bet · H801MJU22 · 2021-06-17 00:00:00 — Utskottet anser att det är bra att en parlamentarisk kommitté ska tillsättas för att se över rennäringslagen. Avgörandet i frågan om Girjas borde ha fattats på politisk nivå och inte av domstol, eftersom frågan handlar om att väga olika intressen mot varandra, och lagstiftningen har varit otydlig i detta avseende. Utskottet anser att det behövs en inkluderande dialog där hänsyn tas till både samers rätt och till lokalbefolkningens och övriga boende i rätt till småviltjakt och fiske. Möjligheten för övriga jägare i som önskar åka till fjällen för att bl.a. jaga ripa borde vara en del av utredningens arbete. Kommittédirektiven (dir. 2021:35) bör också i större grad beakta annan näringsverksamhet såsom skogsbruk och turism. Direktiven till den parlamentariska kommittén är alltför svaga på dessa punkter. Lokalbefolkningen samt övriga boende i som också jagat och fiskat på dessa marker i generationer nämns inte ens i direktiven och inte heller de organisationer som samlar jägare. Av direktiven framgår att kommittén bl.a. ska bedöma inom vilka delar av statligt ägd mark som samebyar i förhållande till staten genom urminnes hävd har ensamrätt att upplåta småviltsjakt och fiske och att kommittén ska se över om även annan jakt ska överföras till samer. Direktiven som de ser ut ökar snarare de spänningar som finns än minskar dem. Utskottet vill därför att direktiven kompletteras med att förslag ska tas fram som tar hänsyn till samers rätt men också beaktar lokalbefolkningens och övriga svenskars tradition, intresse och behov av att jaga och fiska på det sätt som skett , och att detta sker i en inkluderande dialog med berörda parter för att hitta en hållbar väg framåt. Detta bör tillkännage för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet delvis motionerna 2020/21:725 (SD) yrkandena 33 och 34, 2020/21:2804 (KD) yrkande 36, 2020/21:2923 (C) yrkande 6, 2020/21:3355 (M) yrkande 3 och avstyrker 2020/21:3647 (MP) yrkande 8. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår de motionsyrkanden som beretts i förenklad ordning. Jämför särskilt yttrande 2 (M), 3 (SD), 4 (C), 5 (KD) och 6 (L). I ett antal motioner från allmänna motionstiden /21 har det väckts förslag som rör samma eller i huvudsak samma frågor som utskottet har behandlat tidigare , i betänkandena /19:MJU6 och 2019/20:MJU6, och har i enlighet med utskottets förslag avslagit motionsyrkandena. Utskottet ser inte någon anledning att nu göra en annan bedömning av de motionsyrkanden som tas upp i bilaga 3 och avstyrker därför motionsförslagen. Regeringens lagförslag, punkt 1 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259). 2020/21:4055 av m.fl. (M) yrkande 1 och avslår proposition 2020/21:183. Vi vill framhålla att utfodring av vilt, såväl stödjande som avledande, i huvudsak sker utan negativa konsekvenser. Det förekommer dock avarter, såsom storskalig och överdriven utfodring. Det saknas entydigt kunskapsunderlag som påvisar ett samband mellan just utfodringen och de skador som viltet orsakar, vilket också flera remissinstanser påpekar. Vi anser därför att propositionens förslag vilar på en alltför tunn vetenskaplig grund. Därtill saknar propositionen förslag om hur effekten av lagen ska utvärderas. Enligt förslagen i propositionen ska ges möjlighet att fatta beslut om att begränsa utfodringen inom ett visst begränsat område och . Till grund för förbudet ska ligga en bedömning av om förbudet kommer att förebygga eller minska risken för viltskador på egendom eller i trafiken. Detta är problematiskt eftersom det saknas vedertagna metoder för att mäta skadorna. Någon ytterligare vägledning ges heller inte i propositionen, utan regeringen föreslås få ett bemyndigande att meddela föreskrifter om vad förbud mot och villkor för utfodring får omfatta. Vi anser inte att förslaget i propositionen är i överensstämmelse med tillkännagivande i betänkande 2016/17:MJU4. Av tillkännagivandet framgår att det bör finnas möjlighet att i enskilda fall meddela förbud när andra lösningar inte är möjliga eller när det går att påvisa en påtaglig skada. Vidare ansåg att det framför allt är felaktig och överdriven utfodring av klövvilt som bör regleras, inte utfodring av allt vilt. I det förslag som regeringen nu presenterar omfattas allt vilt, och bedömningen utgår från möjligheten att förebygga skada. Givet det oklara kunskapsläget om utfodringens effekter är detta