bet · H801MJU8 · 2021-02-24 00:00:00 — Därtill ska villkor anges för fastställande av särskilda bestämmelser om kontroll och märkning av fiskeredskap som är tillämpliga på fritidsfisket, om fartygsspårning, om registrerings- och licensgivningssystem och om fångstregistrering. Fritidsfiske som organiseras av kommersiella företag ska omfattas. Under ordförandeskap pausades förhandlingarna om med den nya kontrollförordningen. överlade miljö- och jordbruksutskottet med regeringen om kommissionens förslag till ny kontrollförordning. Enligt den ståndpunkt som utskottet och regeringen enades om kan förslagen om fritidsfiske inte anses vara proportionerliga. motsätter sig generella bestämmelser om fritidsfiske på EU-nivå eftersom förvaltning av fritidsfisket i första hand är varje medlemsstats ansvar. EU-lagstiftning på detta område bör endast övervägas i specifika fall och om den kan tillföra ett mervärde. Det tyska ordförandeskapet presenterade ett antal kompromissförslag, bl.a. om artikel 55, med målet att rådet skulle nå en delvis överenskommelse . Kompromissförslaget fick emellertid inte stöd av en kvalificerad majoritet. Förslaget om EU-gemensam reglering av fritidsfisket diskuteras alltså fortfarande i rådsarbetsgruppen. Enligt uppgift från ser regeringen att utvecklingen går i önskvärd riktning i och med att det generella kravet på ett registrerings- eller licenssystem för alla fysiska eller juridiska personer som fritidsfiskar i havet ströks i det senaste kompromissförslaget. Enligt Havs- och vattenmyndighetens årsredovisning genomför myndigheten en strategisk plan för fritidsfiske och fisketurism. En fråga i detta arbete är behovet av förbättrat kunskapsunderlag om fritidsfiske. Fritidsfisket påverkar de akvatiska systemen och är en viktig pusselbit för att tolka storleksstrukturer och mängden fisk och kräftdjur. saknas kunskap, speciellt om geografiska och tidsmässiga variationer. Havs- och vattenmyndigheten har, tillsammans med (), tagit fram en nationell plan för kunskapsförsörjning om fritidsfiskets uttag och påverkan. I Miljömålsberedningens delbetänkande Havet och människan (SOU 2020:83) redovisas att kunskapen om omfattningen och effekten av fritidsfiskets fångster brister. Det finns ingen systematisk uppföljning av fångster eller utvärdering av effekter. I en ekosystembaserad förvaltning är det dock viktigt att kunna bedöma samtliga påverkansfaktorer i utformningen av åtgärder. För vissa kustbestånd som abborre och gädda står fritidsfisket för majoriteten av fångsten. Beredningen föreslår mot denna bakgrund att regeringen ger Havs- och vattenmyndigheten möjlighet att utfärda föreskrifter om anmälnings- och rapporteringsskyldighet för den som bedriver fritidsfiske eller fisketurismverksamhet samt att regeringen utser en särskild utredare som ska se över förutsättningarna för en fiskevårdsavgift för fiske vid kusten. Utredningens förslag ska innehålla författningsförslag och en konsekvensanalys. Avgiften ska bidra till finansiering av fiskevårdsåtgärder med syftet att återställa bestånden av fisk i kustområden. Det redovisas vidare att (SOU 2010:42) 2010 föreslog att det skulle införas en portalparagraf med miljörättsliga principer. Utredningen tryckte på att det på lång sikt inte finns några målkonflikter mellan hållbart fiske och yrkesfiske eller fritidsfiske. Fisket måste bedrivas hållbart och utgå från ekosystemansatsen för att det ska finnas kvar en fiskerinäring med levande kustsamhällen. Utredningen föreslog därför en portalparagraf där miljöintressen och näringens intressen skulle avvägas lika. Vidare föreslogs en tillämpning av försiktighetsprincipen som innebar att alla som fiskar framöver blir skyldiga att vidta försiktighetsmått för att undvika risker för skada. Principen skulle omfatta såväl yrkesfiskare som fritidsfiskare. tryckte på att ”det på lång sikt inte finns några målkonflikter mellan hållbart fiske och yrkesfiske eller fritidsfiske och att fisket måste bedrivas hållbart och utgå från ekosystemansatsen