bet · H801SoU13 · 2021-02-25 00:00:00 — Ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för tvångsvård får inte fattas utan att ett läkarintyg (vårdintyg) har utfärdats, av vilket det framgår att det finns sannolika skäl för att förutsättningarna för sluten psykiatrisk tvångsvård av patienten är uppfyllda (4 § första stycket LPT). Vårdintyget ska grundas på en särskild läkarundersökning. En undersökning för vårdintyg får göras endast om det finns skälig anledning till det. Undersökningen utförs av en legitimerad läkare. Om undersökningen inte kan utföras med patientens samtycke får patienten tas om hand för undersökning. Beslut om sådant omhändertagande får fattas endast av en läkare i allmän tjänst eller av en läkare som enligt avtal med regionen har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg (4 § andra stycket LPT). Kompletterande bestämmelser om de läkarintyg som avses i 4 och 11 §§ LPT jämfört med 5 § LRV finns i föreskrifter (HSLF-FS 2018:54) om att utfärda intyg i hälso- och sjukvården. Föreskrifterna innehåller bestämmelser om rutiner för att utfärda intyg, intygsutfärdarens kompetens, underlag, utformning och innehåll m.m. I föreskrifternas 3 kap. 2-5 §§ hänvisas till specifika kompetenskrav för bl.a. vårdintyg som enligt LPT och LRV ska utfärdas av en legitimerad läkare. får enligt 14 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård dock medge undantag från krav på läkares legitimation eller specialistkompetens som anges i 40 § första stycket LPT. Det finns krav enligt både LPT och LRV att en samordnad vårdplan upprättas som innehåller det bedömda behovet av insatser från regionens hälso- och sjukvård och kommunens socialtjänst eller hälso- och sjukvård, beslut om insatser och, så långt möjligt, patientens inställning till insatserna i vårdplanen, vilken enhet vid regionen eller kommunen som ansvarar för respektive insats och eventuella åtgärder som vidtas av andra än regionen eller kommunen (16 § LPV och 6 § andra stycket LRV). Kompletterande bestämmelser finns i föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (SOSFS 2008:18). Patientens delaktighet i och inflytande över vården ska tillgodoses i vårdplaneringen. Om det inte är möjligt att upprätta vårdplanen i samråd med patienten ska orsaken till detta anges i planen (3 kap. 4 § SOSFS 2008:18). Chefsöverläkaren ska ansvara för att en vårdplan upprättas, följs upp och omprövas av en läkare med kompetens och erfarenhet för uppgiften (3 kap. 6 §). Särskilda bestämmelser om sluten psykiatrisk tvångsvård finns i 18–25 §§ LPT. Vid sluten rättspsykiatrisk vård enligt LRV gäller, med vissa undantag, i tillämpliga delar bestämmelserna i 18–24 §§ LPT (8 § första stycket LRV). Om det finns en omedelbar fara för att en patient allvarligt skadar sig själv eller någon annan får patienten kortvarigt spännas fast med bälte eller liknande anordning. Hälso- och sjukvårdspersonal ska vara närvarande patienten hålls fastspänd. Om det finns synnerliga skäl får det beslutas att patienten ska hållas fastspänd längre än som anges i första stycket. Chefsöverläkaren beslutar om fastspänning. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om beslut enligt andra stycket (19 § första–tredje stycket LPT). Fastspänning med bälte för barn m.m. trädde nya bestämmelser i kraft som bl.a. innebär en begränsning av reglerna för fastspänning med bälte för barn (prop. 2019/20:84, bet. 2019/20:SoU15, rskr. 2019/20:270). Om det finns en omedelbar fara för att en patient som är lider allvarlig skada och det är uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga får patienten spännas fast med bälte. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om patienten hålls fastspänd som överstiger (19 a § första–tredje stycket LPT). redovisade ett regeringsuppdrag genom rapporten uppföljning av tvångsvården – Alternativa metoder för att samla in data (S2016/05822/FS [delvis]). Enligt rapporten finns det brister i patientregistret när det gäller de uppgifter om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård som samlar in. Det gäller bl.a. uppgifter om vilka tvångsåtgärder som används i vården. Rapporten bereds inom . fick 2019 i uppdrag att stimulera och stärka det nationella arbetet med att utveckla och sprida relevant och aktuell kunskap samt ändamålsenliga kunskapsstöd, metoder och arbetssätt till hälso- och sjukvårdspersonal som arbetar med barn i den psykiatriska heldygnsvården, inklusive den psykiatriska tvångsvården (S2019/01522/FS). Utvecklingsarbetet kan även omfatta unga i de fall myndigheten finner det relevant. Enligt regleringsbrevet för ändrades uppdraget på så vis att även ska arbeta