bet · H801FiU25 · 2021-03-11 00:00:00 — Hot, våld och andra tillbud på arbetsplatser som ett arbetsmiljöproblem är en fråga som också hanterats i arbetsmarknadsutskottet, senast i betänkandet 2019/20:AU10 Arbetsmiljö och arbetstid, då utskottet bl.a. framhöll att det, i det uttryckliga krav som finns på alla arbetsgivare att bedriva ett systematiskt arbetsmiljöarbete, ligger att kartlägga riskerna för hot och våld i arbetsmiljön, vidta förebyggande åtgärder och även ha rutiner för stöd om något sker. I förra årets betänkande om statlig förvaltning och statistikfrågor (bet. 2019/20:FiU25) behandlades också ett yrkande om motverkande av åldersdiskriminering. Utskottet konstaterade att enligt regeringsformen och lagen (1994:260) om offentlig anställning ska vid beslut om statliga anställningar endast fästas avseende vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Mot den bakgrunden avstyrkte utskottet motionsyrkandet. I likhet vill utskottet inledningsvis understryka den långtgående delegering av de arbetsgivarpolitiska frågorna som slogs fast . Vad gäller det som påtalas om att flera stora statliga myndigheter brister i efterlevnaden av kravet på lönekartläggning förutsätter utskottet att statliga myndigheter följer lagar och regler. Det pågår också ett arbete med att se över hur man kan säkerställa att bl.a. reglerna om lönekartläggning i diskrimineringslagen efterföljs. Utskottet vill inte föregripa detta arbete och avstyrker yrkandet. Det närmare innehållet i lönespecifikationer regleras inte i lag utan följer vanligen av kollektivavtal. Ett krav på offentliga arbetsgivare att redovisa skatter och avgifter i lönespecifikationer är därmed en fråga som bör regleras i kollektivavtal. Utskottet kan konstatera att innehållet i kollektivavtal inte är något som och regeringen vanligtvis brukar besluta om, utan det är en fråga som överlåtits till arbetsmarknadens parter att komma överens om. Utskottet ser inte någon anledning att göra avsteg från den principen och avstyrker därför yrkandet. I övrigt hänvisar utskottet till vad som anförts i tidigare ställningstaganden och avstyrker samtliga motionsyrkanden. Statlig mark för bostäder Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om statlig mark för bostäder med hänvisning till att det pågår ett arbete inom området. I motion 2020/21:1060 av (M) yrkande 2 anförs att det råder brist på bostäder i en majoritet av landets kommuner. Bostadsbristen är ett tillväxthinder, och därför bör statlig mark upplåtas för byggande av bostäder. Utredningen för bostadsbyggande slutredovisade den del av sitt uppdrag som avsåg bostadsbyggande på statens fastigheter (Komm2018/00356-379). I slutredovisningen framhåller utredningen att processerna kring avyttring av statlig mark kan ta tid och lämnar flera exempel på orsaker till detta. Utredningen konstaterar att ett sätt att effektivisera överlåtelseprocesserna kan vara att tillhandahålla ett externt stöd i dialogen mellan parterna. Utredningen har också medverkat till att 30 fastighetsöverlåtelser har genomförts eller kommit så långt i genomförandet att parterna inte behöver något ytterligare externt stöd. Frågan bereds i . Motsvarande yrkande har behandlats tidigare, senast i förra årets betänkande om statlig förvaltning och statistikfrågor (bet. 2019/20:FiU25). Yrkandet avstyrktes med hänvisning till att utskottet inte vill föregripa den pågående utredningen för bostadsbyggande (Fi N 2017:08) som skulle slutredovisa sitt arbete . biföll utskottets förslag till beslut och avslog motionsyrkandet. Utskottet har tidigare i samband med behandlingen av motsvarande yrkanden anfört att det inte vill föregripa det pågående arbetet inom området. Utskottet gör inte någon annan bedömning nu och avstyrker därför yrkandet. Föreningslivets möjlighet att använda försvarsmark Utskottets förslag i korthet avslår ett yrkande om föreningslivets möjligheter att