för att det ska finnas kvar en fiskenäring med levande kustsamhällen”. Miljömålsberedningen har värderat om förslag till portalparagraf fortfarande bör inkluderas i fiskelagen. Miljömålsberedningen har dock kommit fram till att eftersom som utgångspunkt gäller parallellt med sektorslagstiftningar som t.ex. fiskelagstiftningen är flera av kapitel direkt tillämpbara på förvaltningen av fisk så länge inte fiskelagstiftningen har mer långtgående miljökrav. Exempel på sådana kapitel i är 2 kap. om allmänna hänsynsregler, 3 kap. om hushållning med mark och vatten, 5 kap. om miljökvalitetsnormer och 7 kap. om skydd av områden. En portalparagraf medför därför i praktiken ingen större skillnad för rättstillämpningen. Miljömålsberedningen anser det klarlagt att författningar som träffar fisket både nationellt och som EU-förordning ska vara förenliga med miljölagstiftningen och att det inte främst är författningsändringar som behövs. Det som behövs är däremot utvecklad vägledning, praxis och rådgivning samt även ökad uppföljning, tillsyn och kontroll. Vidare bedömer Miljömålsberedningen att fritidsfisket aktivt kan bidra till att minska miljöbelastningen och bidra till miljöåtgärder samt ökad kunskap om fiskets ekosystemeffekter och miljötillståndet. Miljömålsberedningen lyfter fram att både yrkesfisket och fritidsfisket kan vara aktiva inom miljöövervakningen och insamlingen av kunskap om fiskets ekosystemeffekter, fisketillsyn och kontroll och bidra till förvaltningen av säl. I fråga om främjande av fritidsfisket presenterade och Havs- och vattenmyndigheten en gemensam strategi för arbetet med fritidsfiskets och fisketurismens utveckling: Svenskt fritidsfiske och fisketurism 2020. Strategin ska vara ett stöd i myndigheternas arbete med främjande av fritidsfiskets och fisketurismens utveckling och i arbetet med bevarande, restaurering och hållbart nyttjande av hav, sjöar och vattendrag. I strategin formuleras en övergripande vision och centrala mål, bl.a. i fråga om fiskförvaltning och fiskevård. Som redovisats ovan gav regeringen i uppdrag till och Havs- och vattenmyndigheten att tillsammans ta fram en gemensam strategi för yrkesfisket, vattenbruket, fritidsfisket och fisketurismen samt nya sektorsspecifika handlingsplaner. Strategin ska utgå från en ekosystemansats och bidra till att stärka måluppfyllelsen i den maritima strategin och livsmedelsstrategin. Målet med den gemensamma fiskestrategin är att bidra till en konkurrenskraftig och hållbar livsmedelskedja. Uppdraget innebär att det strategiska arbetet inom yrkesfiske, fritidsfiske och fisketurism samt vattenbruk samordnas. Uppdraget ska redovisas . Enligt Miljömålsberedningen (SOU 2020:83) är en aktuell fråga för myndigheternas arbete i denna del behovet av förbättrat kunskapsunderlag om fritidsfiske. Fritidsfisket påverkar de akvatiska systemen och är en viktig pusselbit för att tolka storleksstrukturer och mängden fisk och kräftdjur. saknas kunskap, speciellt om geografiska och tidsmässiga variationer. I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20) framhåller regeringen att en levande kust och skärgård är beroende av bl.a. ett levande friluftsliv. För att hantera de miljökonflikter som finns för måluppfyllelse, både inneboende i miljökvalitetsmålet Hav i balans och i relation till andra miljökvalitetsmål, anser regeringen att det är viktigt med långsiktighet och helhetsperspektiv i havsförvaltningen. omfattas fisket efter havskräftor av landnings-skyldigheten. Det innebär att all fångst av havskräftor ska landas oavsett storlek. Med landningsskyldigheten ska minsta landningsstorlek, som tidigare uppgick , ersättas av en s.k. minsta referensstorlek. Syftet med en minsta referensstorlek är att skydda unga exemplar av havs-kräftor. Minsta referensstorlek fastställs av kommissionen tillsammans med andra närmare bestämmelser om landningsskyldigheten och ska baseras på en gemensam rekommendation från berörda medlemsstater. Enligt den utkastplan som upprättats för (C(2015) 7145) gäller