bet · H801SoU19 · 2021-02-04 00:00:00 — Konsekvenserna av detta blir såklart många, men den största var givetvis att fick lämna den familj som han såg som sin egen. Både det gamla familjehemmet och det nya har fått frågan om de kan tänka sig att bli särskilt förordnade vårdnadshavare för , men de vågar inte av rädsla för att stå ensamma i rättsliga processer mot föräldrar. Vi tror att de flesta socialtjänster känner igen situation. Något eller några sådana här ärenden finns på vartenda socialkontor. Trots att vi vårdar ett barn enligt LVU har vi inte möjlighet att fullt ut ge barnet skydd och trygghet. Vad hade då kunnat göra skillnad för ? Först tänker vi på att familjehem borde ha lite bättre förutsättningar att sköta den dagliga omsorgen om honom även när det omfattar kontakter med till exempel hälso- och sjukvård och skola. Familjehem möter ganska mycket byråkrati när de agerar som socialnämndens förlängda arm och i vårdnadshavarnas ställe, och det händer ganska ofta att fullmakter och intyg ifrågasätts när familjehem ska hämta ut medicin eller få inloggningsuppgifter till en skolplattform. kan akuta situationer uppstå där fullmakter helt enkelt inte har hunnit upprättas. Vi skulle alltså vilja att det med beslutet om familjehemsvård också ska följa mandat för familjehem att agera som föräldrar. Vi behöver alltså underlätta och skapa förutsättningar för familjehemmen både i vardagen och när det gäller villkor och ersättningar. Privata aktörer som kan erbjuda sina familjehem högre ersättningar och mer stöd är en utmaning för kommunerna , och det bidrar till en konkurrens om familjehemmen, som, som ni vet, är svåra att hitta. Vi behöver ge familjehem det stöd de behöver för att orka finnas kvar för barn som . När barn vårdas enligt LVU behöver vi ändå komma överens med föräldrarna om umgänge. Vi har alltså å ena sidan ett barn, där man har bedömt att barnets hälsa och utveckling riskerar att fara illa om han eller hon bor kvar med föräldrarna, och å andra sidan föräldrar som fortfarande har ett väldigt stort inflytande när det gäller hur de ska träffa sitt barn. Annars krävs ytterligare beslut i socialnämnd eller eventuellt i domstol. Det ligger i sakens natur att det är svårt att komma överens om umgänge när beslut fattas om LVU. Vi vet att placerade barn i regel har behov av kontakt med sina föräldrar. Men det är viktigt att ha med sig att vissa av barnen också är rädda för sina föräldrar. Umgänget kan vara förknippat med oro, stress och lojalitetskonflikter. Vi menar att föräldrarätten här är för stark, och vi skulle önska en förskjutning från föräldrars rätt till barnets bästa, till exempel att det endast skulle krävas ett särskilt beslut om umgänget när det är fråga om total umgängesbegränsning. Föräldrar har obegränsade möjligheter att begära att LVU-vården ska upphöra och göra en så kallad hemtagningsbegäran. Dessa återkommande processer blir barnet delaktigt i. Vi pratar mycket om att barn ska vara delaktiga, men detta är den negativa konsekvensen av det, för det skapar ofta oro och otrygghet. kan aldrig vara säker på att han ska få bo kvar i sitt familjehem. Jag vill verkligen betona att vi vet att det oftast är viktigt för barnet att ha kontakt med sina föräldrar, men det behöver ske på ett tryggt och gynnsamt sätt. Därför skulle vi som socialtjänst hellre vilja lägga tid och resurser på att försöka samarbeta med föräldrarna och stötta dem i att bli bättre föräldrar och framför allt få tid till att skapa relationer med barnen och följa deras vård. Vi menar att det skulle vara bra att begränsa hur ofta hemtagningsbegäran kan göras. Som det ser ut sker föräldrarnas rätt på bekostnad av barnets trygghet och stabilitet. Frågan om vårdnadsöverflyttning har varit uppe här . Som vi ser det är den vanligaste anledningen till att det inte blir vårdnadsöverflyttningar att familjehem säger nej. De vill inte stå ensamma i kontakten med barnets föräldrar. Det kan till exempel handla om att man ska komma överens om