bet · H801JuU28 · 2021-06-03 00:00:00 — är det viktigt att verkningsfulla åtgärder kommer på plats som stärker tryggheten bland ungdomar som oroar sig för att bli rånade på vägen hem från skolan. Situationen kräver enligt motionärerna flera åtgärder för att alla ska känna trygghet. Visitationszoner i anslutning till skolor I kommittémotion 2020/21:3294 av m.fl. (M) yrkande 20 föreslås att polisen ges en möjlighet att, efter beslut från åklagare, upprätta visitationszoner i anslutning till skolor. Ett beslut om att upprätta en sådan zon ska få tas när det finns en beaktansvärd risk för att knivar och andra brottsverktyg eller narkotika kan finnas i exempelvis en viss skola. Syftet med visitationszonerna är enligt motionärerna att skapa ytterligare möjligheter till effektiva preventiva insatser. Polisens samarbete med skolan I kommittémotion 2020/21:3307 av m.fl. (KD) yrkande 18 begärs att polisens kontakt med skolorna ska utvecklas. Enligt motionärerna är en viktig del av polisens uppgifter att informera i skolor om polisens arbete och det föreslås att varje skola ska ha en särskild polis knuten till sig. infördes en möjlighet att vidta tvångsvisa drogtester av barn som misstänks för att olovligen ha brukat narkotika (prop. 2009/10:105, bet. 2009/10:JuU25, rskr. 2009/10:316). Enligt 36 b § LUL får den som är skäligen misstänkt för att olovligen ha brukat narkotika kroppsbesiktigas genom att man tar prov från kroppen och provet undersökas om det kan antas vara nödvändigt för att avgöra behovet av insatser för den unge. Regeringen gav (Brå) i uppdrag att utvärdera om denna ändring och övriga ändringar som gjordes i LUL hade fått önskad effekt. Brå redovisade uppdraget i rapporten begångna av barn – en utvärdering av ändringarna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare under (rapport 2014:20). Enligt rapporten har polisens nya möjlighet att genomföra drogtest på barn inte utnyttjats särskilt ofta. Drogtester förekom endast totalt sett i av ärendena. Uppräknat till innebar det att knappt 200 barn drogtestades av polisen 2012. Både polisen och upplevde emellertid att drogtester gjorts i nödvändig omfattning. Vidare ansåg polisen att den nya möjligheten i praktiken inte använts i särskilt stor omfattning. Det framkom också att vissa poliser avstod från att genomföra drogtester av barn för att de var osäkra på vad lagen innebär och rädda för att göra fel. Den främsta orsaken till att polisen inte genomförde fler drogtester var dock att behovet inte var större, enligt de poliser som intervjuats. Som ovan angetts beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att se över regelverket för utredningar mot barn som misstänks för brott (dir. 2019:103). Inom ramen för den utredningen ska utredaren bl.a. utvärdera bestämmelserna om drogtester av barn som misstänks för brott och bedöma om de är ändamålsenligt utformade samt lämna förslag på de författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga för att säkerställa att drogtester kan genomföras i tillräcklig omfattning. Uppdraget ska redovisas . Brottsförebyggande insatser för unga Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program Regeringen överlämnade skrivelsen Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program (skr. 2016/17:126) till . I skrivelsen presenterade regeringen ett nationellt brottsförebyggande program som syftade till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. Programmet skulle också bidra till att stimulera och entusiasmera fler berörda aktörer att vidta brottsförebyggande åtgärder och att utveckla samverkan, såväl på nationell som på regional och lokal nivå. När det gällde unga lagöverträdare skulle regeringen bl.a. verka för • att föräldrar och andra vuxna som är betydelsefulla för barn och unga som är i riskzonen för att hamna i kriminalitet involveras och får stöd och hjälp inom ramen för de identifierade brottsförebyggande