för att säkerställa en god kvalitet i patientregistret när det gäller statistik om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård så att statistiken på ett tillförlitligt sätt kan användas i uppföljningssyfte och som officiell statistik. Uppdraget gäller tvångsvård både enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). Uppdraget ska slutredovisas till . Motionsyrkanden om förbud mot fastspänning och nollvision mot tvångsåtgärder behandlades senast i socialutskottets betänkande 2019/20:SoU15. följde utskottet (rskr. 2019/20:270). Utskottet konstaterar att fr.o.m. har reglerna för fastspänning med bälte för barn begränsats. Utskottet noterar vidare att har i uppdrag att bl.a. säkerställa en god kvalitet i patientregistret när det gäller statistik om psykiatrisk tvångsvård så att statistiken på ett tillförlitligt sätt kan användas bl.a. i uppföljningssyfte. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motionerna 2020/21:2033 (SD) yrkande 12 och 2020/21:3637 (MP) yrkandena 17, 30 och 44. Motionsyrkandena bör avslås. Psykisk hälsa och beroendeproblem Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om huvudmannaskap för beroendevården, ny lagstiftning och utökad samverkan. Jämför reservation 12 (V) och 13 (SD). I motion 2020/21:1329 av (M) begärs ett tillkännagivande om att införa ett huvudmannaskap vid missbruksvård. Motionären anför att missbrukare har svårt att hitta en väg ut ur missbruket och ofta ”faller mellan olika stolar” och att det finns en otydlighet från samhället vem som tar ansvaret och huvudansvaret för att lösa problemet. I kommittémotion 2020/21:2028 av Per Ramhorn m.fl. (SD) yrkande 52 begärs ett tillkännagivande om att verka för att regionerna tar över ansvaret för missbruksvården. Motionärerna framhåller att en stor del av befolkningen skulle föredra att få hjälp mot sitt beroende via sjukvården precis som vid andra typer av hälsoproblem. I kommittémotion 2020/21:2041 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör verka för att hälso- och sjukvården blir ensam huvudman för all missbruks- och beroendevård. Motionärerna anför att vården då skulle bli mer sammanhållen. I motion 2020/21:631 av och (båda C) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att sjukvården bör ha det samlade ansvaret för missbruksbehandling. Motionärerna anför bl.a. att missbruksvården i högre grad bör präglas av vetenskap och beprövad erfarenhet. I kommittémotion 2020/21:169 av m.fl. (V) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att huvudmannaskapet för beroendevården för personer bör flyttas över till regionernas beroendeenheter. Motionärerna framhåller att det är vanligt att samarbetet och ansvaret brister och att risken därför är stor att personer bollas fram och tillbaka mellan hälso- och sjukvård, psykiatri och socialtjänst i stället för att få den hjälp som de behöver. I kommittémotion 2020/21:2997 av m.fl. (KD) yrkande 20 begärs ett tillkännagivande om att hälso- och sjukvården ska vara ensam huvudman för beroendevården. Motionärerna anför bl.a. att tillgängligheten till vård och behandling kan säkras genom att låta regionerna och hälso- och sjukvårdslagen bli styrande inom beroendevården. I kommittémotion 2020/21:3637 av m.fl. (MP) yrkande 56 begärs ett tillkännagivande om att behandlingen inom beroendevården bör övertas av regionerna. Motionärerna anför att det kan förbättra tillgängligheten och skapa bättre förutsättningar för vård vid samsjuklighet, likvärdig vård och forskning. I kommittémotion 2020/21:169 av m.fl. (V) yrkande 22 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag på ny lagstiftning där barn till föräldrar med psykisk ohälsa och/eller missbruk får rätt till eget stöd i ett tidigt stadium. Vidare begärs ett tillkännagivande om att lagen om vård av missbrukare i vissa fall ska bli en speciallag under lagen om psykiatrisk tvångsvård (yrkande 23). I kommittémotion 2020/21:2030 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att verka för en utökad samverkan mellan primärvården, psykiatrin, beroendemottagningar och . Motionärerna anför att det är viktigt att samverkan fungerar för att motverka alla former av missbruk och beroende. Ansvaret för missbruks- och beroendevården Regionerna har en skyldighet enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som är bosatt inom regionen (8 kap. 1 § HSL). Här ingår bl.a. abstinensbehandling och läkemedelsassisterad behandling vid alkohol- och narkotikamissbruk samt övriga medicinska och psykiatriska insatser. Kommunerna har i enlighet med socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, ansvar för missbruks- och beroendevård. Det