umgänge. Det kan också handla om att man inte vill stå ensamma i framtida rättsprocesser när föräldrar kanske vill stämma för att få tillbaka vårdnaden igen. Familjehemmen vill heller inte förlora det stöd de har haft från . Även om det i och för sig är möjligt att erbjuda stöd även efter en vårdnadsöverflyttning är det ganska otydligt vilket stöd det kan bli fråga om och hur det kan ges. Även stöd skulle man ju vilja fortsätta ge, men oftast avslutas alla insatser i samband med en vårdnadsöverflyttning. Slutligen har vi uppföljningen efter hemflytt. Det finns ju barn som faktiskt flyttar hem till sina föräldrar igen – många gör det, och vi vet att placerade barn är en särskilt utsatt grupp. Forskning visar att denna grupp löper risk att utvecklas ogynnsamt som vuxna, och därför har ett särskilt ansvar för dessa barn när de lämnar samhällsvården. Utifrån detta ser vi att det skulle vara bra om vi kunde få fortsätta att följa upp dessa barn en period efter avslutad placering. finns det en möjlighet att göra det om det finns oro för barnet, men vi skulle vilja att den förlängdes och att detta gällde alla barn, oavsett om hemflytten är planerad eller oplanerad – detta för att säkra att barnets situation fortsätter att utvecklas positivt. , : Tack för att vi har fått komma hit. Både och jag känner oss glada och hedrade över att vi får vara här . Jag heter och arbetar som enhetschef på i , en ganska liten kommun i med 14 000 invånare. Jag har jobbat länge med familjehemsplacerade barn. Det har blivit , först som socialsekreterare och som enhetschef. , : Jag heter och jobbar i som chef på familjehemsenheten där. Vi är inbjudna att tala utifrån myndighetens perspektiv. när jag till exempel har suttit i rätten och företrätt nämnden har jag tänkt att vi alltid talar utifrån barnets perspektiv. Det är ju barnets röst som vi vill företräda. Vi har inget annat för ögonen. Men med en starkare barnrätt och ett tydligare fokus på barnets bästa får vi också mer mandat att föra barnets talan. Vi har väntat på denna lagändring, som initierades , och vi är väldigt glada över att det nu är på gång. Det är komplexa frågor, men vi jobbar med att bedöma vad som är barnens bästa. Vi kommer naturligtvis att upprepa en del som redan är sagt här. Vi har hört så många kloka tankar och förslag. Jag tror att det mesta redan är sagt, men då kan vi passa på att betona det ytterligare. , , och , : är nu lag, och ändå är föräldrarätten starkare än barnrätten i vår lagstiftning. Det känner vi att vi måste ändra på. När vi från sida placerar barn vill vi göra det för så som möjligt. Vi vill ju att barnen ska kunna återvända hem om det är det bästa. Ofta har vi jobbat väldigt hårt och länge för att undvika placering, men återförening är inget som ska ske till varje pris utan när det är bäst för barnet. Om det är bäst för barnet att stanna kvar i familjehemmet ska det få göra det, oavsett om det finns LVU-grunder eller inte. Där behövs en ändring i LVU, precis som har nämnts här. Vi vill särskilt lyfta fram det som gäller små barn eller barn som har varit placerade sedan de var mycket små. Vi har inte mycket tid på oss då. Föräldrar har inte mycket tid på sig. Vi talar om återförening inom rimlig tid eller stöd till föräldrar att bli bra umgängesföräldrar och behålla en bra relation. Där behövs det mer stöd till biologiska föräldrar, men vi får inte glömma barnets övriga biologiska nätverk. Det finns syskon, mormödrar och farmödrar. Det är ganska många personer som barnet har möjlighet att ha goda relationer till resten av sitt liv. Vi vet att om alla vuxna runt ett placerat barn samarbetar bra mår barnet bättre och placeringen fungerar bättre. Vi på behöver bli ännu bättre på detta och få de förutsättningar som behövs. Delaktighet behövs för barnets bästa, men delaktigheten måste också komma den biologiska familjen och nätverket till godo. Vi har funderat mycket på barnets rätt genom hela placeringstiden. Vi har tankar om att det kanske behövs en