aktörernas arbete • att sociala insatsgrupper eller motsvarande individuellt riktad samverkan utvecklas till stöd för unga som har begått brott • att arbetet med att minska tillgången till alkohol och droger ges fortsatt hög prioritet • att insatserna för att individer ska lämna kriminella eller extremistiska grupperingar utvecklas • att det utvecklas fler insatser mot våldsutövare på nationell och lokal nivå • att insatserna för att motverka återfall i brott utvecklas och förstärks. Regeringen uppgav att ett ungdomsperspektiv alltid ska finnas med i planering, genomförande och uppföljning av brottsförebyggande insatser som rör unga. Det handlade om att ta beslut utifrån kunskap om ungas levnadsvillkor, om att betrakta ungdomar som en mångfald av individer och om att inkludera unga i beslutsprocessen. Regeringen konstaterade också att situationen i socialt utsatta områden krävde särskild uppmärksamhet. Redovisning av åtgärder i enlighet med målsättningarna i programmet Tillsammans mot brott överlämnade regeringen skrivelse 2020/21:63 till . I skrivelsen redovisar regeringen de åtgärder som har vidtagits och beslutats i förhållande till de målsättningar för den brottsförebyggande arbetsprocessen och arbetets inriktning som beskrivs i programmet Tillsammans mot brott. När det gäller förstärkta insatser för barn och unga i riskzonen uppges att en rad åtgärder vidtagits för att stärka förutsättningarna för skyndsamma och samordnade insatser för barn och unga i riskzonen för kriminalitet. Regeringen uppger (s. 24 f.) att det beslutades om en nationell strategi för ett stärkt föräldraskapsstöd. Strategins tyngdpunkt ligger på stöd som riktas till alla föräldrar men omfattar även riktat stöd till föräldrar vars barn tillhör en riskgrupp eller har akuta problem. Länsstyrelserna har fått i uppdrag att –2021 stödja kommuner, regioner och andra föräldraskapsstödjande aktörer i att utveckla ett kunskapsbaserat, samordnat, långsiktigt och i huvudsak universellt stöd i föräldraskapet till föräldrar med barn i respektive län. påbörjades också ett samarbete mellan länsstyrelserna för att ytterligare stärka strukturerna för regional samverkan inom olika sakområden och uppdrag på det sociala området, bl.a. föräldraskapsstödsarbetet. Vidare har Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (MFoF) fått i uppdrag att på nationell nivå stödja genomförandet av strategin samt följa upp utvecklingen . I skrivelsen uppger regeringen även att har fått flera regeringsuppdrag som syftar till att utveckla insatser för barn och unga som riskerar att utveckla ett kriminellt beteende. –2019 hade myndigheten i uppdrag att främja kompetens- och kvalitetsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården. Som en del av uppdraget färdigställde ett omfattande stödpaket för arbete med barn och unga som begår brott eller uppvisar annat normbrytande beteende. Uppdraget har förnyats för perioden –2022 och kompletterats med ett uttalat brottsförebyggande fokus genom att utvidgas till att omfatta åtgärder för stärkt samverkan mellan socialtjänst, polis och andra relevanta aktörer i det brottsförebyggande arbetet. Uppdraget ska slutredovisas senast . Med anledning av uppdraget har tagit initiativ till arbetsgrupper för strategisk och operativ samverkan med och kring lokalt brottsförebyggande arbete. Med utgångspunkt i uppdraget arbetar vidare med ett kunskapsstöd om insatser i öppen- och slutenvård för barn och unga med hög risk för fortsatt brottsligt eller annat normbrytande beteende samt en kartläggning av bästa tillgängliga kunskap om metoder inom socialt arbete, polis och skola för att motverka att barn och unga begår brott. Regeringen uppger att även har fått i uppdrag att genomföra en forskningsstudie om tidiga insatser för barn och unga som lagförts för narkotikabrott. Syftet är att undersöka vilka insatser som visat sig ha betydelse för att motverka missbruk och kriminalitet