innebär att socialnämnden aktivt ska sörja för att den enskilda missbrukaren får den hjälp och den vård som han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket (5 kap. 9 § SoL). ska vidare erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk (5 kap. 10 § SoL). Både kommuner och regioner erbjuder psykosocial behandling. När det finns skäl för tvångsvård på grund av missbruk ansvarar ansöka om tvångsvård hos förvaltningsrätten enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM. Barn och unga kan vårdas mot sitt eller vårdnadshavares samtycke under vissa förutsättningar enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU. Såväl vuxna som barn och unga kan vidare beredas vård utan samtycke enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT. Samverkan och samordnad individuell plan För att förbättra samverkan mellan huvudmännen är kommuner och regioner skyldiga att ingå en överenskommelse om ett samarbete i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel, dopningsmedel eller spel om pengar (5 kap. 9 a § SoL respektive 16 kap. 3 § första stycket 2 HSL). Syftet med överenskommelserna är att få till stånd en tydligare ansvarsfördelning, en bättre samverkan och ett helhetsperspektiv utifrån patientens och brukarens behov (prop. 2012/13:77). När den enskilde har behov av insatser från både och hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med regionen vidare upprätta en samordnad individuell plan, en s.k. SIP (2 kap. 7 § SoL respektive 16 kap. 4 § HSL). Syftet med den samordnade individuella planen är att säkerställa samarbete mellan huvudmännen, så att individens samlade behov av socialtjänst och hälso- och sjukvård tillgodoses. SIP ska även användas vid utskrivning från sluten hälso-och sjukvård för att samordna de insatser som en enskild behöver enligt 4 kap. lagen (2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. Bakgrund och pågående arbete redovisade arbetet med regeringsuppdraget om att kartlägga förekomsten av samsjuklighet i form av psykisk ohälsa och beroendeproblematik (S2018/04564/FS [delvis]). Kartläggningen visade bl.a. att adhd och flera andra psykiatriska diagnoser var vanligast bland personer med skadligt bruk eller beroende. Regeringen beslutade att en särskild utredare ska föreslå hur samordnade insatser när det gäller vård, behandling och stöd kan säkerställas för barn, unga och vuxna personer med samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd (dir. 2020:68). Syftet med uppdraget är att skapa förutsättningar för att personer med sådan samsjuklighet erbjuds en samordnad, behovsanpassad och patientcentrerad vård och omsorg och får tillgång till de medicinska, farmakologiska, psykiatriska och sociala insatser som de är i behov av. Utredaren ska bl.a. analysera och lämna förslag på hur samverkan för personer med samsjuklighet kan förbättras mellan huvudmännen, se över ansvarsfördelningen mellan huvudmännen, analysera för- och nackdelar med en gemensam lagstiftning för personer som vårdas utan samtycke enligt LVM eller LPT samt lämna nödvändiga författningsförslag och de förslag till åtgärder i övrigt som behövs. Utredningen har tagit namnet (S2020:08). Uppdraget ska redovisas . Överenskommelse om insatser inom området psykisk hälsa En överenskommelse mellan staten och Kommuner och Regioner (SKR) Insatser inom området psykisk hälsa och suicidprevention 2021–2022 godkändes (S2020/09779). Enligt överenskommelsen kommer samordning och samverkan mellan den psykiatriska specialistvården, regionernas primärvård och den kommunala hälso- och sjukvården samt att bli allt viktigare för att tillgodose den enskildes behov. För insatser som syftar till att skapa en mer sammanhållen vård för personer som behöver insatser från både kommuner och regioner, bl.a. personer med samsjuklighet i missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller tillstånd omfattar överenskommelsen . Överenskommelsen finns närmare beskriven i avsnittet Insatser på området psykisk hälsa. Svar på skriftliga frågor Socialminister (S) besvarade en skriftlig fråga om missbruksvården (fr. 2020/21:99). Socialministern framförde följande: har frågat mig hur jag tänker se till att personer med missbruk och beroende får det stöd de behöver och att hjälpen inte åsidosätts på grund av bristande tillgänglighet och dålig samverkan mellan beroendevård, socialtjänst, psykiatri och primärvård. Fungerande samverkan och vårdkedjor har visat sig ha stor betydelse för att insatserna till personer med missbruk, beroende och annan samsjuklighet ska ha effekt. För att stärka samordningen mellan beroendevård, socialtjänst, psykiatri och primärvård