att minsta storlek för bevarande för havskräftor uppgår totallängd mätt från spetsen av pannhornet till den fasta kanten av den mellersta stjärtfenan. Havskräftor omfattas av landningsskyldigheten, men har undantag för hög överlevnad vid fiske med bur och vissa trålar. I andra fisken ska de alltid landas. Det tidigare minimimåttet var högt i relation till storleken på kräftorna som fångades, vilket gav upphov till höga utkastnivåer av kräftor. Enligt Havs- och vattenmyndigheten förväntas minskningen i minimimått minska utkast-mängderna avsevärt. Som redovisades ovan ska minsta referensstorlek baseras på en gemensam rekommendation från berörda medlemsstater. Som svar på interpellation 2014/15:752 tydliggjorde dåvarande landsbygdsminister att inte självt kan fastställa vilken referens storlek som ska vara rådande. Regeringens utgångspunkt var att behålla det tidigare minimimåttet för att undvika en negativ påverkan på beståndet och för att säkerställa prisbilden och lönsamheten för de svenska kräftfiskarna. framfördes det från flera andra håll att referens-storleken skulle vara , vilket var något som den inte kunde acceptera. Utskottet behandlade ett liknande motionsförslag i betänkande 2018/19:MJU3 Fiskeripolitik. Utskottet uppmärksammande då att det inte är upp till själv att besluta utan fastställs gemensamt på EU-nivå. Utskottet såg inget skäl att driva frågan om att regeringen ska återuppta förhandlingarna utan avstyrkte motionsförslaget. När det gäller räkfisket regleras detta till största delen inom den gemensamma fiskeripolitiken. Kvoterna fastställs i samråd mellan och . Fisket efter Nordhavsräkor bedrivs med bottentrål. bedrevs räkfisket huvudsakligen med konventionella bottentrålar med minst 35 millimeters maskor eller med bottentrålar med artsorterande rist utan tunnel. infördes som en del av överenskommelsen med nya redskapsregler för räkfisket. Reglerna innebär att det är obligatoriskt att använda artsorterande rist. enades EU och om en förvaltningsplan för Nordhavsräka. har bemyndigat regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att utfärda föreskrifter för fiskevården och fiskets bedrivande som förbjuder eller begränsar t.ex. användningen av fiskefartyg, fiskemetoder eller fiskeredskap samt om särskilt tillstånd för fiske av en viss art, inom ett visst område, med ett visst fiskefartyg eller med användning av vissa redskap eller fiskemetoder (19 och 21 §§ fiskelagen [1993:787]). Av avgörande betydelse för ett hållbart räkfiske är utvecklingen av selektiva redskap för att på så sätt minimera oönskad fångst. För har anvisat till arbetet med selektiva fiskeredskap (prop. 2020/21:1 utg. omr. 20, bet. 2020/21:MJU1, rskr. 2020/21:142). Ett av de fisken som prioriteras i arbetet med selektiva fiskeredskap är räkfisket. Havs- och vattenmyndigheten har i detta arbete en nära dialog med yrkesfiskarnas organisationer om det svenska räkfisket och om minskade bestånd och utkast av små räkor. Därtill har sekretariatet för selektivt fiske vid SLU arbetat med att utveckla redskap för förbättrad storleksselektion av räkor genom att bl.a. öka maskstorleken . Fredningsområden och andra fiskevårdande åtgärder För att uppnå den gemensamma fiskeripolitikens mål i fråga om bevarande och nyttjande av biologiska resurser som anges i artikel 2 i grundförordningen ska unionen anta bevarandeåtgärder. I artikel 8 anges inrättandet av återhämtningsområden för fiskbestånd som en form av bevarandeåtgärd: som unionen ska ta vederbörlig hänsyn till befintliga bevarandeområden ska den sträva efter att inrätta skyddade områden på grundval av områdenas biologiska känslighet, inbegripet områden avseende vilka det finns tydliga bevis på betydande koncentrationer av fisk under minsta referensstorlek för bevarande och på lekområden. I sådana områden får fiskeverksamhet begränsas eller förbjudas i syfte att bidra till bevarandet av levande akvatiska resurser och ekosystem. Unionen ska fortsätta att ge ytterligare skydd till befintliga biologiskt