i målgruppen. Uppdraget ska slutredovisas . När det gäller förebyggande insatser enligt LVU, s.k. mellantvång, uppger regeringen att på uppdrag av regeringen publicerade en vägledning om tillämpningen av mellantvång i LVU. Inom ramen för regeringens 34-punktsprogram mot gängkriminaliteten har vidare fått i uppdrag att lämna förslag på hur möjligheter att besluta om öppna insatser utan samtycke för barn och unga kan öka, i syfte att kunna gripa in tidigare och i fler situationer. Uppdraget ska redovisas . Vidare uppger regeringen att den har tillsatt den ovan nämnda utredningen om förbättrade åtgärder när barn misstänks för brott (dir. 2019:103) i syfte att stärka förutsättningarna för tidiga ingripanden och hindra en negativ spiral med fortsatt brottslighet. Uppdraget ska redovisas . Regeringen uppger också att och fick i uppdrag att genomföra ett treårigt utvecklingsarbete i syfte att stärka samverkan mellan elevhälsan, hälso- och sjukvården och så att barn och unga får tidiga och samordnade insatser. Uppdraget har sedan, som en del av 34-punktsprogrammet, utvidgats. Bland annat inledde och inom ramen för uppdraget ett arbete för utvecklad samverkan kring brottsförebyggande insatser för barn och unga i socialt utsatta områden. arrangerade myndigheterna ett seminarium med fokus på hur samverkan kan stärkas och utvecklas när det gäller barn 11–med ett normbrytande beteende, i syfte att kunna nå riskgruppen med skyndsamma och samordnade insatser. Slutligen uppger regeringen att det, inom ramen för 34-punktsprogrammet, har aviserats åtgärder som syftar till att motverka rekrytering av barn och unga till kriminalitet. Det handlar exempelvis om satsningar på fältassistenter och i socialt utsatta områden. Regeringen har även tillsatt en utredning som bl.a. ska föreslå ändringar i lagstiftningen som innebär en skärpt straffrättslig reaktion mot dem som involverar unga i kriminalitet (dir. 2020:62). Uppdraget ska redovisas . I slutet av skrivelsen redovisar regeringen sin samlade bedömning av arbetet och den fortsatta inriktningen av det långsiktiga brottsförebyggande arbetet. Regeringens huvudsakliga bedömning är att arbetet med att genomföra det nationella brottsförebyggande programmet har bidragit till att det nu finns bättre förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i samhället. De omfattande åtgärder som har initierats sedan programmet antogs bedöms få ytterligare positiva effekter för det brottsförebyggande arbetet framöver. De övergripande målsättningarna i programmet ligger fast, och regeringen avser att med oförminskad kraft fortsätta att verka enligt de intentioner och åtaganden som redovisas i programmet. Brottsförebyggande rådets rapport om det brottsförebyggande arbetet i överlämnade Brå den tredje årsrapporten för det brottsförebyggande arbetet i till regeringen (Det brottsförebyggande arbetet i - Nuläge och utvecklingsbehov ). Syftet är att beskriva det brottsförebyggande arbetet lokalt, regionalt och nationellt samt att sammanfatta slutsatser och utvecklingsbehov. När det gäller det brottsförebyggande arbetet på nationell nivå för unga lyfter Brå bl.a. fram att på uppdrag av regeringen har genomfört och publicerat en pilotstudie om vård och behandling till barn och unga som lagförts för brott (, 2018-3-22) som undersöker insatser för barn och unga som lagförts för narkotikabrott. Till följd av pilotstudien föreslår forskning i form av två delstudier. Den första inriktar sig på att identifiera vilka tidiga insatser som motverkar missbruk och förebygger kriminalitet. Den andra studien ska studera de modeller som tillämpas för att uppmärksamma barn och unga i ett utvecklingsfokuserat perspektiv. Vidare framgår det av rapporten att regeringen beslutade att ska fortsätta med stödet inom den sociala barn- och ungdomsvården till kommunerna, genom att tillföra samt till kommunerna för att öka kompetensen om psykisk ohälsa