fördelar regeringen ca till regioner och kommuner inom överenskommelsen mellan staten och Kommuner och Regioner (SKR) inom området psykisk hälsa. I överenskommelsen finns särskilt avsatta medel för att stärka samverkan mellan regioner och kommuner samt verksamheter inom samma huvudman för personer med stora och komplexa behov. Socialminister (S) besvarade en skriftlig fråga om stöd till närstående (fr. 2020/21:319). Socialministern framförde följande: har frågat mig om vad jag tänker göra på ett nationellt plan för att närstående till en person med missbruk får den hjälp och det stöd som behövs. Anhöriga har ofta en mycket viktig roll för brukaren eller patienten, dessutom är anhöriga en viktig samarbetspartner för personal inom socialtjänst, vård och omsorg. ska enligt socialtjänstlagen bland annat erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller anhöriga till personer med missbruks- eller beroendeproblem. hade och har i uppdrag från regeringen att stärka stödet till barn som anhöriga. Inom ramen för uppdraget har bland annat tagit fram och spridit kunskapsstöd och olika former av webbstöd samt verksamma arbetssätt. har vidare bidragit i utvecklingsarbeten samt anordnat konferenser och lärande nätverk. Regeringen har också påbörjat arbetet med att ta fram en ny strategi för alkohol, narkotika, doping, tobak och spel (ANDTS) som kommer att presenteras . I strategin ingår anhörigstöd. beslutade om ett tillkännagivande om ansvar för vård vid samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom m.m. (bet. 2018/19: SoU15, rskr. 2018/19:193). Utskottet anförde följande i betänkandet (s. 39, ingen reservation): Utskottet konstaterar inledningsvis att personer med samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom är en särskilt utsatt grupp. I detta sammanhang vill utskottet särskilt framhålla att nuvarande ansvarsfördelning mellan kommun och region enligt utskottet kan innebära att den enskilde inte får den vård som behövs. Utskottet anser därför att regeringen bör se över frågan om hur ansvaret för vård vid sådan samsjuklighet kan samlas hos en huvudman. Utskottet konstaterar vidare att det finns en gränsdragningsproblematik mellan lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Enligt utskottets uppfattning bör regeringen efter det att den nämnda översynen har gjorts utreda möjligheterna till en gemensam tvångslagstiftning för personer med psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom. Därutöver bör regeringen se över hur det ska kunna finnas tillgång till farmakologisk behandling i hela landet för personer med beroendesjukdom. Utskottet föreslår att ställer sig bakom det som utskottet anfört och tillkännager detta för regeringen. Ställningstagandet innebär delvis bifall till motionerna […] I regeringens skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anger regeringen att på uppdrag av regeringen har kartlagt förekomsten av samsjuklighet i form av psykisk ohälsa och beroendeproblematik samt föreslagit hur vården kan förbättras. Uppdraget redovisades och bereds i . Punkten är inte slutbehandlad (skr. 2019/20:75 s. 131). yttrade sig till över regeringens skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen – åtgärder (yttr. 2019/20:SoU5y). behandlade regeringens skrivelse i betänkande 2020/21:KU2 Behandlingen av skrivelser. När det gäller tillkännagivanden inom bl.a. socialutskottets område hänvisade till socialutskottets yttrande. beslutade att lägga skrivelsen till handlingarna i enlighet med förslag (rskr. 2020/21:34). Av socialutskottets yttrande framgår att utskottet såg positivt på att regeringen redovisat en tidsplan för planerade åtgärder när det gäller flertalet av de tillkännagivanden som riktats till regeringen med anledning av utskottets betänkanden och som ännu inte hade slutbehandlats. Utskottet konstaterade att det saknades en tidsplan eller att tidsplanen var bristfällig för vissa tillkännagivanden. Utskottet påminde om att utgångspunkten är att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande och undviker onödig tidsåtgång i sin behandling av skrivelser. Utskottet hade emellertid förståelse för att regeringen måste prioritera det arbete som den pågående pandemin till följd av covid-19-utbrottet innebar. Enligt utskottet borde regeringen i budgetpropositionen redovisa en tidsplan för planerade åtgärder i vissa angivna tillkännagivanden, bl.a. för tillkännagivandet om ansvar för vård vid samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom m.m. I budgetpropositionen anger regeringen följande (prop. 2020/21:1 utg. omr. 9, s. 143–144). Regeringen beslutade om direktiv till Utredningen