamt ansvar ska beaktas vid bedömningen av om vårdnaden ska vara gemensam eller inte innebär heller inte att föräldrarnas förmåga eller vilja att ta gemensamt ansvar ska vara avgörande för vem av föräldrarna som ska ges ensam vårdnad i de fall gemensam vårdnad inte är aktuell. Frågan om gemensam vårdnad mot föräldrars vilja När det gäller den nya regleringen om gemensam vårdnad mot föräldrarnas vilja anför regeringen i propositionen bl.a. följande (s. 74 f.): Barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge (6 kap. 2 a § ). Det gäller dock med en begränsning. kan domstolen döma till gemensam vårdnad om en förälder motsätter sig det, men inte om båda föräldrarna gör det (6 kap. 5 § andra stycket). I ett sådant fall måste domstolen ge den ena föräldern ensam vårdnad, även om domstolen skulle bedöma att den vårdnadsformen inte är till barnets bästa. Utredningen föreslår att det ska bli möjligt för domstolen att besluta om gemensam vårdnad också i en sådan situation. Enligt regeringen är det en brist att föräldrarnas inställning kan hindra valet av en vårdnadsform även om domstolen kommer fram till att den skulle vara det bästa för barnet. Det är också tveksamt om regleringen i detta avseende kan anses fullt ut förenlig med vad , som gäller som lag i , stadgar om att barnets bästa ska beaktas i första hand (se även SOU 2020:63 s. 767 och 768). Den ändring som utredningen föreslår innebär att domstolen alltid i fråga om vårdnaden ska besluta utifrån vad som bedöms vara barnets bästa. Mot detta invänder flera remissinstanser, bl.a. , att det i princip aldrig kan vara till barnets bästa att föräldrarna har gemensam vårdnad om ingen av dem vill det. Regeringen delar inte den uppfattningen. Det är förvisso så att föräldrarnas inställning kan spegla en avsaknad av förmåga att ta ett gemensamt ansvar för barnet. Avsikten med att ge domstolen en möjlighet att besluta om gemensam vårdnad även när båda föräldrarna motsätter sig det skulle emellertid inte vara att återinföra eller ens närma sig en presumtion för gemensam vårdnad, utan att markera att det alltid är barnets bästa som i varje enskilt fall ska vara avgörande – inte föräldrarnas inställning i målet. Föräldrar ska, som är inne på, kunna komma överens i olika frågor om sina barn, även om det handlar om att de är överens om att en av dem bör ha ensam vårdnad. är det viktigt att betona att alla sådana överenskommelser ska prövas av domstolen för att säkerställa att de är till barnets bästa. Det är i sammanhanget viktigt att komma ihåg att redan möjligheten att döma till gemensam vårdnad mot en förälders vilja måste användas med stor försiktighet och lyhördhet (se prop. 2005/06:99 s. 51). Regeringen vill också understryka att det självfallet är så att det i en situation där det förekommit våld eller andra former av övergrepp från en förälders sida i princip alltid är bäst för barnet att den föräldern inte får del i vårdnaden. Det är, vilket även några remissinstanser är inne på, knappast möjligt att tillgodose barnets behov av trygghet och omsorg inom ramen för en gemensam vårdnad om den ena föräldern gör sig skyldig till övergrepp mot den andra föräldern eller någon annan i familjen. Utrymmet att besluta om gemensam vårdnad när båda föräldrarna motsätter sig den vårdnadsformen kommer med den föreslagna ändringen alltså i praktiken att vara litet. Domstolen måste, som också framhåller, beakta vilka konsekvenser det kan få för ett barn om föräldrarna inte klarar av att utöva vårdnaden gemensamt. Enbart det faktum att föräldrarna inte har angett några skäl för sin inställning, kan – som också påpekas av flera remissinstanser – inte vara tillräckligt för att det ska komma i fråga att mot båda föräldrarnas vilja besluta om gemensam vårdnad. För att ett sådant beslut ska kunna meddelas måste det – i det enskilda fallet – anses vara till barnets bästa. Det innebär att det