en betydande skillnad. Vi anser vidare att det finns en risk för att lagen kommer att tillämpas olika över landet när länsstyrelserna ska tolka lagen, och att beslut sannolikt kommer att överklagas i stor utsträckning. Givet att det är osäkert vilken effekt som utfodring har är det tveksamt om ett beslut om förbud godtas vid en sådan prövning. Vi delar ambitionen att komma till rätta med de problem som viltet orsakar i form av skador på egendom och i trafiken. För att åstadkomma detta krävs väl utformade lagar, tillsyn av att dessa följs samt en samverkan mellan jägare och markägare. Förslaget som regeringen presenterar i propositionen hanterar dock inte problemet effektivt. Förslaget bygger på otillräcklig kunskap om utfodringens effekter, är inte är i enlighet med tidigare tillkännagivande och riskerar att leda till en otydlighet om hur lagen ska tillämpas. Vi menar att det finns andra sätt att komma till rätta med avarter inom utfodringen av vilt. Mot denna bakgrund föreslår vi att propositionen avslås. Alternativ till lagstiftning för minskning av skador orsakade av vilt, punkt 2 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4055 av m.fl. (M) yrkandena 2 och 3. Vi menar att det finns alternativ till den föreslagna lagändringen för att hantera de problem som viltet orsakar i form av skador på egendom och i trafiken. Det finns lagstiftning – foderlagstiftningen – som är tillämplig och som t.ex. begränsar storskalig utfodring av vilt. Länsstyrelserna uppger dock att de inte fått några instruktioner i regleringsbreven för att bedriva tillsyn vid utfodring av vilt. Vi anser därför att regeringen bör ge länsstyrelserna i uppdrag att bedriva tillsyn för att genom befintlig lagstiftning hantera de avarter av utfodring av vilt som förekommer och som omfattas av den befintliga lagstiftningen. För att kontrollera viltstammarnas storlek, och därmed de skador som framför allt vildsvin orsakar, är jakten det viktigaste verktyget. har åtgärder vidtagits för att effektivisera jakten. Vi vill framhålla att dessa åtgärder bör utvärderas innan ny lagstiftning utformas. Vi anser därför att möjligheterna att bedriva jakt på klövvilt, såsom vildsvin och dovvilt, som i för täta skaror orsakar skador, bör vara fortsatt stora. Regeringen bör därtill utveckla förslag som stärker incitamenten att bedriva sådan jakt. Detta kan t.ex. ske genom mer generösa jakttider och genom att förenkla för jägare att sälja viltkött. Regeringen bör återkomma till med förslag som ökar möjligheterna och incitamenten för jakt på klövvilt. Generellt förbud mot utfodring, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4045 av m.fl. (V) yrkande 1. Jag anser att utfodringen av vilt måste regleras tydligare för att minska de negativa effekterna för samhället av klövviltsstammarna. Rådande situation försvårar möjligheter att stärka den nationella produktionen av livsmedel och värna de ekologiska förutsättningarna för fungerande ekosystem. Därtill riskerar nuvarande utfodring av klövviltstammarna att öka riskerna för vilttrafikolyckor. Det finns dock skäl att värna en fungerande och hållbar åtelutfodring, inte permanenta foderplatser året runt, för att underlätta effektiv jakt på den alltmer ökande vildsvinsstammen. Det finns även andra sätt att minska skadorna från vilt, t.ex. att tillåta en större andel rovdjur. Forskare på har exempelvis i studier från vargrevir i sett att vildsvin även i ingår som bytesdjur åt varg. Jag anser därför att en större andel rovdjur bör vara en del i ett åtgärdspaket för att reducera exempelvis viltolyckor i trafiken och skador inom jord- och skogsbruk. Jag välkomnar att regeringen gör bedömningen att utfodringen av vilt kan behöva inskränkas. Jag menar emellertid att utformningen av förslaget riskerar att bli tandlöst och att generella regler i stället bör utformas. Att endast möjliggöra åtgärder i enskilda fall är inte tillräckligt. Regeringen bör därför återkomma med ett generellt förbud mot utfodring av vilt med möjlighet till undantag för skademinskande åtgärder, såsom hållbar åtelutfodring vid vildsvinsjakt. Överenskommelser om utfodring, punkt 4 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:725 av m.fl. (SD) yrkande 17 och 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkandena 1–3. Vi noterar att regeringen i sin proposition har eftersträvat att gå till mötes med anledning av det tillkännagivande som beslutade om 2016. Vi kan