barnrättsperson till varje placerat barn, för barnet står ganska ensamt rent juridiskt. Det finns en advokat vid LVU-mål, men inte genom hela placeringen. Vi på ska arbeta för barnets bästa, men hur säkerställs att vi gör det och att vi gör rätt bedömning? Hur vet vi att en omplacering är det bästa? Det prövas ju inte alltid rättsligt, och då har barnet inget juridiskt biträde. Vi ska alltid verka för att barnet ska kunna bo med sina föräldrar, och det gör vi med ett flertal olika insatser. Men samhället har också det yttersta ansvaret för att skydda barn som far illa. Och när vi har gått in med LVU-vård gör vi kontinuerligt bedömningar av om den kan upphöra eller om behovet kvarstår. Men, som våra kollegor var inne på tidigare: Föräldrar har rätt att initiera en utredning när helst de vill, och då är det bara LVU-kriterierna som man ska titta på. Detta betyder att barn kan placeras som spädbarn, växa upp och få en anknytning till sina familjehemsföräldrar, få en familj, syskon, släkt skola och sammanhang och sedan ryckas upp eftersom kriterierna inte längre kvarstår, och placeras hos sina föräldrar. Att kalla det för en ”hemflytt” är faktiskt ett hån mot barnen. Lösningen har varit flyttningsförbud eller vårdnadsöverflytt, och flyttningsförbud är att betrakta mer som en undantagslagstiftning – den används sällan och mest i väntan på en vårdnadsöverflytt. Vi skulle också vilja säga att de som har mandat att besluta om de här frågorna i nämnd och i domstolar bör ha utbildning om barns utveckling och behov och förståelse för barns trauma. Vårdnadsöverflyttningar har vi talat mycket om , och mycket klokt har sagts. Vi håller med om att det finns ett glapp i lagen när det gäller LVU och vårdnadsöverflyttningar. Jag har själv varit med om att flytta hem barn som har varit placerade i familjehem . De har flyttats därför att LVU är tillämplig och vårdnadsöverflytt inte har kunnat initieras. Precis som nämnts handlar det ofta om att familjehemmen säger nej – de vill inte eller vågar inte. Jag har varit med om att barnen far illa igen och har känt mig maktlös i detta. Kanske måste de då placeras igen och kanske i ett annat familjehem. För vems bästa är detta? Det vill vi skicka med . När det gäller eget ombud kom ett klokt inlägg från tidigare. Det behövs absolut offentligt biträde för föräldrar vid vårdnadsöverflyttningar men det ska vara ett ombud för barnet också. Detta tycker vi saknas. Vi har också varit med om att vårdnadsflytt inte har gått igenom fastän familjehemmet har velat det. Då har rätten bedömt att det inte är uteslutet att barnet kan återförenas med föräldrarna, trots att barnet har bott i familjehem sedan spädbarnsåldern och är närmare skolåldern. En annan viktig del är att detta inte bara ska handla om LVU. Man behöver också se över tryggheten i socialtjänstlagen. Barns behov av trygghet och stabilitet är oberoende av vilken laglig grund som placeringen sker genom och om föräldrarna har samtyckt eller inte. Den viktigaste ändringen i allt det som vi har talat om är att vi måste ta med en bedömning om anknytning och stabilitet när vi gör bedömningar av barnets bästa. Vi vill också säga att vi håller med om det som våra kollegor sagt här när det gäller uppföljning. Vi ser gärna att detta utökas – det kanske är sex–eller ännu längre vid behov. Detta med rättsprocesser ska vi kort beröra. Det har ju tagits upp här att föräldrarna har rätt till ständiga processer och att det skadar barnet att leva i ovisshet och oro. Det behöver göras en begränsning i föräldrarnas makt att starta dessa processer. De kostar dessutom väldigt mycket pengar, och man kan fråga: För vems skull sker de? , : Tack för att vi har fått komma hit ! Jag heter och är enhetschef på en avdelning där vi jobbar med kunskapsstyrning till . Som statistikmyndighet för barn- och ungdomsvården tar jag mitt avstamp i några statistikuppgifter. var det drygt 14 000 barn som var placerade i familjehem. var drygt 31 000 barn placerade i någon placeringsform, och