kommer att krävas att det av omständigheterna i målet tydligt framgår att föräldrarna i praktiken har förmåga att ta gemensamt ansvar i frågor som måste lösas. Det kan, som t.ex. kommun lyfter fram, handla om situationer där de meningsskiljaktigheter som finns rör annat än sådant som är direkt kopplat till vårdnadsansvaret – som föräldrarna båda värnar barnets bästa och där de, trots att de misstror varandra, visar prov på att de kan fatta nödvändiga beslut tillsammans. Beslut om gemensam vårdnad mot båda föräldrarnas vilja kommer därför främst att kunna komma i fråga i situationer där föräldrarna redan har gemensam vårdnad och domstolen anser att det är bäst för barnet att den gemensamma vårdnaden består. Det kan dock inte uteslutas att det även i andra situationer kan vara tydligt att det är bäst för barnet om föräldrarna ges gemensam vårdnad. Mot denna bakgrund anser regeringen således att det bör införas en möjlighet för en domstol att – när det bedöms vara bäst för barnet – besluta om gemensam vårdnad även om båda föräldrarna motsätter sig det. När det först gäller presumtion i vårdnadsfrågan konstaterar utskottet att lagregleringen på området inte innebär någon presumtion för vare sig gemensam eller ensam vårdnad. En prövning måste i stället alltid göras av omständigheterna i det enskilda fallet och med beaktande av de kriterier som lagen ställer upp. Utskottet finner inte skäl att ta något initiativ till ändringar i denna del. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska det, liksom tidigare, fästas avseende särskilt vid dels risken för att barnet eller någon annan i familjen far illa, dels barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Vidare ska vid bedömningen av huruvida vårdnaden ska vara gemensam eller inte särskilt avseende fästas vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och ta ett gemensamt ansvar i frågor om barnet. Regeringen framhåller i propositionen att om det har förekommit våld eller hot kan det inte läggas en förälder till last att han eller hon inte samarbetar eller tar ett gemensamt ansvar tillsammans med den andra föräldern i frågor om barnet. Det faktum att förmågan att ta gemensamt ansvar ska beaktas vid bedömningen av om vårdnaden ska vara gemensam eller inte innebär heller inte att föräldrarnas förmåga eller vilja att ta gemensamt ansvar ska vara avgörande för vem av föräldrarna som ska ges ensam vårdnad i de fall gemensam vårdnad inte är aktuell. Utskottet finner inte anledning att ta något initiativ i syfte att ändra dessa kriterier. När det sedan gäller frågan om gemensam vårdnad mot föräldrars vilja innebär den nya regleringen att domstolen ska kunna besluta om gemensam vårdnad även om båda föräldrarna motsätter sig den vårdnadsformen – dvs. när detta bedöms vara bäst för barnet. kunde gemensam vårdnad beslutas endast mot den ena förälderns vilja. Som har framhållits i tidigare förarbeten, och som även framhålls av regeringen i detta lagstiftningsärende, måste redan möjligheten att döma till gemensam vårdnad mot en förälders vilja användas med stor försiktighet och lyhördhet. Regeringen understryker också att det självfallet är så att det i en situation där det förekommit våld eller andra former av övergrepp från en förälders sida i princip alltid är bäst för barnet att den föräldern inte får del i vårdnaden. Det är enligt regeringen knappast möjligt att tillgodose barnets behov av trygghet och omsorg inom ramen för en gemensam vårdnad om den ena föräldern gör sig skyldig till övergrepp mot den andra föräldern eller någon annan i familjen. Regeringen framhåller vidare att utrymmet att besluta om gemensam vårdnad när båda föräldrarna motsätter sig den vårdnadsformen i praktiken kommer att vara litet. Det kommer att krävas att det tydligt framgår av omständigheterna i målet att föräldrarna i praktiken har förmåga att ta gemensamt ansvar i frågor som måste