känsliga områden. I fråga om fredningstider beslutar Havs- och vattenmyndigheten om sådana restriktioner av fisket i havet innanför trålgränsen och i de fem samt i tillrinnande vattendrag upp till första definitiva vandringshindret. Syftet med fredningstider är att öka skyddet av fisk under lek och lekvandring. Fredningsperioder kan även beslutas av föreningen i fiskevårdsområden. Vanligtvis är fredningsområden begränsade till vissa delar av året när skydd av fiskbestånden är motiverat, dvs. för arter som har en koncentrerad lekperiod och som inte leker året om. är endast sådana redskap tillåtna som inte fångar den art som skyddet avser. För att minska det totala fisketrycket på ett bestånd begränsas i vissa fall även mängden redskap som får användas eller hur många fiskar som får fångas. I haven har Havs- och vattenmyndigheten beslutat om fredningstider för bl.a. lax, öring, torsk, sik, hummer, hälleflundra, abborre, piggvar och gädda. Enligt myndigheten pågår ett löpande arbete tillsammans med länsstyrelserna för att identifiera viktiga områden för lek och lekvandring och för att stänga dessa under lämpliga perioder. finns ca 400 fredningsområden. I Miljömålsberedningens betänkande Havet och människan görs bedömningen att det behövs en satsning för återhämtning av flera fiskbestånd i kustområden, både i och i . Alla delar av fiskens livsförutsättningar behöver inkluderas varför flera förslag till styrmedel och åtgärder behöver ingå – från förvaltningen av fisk i utsjön till fysiska åtgärder på land. Mot denna bakgrund föreslås att regeringen ger kustlänsstyrelserna, med stöd av Havs- och vattenmyndigheten, i uppdrag att ta fram länsvisa – alternativt samordnade inom vattendistrikten – åtgärdsplaner för fiskevården för att stärka bestånden av stora rovfiskar, stärka ekosystemens resiliens och bidra till att minska effekter av övergödning. Den långsiktiga målsättningen är att planeringen av fiskevården i kustområdena ska inkluderas i arbetet med åtgärdsprogrammen enligt havsmiljöförordningen och vattenförvaltningsförordningen. Miljömålsberedningen framhåller i detta hänseende att ett ändamålsenligt områdesskydd och regleringar av påverkansfaktorer som fysisk exploatering, undervattensbuller, grumling m.m. är avgörande för att skydda fiskbeståndens lek- och uppväxtmiljöer. I de fall skydds- och bevarandeåtgärder syftar till att skydda fiskens lek- och uppväxtmiljöer, bedömer Miljömålsberedningen att det inte bör finnas omfattande intressekonflikter mellan naturvården och fiskförvaltningen. Det behövs därför en bättre koordinering av arbetet med områdesskydd, strandskydd, övriga regleringar som t.ex. fartbegränsningar och arbetet med fiskfredningsområden. Flera aktörer som Miljömålsberedningen har varit i kontakt med belyser att strandskyddet är viktigt för fiskens lek- och uppväxtmiljöer. Det framhålls vidare att det finns stora vinster i att planera fysiska åtgärder utifrån flerfunktionalitet. Till exempel kan våtmarker för näringsreduktion i vissa fall utformas så att de även gynnar fisk och översvämningsområden kan gynna såväl fisklek som klimatanpassning. Planering för flerfunktionalitet förutsätter en samordnad åtgärdsplanering där åtgärdsprogrammen bör utgöra en naturlig plattform. Det redovisas vidare att den vetenskapliga litteraturen i princip är överens om att skyddade områden är nödvändiga för att skydda biologisk mångfald och viktiga ekosystemtjänster. Detta förutsätter dock att områdena är rätt placerade och har funktionella och effektiva regleringar. De flesta synteser som utvärderar effekter av områdesskydd är globala, men en tydlig slutsats är att områdesskydd och i synnerhet helt skyddade områden – s.k. fiskefria områden (no-take zones) – leder till signifikant ökning av fiskbestånd, ökad storlek på individer samt ökad biodiversitet. presenterade Havs- och vattenmyndigheten ett långsiktigt åtgärdsprogram för att öka skyddet av sill/strömming i samt och . Bland åtgärderna ingår bl.a. förstärkt skydd av rekryterings- och