om samordnade insatser vid samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd (dir. 2020:68). […] Uppdraget ska redovisas . tillkännagivande är inte slutbehandlat. Utskottet hänvisade i betänkande 2020/21:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg (s. 41) till sitt yttrande till och konstaterade att tidsplaner för vissa av tillkännagivandena saknades i budgetpropositionen. Utskottet hade i övrigt inte några invändningar när det gäller regeringens redovisning av de olika tillkännagivandena. biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2020/21:156, prot. 2020/21:56). Utskottet vill inledningsvis påminna om sitt tillkännagivande 2019 om ansvar för vård vid samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom m.m. (bet. 2018/19:SoU15, rskr. 2018/19:193). Utskottet framhöll att den nuvarande ansvarsfördelningen mellan kommun och region kan innebära att den enskilde inte får den vård som behövs. Utskottet ansåg därför att regeringen bör se över frågan om hur ansvaret för vård vid sådan samsjuklighet kan samlas hos en huvudman. Utskottet välkomnar mot denna bakgrund att regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur samordnade insatser när det gäller vård, behandling och stöd kan säkerställas för barn, unga och vuxna med samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd (S 2020:08, dir. 2020:68). Utredaren ska bl.a. analysera och lämna förslag på hur samverkan för personer med samsjuklighet kan förbättras mellan huvudmännen samt se över ansvarsfördelningen mellan huvudmännen. Uppdraget ska redovisas . Utskottet ser fram emot att ta del av utredningens förslag. Inför informationen i utskottet lämnade promemorian Utredningens iakttagelser (1193-2020/21). I promemorian redovisas de faktorer som utredningen har identifierat som hinder för att personer med samsjuklighet ska få samordnade, behovsanpassade och personcentrerade insatser. Utredningen tar bl.a. upp att hälso- och sjukvårdens och delade ansvar för vård och behandling av missbruk och beroende inte är ändamålsenligt samt att lagstadgade krav på organisatorisk samverkan inte får önskat resultat. Enligt utskottet understryker detta vikten av det som utskottet tidigare framfört om ansvar för vård vid samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom m.m. Mot denna bakgrund finner utskottet att det inte behövs någon åtgärd med anledning av motionerna 2020/21:169 (V) yrkande 4, 2020/21:631 (C) yrkande 3, 2020/21:1329 (M), 2020/21:2028 (SD) yrkande 52, 2020/21:2041 (SD) yrkande 1, 2020/21:2997 (KD) yrkande 20 och 2020/21:3637 (MP) yrkande 56. Motionsyrkandena bör avslås. Utskottet noterar att även ska analysera för- och nackdelar med en gemensam lagstiftning för personer som vårdas utan samtycke enligt LVM eller LPT samt lämna nödvändiga författningsförslag m.m. Utskottet konstaterar vidare att socialnämnden enligt 5 kap. 10 § socialtjänstlagen ska erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk. Utskottet uppmärksammar även att regeringen arbetar med en proposition om en ny ANDTS-strategi. Med det anförda anser utskottet att någon åtgärd inte behövs med anledning av motion 2020/21:169 (V) yrkandena 22 och 23. Motionsyrkandena bör avslås. I en motion tas frågan om samverkan mellan primärvården, psykiatrin, beroendemottagningar och upp. Utskottet ser positivt på uppdrag att lämna förslag på samordnade insatser när det gäller vård, behandling och stöd för personer med samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd. Utskottet noterar vidare att överenskommelsen mellan staten och SKR om insatser inom området psykisk hälsa och suicidprevention –2022 omfattar för insatser för att skapa en mer sammanhållen vård för personer som behöver insatser från både kommuner och regioner. Mot denna bakgrund bedömer utskottet att någon åtgärd inte är nödvändig med anledning av motion 2020/21:2030 (SD) yrkande 1. Motionsyrkandet bör avslås. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör samma eller i huvudsak samma frågor som har behandlat tidigare . Jämför särskilt yttrande 1 (M), 2 (SD), 3 (C), 4 (KD) och 5 (L). I betänkandet behandlas motionsförslag som rör samma eller i huvudsak samma frågor som utskottet har behandlat tidigare . Under riksmötena /19 och 2019/20 har detta gjorts i betänkandena /19:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, 2018/19:SoU15 Frågor om psykisk ohälsa, 2019/20:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, 2019/20:SoU4 Äldrefrågor samt 2019/20:SoU10 Frågor om psykisk hälsa. Med hänvisning till detta bör motionsyrkandena avslås. Särskilda insatser, punkt 1 (SD) av Per Ramhorn (SD), (SD) och (SD).