bet · H801JuU24 · 2021-06-02 00:00:00 — I utkastet föreslås bl.a. att den s.k. ungdomsreduktionen framöver slopas om någon som är 18–har begått ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i lägst . Det föreslås även att vissa allvarliga brott, t.ex. mord eller våldtäkt mot barn, inte ska kunna preskriberas om brottet begåtts av någon som fyllt . Enligt propositionsförteckningen för andra halvan av /21 avser regeringen att överlämna en proposition till . I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 116 f.) behandlades motioner liknande de som behandlas. Utskottet konstaterade att tidigare hade tillkännagett för regeringen att den ska låta göra en översyn av om preskriptionstiden för sexualbrott och andra allvarliga övergrepp mot barn kan tas bort och att det var positivt med den utredning som pågick i frågan. Utskottet noterade dock att utredarens egen bedömning var att det inte fanns tillräckliga skäl att avskaffa preskription för andra brott än våldtäktsbrott och brott mot lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor. Utskottet ansåg att det strider mot det allmänna rättsmedvetandet att en gärningsman medvetet kan hålla sig undan rättvisan och därigenom går fri från lagföring. Såväl rättsväsendets som de brottsbekämpande myndigheternas förmåga att hitta förövare som undandrar sig rättvisan behövde enligt utskottet förbättras för att fler skulle kunna ställas inför rätta. I syfte att stärka skyddet för barn och unga som utsatts för sexuella övergrepp ansåg utskottet att regeringen i den fortsatta beredningen av förslagen om att avskaffa eller förlänga preskriptionen för sexualbrott och andra allvarliga brott mot barn borde överväga att föreslå en avskaffad preskription för alla sexualbrott som begås mot barn. Enligt utskottet borde även preskriptionstiden för våldtäkt som begås mot en vuxen person förlängas. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet behandlade motioner om förlängda och avskaffade preskriptionstider för vålds- och sexualbrott, en översyn av preskriptionsbestämmelserna samt avskaffandet av påföljdspreskription i betänkande 2019/20:JuU26 (s. 87 f.). Utskottet fann, med hänsyn till den aviserade översynen av det straffrättsliga preskriptionsinstitutet inte anledning att vidta några åtgärder med anledning av motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Samma vår behandlade utskottet lagförslag om bl.a. avskaffandet av preskription för våldtäkts- och könsstympningsbrott som begåtts mot barn. Utskottet behandlade vid samma tillfälle motioner om att avskaffa preskription för ytterligare brott mot barn. Utskottet menade att den bedömning som gjordes i propositionen var väl avvägd och avstyrkte motionerna. följde utskottets förslag (prop. 2019/20:69, bet. 2019/20:JuU22, rskr. 2019/20:197). Vid behandlingen av proposition 2018/19:138 Straffet för mord föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av motionsyrkanden. Enligt utskottet borde regeringen skyndsamt återkomma till med ett lagförslag som innebär att mord och vissa andra allvarliga brott ska kunna preskriberas endast om lagöverträdaren var för brottet. Utskottet behandlade tillkännagett att regeringen skyndsamt bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att mord och vissa andra allvarliga brott ska kunna preskriberas endast om lagöverträdaren var för brottet (bet. 2019/20:JuU4 punkt 4, rskr. 2019/20:34) Som utskottet uttalat tidigare finns det skäl att se över reglerna om preskription. Utskottet välkomnar därför att regeringen har tillsatt en utredning med uppdrag att genomföra en översyn av den straffrättsliga regleringen om preskription i i enlighet med vad som framgår ovan. Det är emellertid också angeläget att detta arbete bedrivs med inriktningen att preskriptionstiderna generellt förlängs och i vissa fall helt tas bort. Det finns därför anledning för att rikta ett tillkännagivande i frågan till regeringen. Utskottet tillstyrker därför motionerna 2020/21:641 (SD) yrkande 9, 2020/21:3272 (L) yrkande 53 och 2020/21:3296 (M) yrkande 12. Utskottet anser vidare att det finns starka allmänna och enskilda intressen av att utdömda straff verkställs, inte minst ur ett brottsofferperspektiv. Den nuvarande ordningen, där en dömd person kan undkomma sitt fängelsestraff enbart genom att hålla sig undan verkställigheten av straffet, är inte tillfredsställande och riskerar att undergräva straffsystemets trovärdighet och legitimitet. Enligt utskottet bör därför inriktningen för den pågående översynen vara att påföljdspreskription ska avskaffas. Detta bör ge regeringen till känna. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2020/21:641 (SD) yrkande 10, 2020/21:3296 (M) yrkande 13 och 2020/21:3497 (KD) yrkande 19. Vad gäller motionsyrkandet om att avskaffa preskriptionstiden för mord begånget av en gärningsman som är har utskottet tidigare framhållit att den som är är myndig och i princip har samma rättigheter och skyldigheter som alla andra medborgare i samt att det inte är rimligt att lagöverträdare mellan och särbehandlas i fråga om preskription av ett så allvarligt brott som mord. Detta har tidigare tillkännagett för regeringen och utskottet välkomnar det pågående arbetet i frågan. Då det är angeläget att regeringen skyndsamt återkommer till med lagförslag i enlighet med det anförda finner utskottet att bör tillkännage detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2020/21:3311 (KD) yrkande 21. Som framgått ovan har riktat ett tillkännagivande till regeringen om att överväga att föreslå en avskaffad preskription för alla sexualbrott som begås mot barn, men det lagförslag som regeringen överlämnade och biföll undantog endast preskriptionstiderna för våldtäktsbrotten och könsstympning. Även om utskottets utgångspunkt är att brott ska omfattas av preskription är sexualbrott mot barn speciella då de utsatta barnen riskerar livslånga trauman. Denna typ av brott kan få förödande konsekvenser för ett barns förmåga att känna tillit till andra människor, och det kan ta innan den som utsatts för ett sådant brott som barn är redo att berätta om det inträffade. I dessa fall är det enligt utskottet inte acceptabelt om brottet inte går att lagföra på grund av preskription. Med hänsyn till detta, och till de utökade tekniska möjligheterna till lagföring långt efter gärningstillfället, anser utskottet att det är påkallat med en översyn av om preskriptionstiden för alla sexualbrott som begåtts mot barn bör tas bort. Detta bör ge regeringen till känna och utskottet tillstyrker därför motionerna 2020/21:1827 (M) yrkande 1, 2020/21:3296 (M) yrkande 11 i denna del och 2020/21:3427 (L) yrkande 5 och bifaller delvis motion 2020/21:2957 (C) yrkande 45. Vad gäller motionsyrkanden om avskaffad eller förlängd preskriptionstid för sexualbrott finner utskottet med hänsyn till den tillsatta utredningen att det inte finns anledning för att nu ta några sådana initiativ som efterfrågas i motionerna. Utskottet avstyrker därför motionerna 2020/21:1827 (M) yrkande 2, 2020/21:2957 (C) yrkande 46, 2020/21:3296 (M) yrkande 11 i denna del och 2020/21:3427 (L) yrkande 4. Försvårande omständigheter vid bedömning av brottets straffvärde Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att bestämmelsen i 29 kap. 2 § bör utökas och förtydligas. Jämför reservation 42 (L). I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 50 vill motionärerna att straffskärpningsreglerna i 29 kap. bör kompletteras med en regel som möjliggör skärpta straff för brott där gärningsmannen dragit nytta av samhällskris, svår olycka eller liknande omständighet. I motion 2020/21:55 av (SD) vill motionären se ett förtydligande att hatbrott mot svenskar som etnisk och kulturell grupp ska gälla på samma villkor som för övriga grupper som omfattas av bestämmelsen i . Enligt 29 kap. 2 § ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om den tilltalade avsett att brottet skulle få allvarligare följder än det faktiskt fått om den tilltalade visat stor hänsynslöshet om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig om den tilltalade utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroendeställning om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person om brottet begåtts mot en person på grund av att han eller hon eller någon närstående innehaft ett uppdrag som förtroendevald i stat, kommun, region, eller , eller om ett motiv för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. I samband med att bestämmelsen om försvårande omständigheter senast ändrades anförde regeringen följande (prop. 2019/20:131 s. 34 f.): Bestämmelsen om försvårande omständigheter utformades ursprungligen med utgångspunkt i tidigare praxis och avsikten med bestämmelsen var att den skulle omfatta de mest förekommande och