använda försvarsmark. Utskottet har förståelse för att det kan vara svårt för att fullt ut hjälpa andra intressenter vid sidan av sina instruktionsenliga uppgifter, särskilt i ljuset av inriktningsbeslutet för totalförsvaret 2021−2025. I motion 2020/21:2280 av (M) anförs att regeringen bör se över direktiven till för att öka möjligheterna för idrottsrörelsen och föreningslivet att använda försvarsmark för träning och tävling. Motionären menar att i ökande utsträckning avslår ansökningar från idrottsföreningar eller ställer ekonomiska eller andra krav som är omöjliga för föreningarna att acceptera. beslutade om inriktningen för totalförsvaret 2021–2025 (prop. 2020/21:30, bet. 2020/21:FöU4, rskr. 2020/21:136). Av regleringsbrev framgår att myndighetens förvaltning av fastigheter som är avsedda för försvarsändamål och utvecklingen av detta fastighetsbestånd ska vara ändamålsenligt i förhållande till totalförsvarets behov (militärt och civilt försvar). Fastighetsbeståndet ska stärka den operativa förmågan i Försvarsmakten. Myndigheten ska möta Försvarsmaktens behov av att anläggningar och fastigheter m.m. kan växa i den takt som anges i regeringsbeslutet om inriktningen för Försvarsmakten –2025 (Fö2018/01425, Fö2020/00228 [delvis] och Fö2020/01269 [delvis]). Motionsyrkanden om föreningslivets möjlighet att använda försvarsmark har behandlats tidigare, senast i förra årets betänkande om statlig förvaltning och statistikfrågor (bet. 2019/20:FiU25). Utskottet konstaterade att omställningen inom försvaret innebär stora förändringar för och uttryckte förståelse för att myndigheten inte fullt ut kan bistå andra intressenter vid sidan av sitt instruktionsenliga uppdrag. Utskottet framhöll också att en del av beståndet sannolikt inte längre lämpar sig för uthyrning till andra. biföll utskottets förslag till beslut och avslog motionsyrkandena. har enligt sin instruktion i uppgift att förvalta fastigheter avsedda för försvarsändamål. I linje med det inriktningsbeslut för totalförsvaret 2021−2025 som har fattat framgår det av regleringsbrev att förvaltningen av fastigheter avsedda för försvarsändamål och utvecklingen av detta fastighetsbestånd ska vara ändamålsenlig i förhållande till totalförsvarets behov och stärka den operativa förmågan i Försvarsmakten. Detta understryker ytterligare vad utskottet tidigare anfört om att omställningen inom försvaret innebär stora förändringar för och om att utskottet har förståelse för att myndigheten inte fullt ut kan hjälpa andra intressenter vid sidan av sitt instruktionsenliga uppdrag. Mot den bakgrunden avstyrks motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett yrkande om att se över förvaltningen av universitets och högskolors fastigheter och i förlängningen en försäljning av . Utskottet hänvisar till den allmänna principen för myndigheters lokalförsörjning. I motion 2020/21:2885 av m.fl. (SD) yrkande 5 anförs att regeringen bör se över möjligheten för universitet och högskolor att äga sina egna fastigheter för att därefter kunna sälja . Motsvarande yrkanden har behandlats tidigare, senast i förra årets betänkande om statlig förvaltning och statistikfrågor (bet. 2019/20:FiU25). Utskottet avstyrkte då yrkandet med hänvisning till att genom sitt uppdrag bidrar till målet om att stärka som kunskapsnation samt den bärande principen för myndigheternas lokalförsörjning, nämligen att skilja myndigheternas brukande av lokaler från förvaltningen av fastigheter för statens räkning. biföll utskottets förslag till beslut och avslog motionsyrkandet. Med hänvisning till vad utskottet anfört i samband med tidigare behandling av motsvarande yrkanden avstyrker utskottet motionsyrkandet. Samordnade utbetalningar från välfärdssystemen Utskottets förslag i korthet avslår yrkanden om att samordna utbetalningar från välfärdssystemen. Utskottet hänvisar till de arbeten som pågår inom området. Jämför reservation 9 (L). I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkade 23 anför motionärerna att de ser positivt på förslagen i betänkandet Kontroll för ökad tilltro − en ny myndighet för att förebygga, förhindra och upptäcka felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen (SOU 2020:35) om att alla statliga transfereringar till enskilda ska ske via ett och samma transaktionskonto, oavsett vilken myndighet som beslutat om utbetalningen. Förslaget omfattar dock inte utbetalningar från kommuner och regioner. Med hänsyn till att kommunsektorn enligt utredningen torde vara drabbad av felaktiga utbetalningar i samma utsträckning som den statliga välfärden bör också denna fråga utredas och lagförslag tas fram enligt motionärerna. I motion 2020/21:1944 av Boriana (M) föreslås att alla utbetalningar från välfärdens transfereringssystem ska hanteras av en myndighet. Enligt motionären finns det inte något behov av att inrätta en ny myndighet för ändamålet eftersom det redan finns ett antal väletablerade myndigheter inom området. Utredningen om samordning av statliga utbetalningar från välfärdssystemen lämnade sitt betänkande Kontroll för ökad tilltro – en ny myndighet för att förebygga, förhindra och upptäcka felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen (SOU 2020:35). I fråga om huruvida arbetet med att samordna utbetalningarna bör hanteras av en befintlig myndighet eller läggas på en ny myndighet gör utredningen bedömningen att uppgiften bör läggas på en ny myndighet som betydligt mer effektivt än kan upptäcka avsiktliga fel och organiserat, systematiskt missbruk. Utredningen anför att det behövs tillgång till data från alla de olika välfärdssystemen för att kunna se helheten. Det finns dock ingen myndighet som har tillgång till samlade data från alla delar av välfärdssystemen i den utsträckning som utredningen menar behövs för att effektivt upptäcka och förhindra felaktiga utbetalningar, särskilt inte de mer avancerade upplägg som drabbar välfärdssystemen. Utredningens bedömning är vidare att det, ur integritetssynpunkt, inte är rimligt att sprida en sådan omfattande mängd uppgifter till flera olika myndigheter. Utredningen har även haft i uppdrag att överväga om kommuner frivilligt ska kunna ansluta sig till funktionen. Utredningen konstaterar att omfattningen och beskaffenheten av felaktiga utbetalningar inom den kommunala välfärden inte är tillräckligt belagda. Problembilden tycks likna den som finns för de statliga välfärdssystemen, men utredningen framhåller att det finns flera stora skillnader mellan statliga och kommunala utbetalningar inom välfärden, varför möjligheten för kommuner att ansluta sig till de funktioner som den nya myndigheten för utbetalningskontroll föreslås ansvara för bör utredas vidare. Även möjligheten för regionerna att ansluta sig till dessa funktioner bör enligt utredningen utredas. Betänkandet har remitterats och förslagen bereds nu i . pågår också ett arbete med att omhänderta förslagen från Delegationen för korrekta utbetalningar från välfärdssystemens betänkande Samlade åtgärder för korrekta utbetalningar från välfärdssystemen (SOU 2019:59). Bland annat har efter förslag i budgetpropositionen beslutat om ett övergripande mål om att minska felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 2, bet. 2020/21:FiU2, rskr. 2020/21:150). Målet syftar till att ge en helhetsbild av arbetet med att motverka felaktiga utbetalningar och fusk inom välfärdssystemen. Dessutom ska målet bidra till en samlad styrning och uppföljning. Som en del av bedömningen av måluppfyllelsen kommer förekomsten och utvecklingen av felaktiga utbetalningar att behöva uppskattas, analyseras och kontinuerligt följas upp. Vidare framgår det också av budgetpropositionen att en funktion avses inrättas vid ESV för att föra vidare det arbete som Delegationen för korrekta utbetalningar inom välfärdssystemen genomfört. Funktionen