lösas. Det kan handla om situationer där de meningsskiljaktigheter som finns rör annat än sådant som är direkt kopplat till vårdnadsansvaret – som föräldrarna båda värnar barnets bästa och, trots att de misstror varandra, visar prov på att de kan fatta nödvändiga beslut tillsammans. Beslut om gemensam vårdnad mot båda föräldrarnas vilja kommer därför enligt regeringen främst att kunna komma i fråga i situationer där föräldrarna redan har gemensam vårdnad och domstolen anser att det är bäst för barnet att den gemensamma vårdnaden består. Utskottet ser mot bakgrund av det anförda heller inte skäl för någon åtgärd när det gäller frågan om gemensam vårdnad mot föräldrars vilja. Därmed bör samtliga motionsyrkanden avslås. Vissa frågor om vårdnad och umgänge vid våld i familjen Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om vissa frågor om vårdnad och umgänge vid våld i familjen. Utskottet hänvisar bl.a. till den nya regleringen om tillfälliga vårdnadshavare samt pågående och aviserat arbete på området. Jämför reservation 13 (C) och 14 (L). I kommittémotion 2020/21:2951 av m.fl. (C) föreslås flera tillkännagivanden om vårdnad och umgänge vid våld i familjen. Motionärerna anser att rättsläget behöver klargöras när det gäller hanteringen och värderingen av anklagelser om våld och övergrepp som förs fram i vårdnads-, boende- och umgängesmål (yrkande 21). Rättsläget behöver enligt motionärerna också klargöras när en förälder tar med barnet till ett skyddat boende, såsom vad som ska gälla i förhållande till den andra föräldern i fråga om t.ex. umgänge (yrkande 29). Dessutom anser motionärerna att en förälder som uppsåtligen har dödat den andra föräldern automatiskt ska förlora vårdnaden om sina barn (yrkande 22). I kommittémotion 2020/21:3275 av m.fl. (L) yrkande 25 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att umgängesrätten med en förälder ska begränsas i större utsträckning i avvaktan på en grundligare utredning när det i ett mål om t.ex. vårdnad kommer fram uppgifter som tyder på våld mot barnet. I kommittémotion 2020/21:3938 av m.fl. (L) yrkande 7 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att en förälder som döms för mord på barnets andra förälder undantagslöst ska mista vårdnaden. I motion 2020/21:1400 yrkande 2 begär och Kopparklint (båda M) ett tillkännagivande till regeringen om att följa upp domstolarnas riskbedömningar i vårdnadsmål. I motion 2020/21:1538 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör lägga fram ett lagförslag som innebär att en förälder som har utövat dödligt våld mot den andra föräldern ska förlora vårdnaden om sitt barn. Motsvarande förslag läggs fram i motionerna 2020/21:2620 av (M) och 2020/21:3379 av m.fl. (SD). I motion 2020/21:2085 av och (båda S) föreslås ett tillkännagivande till regeringen dels om att se över lagstiftningen om våldsutövande föräldrars rätt till vårdnad, dels om att befästa domstolarnas skyldighet att göra en dokumenterad riskbedömning i mål om vårdnad. Den nya regleringen om tillfälliga vårdnadshavare Den nya regleringen om tillfälliga vårdnadshavare innebär bättre förutsättningar för en snabb vårdnadsöverflyttning när en förälder uppsåtligen har dödat eller allvarligt skadat den andra föräldern. Vårdnadsöverflyttning vid allvarligt våld i familjen I propositionen redovisas att några remissinstanser anser att det bör vara obligatoriskt med en vårdnadsöverflyttning när det har förekommit allvarligt eller dödligt våld i familjen eller att en vårdnadsöverflyttning rent av bör ske automatiskt. Regeringen konstaterar i den delen att alla frågor om vårdnad måste avgöras med barnets bästa för ögonen. Det måste, som framhåller, alltid kunna göras en individuell bedömning utifrån vad som har hänt i det specifika fallet och utifrån barnets bästa. Ett förfarande som innebär att en förälder fråntas vårdnaden kan inte heller särskiljas från frågan