däri ingår alltså HVB och stödboende. Drygt 20 000 barn var placerade i familjehem . Som det har sagts tidigare är det vanligt att barn går mellan placeringsformerna. Familjehemsvård är den absolut vanligaste placeringsformen för barn och unga i . På har vi även statistik över vårdnadsöverflyttningar. var det ungefär 340 barn där vårdnaden flyttades till familjehemmen. Siffran är relativt och har legat på ungefär samma nivå . Det har varit omkring 350 vårdnadsöverflyttningar . Vi har också statistik över något som inte har tagits upp här , nämligen adoption av familjehemsplacerade barn. Där var det 2019 tio barn som adopteradesav sitt familjehem. Då är de allra flesta barn väldigt små. Jag vill gärna komplettera med några reflektioner om detta med adoption. Adoption är ju en väldigt långtgående åtgärd och går inte att jämföra med vårdnadsöverflyttningar, men den har varit uppe i diskussionerna i den allmänna debatten. är ju ålagd att pröva vårdnadsöverflyttning , medan adoption inte är något som har i sitt uppdrag. är inte en part när det gäller adoptioner. På gjorde vi 2014 en fördjupad kartläggning när det gäller adoptioner av familjehemsplacerade barn för att öka kunskapen om detta. Den har på nacken, men vi tror ändå att det finns iakttagelser i den som kan vara giltiga även . En sak som och socialnämnden lyfte fram är att adoption inte uppfattas som förenligt med lagens intentioner om återföreningsprincipen. Återföreningsprincipen är den överordnade principen för i arbetet med barn och unga, parallellt med barnens behov. Man såg också att det var väldigt svårt att jobba med samtycke från vårdnadshavarna i de här frågorna. Det var också svårt att bedöma föräldraförmågan. Det är ett väldigt komplext uppdrag som har här. Man placerar ett barn, och barnets behov ska tillgodoses, men man jobbar också ofta med förändringsarbete och stöd till föräldrarna för att föräldrarna ska få möjlighet att må bra och ta hand om sitt barn. Att bedriva ett förändringsarbete med föräldrarna som man tänker att det egentligen inte kommer att gå och att det är lika bra att det blir en adoption är något som är komplext för . Ytterligare en sak som vi såg är att familjehem generellt sett är tveksamma till att adoptera. Det handlar om vilka familjehem som rekryteras och vilka uppdrag som de tar. Som uppdragstagare får man ju mycket stöd och ersättning av , och man kan tro att det kan ha bäring också på dem som blir särskilt förordnade vårdnadshavare – det kan behövas extra stöd för att man ska våga ta det klivet och bli vårdnadshavare. ansvar är alltså väldigt komplext. Man ska se till att alla placerade barn har rätt till trygghet och stabilitet och någon att lita på. har ett ansvar för att se till detta, och för att kunna göra det behöver man göra kontinuerliga bedömningar av barnens behov. Det handlar om vilka behov barnet har både här och och på . Detta är komplext och svårt – vi vet alla hur mycket barn utvecklas under en hel uppväxt. Vården ska vara välplanerad och tydlig vad gäller mål och syfte. Ofta är det starka intressekonflikter när det handlar om placerade barn. Det är inte lätt för att balansera detta. Men man behöver göra regelbundna bedömningar av barnens behov och förutsättningar för att kunna ge den bästa vården. Man behöver ha ett stabilt och bra regelverk. Detta har många redan varit inne på, så vi går inte in på det . Men det finns många bra förslag om detta, så det är viktigt att vi fortsätter att utreda den frågan. Regler i all ära, men det är kunskap och kompetens som bygger . Det är människorna som jobbar där och använder sig av regelverket och sin erfarenhet som gör arbetet. Då handlar det om att man behöver ha kunskap och kompetens i fråga om barns utveckling, om konflikthantering, om barns behov etcetera. Det här kräver resurser. Jag tänker egentligen inte på just pengar, utan jag tänker på tid. Tid är naturligtvis pengar, men man kan inte göra komplexa bedömningar av barns behov ad hoc. Det kräver