ska bl.a. analysera, följa upp och bidra till samordning av myndigheternas arbete på detta område (prop. 2020/21:1 utg.omr. 2 s. 90 f.). Utskottet anser i likhet med motionärerna att det är angeläget att utbetalningarna från välfärdssystemen är korrekta. Detta är viktigt ur ett statsfinansiellt perspektiv men också för att upprätthålla välfärdssamhällets legitimitet. har mot den bakgrunden också godkänt ett övergripande mål om att minska de felaktiga utbetalningarna från välfärdssystemen. Ett sätt att åstadkomma detta kan vara genom en samordnad funktion för utbetalningar från välfärdssystemen. Det pågår flera parallella arbeten inom inom området; bl.a. bereds förslagen i betänkandet Kontroll för ökad tilltro – en ny myndighet för att förebygga, förhindra och upptäcka felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen (SOU 2020:35). Utskottet vill inte föregripa detta arbete och avstyrker därför motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av kostnaderna för yrkeslegitimationer. Utskottet motiverar sitt ställningstagande med att utgångspunkten för avgiftssättning i statlig verksamhet är kostnadstäckning samt att myndigheterna är skyldiga att löpande se över sina avgifter och att samråda med ESV om dessa. I motion 2020/21:1851 av m.fl. (S) yrkande 1 efterfrågas en översyn av kostnaderna för handläggning av ansökningar om yrkeslegitimationer. Det anförs att kostnaderna för handläggning av legitimationer kopplade till olika yrken kan variera, exempelvis beroende på hur detaljerade behörighetsreglerna är, vilket innebär att avgifterna också varierar. Motionärerna ifrågasätter om dessa skillnader är skäliga. Rätten att ta ut avgifter för prövning av ansökan om legitimation och ibland även avgifternas storlek regleras när det gäller flera av de yrken vilka kräver legitimation i relevant saklagstiftning. Till exempel framgår det av 4 kap. 12 § patientsäkerhetslagen (2010:659) att regeringen får meddela föreskrifter om avgift för handläggning av ansökan om legitimation för flera angivna yrken inom hälso- och sjukvården. Av 8 kap. 1 § patientsäkerhetsförordningen (2010:1369) framgår att för sådana avgifter gäller 10–14 §§ avgiftsförordningen (1992:191) och att avgift ska tas ut enligt vissa särskilt angivna s.k. avgiftsklasser. Vad avgiften uppgår till i respektive klass framgår av avgiftsförordningen. Nivåerna i avgiftsklasserna i avgiftsförordningen beräknas utifrån en kalkyl av kostnaderna för ett medelärende. För lärarlegitimationer framgår det av 2 kap. 16 b § skollagen (2010:800) att regeringen får meddela föreskrifter om avgift för ansökan om legitimation. I 4 kap. 5 § förordningen (2011:326) om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare anges vad det kostar att få en ansökan prövad. Av 10 § avgiftsförordningen framgår att en myndighet regelbundet ska se över att rätt avgiftsklass tillämpas för myndighetens ansökningsavgifter och meddela regeringen när det finns behov av att byta avgiftsklass. Myndigheterna ska vidare enligt 7 § samma förordning regelbundet samråda med ESV om de avgifter som tas ut. Syftet med avgiftssamrådet är bl.a. att bidra till en ändamålsenlig styrning av avgiftsbelagd verksamhet i staten och att bedöma om de avgifter som en myndighet tar ut har satts utifrån det ekonomiska mål som det har fattats beslut om för verksamheten samt att regler och riktlinjer på området beaktas. Samråden syftar även till en ökad kostnadsmedvetenhet hos myndigheterna och till att myndigheterna regelbundet ska ompröva sina avgifter. Utgångspunkten för avgiftssättning i statlig verksamhet är, om inte något annat särskilt beslutats, kostnadstäckning. För att säkerställa att de avgifter som tas ut svarar mot det ekonomiska målet för den aktuella verksamheten och följer de regler och riktlinjer som finns inom respektive område håller ESV regelbundna avgiftssamråd med myndigheterna. Myndigheterna är