om vem som ska utses till vårdnadshavare i stället, vilket också det kräver att det görs en bedömning i det enskilda fallet. En obligatorisk eller automatisk vårdnadsöverföring skulle vidare behöva kopplas till någon objektivt konstaterbar omständighet, närmast till hands ett avgörande i ett brottmålsförfarande. Det är dock angeläget med en konstruktion som inte riskerar att begränsa eller fördröja möjligheten att agera och som inte skapar osäkerhet kring vad som ska gälla om en sådan omständighet skulle ändras. Som utredningen är inne på kan det enligt regeringen inte heller uteslutas att en regel om obligatorisk eller automatisk vårdnadsöverflyttning, där det inte finns utrymme att ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, skulle kunna stå i strid med – utöver åtagandena enligt – rätten till familjeliv enligt (artikel 8). Regeringen anför vidare att en vårdnadshavare som avsiktligen dödar eller allvarligt skadar den andra vårdnadshavaren så gott som alltid är olämplig som vårdnadshavare, och en ändring i vårdnaden ska då göras. Prövningen måste dock, som utredningen föreslår, göras med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet. Genom systemet med tillfälliga vårdnadshavare skapas förutsättningar för en snabb vårdnadsöverflyttning. Handläggningsstöd för familjerätternas riskbedömningar I propositionen redovisas att regeringen gav MFoF i uppdrag att ta fram ett handläggningsstöd för socialnämndernas arbete med riskbedömningar i ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Som bakgrund till uppdraget anges att i drygt en tredjedel av de domar meddelade efter en huvudförhandling – alltså där föräldrarna inte kom överens – som vårdnadsutredning tog del av under sitt arbete förekom uppgifter om våld. Utredningen lyfte behovet av bättre riskbedömningar när det förekommer uppgifter om våld eller andra övergrepp i mål om vårdnad, boende och umgänge. Uppdrag att kartlägga domstolarnas riskbedömningar Regeringen anför att det behövs ökad kunskap om hur uppgifter om övergrepp av en förälder mot den andra föräldern eller ett barn behandlas i mål om vårdnad, boende eller umgänge. Regeringen har därför gett i uppdrag att utifrån en genomgång av domar i mål om vårdnad, boende eller umgänge kartlägga i vilken utsträckning och på vilket sätt uppgifter om våld eller andra övergrepp av en förälder mot den andra föräldern eller en partner eller ett barn framförs i sådana mål samt i vilken grad uppgifterna beaktas i domarna. I uppdraget ingår bl.a. att belysa om domstolen har redovisat vilka överväganden som gjorts i fråga om risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller på annat sätt far illa (dvs. gjort en riskbedömning) och vad utfallet av riskbedömningen i så fall var, vilken typ av övergrepp som gjorts gällande och vilken utredning som lagts fram till stöd för uppgifterna. Myndigheten ska vidare belysa om barnet har kommit till tals och om barnets åsikter beaktats, hur ett barns vistelse på skyddat boende påverkar utgången i målet och i vilken utsträckning det förekommer att en domstol, med hänvisning till att en förälder inte tillgodoser barnets behov av en nära och god kontakt med den andra föräldern, gör en ändring i vårdnaden eller boendet för barnet. ska särskilt belysa i vilken utsträckning en sådan ändring innebär att vårdnad eller boende flyttas från den förälder som lämnat uppgifter om våld eller andra övergrepp till den andra föräldern, och vilken bedömning domstolen i dessa fall gjort av förälderns uppgifter. Uppdraget ska redovisas till regeringen . Uppdrag om kunskapsstöd om barn i skyddat boende Regeringen redovisar i propositionen att den i regleringsbrevet gav i uppdrag att ta fram ett kunskapsstöd för berörda aktörer, t.ex. familjerätter, ombud och domstolar, om behoven hos barn som har bevittnat våld och som vistas i skyddat boende. Uppdraget ska redovisas till