relationsskapande arbete med barnet, med familjehemmet och med föräldrarna. Det behöver värderas, och behöver ges tid och möjlighet att genomföra det. En annan sak som flera varit inne på är att vi behöver göra bra och ändamålsenliga rekryteringar av familjehem. Det kan betyda att man behöver ha olika typer av familjehem. Barn är olika, och det är också de förutsättningar som familjehemmet ska verka under. Det kan handla om korta placeringar, som också har stor komplexitet, men det kan också handla om placeringar som är mer av karaktären uppväxtplaceringar. arbete, då? Hur kommer vi in i det här arbetet? Jo, vi har ett viktigt uppdrag: Vi ska stödja familjehemsvård när det gäller kunskapsutveckling men också rättstillämpning. Vi ska göra analyser och kartläggningar och över huvud taget jobba för att får de bästa förutsättningarna att jobba kunskapsbaserat och säkert. Det här är inskrivet i vår instruktion, och vi har många viktiga och stora regeringsuppdrag som handlar om placerade barn och familjehemsvården specifikt. Jag nämner ett par sådana så att ni förstår vad det är för frågor vi håller på med. Vi tittar på familjehemsutredningar, på hela processen från att man hittar och rekryterar intresserade familjer till att man har matchat familjehemmet med ett barn. Den processen är lång och rätt komplex. Vi tittar på hur vi kan komma in och ge bra och adekvat stöd i de frågorna. Precis nu håller vi på att slutföra ett stöd för umgänge. Flera här var inne på hur viktigt det är att få till ett bra samarbetsklimat och ett bra umgänge för barnen. Vi tar fram ett konkret umgängesstöd som vänder sig till det enskilda barnet, till familjehemsföräldrarna och till de biologiska föräldrarna. Det är ett stöd som vi hoppas ska bidra och hjälpa till att göra umgänget så säkert och bra som möjligt. Vi är i sluttampen av en brukarundersökning av barn i familjehem. Vi har pratat med ett stort antal barn om deras upplevelser av boende i familjehem. Den här undersökningen kommer att presenteras . Sedan har vi ett stort och omfattande regeringsuppdrag som handlar om att vi ska göra kunskapshöjande insatser inom familjehemsvården för att stärka tryggheten och stabiliteten för familjehemsplacerade barn. Det är ett uppdrag där vi har både förväntningar på oss och möjlighet att jobba nära kommunerna. Vi ska jobba tillsammans i dialog med denna kunskapsutveckling och sprida kunskap om bland annat vårdnadsöverflyttningar, hur man kan arbeta med det. Vi ser också framför oss att det kan bli ett gemensamt lärande så att vi inte bara kommer ut och berättar precis vad man ska göra utan det kan bli en möjlighet till arenor för gemensamt lärande och utveckling av familjehemsvården. I det ligger även uppgiften att utveckla rekryteringen av familjehem. Slutligen vill jag bara säga att vi också har kommit ut med en hel del stöd. Vi har som sagt jobbat med familjehemsvården och placerade barn. Vi har gett ut tre nya handböcker som ett stöd till rättstillämpningen, som ju är basen för arbete. Det är en handbok om placerade barn. Det är en handbok om nationella adoptioner, som är lite bredare än den om familjehemsplacerade barn. Sedan är det en handbok om LVU. Jag vill också passa på att säga att det finns en handbok om när barnet behöver en ny vårdnadshavare. Den är det dock Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, MFOF, som förvaltar och äger eftersom frågorna som rör familjerätten ligger hos en annan myndighet än . Vice ordföranden: Då ska vi komma in på familjehemmens perspektiv. Där har vi allra först Familjevårdens , som representeras av och . , Familjevårdens : Jag vill börja med att tacka för att vi får komma hit och prata om en sådan viktig fråga. Jag har själv växt upp i ett familjehem som biologiskt barn. Mina föräldrar startade familjehem 1974, så jag har mött placerade barn både som syskon och som familjehemsförälder. Jag är även ordförande i , Familjevårdens . Faco bildades och är en intresseorganisation för familjehem. I mitt