också skyldiga att regelbundet se över de avgifter de tar ut och meddela regeringen när det finns behov av att byta avgiftsklass. Mot bakgrund av detta avstyrks yrkandet. Den statliga myndighetsstrukturen, punkt 1 (M) av (M), (M), i (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3476 av m.fl. (M) yrkande 1 och 2020/21:521 av (SD), 2020/21:682 av m.fl. (SD) yrkande 2, 2020/21:944 av (M) yrkande 2, 2020/21:1043 av Boriana (M), 2020/21:1099 av (M) yrkande 2, 2020/21:1505 av (L) yrkande 2 och 2020/21:2314 av Boriana (M). Den statliga förvaltningspolitiken och regeringens styrning av de statliga myndigheterna möter inte dagens utmaningar. Myndigheterna tillåts i allt mindre utsträckning fokusera på sina respektive kärnuppdrag, såsom att utreda brott eller att förmedla arbeten. För att byråkratin ska minska behöver staten prioritera i den breda och detaljerade av myndigheter, regleringsbrev, mål och styrdokument av allehanda slag. Fokus behöver främst vara på myndigheternas kärnuppdrag och huvudsyfte. Alla myndigheter eller myndighetsuppdrag är inte självskrivna och det är inte heller deras budgetanslag. Det behövs därför en bredare genomgång av samtliga myndigheter och deras uppdrag och anslag. I en sådan översyn bör bl.a. effektiviteten i utformningen, dess tvärsektoriella krav samt storleken av myndigheten utvärderas och resultatet mynna ut i en stor myndighetsreform. Den statliga myndighetsstrukturen, punkt 1 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:682 av m.fl. (SD) yrkande 2 och 2020/21:521 av (SD), 2020/21:944 av (M) yrkande 2, 2020/21:1043 av Boriana (M), 2020/21:1099 av (M) yrkande 2, 2020/21:1505 av (L) yrkande 2, 2020/21:2314 av Boriana (M) och 2020/21:3476 av m.fl. (M) yrkande 1. För att den statliga förvaltningen ska vara ändamålsenlig och för att hushålla med statens resurser är det viktigt att rätt myndighet gör rätt saker. Det behöver därför tas ett helhetsgrepp om myndighetsfrågan och genomföras en myndighetsinventering för att kunna slå fast vilka myndigheter som inte är samhällsnyttiga eller vars egentliga uppdrag överskuggas av ovidkommande hänsyn. Myndigheter som är politiserade eller överflödiga eller vars uppdrag överlappar andra effektivare myndigheters verksamhet bör läggas ned eller reformeras. Exempel på mindre lyckade myndigheter är och Sieps. Digitalisering och it i den statliga förvaltningen, punkt 2 (M) av (M), (M), i (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3473 av m.fl. (M) yrkandena 2–5 och 7 samt 2020/21:3479 av m.fl. (M) yrkandena 1, 15 och 18 samt 2019/20:3263 av m.fl. (C) yrkandena 17 och 19, 2020/21:133 av (SD), 2020/21:382 av (SD), 2020/21:1188 av och (båda M), 2020/21:2815 av (M) och 2020/21:2921 av m.fl. (C) yrkandena 5, 12, 16, 18, 27 och 32. Digitaliseringen handlar till stor del om att hantera stora mängder information och genom att göra informationen begriplig, kombinera den med annan data och erbjuda smarta lösningar på komplicerade problem skapa ett värde för användaren. Våra statliga och kommunala myndigheter behandlar oerhörda mängder värdefull information som är tillgänglig enligt offentlighetsprincipen men inte på ett sätt som är lätt att hantera för en dator. Arbetet med öppna data är ett sätt att råda bot på detta där information i form av statistik, geografiska data, ekonomi och mycket mer kan tillhandahållas i ett maskinavläsbart format. Det behövs också ett omfattande standardiseringsarbete som innebär att kommuner och myndigheter bör lämna ut sina öppna data i standardiserade format varför en statlig samordning av detta bör göras. Vidare bör en utredning se över möjligheten att skapa en kategori av data som är öppna i utgångsläget, s.k. open by default, där en samordnande myndighet kan besluta att alla data av en viss sort ska offentliggöras som öppna data av de myndigheter som handhar sådan information. Det behöver också ställas högre krav på alla