regeringen . Kommande utredning om våldsutsatta barn m.m. Regeringen anför i propositionen att det finns mer att göra för dem som utsätts för våld i nära relationer och särskilt för barn som utsätts för eller bevittnar våldet. Ett barn har rätt till båda sina föräldrar, men detta får enligt regeringen inte innebära att barnet måste leva med eller umgås med en förälder under alla förhållanden. Ett barn har också rätt att inte bli utsatt för våld, övergrepp eller annan kränkande behandling. Regeringen har mot den bakgrunden för avsikt att ge en utredare i uppdrag att bl.a. överväga behovet av lagändringar för att säkerställa att ett barn som har utsatts för våld av en förälder inte mot sin vilja måste träffa den föräldern. Vidare beslutade regeringen om lagrådsremissen Barn som bevittnar brott. För att stärka det straffrättsliga skyddet för barn som bevittnar våld och andra brottsliga gärningar föreslår regeringen att det införs ett nytt gradindelat brott, barnfridsbrott, som innebär att det blir straffbart att utsätta ett barn för att bevittna vissa brottsliga gärningar, såsom vålds- och sexualbrott, i nära relation. Synliggörandet av barn och de konsekvenser som våld i nära relationer får för barn kan enligt regeringen förväntas skapa en ökad medvetenhet om hur barn påverkas av våld, även när våldet är riktat mot någon annan i familjen. (Lagrådsremissen har sedermera resulterat i proposition 2020/21:170 Barn som bevittnar brott.) Dessutom pågår det enligt regeringen inom ett arbete med att ta fram direktiv till en särskild utredare som ska utarbeta en strategi för att förebygga och motverka våld mot barn. (Kommittédirektiv om en sådan nationell strategi för att förebygga och bekämpa våld mot barn beslutades .) När det gäller frågan om vårdnadsöverflyttning vid dödligt våld i familjen konstaterar utskottet att det nya systemet med tillfälliga vårdnadshavare skapar förutsättningar för en snabb vårdnadsöverflyttning i sådana situationer. Som också regeringen framhåller är en vårdnadshavare som avsiktligen dödar eller allvarligt skadar den andra vårdnadshavaren så gott som alltid olämplig som vårdnadshavare, och en ändring i vårdnaden ska då göras. Prövningen måste dock göras med utgångpunkt i omständigheterna i det enskilda fallet och med barnets bästa för ögonen. Det måste, som även understryker, alltid kunna göras en individuell bedömning utifrån vad som har hänt i det specifika fallet och utifrån barnets bästa. Ett förfarande som innebär att en förälder fråntas vårdnaden kan inte heller särskiljas från frågan om vem som ska utses till vårdnadshavare i stället, vilket också det kräver att det görs en bedömning i det enskilda fallet. Utskottet ser därför inte skäl för någon åtgärd för obligatorisk eller automatisk vårdnadsöverflyttning. Därmed bör motionerna 2020/21:1538 (M), 2020/21:2620 (M), 2020/21:2951 (C) yrkande 22, 2020/21:3379 (SD) och 2020/21:3938 (L) yrkande 7 avslås. Mot bakgrund av pågående uppdrag att kartlägga domstolarnas riskbedömningar och om kunskapsstöd i fråga om barn i skyddat boende samt kommande utredning om våldsutsatta barn är utskottet heller inte berett att ta något initiativ med anledning av övriga motionsyrkanden. Även dessa motionsyrkanden bör därför avslås. Vårdnad och umgänge i förhållande till bl.a. sociala föräldrar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om vårdnad och umgänge i förhållande till bl.a. sociala föräldrar. Utskottet hänvisar till en pågående utredning. Jämför reservation 15 (M, C, L) och 16 (SD, KD). I partimotion 2020/21:2774 av m.fl. (KD) yrkande 42 begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska verka för att barn även i fortsättningen ska kunna ha högst två vårdnadshavare. I kommittémotion 2020/21:2951 av m.fl. (C) yrkande 15 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att det bör göras en översyn av barns rätt till umgänge med någon som