ställa oss bakom mycket av det som föreslås i propositionen. finns det konkreta förslag i propositionen som behöver justeras och vissa förbättringar och tillägg behöver göras. Överlag så råder det delade meningar om huruvida begränsningar av utfodringen skulle leda till mycket färre viltolyckor och mindre skador på åkrar och skogar eller ej. Varje form av reglering innebär en inskränkning i den fria äganderätten och bör därför användas endast som en sista utväg. Dessutom finns det en viss risk för rättsosäkerhet i tillämpningen vid ett bemyndigande för regeringen att reglera detaljerna i förordningsform jämfört med att tydliga villkor slås fast i själva lagen. Eftersom såväl viltolyckor som skador på jordbruk och skog ökar står det dock klart att det behövs någon typ av åtgärder kopplat till utfodringen av vilt. Det är också viktigt att de regleringar som finns på plats möjliggör utfodring av vilt under kalla vintrar och att det finns möjlighet att införa begränsningar i utfodringen och i övrigt kunna styra utfodringen för att förhindra spridning av smitta. Vi menar att frågan om utfodring av vilt i första hand ska regleras frivilligt mellan markägare, eventuella arrendatorer och berörda jägare. Länsstyrelserna bör ges i uppdrag att medverka till att dessa parter lyckas uppnå enighet i fråga om utfodring. Endast i de fall där enighet inte kan uppnås och endast där skada som bedöms vara kopplad till utfodring av vilt har kunnat objektivt påvisas, ska länsstyrelserna kunna reglera utfodringen. Frivilliga överenskommelser och samråd är också viktiga för att hantera eventuella intressekonflikter till följd av att utfodringsplatser kan locka till sig vilt från ett större område och på så sätt påverka andra markägares jaktbara vilt. Begränsning av regleringen till att gälla enbart klövvilt, punkt 5 (SD, C, KD) av (C), (SD), (SD), (SD), (KD) och (C). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkande 6, 2020/21:4052 av (C) yrkande 2 och 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 2 och 2020/21:2804 av m.fl. (KD) yrkande 20. En önskan om att kunna begränsa utfodringen av vilt, geografiskt och tidsmässigt, motiveras framför allt av de skador som uppstår på grund av klövdjur, inte minst vildsvin. Vi ser ingen anledning att utvidga regleringen till andra arter. Det finns en praktisk möjlighet att hindra klövvilt från att få tillgång till utfodringsplatser andra arter kan tillgå. Att begränsa regleringen till klövvilt är också i överensstämmelse med det tillkännagivande fattade beslut om 2016 och på vilket regeringens förslag till stora delar bygger. Vi anser således att propositionen bara borde ha omfattat utfodring av klövvilt. Utfodring vid smittorisk, punkt 6 (SD, KD) av (SD), (SD), (SD) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkande 7 och 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 4 och 2020/21:4038 av m.fl. (L) yrkande 2. , () och antog 2018 en beredskapsplan för hantering av afrikansk svinpest, om den skulle komma till . Beredskapsplanen bygger på isolering av en geografiskt begränsad population och avskjutning. I samband med en sådan åtgärd kan det finnas skäl att även förhålla sig till frågan om utfodringens omfattning och eventuella begränsningar. Vi vill i sammanhanget även påtala riskerna och hanteringen i samband med utbrott av salmonella. I detta finns en beröring till bruket med utfodring och åtel. Vi anser därför att SVA eller annan myndighet som regeringen beslutar bör få möjlighet att reglera utfodringen av vilt och vidta andra nödvändiga åtgärder som rör viltet i syfte att förhindra att smitta sprids mellan djur eller från djur till människa. Utfodring vid smittorisk, punkt 6 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4038 av m.fl. (L) yrkande 2 och 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkande 7 och 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 4. Det finns tyvärr omfattande erfarenhet från andra EU-länder av spridning av afrikansk svinpest. Vi måste ta vara på dessa länders lärdomar och införa de metoder som visat sig fungera för att begränsa smittspridningen. Åtgärderna för att hindra spridning av sjukdom bör kombineras med andra åtgärder som antingen begränsar vildsvinens rörlighet eller som lockar dem att stanna kvar. Det kan vara nödvändigt att genom jakt utrota vildsvinen lokalt för att skapa ett område fritt från vildsvin där viruset och sjukdomen inte kan spridas. De