bet · H801CU11 · 2021-03-12 00:00:00 — Förslaget kommer inte att kunna komma tillrätta med inaktuella andelstal som beror på att utomstående fastigheter använder en anläggning utan att formellt vara delägare i den. Föreslagen reglering bedöms, totalt sett, leda till en ökad inströmning av ärenden till lantmäterimyndigheten eftersom antalet ansökningar om omprövning inte lär minska i motsvarande grad som antalet ansökningar inkommer enligt föreslagen reglering. Eventuellt kommer behovet av personella resurser öka genom förslaget. Denna fråga kommer bl.a. att påverkas av i vilken utsträckning föreningarna kommer att använda sig av den föreslagna regleringen. Även om regleringen leder till att processen hos lantmäterimyndigheten blir snabbare och billigare kommer en del av , arbete och kostnad i stället att hamna på föreningarna att hantera innan ärendet når lantmäterimyndigheten. Det lär därför även fortsättningsvis finnas föreningar som avstår från att låta justera andelstal trots att ett sådant behov finns. Bakgrunden till tillkännagivande är att det finns ett behov av att komma till rätta med inaktuella andelstal i gemensamhetsanläggningar för framför allt väg men reglerna som föreslås är inte begränsade till väganläggningar utan kan också tillämpas av samfällighetsföreningar som förvaltar andra typer av anläggningar. Behovet av att ändra andelstal bedöms dock vara väsentligt mindre för övriga typer av anläggningar. Regeringens skrivelse 2019/20:75 m.m. I r skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anger regeringen följande: har tillkännagett för regeringen att regeringen skyndsamt bör utreda hur en lagreglering som innebär att en samfällighetsförening själv kan besluta om ändrade andelstal i en gemensamhetsanläggning kan utformas och återkomma till i frågan. Frågan behandlas i ett förslag som har lämnats in till av (). Beredningen av frågan pågår i . Bland annat har Lantmäteriet fått i uppdrag att analysera frågan. Ett svar från Lantmäteriet är att vänta . Därefter kan ställning tas till vilka ytterligare beredningsåtgärder som bör vidtas. Punkten är inte slutbehandlad. Enligt uppgift från har och inbjudits att lämna synpunkter på Lantmäteriets yttrande. Ett möte hölls . Inriktningen är att en promemoria ska tas fram i frågan som ska kunna remitteras . Utskottet behandlade i betänkande 2019/20:CU13 motionsyrkanden om införande av ett förenklat förfarande för att ändra andelstal i en gemensamhetsanläggning. Utskottet föreslog att motions-yrkandena skulle avslås med hänvisning till tillkännagivande och pågående arbete. följde utskottets förslag. beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt bör utreda hur en lagreglering som innebär att en samfällighetsförening själv kan besluta om ändrade andelstal i en gemensamhetsanläggning kan utformas och återkomma till i frågan. Beredning av frågan pågår inom . Bland annat har Lantmäteriet på uppdrag av i ett yttrande lämnat synpunkter på det som anges i tillkännagivandet. Enligt uppgift från har och inbjudits att lämna synpunkter på Lantmäteriets yttrande. Ett möte hölls , och inriktningen är att en promemoria ska tas fram för remittering . Enligt utskottet bör resultatet av det pågående arbetet nu avvaktas. Utskottet anser därför att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionsyrkandena. Motionsyrkandena bör följaktligen avslås. Rätt att anordna gång- och cykelvägar Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om utökade möjligheter för en kommun att anordna gång- och cykelvägar. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete. Jämför reservation 6 (L). I kommittémotion 2020/21:3585 anser m.fl. (L) att det är angeläget att anläggningslagen revideras och att det införs en möjlighet att upplåta en rätt för kommuner att nyttja en fastighet för att anordna eller använda gång- och cykelvägar samt en möjlighet för kommuner att delta i en gemensamhetsanläggning. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 37). I Lantmäteriets rapport av anläggningslagen (2002:9) föreslås att det införs en möjlighet att i denna lag upplåta en rätt för staten eller en kommun att nyttja en fastighet för att anordna eller använda gång- och cykelvägar, skoter- och vandringsleder, motionsspår m.m. Lantmäteriet inkom till med promemorian Ändringar i anläggningslagen m.m. i syfte att uppdatera beredningsunderlaget för de tidigare förslagen (dnr 401-2014/2128). I promemorian angav Lantmäteriet att behovet av ny lagstiftning för att säkerställa markåtkomst för leder m.m. kvarstod, men att frågan bedömdes som politiskt laddad eftersom den skulle innebära en ny möjlighet att tvångsvis ta mark i anspråk. Lantmäteriet bedömde att förslaget om rättighetsupplåtelser för leder m.m. inte borde beredas vidare inom ramen för lagstiftningsärendet. Lantmäteriets rapport har legat till grund för proposition 2014/15:71 Förenklingar i anläggningslagen (se nedan och avsnittet Andelstal i vägsamfälligheter). I propositionen redovisade regeringen att den hade valt att behandla endast vissa av de förslag som Lantmäteriet lämnade i rapporten. Förslaget om rättighetsupplåtelser för gång- och cykelvägar m.m. gav inte anledning till någon åtgärd. beslutade , i enlighet med trafikutskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen borde ta fram en nationell cykelstrategi som bl.a. beaktar vikten av en sammanhängande cykelinfrastruktur. 2014/15:TU5, rskr. 2014/15:123). behandlade även ett motionsyrkande om en översyn av anläggningslagen för att underlätta för kommuner att få tillgång till enskild mark eller väg när så krävs för att kunna anordna sammanhängande cykelleder (bet. 2014/15:TU9). konstaterade att regeringen inte funnit någon anledning att gå vidare med ett sådant förslag i proposition 2014/15:71 och att utskottet föreslagit ett tillkännagivande till regeringen om att ta fram en nationell cykelstrategi. avstyrkte motionsyrkandet, och följde utskottets förslag. Ett motsvarande motionsyrkande behandlades också av civilutskottet samma vår i lagstiftningsärendet om förenklingar i anläggningslagen (prop. 2014/15:71, bet. 2014/15:CU12, rskr. 2014/15:211). Utskottet konstaterade att hade beslutat att avslå ett motsvarande motionsyrkande om rätt att anordna gång- och cykelvägar med hänvisning till tillkännagivandet om att ta fram en nationell cykelstrategi. Vidare pågick visst arbete på området inom . Utskottet fann inte någon anledning att frångå ställningstagande. Motionsyrkandet avstyrktes, och följde utskottets förslag. presenterade regeringen en nationell cykelstrategi för ökad och säker cykling. Frågan om ändrade regler i anläggningslagen när det gäller kommuners möjlighet till markåtkomst för att anordna sammanhängande cykelleder behandlades dock inte i strategin. Regeringen fastställde en nationell trafikslagsövergripande plan för transportinfrastrukturen för perioden –2029. Inom ramen för den trafikslagsövergripande planen gav regeringen i uppdrag att utreda om, och i så fall hur, frågan om markåtkomst utgör ett hinder för tillkomsten av cykelvägar eller i genomförandet av regionala cykelplaner och vid behov lämna förslag till regeländringar. Nuvarande indelning av väghållaransvaret skulle beaktas och kvarstå oförändrad. markåtkomst ett hinder för tillkomsten av cykelvägar? redovisade regeringsuppdraget om markåtkomst i rapporten markåtkomst ett hinder för tillkomsten av cykelvägar? samlade bedömning är att framkomligheten i cykelprojekten ofta upplevs hindras av svårigheter att få åtkomst till mark. I de flesta fall kunde dock frågan ha lösts genom att kommunen tagit fram en detaljplan i enlighet med plan- och bygglagens regler då det i många fall inte är en brist som ålegat att lösa. Kommuner ansvarar för planering, byggande och drift av det kommunala gatunätet och det allmänna vägnätet inom kommunala väghållningsområden. anför vidare bl.a. att det finns en uttalad önskan att staten