arbete i Faco har jag fått ta del av många livsöden från familjehem och från placerade barn men också från de biologiska barnen i familjehemmet. När jag pratat med olika hem och frågat varför de blev familjehem har jag hört ett gemensamt svar: Vi vill ge barn en andra chans. är vi alla här för att dela med oss av våra kunskaper. Faco är för långsiktiga placeringar för att ge tid att mötas, tid att reparera och tid att utvecklas. När ett barn eller en ungdom kommer till oss är det mycket att ta in, både för barnet och för oss vuxna. Barnet kan ha erfarenheter som är svåra att ens tänka sig. Barnet kanske aldrig har ätit vid ett dukat bord. Vi tog emot barn som åt ur skålar på golvet. Helt plötsligt ska barnet sitta vid bordet och äta annat än pasta. Man ska sova i en säng som är bäddad med rena lakan. Det finns till och med en i sängen. När man lägger sig är det en person som säger god natt, och samma person finns kvar där och säger god morgon. Det här kan starta många blandade känslor. Vi vuxna behöver visa att vi håller. När skolan strular är vi där. Vi ser till att läkar- och tandläkarbesök blir av och följer upp att vaccinationerna blir gjorda. Och när det är dags för mat, då finns den lagade maten där. När det strular får man hjälp att hitta rätt, och om man är ledsen finns vi där och tröstar. Faco anser att anknytningsteorin visar vägen. Det måste få ta tid att bli hel. Det är ingen ”quickfix” utan kräver medvetenhet. Om vi finns kvar och man kan lita på oss, då kan man börja läka och hitta alternativa vägar. Vi vill att alla familjehem ska utbildas i anknytningsteorin eftersom det är ett viktigt verktyg för att vi ska lyckas. Och vi vill påminna om att det aldrig är för sent för en andra chans. Jag har fått äran att ta emot små spädbarn. När man tar upp den lilla, som ligger där i famnen spikrak med avstängd blick, då är det bara att slå på hela hjärtat. Man kan inte gå in på halvfart, för det klarar inte den lilla av. Den tiden finns inte. Det är bara att börja om och ha barnet nära sig och bekräfta alla signaler. Här startar vi anknytningen. Många familjehem tänker inte ens på att det är det som händer – de bara gör. Jag har fått lämna ifrån mig några bebisar . Det har handlat om korta jourplaceringar. Vet man att det är till något bra är det helt okej. Man har kunnat vara en del i det här barnets liv så att det kan hamna rätt. Men när barnet har fått stanna kvar och fått sin naturliga plats i vår familj med syskon och far- och morföräldrar har oron ibland kommit att vi skulle behöva mista vårt barn – mina barns syskon. För det lilla barnet som byggt upp all tillit och all anknytning till familjehemmet är en flytt att likna vid en omplacering, och det borde utredas på samma sätt som ett omhändertagande. Är det här det bästa för barnet? Här behöver vi hjälp av er lagstiftare. Vi vill att man jobbar för bra relationer med det biologiska ursprunget. Om man kan få till en bra kontakt med föräldrarna ger det ett lugn för barnet. Det är något man behöver sträva efter. har familjehemmet och de biologiska föräldrarna ett gemensamt mål: att barnet ska må bra. går det inte att få till ett umgänge med föräldrarna som är bra för barnet. Barnet far illa. Då får man leta i nätverket efter andra släktingar eller viktiga personer som kan vara med och bygga broar till barnets historia. Låt oss nu se till att vi aldrig mer behöver svika något barn! Låt alla 20 400 placerade barn och unga i få den andra chans som de är värda! , : I anförandet kommer jag att använda begreppet barn för barn och unga . Avgörande för familjehemmens situation är absolut hur hanterar tre viktiga steg i ärendet: före, under och efter en placering. förekommer det stora brister i alla steg. Jag kommer här att belysa de åtgärder som behöver finnas för att familjehemsvården ska vara värd namnet. Vi är inte ute efter att på något sätt stämpla enskilda individers agerande, utan vi vill visa vilja att agera på ett sådant sätt att vi kan rätta till systemfel.