ekonomiska konsekvenserna av ett utbrott i kan bli mycket stora. Spridningen av afrikansk svinpest har i andra länder skett genom att kontaminerad mat och foder har konsumerats av vildsvin som sedan spritt smittan vidare. Därför råder i flera EU länder strikta regler om vildsvinens åtkomst till mat. Detta bör även beaktas vid utfodring. Möjligheten att förebygga spridning av smitta kan förbättras genom förebyggande åtgärder. Jag anser därför att förbud mot utfodring bör kunna meddelas om det är motiverat av angelägna allmänna intressen, såsom att det finns risk för spridning av smittsamma sjukdomar. Utfodring bör även kunna förbjudas i eller i närheten av tätort. Beslut bör också kunna fattas av andra skäl, t.ex. för att förhindra allvarliga störningar i hälsa och djurvälfärd hos viltet. Generella regler om utfodring, punkt 7 (C, KD) av (C), (KD) och (C). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4052 av (C) yrkande 4 och 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 3 och 2020/21:4045 av m.fl. (V) yrkande 2. Vi anser att det behövs generella regler för länsstyrelsernas arbete med ärenden om förbud mot och villkor för utfodring av vilt, som också tillåter lokal hänsyn. Vi vill för genomförandets skull betona vikten av att tar fram regler för arbetet. Regeringen bör därför ge i uppdrag till ansvarig myndighet att ta fram generella regler om vad som är tillåtet att utfodra med och med vilka metoder det är tillåtet att utfodra. Generella regler om utfodring, punkt 7 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4045 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2020/21:4052 av (C) yrkande 4 och 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 3. Jag vill framhålla att överdriven utfodring av vilt måste regleras effektivt. Viltutfodring kan t.ex. inte tillåtas på foderplatser året runt. Jag vill hänvisa till LRF:s föreslag om en generell reglering av med vad man får utfodra – dvs. vilka fodermedel som ska vara tillåtna, med vilka metoder man får utfodra – bör t.ex. foderautomat vara tillåten, och med vilka mängder man får utfodra –t.ex. en reglering om att utfodring inte får bestå av hundratals kg eller tonvis av foder. Syftet med en sådan reglering är att förhindra överdriven och felaktig utfodring och på så sätt återställa de naturliga förutsättningarna för viltet. Jag anser därför att regeringen bör ge i uppdrag att utforma föreskrifter för att undvika att viltutfodring blir foderplatser året runt. Vägledning, punkt 8 (C) av (C) och (C). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4052 av (C) yrkande 3 och 2020/21:4038 av m.fl. (L) yrkande 3. Jag anser att bör få i uppdrag att ta fram en vägledning till länsstyrelserna om utfodring av klövvilt som tillåter att det tas lokal hänsyn. Det är viktigt att länsstyrelserna tar lokal hänsyn vid utfärdande av förbud mot utfodring av vilt eftersom mängden klövvilt och de problem de orsakar varierar starkt i olika delar av landet. Trots detta så behöver en vägledning tas fram av för att tolkningen av lagstiftningen ska bli likvärdig i hela landet. Vägledning, punkt 8 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4038 av m.fl. (L) yrkande 3 och 2020/21:4052 av (C) yrkande 3. Det är angeläget med en likvärdig bedömning och vägledning när det gäller den nya lagstiftningen. En återkommande fråga som rör myndigheternas beslut generellt sett handlar om likvärdighet för att bedömningen inte ska skilja sig åt mellan olika länsstyrelser. Flera remissinstanser efterlyser t.ex. en definition av vad som avses med en allvarlig skada på egendom. Flera remissinstanser, däribland flera länsstyrelser, påpekar även att det finns behov av att nationella riktlinjer tas fram för länsstyrelsernas arbete med ärenden om förbud mot och villkor för utfodring av vilt. Länsstyrelserna har själva visserligen möjlighet att ta fram gemensamma rutiner för hur ärenden av detta slag ska handläggas, men en vägledning är ett nationellt verktyg som även kan bidra i arbetet i delar av landet som ännu inte har stora behov av åtgärder men kan behöva ett stöd i att förebygga skador. En vägledning kan också omfatta tillsynsarbetet även om länsstyrelserna har själva möjlighet att ta fram gemensamma rutiner för arbetet med tillsynsärenden. Det är angeläget att det skapas förutsättningar för en likvärdighet i bedömningarna om allvarlig skada på egendom. Jag anser således att bör ta fram en