uppväxtområden. I fråga om våtmarker redovisar Miljömålsberedningen att universitets Östersjöcentrum tillsammans med bl.a. flera länsstyrelser och Sportfiskarna tagit fram en underlagsrapport[1] om våtmarker som fiskevårdsåtgärd vid kusten. I rapporten har man utvärderat effekten av restaurerade våtmarker på fiskreproduktion och kustekosystemet. Av rapporten framgår att ungefär 100 våtmarker har restaurerats längs den svenska ostkusten för att gynna reproduktionen av gädda och abborre. I samma syfte har vandringshinder i kustmynnande vattendrag tagits bort på ca 40 platser. Det fåtal uppföljningar som har genomförts visar att restaurering av våtmarker har en god potential att bidra till stärkta kustbestånd av gädda och abborre. Detsamma gäller eliminering av vandringshinder till kustmynnande vattendrag. Det är dock stor variation i utfallet av åtgärderna. Resultaten visar på en trend om upp till sex gånger så mycket gäddyngel och dubbelt så mycket abborryngel i kustvattnen utanför våtmarkerna. Även om våtmarker kan ge en lokal ökning av mängden fisk anser författarna att fler och kompletterande åtgärder måste till för att stärka kustens rovfiskbestånd och få positiva ekosystemeffekter. Åtgärderna bör utformas som en del av en tydligt samordnad och långsiktig förvaltning av kust och hav. Förutom en starkare reglering av kustfisket behövs exempelvis bättre skydd av fiskens lek- och uppväxtområden mot exploatering samt fiskeförbud av gädda och abborre nära våtmarkerna och i kustens rekryteringsområden. Åtgärderna kan även bestå i att inrätta fler och tätt fördelade våtmarker och fiskeförbud i områden med god tillgång på högkvalitativa uppväxtområden för yngel. Även lokal reduktion av mängden gråsäl och storskarv kan vara en tänkbar åtgärd. I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 21) anför regeringen att våtmarkernas ekosystemtjänster gynnas av den våtmarkssatsning som regeringen inledde 2018 för att främst stimulera kommuner att restaurera och anlägga våtmarker genom de ändringar som genomfördes i förordningen (2009:381) om statliga stöd till lokala vattenvårdsprojekt (LOVA). Satsningen har bidragit till att balansera vattenflöden, öka tillskottet till grundvatten, gynna biologisk mångfald samt minska klimatpåverkan och övergödning. Regeringen redovisar vidare att avslutades 23 tidigare påbörjade våtmarksprojekt och 39 nya projekt beviljades bidrag inom ramen för den lokala naturvårdssatsningen (). Fler insatser för återskapande och restaurering av våtmarker pågick i samtliga län . fördelade totalt till våtmarker, via (till främst kommuner) och till länsstyrelserna. har utlyst forskningsmedel om våtmarkers ekosystemtjänster. Våtmarkernas ekosystemtjänster gynnas också av satsningar inom on , som pågår 2018–2023. Regeringen påpekar att arbetet med våtmarker bidrar till flera nationella miljömål och globala mål för hållbar utveckling och dessutom stärker landskapets skydd mot torka, översvämning och brand. I budgetpropositionen föreslog regeringen en satsning på att i större utsträckning restaurera och anlägga våtmarker för att stärka landskapets egen förmåga att hålla kvar och balansera vattenflöden, öka tillskottet till grundvattnet och öka vattenreningen. Våtmarker som restaureras och nyanläggs bidrar även till ökad biologisk mångfald, minskad klimatpåverkan och minskad övergödning. Regeringen föreslog att skulle anvisa ca till anslaget 1:3 Åtgärder för värdefull natur. biföll regeringens förslag i denna del (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20, bet. 2020/21:MJU1, rskr. 2020/21:142). ansvarar för det nationella övervakningsprogrammet för hälsotillståndet hos fisk i kustnära områden när det gäller effekter av giftiga ämnen. Övervakningen syftar till att använda väl beprövade och känsliga metoder för att påvisa förekomst och effekter i fisk av en eventuell storskalig påverkan av toxiska ämnen i kustnära referensområden i och . Målsättningen är att kunna beskriva det aktuella tillståndet i vattenmiljön