betydelsefulla omständigheter som generellt sett åberopades som särskilt försvårande. Flera av punkterna är därför allmänt hållna och den allmänt hållna regleringen innebar inledningsvis att bestämmelsen skulle tillämpas restriktivt, något som senare frångicks. Det huvudsakliga skälet för de tillkommande punkterna 7 och 8 var att det ansågs befogat att tydligare markera dels att kränkningar av rasistiskt och liknande slag bör ägnas särskild uppmärksamhet, dels att tydliggöra och markera att brott mot närstående barn ofta bör tillmätas ett högre straffvärde. Punkt 7 utvidgades till att även avse transpersoner (prop. 2017/18:59 Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner). I samband med införandet av punkten 9 konstaterades att de förtroendevaldas utsatthet för brott ökat. Att utsätta en förtroendevald för brott på grund av förtroendeuppdraget ansågs inte bara vara ett angrepp mot den förtroendevalde som person utan även mot det demokratiska systemet. I en interpellationsdebatt anförde justitie- och migrationsministern bl.a. följande när det gäller hatbrott mot svenskar (ip. 2019/20:351): I interpellationen diskuteras brottet hets mot folkgrupp och den straffskärpningsregel som innebär att det ska beaktas som försvårande om ett motiv för ett brott har varit att kränka en person eller en grupp på grund av till exempel nationellt eller etniskt ursprung. Det hävdas att dessa bestämmelser skulle särbehandla brott mot svenskar. Så är inte fallet. Vad gäller straffskärpningsregeln följer det varken av regeln som sådan eller av dess förarbeten att ett hatbrott mot en person med svenskt ursprung ska anses som mindre allvarligt än ett hatbrott mot en person ur en minoritetsgrupp. I förarbetena anges att de motiv som bestämmelsen bör träffa oftast torde föreligga i fall då brottslighet riktar sig mot minoritetsgrupper. Men det anges också att bestämmelsen naturligtvis även bör vara tillämplig vid andra brott som begås med sådana diskriminerande motiv. Som exempel nämns uttryckligen situationer då någon med utländskt ursprung angriper någon annan just för att den är svensk. Att brott mot minoritetsgrupper rent faktiskt är vanligare har alltså ingen betydelse för hur straffskärpningsregeln ska användas. Ingenting i förarbetena antyder att brott mot svenskar borde ses som mindre allvarliga. Vad gäller hets mot folkgrupp är det riktigt att Justitiekanslern har yttrat att fall då någon uttrycker kritik mot svenskar inte torde ha varit avsedda att träffas av straffbestämmelsen. I ett remissyttrande har Justitiekanslern dock anfört att det, om frågan åter skulle bli aktuell, finns skäl att noga överväga innebörden av det ställningstagandet. Både regeringen och har uttalat att hets mot svenskar är straffbart. tog 2013 ställning till motioner om en översyn av hetsbrottet i syfte att säkerställa att även svenskar omfattas av det. anförde att det torde stå klart att bestämmelse om hets mot folkgrupp omfattade de situationer som motionerna handlade om, nämligen hets mot svenskar. ställde sig bakom utskottets betänkande och avslog motionerna. Regeringen har haft samma tolkning som utgångspunkt i lagstiftningsarbete både före och efter ställningstagande. Jag kan alltså inte se att de nu aktuella bestämmelserna skulle särbehandla svenskar. De behöver därmed inte ses över. I betänkande 2014/15:JuU14 behandlade utskottet ett motionsyrkande om att det ska ses som en försvårande omständighet att ett brott har begåtts under eller efter en störning av den allmänna ordningen. Utskottet hade en viss förståelse för synpunkten men ansåg inte att motionsyrkandet gav skäl till något initiativ från , varför det avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2015/15:138). Liknande yrkande behandlades i betänkandena /16:JuU18, 2018/19:JuU11 och 2019/20:JuU26. I det sistnämnda vidhöll utskottet vad det tidigare anfört i frågan och avstyrkte motionsyrkandet (s. 90 f.). Utskottet behandlade i samma betänkande en motion om att bestämmelsen om försvårande omständigheter vid bedömandet av ett brotts straffvärde borde användas i större utsträckning än . Utskottet ansåg att den befintliga utformningen av 29 kap. 2 § var väl avvägd och avstyrkte motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Utskottet vidhåller sin bedömning att bestämmelser om försvårande omständigheter är väl avvägda, och menar därtill att det finns möjlighet att beakta om en gärningsman dragit nytta av exempelvis den rådande pandemin för att begå brott. Utskottet avstyrker därför motion 2020/21:3272 (L) yrkande 50. Även motion 2020/21:55 (SD) avstyrks. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en översyn av de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om bl.a. en översyn av de förmildrande omständigheterna i 29 kap. 3 § och möjlighet till ny påföljd vid utebliven utvisning. Jämför reservation 43 (S, V, L, MP), 44 (M) och 45 (M, KD). I kommittémotion 2020/21:641 av m.fl. (SD) yrkande 6 vill motionärerna att möjligheten enligt 29 kap. 3 § att döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet ska avskaffas. I samma motion yrkande 7 begärs att de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § bör utredas med inriktningen att flertalet av dem ska avskaffas. Möjligheten att döma ut ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet bör också avskaffas, om inte detta anses nödvändigt inom ramen för ett kronvittnessystem. I kommittémotion 2020/21:3311 av m.fl. (KD) yrkande 1 begärs en översyn av vilka omständigheter som ska beaktas som billighetsskäl enligt 29 kap. 5 § . I kommittémotion 2020/21:3302 av m.fl. (M) yrkande 22 efterfrågas en utvärdering av den lagstiftning som infördes om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. I kommittémotion 2020/21:3305 av m.fl. (M) yrkande 15 vill motionärerna att regeringen ska ta ställning till om det bör införas en möjlighet för åklagaren att återkomma med yrkande om en ny påföljd när utvisning har beaktats vid bestämmande av påföljd men utvisningsbeslutet inte har kunnat verkställas. I 29 kap. finns bestämmelser om de omständigheter som rätten ska beakta vid bedömningen av vilket straff som ska utdömas för en viss gärning. I kapitlets tredje paragraf anges att rätten som förmildrande omständigheter särskilt ska beakta om brottet föranletts av någon annans uppenbart kränkande beteende om den tilltalade till följd av en allvarlig psykisk störning haft nedsatt förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt eller annars till följd av en psykisk störning, sinnesrörelse eller av någon annan orsak haft nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande om den tilltalades handlande stått i samband med hans eller hennes bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla eller om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap (som handlar om ansvarsfrihet på grund av bl.a. nöd och nödvärn). Om det är påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, får dömas till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. I 29 kap. 5 § anges att rätten vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning ska beakta om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet om den tilltalade frivilligt angett sig eller lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet eller om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Om det föreligger en omständighet som avses i första stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Förarbetena till den ändringen finns i proposition 2014/15:37. Genom reformen infördes en ny strafflindringsgrund som innebär att den som medverkar till utredning av sin egen brottslighet ska få strafflindring. I övrigt innebär ändringen inte några större sakliga förändringar. Vissa justeringar och förtydliganden gjordes också. Utgångspunkten får dock anses vara att tidigare uttalanden och praxis alltjämt ger vägledning i frågan om när och i vilken utsträckning de omständigheter som anges i paragrafen ska påverka påföljdsbestämningen. I propositionen hänvisas till tidigare förarbetsuttalanden som innebär att regleringen ska tillämpas med försiktighet så att den inte medför risker för en oenhetlig praxis eller sociala orättvisor. I samband med ändringen uttalade regeringen att man hade för avsikt att på lämpligt sätt följa upp tillämpningen av den nya bestämmelsen i punkt 5 och att en utgångspunkt bör vara att en sådan uppföljning kan initieras från ikraftträdandet (prop. 2014/15:37 s. 26) I Utredningen om processrätt och stora brottmål föreslås nya processrättsliga verktyg för att uppmuntra en ökad medverkan från misstänkta under förundersökningen (SOU 2019:38). Förslagen gäller bl.a. medverkan till utredning av egen brottslighet. Utredningen redogör för praxis för strafflindring vid utredningsmedverkan, genom