i en ledande befattning att visa ett gott omdöme i fråga om digitalt ledarskap. Det är exempelvis av yttersta vikt att den politiska ledningen förstår vad artificiell intelligens (AI), cybersäkerhet och digitalisering är, att förstå grunderna för hur det fungerar och vad det kan och inte kan göra. Därför behövs det ett digitalt kompetenslyft. Vidare har den digitala utvecklingen förändrat hur vi kommunicerar med varandra. har kommit långt men andra länder, exempelvis , har kommit avsevärt mycket längre när det gäller att skapa standardiserade kontakter mellan myndigheter och enskilda. Det innebär bl.a. att den information man som enskild lämnar endast behöver lämnas varefter samtliga myndigheter kan ta del av den efter behov, s.k. once only. bör ta samma eller liknande steg i fråga om hur man arbetar med att effektivisera myndigheternas medborgarkontakter. Mot bakgrund av detta vill vi också att en utredning tillsätts i syfte att införa en nationell digital plattform för säker överföring av information där medborgare och företag kan koppla upp sig mot en gemensam portal för kontakt med kommuner, regioner och myndigheter. Vidare bör alla myndigheter och övrig offentlig förvaltning erbjuda digital post via en digital brevlåda till de medborgare som önskar det. AI är ett teknikområde på frammarsch med ett flertal tillämpningsområden inom den offentliga verksamheten. Det är därför i det allmännas intresse att noga bevaka utvecklingen för att kartlägga möjligheter och risker med tekniken. Statskontoret bör därför få i uppdrag att göra en genomlysning av de statliga myndigheterna för att se vilken effektiviseringspotential som finns kopplat till digitalisering och AI. Digitalisering och it i den statliga förvaltningen, punkt 2 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3263 av m.fl. (C) yrkandena 17 och 19 samt 2020/21:2921 av m.fl. (C) yrkandena 5, 12, 16, 18, 27 och 32 samt 2020/21:133 av (SD), 2020/21:382 av (SD), 2020/21:1188 av och (båda M), 2020/21:2815 av (M), 2020/21:3473 av m.fl. (M) yrkandena 2–5 och 7 samt 2020/21:3479 av m.fl. (M) yrkandena 1, 15 och 18. Den digitala världen bygger på utbyte av data via strukturerad kommunikation men det saknas en struktur inom många områden; över offentliga data och på den statliga it-infrastrukturen. Det finns inte heller någon tydlig differentiering av säkerhetsnivå för olika data eller någon tydlig standard. Det saknas s.k. API:er som gör det lätt att koppla ihop system. Det gör kommunikationen mellan system långsam, ökar risken för felrapportering och gör att system byggs på nytt till varje region och kommun i stället för att bygga på standarder som ger effektivare kommunikation och billigare system genom återanvändning av redan utvecklade moduler. Staten bör därför ta en ledarroll i arbetet för standarder och skapandet av strukturerade data och API:er i svensk offentlig sektor i samarbete med Kommuner och Regioner. Den enskilda medborgaren bör ha ägarskap över sina data i offentliga system och veta hur och när den har använts. Medborgaren bör vidare bara behöva lämna specifik information en gång till det offentliga, s.k. once only. Efter denna insamling ska det offentliga säkerställa att informationen är tillgänglig för de instanser som behöver den enligt överenskommen anledning. I finns en exceptionell tillgång till stora offentliga dataserier. Här finns också stor kunskap i både offentlig verksamhet och i det privata näringslivet om hur sådana data kan användas för att förbättra och förfina tjänster. Inom ramen för ett stärkt integritetsskydd bör möjligheten att enkelt, snabbt och billigt få tillgång till stora offentliga dataset förbättras. Öppna data bör vara utgångspunkten, och samtliga myndigheter bör arbeta konsekvent med publicering av öppna data. Så skapar vi fler jobb och en samhällsvinst i miljardklassen enligt flera rapporter och erfarenheter från andra länder.