är att betrakta som en viktig social förälder för att säkerställa den rätten. I kommittémotion 2020/21:3103 av m.fl. (M) yrkande 7.2 i denna del föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör låta utreda hur nära anhöriga till ett barn kan få bättre möjligheter att umgås med barnet. Det kan handla om mor- eller farföräldrar, bonusföräldrar eller andra anhöriga som är viktiga för barnets utveckling. I kommittémotion 2020/21:3275 av m.fl. (L) yrkande 19 föreslås ett liknande tillkännagivande till regeringen om att säkerställa barns rätt till umgänge med andra vuxna än en förälder. Samma förslag finns i kommittémotion 2020/21:3938 av m.fl. (L) yrkande 6. I motion 2020/21:2667 föreslår (L) ett tillkännagivande till regeringen om att stärka barns rätt till umgänge med personer som är viktiga för dem. I motion 2020/21:1016 begär (C) ett tillkännagivande om att regeringen bör låta utreda en ändring i som innebär att ett barn kan ha fler än två vårdnadshavare. Motsvarande förslag om fler än två vårdnadshavare läggs fram i motionerna 2020/21:1713 av (M) och 2020/21:2130 av m.fl. (S). Regleringen om umgänge med andra än rättsliga föräldrar Enligt har barnets vårdnadshavare ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan än en förälder som står barnet särskilt nära tillgodoses så långt som möjligt (6 kap. 15 § tredje stycket). Det kan vara fråga om t.ex. mor- och farföräldrar, andra släktingar, familjehemsföräldrar eller en styvförälder. I den utsträckning ett bristande umgänge beror på att vårdnadshavaren inte tar sitt ansvar är det en viktig uppgift för att försöka få vårdnadshavaren att se till barnets behov. Om detta inte lyckas får domstolen på talan av socialnämnden besluta om umgänge mellan barnet och någon annan än en förälder (6 kap. 15 a § andra stycket). Vid bedömningen av om en sådan talan ska föras ska socialnämnden särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina mor- och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. Regeringen redovisar i propositionen att utredningen har övervägt om talerätten i fråga om barns umgänge med någon annan än en förälder bör utvidgas och kommit fram till att det även fortsättningsvis endast bör vara socialnämnden som är behörig att väcka en sådan talan. De flesta remissinstanser har inte någon annan uppfattning. Ett par remissinstanser invänder mot detta och förordar en egen talerätt för närstående. En remissinstans lyfter också det faktum att det inte går att överklaga en socialnämnds beslut att inte väcka talan om umgänge. Regeringen konstaterar att eftersom utredningen inte lämnat några förslag i frågan är det inte möjligt att överväga en ändring inom ramen för detta lagstiftningsärende. Det är dock enligt regeringen angeläget att socialnämnderna är medvetna om det ansvar de har för barnets rätt till umgänge med andra närstående och att socialnämnderna beaktar att många barn lever i andra familjekonstellationer än traditionella kärnfamiljer. Regeringen pekar också i sammanhanget på att den gav en särskild utredare i uppdrag att överväga vissa ändringar av de familjerättsliga reglerna bl.a. i förhållande till s.k. sociala föräldrar. I direktiven uttalas att utredaren ska ta ställning till om förutsättningarna för barn att upprätthålla en relation med sina sociala föräldrar efter separation eller en förälders dödsfall behöver förbättras (dir. 2020:132). Inom ramen för uppdraget kan det bli aktuellt att överväga bl.a. olika sätt att förbättra förutsättningarna för ett barn att ha umgänge med sin sociala förälder. vårdnadsutredning förklarade i betänkandet Se barnet! (SOU 2017:6) att det inte ingått i uppdraget att göra någon djupare kartläggning av hur bestämmelserna i 6 kap. 15 a § om barns rätt till umgänge med någon annan än en förälder tillämpas. Utredningen valde dock att åtminstone något undersöka om talerätten i detta avseende bör utvidgas.