ska ta ett större helhetsansvar för cykelfrågan inklusive finansiering. Något sådant ansvar har inte fått. hänvisar till den nationella cykelstrategin där det anges att väghållaransvaret för cykelvägar är delat mellan staten, kommunerna och enskilda väghållare samt att samtliga aktörer måste verka för att förbättra förutsättningarna för att cykel väljs som färdmedel. Rapporten analyseras inom . tillkännagivande om friliggande cykelvägar beslutade , på förslag av trafikutskottet, om ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag som gör det möjligt att anlägga friliggande cykelvägar utan krav på direkt anslutning till vägar avsedda för motortrafik (bet. 2020/21:TU3, rskr. 2020/21:162) I betänkandet framhöll trafikutskottet bl.a. att myndigheternas tolkning av väglagen, nämligen att en gång- och cykelväg endast får byggas om den är i anslutning till allmän väg, är ett hinder för ökad cykling. Enligt den tolkningen får en cykelled inte byggas om den inte ligger i närheten av och har ett funktionellt samband med en statlig väg för allmän samfärdsel. ansåg därför att det i en översyn bör undersökas om väglagen behöver ändras för att förtydliga begreppet allmän samfärdsel eller om en omtolkning kan göras utan att väglagen behöver ändras för att och kommunerna ska kunna frångå den tidigare uppfattningen. menade att regeringen skyndsamt bör se över lagstiftningen med syftet att det bör bli tydligt att gång- och cykelvägar ska kunna byggas separat, dvs. att sådana ska kunna byggas oavsett koppling till väg för allmän samfärdsel samt att ansvaret för drift och underhåll av färdiga gång- och cykelvägar ska tydliggöras. Tillkännagivandet och markåtkomst ett hinder för tillkomsten av cykelvägar? analyseras tillsammans inom . Utskottets behandling i betänkandena /19:CU13 och 2019/20:CU13 Motioner om rätt att anordna cykelvägar m.m. behandlades senast av utskottet i betänkande 2018/19:CU13 och i förenklad ordning i betänkande 2019/20:CU13. Utskottet avstyrkte de motionsyrkandena som då var aktuella med hänvisning till bl.a. uppdrag att utreda om frågan om markåtkomst utgör ett hinder för tillkomsten av cykelvägar eller i genomförandet av regionala cykelplaner och följde utskottets förslag. Regeringen fastställde en nationell trafikslagsövergripande plan för transportinfrastrukturen för perioden –2029. Inom ramen för den trafikslagsövergripande planen har haft i uppdrag att utreda om, och i så fall hur, frågan om markåtkomst utgör ett hinder för tillkomsten av cykelvägar eller i genomförandet av regionala cykelplaner. redovisade uppdraget i rapporten markåtkomst ett hinder för tillkomsten av cykelvägar? Vidare har , på förslag av trafikutskottet, i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att återkomma med förslag som gör det möjligt att anlägga friliggande cykelvägar utan krav på direkt anslutning till vägar avsedda för motortrafik. och tillkännagivande analyseras tillsammans inom . Enligt utskottet bör resultatet av detta arbete avvaktas. Utskottet är därför inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av lagen om förvaltning av samfälligheter. I motion 2020/21:159 föreslår Per Lodenius (C) ett tillkännagivande om att göra en översyn av lagen om förvaltning av samfälligheter. Enligt motionären fungerar lagen i vissa delar inte på ett tillfredsställande sätt. Vid delägarförvaltning kan en delägare med en mycket liten andel i samfälligheten med stöd av lagen förhindra angelägna åtgärder som alla andra delägare önskar för att hålla en samfällighet i gott skick och därmed också förorsaka övriga delägare stora kostnader. Det finns därför anledning att se över om samma beslutsregler som vid föreningsförvaltning ska gälla även vid delägar-förvaltning av en samfällighet. Vidare anser motionären att förfarandet när det gäller överlåtelser av samfälligheter som inte längre används för något gemensamt ändamål, s.k. onyttiga samfälligheter, bör förenklas. Lagen om