i kustreferensområden när det gäller främst giftiga ämnens påverkan på hälsotillståndet hos fisk genom att följa tidstrender av biokemiska, fysiologiska, histologiska och patologiska effektvariabler hos fisk. Undersökningarna ska också tillhandahålla referensdata för undersökningar på fisk i regionalt och lokalt påverkade områden samt ge underlag för uppföljning av miljökvalitetsmål, regionala miljömål och effekter av vidtagna åtgärder för att minska kemikalieutsläpp. I fråga om sälmask, även kallad torskmask, visade en studie vid SLU att dessa parasiter har ökat i omfattning och att de använder både torsk och säl som värddjur under sin livscykel. SLU fann även att torsk fångad norr om sällan har mask i filéerna, medan det i södra och längs är vanligt förekommande. Enligt uppgift från pågår undersökningar och provtagningar för att förbättra kunskapsunderlaget. I södra finns ett tydligt samband mellan närheten till en sälkoloni och infektion i fisk. Längre norrut i verkar förekomsten av sälmasken vara beroende av andra faktorer än sälpopulationens storlek. Gråsälspopulationen har haft en mycket stark tillväxt och bedöms nu ha gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. har tillkännagett för regeringen att den bör införa licensjakt på säl bl.a. eftersom sälstammen ökar och hotar fiskbestånden och det kustnära fisket i (bet. 2018/19:MJU9, rskr. 2018/19:173). Delvis mot denna bakgrund beslutade regeringen om en ändring i jaktförordningen (1987:905) som gör det möjligt för att besluta om licensjakt på gråsäl. fick Havs- och vattenmyndigheten och även i uppdrag av regeringen att revidera förvaltningsplanen för gråsäl och genomföra en vetenskaplig utvärdering av effekterna av en eventuell beståndsreglerande jakt på gråsäl ur ett ekosystemperspektiv. redovisades en reviderad förvaltningsplan. Den vetenskapliga utvärderingen ska redovisas . Därutöver fattade beslut om licensjakt efter gråsäl 2020 och början av 2021. beslut omfattar licensjakt efter 2 000 gråsälar och får bedrivas utefter hela . Utifrån dessa åtgärder bedömer regeringen i budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 23) att tillkännagivandet delvis är behandlat. publicerades en vetenskaplig studie[2] som visar att torsken i är allvarligt drabbad av brist av tiamin (vitamin B1). Sammantaget var den uppmätta tiaminbristen tillräcklig för att förklara torskens oförmåga att växa på ett naturligt sätt liksom andra observerade störningar som balansproblem, överdödlighet, infektionssjukdomar och angrepp av parasiter. Situationen för Östersjötorsken har länge varit kritisk, i synnerhet för det östra beståndet. I betänkande 2019/20:MJU11 Fiskeripolitik framhöll utskottet betydelsen av att det utöver regleringar av fisket även görs insatser när det gäller övriga miljöfaktorer som är av betydelse för beståndens livssituation. Havs- och vattenmyndigheten fick i uppdrag av regeringen att tillsammans med föreslå åtgärder för att skydda bestånden av torsk utöver sådana åtgärder som är fiskerelaterade. Av rapporten framgår att bilden av vad som kan bidra till en återhämtning av torsk i svenska vatten är komplex och det saknas fortfarande kunskap om en del orsakssamband. som den akuta situationen kräver åtgärder som ger snabba resultat kan det ta att lösa underliggande problem såsom klimatförändringar eller syrefria bottnar. Myndigheterna bedömer att det därför kan behövas en bredd av åtgärder som hanterar allt från direkt dödlighet till storskalig påverkan på torskens livsmiljöer. Ett antal förslag på möjliga åtgärder och behov av vidare forskning presenteras. Uppdraget ska slutredovisas . Som svar på fråga 2019/20:1060 av (KD) om Östersjötorskens tillstånd anförde landsbygdsminister bl.a. följande : För mig är det viktigt att det östra torskbeståndet återhämtas och att det västra torskbeståndet stabiliseras på en hållbar nivå så att vi får en långsiktigt hållbar förvaltning av torsken i . agerade således i linje med detta när fiskemöjligheterna i skulle fastställas .