en kartläggning av (s. 107 f.). Av kartläggningen framgår bl.a. att bestämmelserna om strafflindring vid utredningsmedverkan hade tillämpats vid skilda typer av brott och vid såväl allvarlig som mindre allvarlig brottslighet. De uppgifter som hade lett till strafflindring var av varierande slag. Den genomsnittliga strafflindringen vid tillämpning av bestämmelsen uppgick till . Det konstaterades vara vanligt att bestämmelsen hade tillämpats tillsammans med andra s.k. billighetsskäl och förmildrande omständigheter. Bestämmelsen hade så långt efter ikraftträdandet av allt att döma tillämpats i linje med uttalandena i förarbetena. Åklagare hade uttryckt sig vara positivt inställda till bestämmelsen och ansett att den kunde bidra till effektivare utredningar och kortare handläggningstider. Utöver rapporten från har utredningen även inhämtat statistik från . Av statistiken framgår det att tillämpningen av strafflindringsgrunden vid utredningsmedverkan tycks ha varit relativt begränsad sedan regleringen infördes. Antalet domar som angett strafflindringsgrunden i domslutet har understigit 100 –2018. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av regelverket om utvisning på grund av brott och lämna förslag på hur man kan åstadkomma en skärpt reglering som innebär att det finns förutsättningar att i fler fall än utvisa utlänningar som begår brott och effektivisera verkställigheten av sådana utvisningsbeslut. Utredaren ska inom ramen för översynen bl.a. kartlägga förekomsten av problemet med att personer har fått strafflindring med anledning av ett beslut om utvisning på grund av brott och beslutet sedan inte har kunnat verkställas Utifrån kartläggningen ska utredaren ta ställning till om det bör införas en möjlighet för åklagaren att återkomma med yrkande om en ny påföljd när utvisningen har beaktats i domen men utvisningsbeslutet inte har kunnat verkställas. Uppdraget ska redovisas (dir. 2020:44). I den ovannämnda utredningen om processrätt och stora brottmål föreslås nya processrättsliga verktyg för att uppmuntra en ökad medverkan från misstänkta under förundersökningen. Förslagen gäller medverkan till utredning av egen brottslighet. Utredningen föreslår att en åklagare ska kunna avstå från att genomföra en förundersökning eller begränsa en sådan när en misstänkt lämnar uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av egen brottslighet under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom beslutet. Utredningen föreslår även att en åklagare ska kunna fatta ett s.k. utfästelsebeslut om ett högsta straff när en misstänkt har lämnat uppgifter av väsentlig betydelse för utredningen av egen brottslighet. Uppgiften om högsta straff ska utgöra ett tak som domstolen inte får gå utöver när den bestämmer påföljden för de gärningar som uppgiften avser. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att reducera möjligheterna att beakta förmildrande omständigheter enligt 29 kap. 5 § . I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 130 f.) ansåg utskottet att gällande bestämmelser om förmildrande omständigheter var väl avvägda och det såg inte anledning att vidta några åtgärder när det gällde vilka omständigheter som kunde anses som förmildrande vid straffmätningen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). I betänkande 2019/20:JuU26 behandlades liknande motioner (s. 92 f.). Utskottet anförde då att det vidhöll uppfattningen att bestämmelser om förmildrande omständigheter var väl avvägda, innefattande reglerna i 29 kap. 3 §. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). I betänkande 2017/18:JuU14 behandlades en motion om att utvärdera bestämmelsen om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet (s. 87 f.). Utskottet anförde att regeringen hade aviserat att bestämmelsen om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet på lämpligt sätt skulle följas upp. Det saknades därför anledning för utskottet att ställa sig bakom ett sådant initiativ som efterfrågades och motionen avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). Utskottet vidhåller uppfattningen att bestämmelser om förmildrande omständigheter i 29 kap. 3 § är väl avvägda. Motion 2020/21:641 (SD) yrkande 6 avstyrks. Vad däremot gäller motionsyrkanden om en översyn av de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § finner utskottet att det är påkallat med en översyn.