förvaltning av samfälligheter Enligt 4 § lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter förvaltas en samfällighet antingen direkt av delägarna (delägarförvaltning) eller av en särskilt bildad samfällighetsförening (föreningsförvaltning). Vid delägarförvaltning av en samfällighet beslutar delägarna gemensamt. förutsätter som princip att delägarna deltar i besluten och är ense. Sådan förvaltning är i första hand avsedd för okomplicerade fall då delägarna är ense i alla förvaltningsfrågor. Om delägarna inte kan enas i fråga om en viss förvaltningsåtgärd ska, om någon delägare begär det, lantmäterimyndigheten eller den som myndigheten förordnar hålla sammanträde med delägarna för att avgöra frågan eller, om omständigheterna föranleder det, anordna föreningsförvaltning (6 och 7 §§). Bestämmelserna om s.k. delägarsammanträde gör det möjligt att genom ett majoritetsbeslut få till stånd ett avgörande av en förvaltningsfråga. Omständigheter som kan föranleda att föreningsförvaltning anordnas är att samfälligheten med hänsyn till omfattning och beskaffenhet har behov av en permanent förvaltningsorganisation. Enligt förarbetena torde ett sådant behov föreligga för större samfälligheter enligt AL och för samfälligheter som utnyttjas kontinuerligt, t.ex. gemensamhetsskogar (prop. 1973:160 s. 403). Vid delägarsammanträdet har varje delägare, oavsett om han eller hon äger en eller flera delägarfastigheter, en röst (huvudtalsmetoden). I en fråga som har ekonomisk betydelse ska delägarnas röstetal i stället beräknas efter delägarfastigheternas andelstal, om någon delägare begär det (andelstalsmetoden). En delägares röstetal får dock inte överstiga en femtedel av det sammanlagda röstetalet för samtliga närvarande röstberättigade delägare (12 §). En delägare kan klandra ett beslut som fattats vid sammanträdet genom att väcka talan mot övriga delägare hos mark- och miljödomstolen (15 §). Vid föreningsförvaltning utövas medlemmarnas rätt att delta i behandlingen av föreningens angelägenheter på en föreningsstämma (47 §). Besluten fattas genom majoritetsbeslut. En röstberättigad medlem som är närvarande vid en föreningsstämma har, oavsett om han eller hon äger en eller flera delägarfastigheter, en röst. I en fråga som har ekonomisk betydelse ska medlemmarnas röstetal i stället beräknas efter delägarfastigheternas andelstal, om någon medlem begär det. En medlems röstetal får dock inte överstiga en femtedel av det sammanlagda röstetalet för samtliga närvarande röstberättigade medlemmar (49 §). En medlem kan klandra ett föreningsstämmobeslut genom att väcka talan mot föreningen hos mark- och miljödomstolen (53 §). För vissa typer av frågor, t.ex. om överlåtelse av fast egendom och ändring av en förenings stadgar, gäller vissa speciella omröstningsregler (12 § andra stycket och 49 § tredje stycket). Andelstalsmetoden har valts bl.a. för att en stor andelsägare inte ska kunna tvingas till kostnadskrävande åtgärder av ett större antal fastighetsägare med små andelar, vilket skulle kunna motverka att ägare av stora fastigheter deltar i samverkan. Röstspärren har införts för att förhindra att större andelsägare får ett helt dominerande inflytande (prop. 1973:160 s. 370 och 382). Med onyttiga samfälligheter avses samfälligheter som inte längre brukas av delägare för gemensamt ändamål. infördes nya regler i 6 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) om förfarandet vid avveckling av onyttiga samfälligheter av ringa värde (prop. 1988/89:77, 1988/89:BoU11, rskr 1988/89:255). Vid överföring av mark från samfälligheter ska ersättning utgå endast till delägare som framställt yrkande om det. Även utan yrkande ska dock ersättning fastställas för sådan andel i marken vars värde överstiger av gällande basbelopp. När samfälligheten förvaltas av en samfällighetsförening eller när det finns någon som har befogenhet att uppbära medel för samfällighetens räkning ska ersättning dock alltid fastställas (6 kap. 6 §). Om samfälligheten inte används för något gemensamt ändamål och det är uppenbart att ersättning inte ska fastställas utan yrkande, får kallelseförfarandet ersättas med ett enklare underrättelseförfarande (6 kap. 7 §). Syftet med reglerna är att förenkla handläggningen i sådana fall då det kan antas att den ersättning som skulle kunna komma i fråga enbart skulle bli obetydlig (som i samband med upplösning av äldre onyttiga samfälligheter). I propositionen anfördes att många samfälligheter uppenbarligen har så lågt värde eller så många delägare att det står helt klart att någon ersättning för den samfällda marken inte behöver fastställas utan yrkande. Som exempel på sådana samfälligheter nämns brunnar, stenrösen, linsänken, nätgistplatser, kolbottnar, smärre upplags- och lastageplatser, utbrutna täkter av olika slag samt mindre betydande landvinningar. Den praktiska erfarenheten är att det varit mycket ovanligt att delägare begärt ersättning för sin andel i denna typ av samfälligheter (prop. 1988/89:77 s. 41). En motion om en översyn av lagen om förvaltning av samfälligheter när det gäller det antal röster en medlem kan utnyttja vid föreningsstämman behandlades bl.a. av utskottet i betänkande 2010/11:CU20. Utskottet anförde då följande: Lagstiftningen innehåller en avvägning mellan det inflytande delägarna i en samfällighet kan få grundat på huvudtal respektive andelstal. Utskottet är inte berett att mot bakgrund av motionen förorda en annan avvägning eller mer förutsättningslösa överväganden i fråga om delägarnas inflytande. Utskottets ställningstagande motsvarar vad utskottet tidigare anfört i frågan (bet. 2009/10:CU10). följde utskottets förslag. Utskottet har i betänkande 2018/19:CU13 behandlat ett motionsyrkande om en översyn av lagen om samfälligheter. Utskottet stod då fast vid sin ovan redovisade uppfattning och föreslog att skulle avslå motionsyrkandet. följde utskottets förslag. Vid delägarförvaltning av en samfällighet beslutar delägarna gemensamt. Sådan förvaltning är i första hand avsedd för okomplicerade fall då delägarna är ense i alla förvaltningsfrågor. Kan delägarna inte enas i fråga om en viss förvaltningsåtgärd ska, om någon delägare begär det, lantmäterimyndigheten eller den som myndigheten förordnar hålla sammanträde med delägarna för att avgöra frågan eller, om omständigheterna föranleder det, anordna föreningsförvaltning. Bestämmelserna om s.k. delägarsammanträde gör det möjligt att genom ett majoritetsbeslut få till stånd ett avgörande av en förvaltningsfråga. När det gäller s.k. onyttiga samfälligheter, dvs. samfälligheter som inte längre används av delägare för gemensamt ändamål, infördes nya regler i 6 kap. fastighetsbildningslagen för att förenkla förfarandet vid avveckling av onyttiga samfälligheter med lågt värde. Enligt utskottets mening finns inte skäl att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionsyrkandet. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om laddningsmöjligheter inom samfälligheter. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 7 (C). I kommittémotion 2020/21:3171 menar m.fl. (C) att reglerna är otydliga när det gäller möjligheten för samfällighetsföreningar att installera laddstolpar för elfordon. Det krävs bl.a. ofta en omprövning av anläggningsbeslutet. Motionärerna anser att lagstiftningen på området bör ses över. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 28). Anläggningslagen (1973:1149) innehåller inte någon uppräkning av vilka typer av anläggningar som får inrättas. Enligt lagen kan det inrättas gemensamhetsanläggningar, dvs. anläggningar som är gemensamma för flera fastigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem (1 §). En fråga om inrättande av en gemensamhetsanläggning prövas vid en anläggningsförrättning, som handläggs av en lantmäterimyndighet (4 §). En gemensamhetsanläggning får inte inrättas för någon annan fastighet än en sådan för vilken det är av väsentlig betydelse att ha del i anläggningen (5 §). En samfällighetsförening kan efter beslut på föreningsstämman ansöka om omprövning av anläggningsbeslutet hos Lantmäteriet. En fråga som har behandlats och slutligt avgjorts vid en förrättning får enligt 35 § prövas vid en ny förrättning om förhållandena har ändrats på ett sätt som väsentligt inverkar på frågan det i det tidigare avgörandet har beslutats att frågan får omprövas och har gått ut eller det i annat fall har framkommit ett klart behov av omprövning. Lantmäteriet lämnar på sin webbplats information om bl.a. villkor för att installera laddstolpar, förutsättningar för omprövning av ett anläggningsbeslut och om vilka andra alternativ som finns för en samfällighetsförening som överväger att installera laddstolpar. Nytt egenskapskrav om laddning av elfordon i Genom en lagändring som trädde i kraft har det införts ett krav i 8 kap. 4 § (2010:900) om att byggnadsverk ska ha de tekniska egenskaper som är väsentliga i fråga om laddning av elfordon (prop. 2019/20:81, bet. 2019/20:CU18, rskr. 2019/20:203). Sådana tekniska egenskaper kan vara laddningspunkter, dvs. den installation som behövs för att ett elfordon ska kunna laddas, eller ledningsinfrastruktur, dvs. kanaler för elektriska kablar för att möjliggöra installation av laddningspunkter i ett senare skede. Lagändringen genomför delar av och rådets direktiv (EU) 2018/844 av om ändring av direktiv /31/EU om byggnaders energiprestanda och av direktiv /27/EU om energieffektivitet. Justitie- och migrationsminister besvarade (fr. 2018/19:451) och (fr. 2019/20:785) två skriftliga frågor som rörde om han och regeringen kommer att agera för att inkludera laddmöjligheter i samfälligheter utan omprövning av gemensamhets-anläggningen. Han anförde bl.a. följande som svar på fråga 2018/19:451: Regeringen driver en aktiv politik på miljö- och klimatområdet. Ett av målen är att ska bli världens första fossilfria välfärdsland. Detta är också en viktig del av den överenskommelse som slutits mellan regeringspartierna, och Liberalerna. I överenskommelsen ingår bland annat att fossilfri laddning och tankning ska möjliggöras genom att infrastrukturen byggs ut. Anläggningslagen (1973:1149) innehåller ingen exemplifiering av vilka gemensamhetsanläggningar som kan inrättas utan utgår enbart från grundvillkoret att anläggningen ska vara av stadigvarande betydelse för de berörda fastigheterna. Lagen är förhållandevis flexibel och möjliggör att tillämpningen följer den tekniska utvecklingen, t.ex. när det gäller vilka ändamål som bör och kan tillgodoses genom en gemensamhetsanläggning. I takt med att vissa typer av anläggningar blir vanligare och alltmer efter-frågade kan de anses vara av stadigvarande betydelse för fastigheterna. Ett tidigare anläggningsbeslut får under vissa förutsättningar ändras till att även omfatta andra ändamål. En sådan omprövning sker i en förrättning, som bl.a. kan initieras av en enskild fastighetsägare eller av samfällighetsföreningen efter beslut på en stämma. För ett sådant stämmobeslut gäller vanliga majoritetskrav enligt lag och stadgar. Närmare information om förutsättningarna för omprövning av ett anläggningsbeslut och om vilka andra alternativ som finns för en samfällighetsförening som överväger att installera laddstolpar finns på Lantmäteriets webbplats. Frågor om laddstolpar har behandlats i flera sammanhang. Regeringen har bl.a. uppdragit åt att föreslå hur svenska byggregler bör kompletteras med krav på laddinfrastruktur för elfordon. Uppdraget, som tar sin utgångspunkt i ett EU-direktiv, ska redovisas . Jag är överens med […] om att det är viktigt att nödvändiga åtgärder på klimatområdet genomförs. Jag avser därför att följa utvecklingen noga. Som svar på fråga 2019/20:785 anförde han följande: Regeringens klimatpolitik skapar förutsättningar för en successiv omställning mot nettonollutsläpp av växthusgaser som förbereder samhället för en fossilfri framtid.