vägledning. Kompletterande regler för utfodring, punkt 9 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkandena 4, 5 och 8. För rättssäkerhetens och förutsägbarhetens skull är det angeläget att redan på förhand ha slagit fast vilka villkor som ska vara uppfyllda för att en allvarlig och påvisad skada ska kunna anses föreligga. Det kan vara villkor såsom en viss procentuell andel skada på växande grödor, en viss procentuell mängd skador på levande rotstockar till följd av fejning eller barkgnag, eller en viss volym på viltskadorna i området. Regeringen bör därför definiera vad som kan anses utgöra påvisad stor skada. Vi anser vidare att en generell regel bör införas om att utfodring av vilt inte får ske närmare än ett visst fastställt avstånd från allmän asfalterad väg eller grannes mark med växande grödor, om inte markägare, arrendatorer och jägare kommit överens om annat. En sådan regel behövs för att minska eventuella intressekonflikter och samhälleliga skador. Vissa markägare, arrendatorer eller jägare utfodrar vilt med sockerbetor eller rotfrukter i sådan omfattning att det får mycket stor påverkan på såväl djurens beteende och näringsintag som intilliggande marker och trafiksäkerhet. Vi anser därför att det finns skäl för kommuner eller statliga myndigheter att kunna begränsa det volymmässiga omfånget av sådan utfodring för att komma åt de värsta sidoeffekterna av utfodringen, under förutsättning att utfodringen sker i sådant omfång att det kan få menliga effekter på intilliggande odlade marker, skog, trafiksäkerhet eller djurens hälsa. Även i dessa fall ska sådana förbud beslutas eller begränsningar göras först om markägare, arrendatorer och jägare inte kunnat komma överens, trots aktiva medverkan och förutsatt att objektivt skadlig påverkan kan påvisas i det enskilda fallet. Beredskap för ytterligare åtgärder, punkt 11 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:4038 av m.fl. (L) yrkande 1 i denna del. Propositionens förslag om ett system med enskilda tidsbegränsade beslut som gäller specifika områden kan innebära en ökad administrativ börda för länsstyrelserna. När det gäller frågan om att stödja viltet är det viktigt att följa upp att eventuella utfodringsförbud inte begränsar t.ex. viltvårdande stödutfodring till hjortdjur med svåra snöförhållanden och kyla. Jag anser att det bör finnas beredskap för att vidta ytterligare åtgärder när det gäller den geografiska avgränsningen och giltighetstiden för besluten om utfodring, om en utvärdering av lagstiftningen visar att det är nödvändigt. Vissa frågor om vildsvin, punkt 12 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3273 av m.fl. (L) yrkandena 17, 28 och 29 samt 2020/21:2407 av (S). Afrikansk svinpest (ASF) är ett allvarligt hot mot tamgrisbesättningar och därför övervakas smittspridningen inom EU. Spridningen i , och i ännu högre grad i , utgör ett reellt hot för den globala grisproduktionen. Det finns inget vaccin och inte heller någon behandling. Kampen mot sjukdomen består således i att förebygga och begränsa infektion och i att förbättra smittskyddet. ASF sprids av smittade vildsvin som kan orsaka utbrott genom att vildsvinskött hanteras felaktigt. Den sprids också genom att människor bär med sig smitta eller genom att kontaminerade matrester slängs i naturen. Det är viktigt att åtgärder vidtas vid jakt för att förhindra att smittan sprids i miljön eller tas med till vildsvinspopulationer i andra jaktområden eller länder, eller till tamgrisbesättningar. Detta ska kombineras med andra åtgärder som antingen begränsar vildsvinens rörlighet eller lockar dem att stanna kvar. Dessutom kan jakt vara nödvändigt inom ett område för att minska vildsvinsstammen och skapa ett område fritt vildsvin där virus och sjukdomen därmed inte kan spridas. De ekonomiska konsekvenserna av ett utbrott i kan bli mycket stora. Det är därmed nödvändigt att vidta åtgärder för att förebygga samt motverka utbredning av ASF i . Jakt för att förebygga sjukdomsutbrott som ASF anses inte vara möjlig enligt myndigheterna. Därför anser jag att det i 7 § jaktlagen bör föras in en möjlighet för eller att besluta om jakt för att förebygga eller minska risken för allmänfarlig djursjukdom. Det bör även i 24 § jaktförordningen tydliggöras att eller före beslut ska höra , om beslutet gäller allmänfarlig djursjukdom. Jakt- och viltvårdsuppdraget, punkt 13 (M, SD, KD) av (M), (M), (SD), (M), (SD), (SD) och (KD).