hos de barn och unga som kommer i kontakt med. Målsättningen är att dessa förebyggande insatser ska få färre unga att hamna i utsatta situationer, kriminalitet eller missbruk. Regeringen beslutade också att tillsammans med Kommuner och Regioner (SKR) samt civilsamhället ska sprida kunskap inom barn- och ungdomsvård. Samtliga satsningar pågick till 2020. Brå genomförde också ett nationellt rådslag 2018 med anledning av myndighetens regeringsuppdrag att skapa en nationell nätverksstruktur för brottsförebyggande arbete. De tjugofyra nationella aktörer som omnämns i det brottsförebyggande programmet Tillsammans mot brott var inbjudna att delta i rådslaget, och de framhöll vikten av gemensamma kommunikations- och implementeringsinsatser. Rådslaget tydliggjorde att nationella nätverk behövs för att stärka det brottsförebyggande arbetet med bl.a. nya nätverk för att exempelvis hindra unga från att utveckla en kriminell livsstil. Regeringen gav Kriminalvården, , och i uppdrag att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram som ska bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar. Uppdraget har samordnats av Kriminalvården. En slutredovisning av uppdraget lämnades till regeringen (KV 2020-1460). I slutredovisningen anförs (s. 7) att barn och unga som har behov av förebyggande och motiverande insatser för att inte involveras i kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer eller grupperingar bedöms omfattas av den lagstiftning som är styrande för i landets kommuner. Behov av samordnade och strukturerade brottsförebyggande insatser för denna grupp understryks men hanteras inte vidare inom slutredovisningen. Vidare uppges (s. 17 f.) att myndigheternas rekommendation är att barn i normalfallet inte ska omfattas av den nationella samordningsstrategin för avhopparverksamhet eftersom det finns lagstiftning kring arbetet med barn. Genom denna lagstiftning har ett tydligt ansvar för gruppen och befogenhet att besluta om eller initiera ett brett register av mer eller mindre ingripande insatser för att i samverkan med andra aktörer säkerställa att barns behov av skydd och stöd tillgodoses. I slutredovisningen menas dock att barn inte ska uteslutas från möjligheten att få del av den specialistkunskap som finns inom avhopparverksamheterna. Vidare anförs att en särskilt viktig grupp av barn och unga att ta hänsyn till är de individer som döms enligt lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) eller som placeras enligt LVU. Inom dessa grupper finns återkommande behov av stöd för att lämna kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar. I den utslussningsplanering som i samråd med hemkommunens socialtjänst ska ta fram behöver behov av kontakt med avhopparverksamhet under och efter placeringen utredas och organiseras. Inom såväl som behöver det säkerställas att det finns kompetens för att kunna identifiera barns och ungas behov av avhopparverksamhet. Kommunernas ansvar för brottsförebyggande arbete beslutade regeringen om en utredning om kommunernas ansvar för brottsförebyggande arbete (dir. 2019:94). • beskriva och analysera verksamheter inom kommunerna som kan bidra till det brottsförebyggande arbetet • föreslå hur ett lagstadgat kommunalt ansvar för det brottsförebyggande arbetet bör utformas och vilka verksamheter som bör omfattas av ett sådant ansvar • lämna förslag som bidrar till att kommunerna på ett effektivt sätt kan fullgöra sitt ansvar för det brottsförebyggande arbetet Uppdraget, som är en del av regeringens 34-punktsprogram mot gängkriminaliteten, ska redovisas . Frivårdsinsatser för unga lagöverträdare Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår följande (s. 50): Generellt särskiljer frivården inte insatser efter ålder, utan ser till individens risk för återfall i brott och kriminogena behovsområden. En del insatser kan dock vara aktuella för unga, särskilt med koppling till kriminella nätverk. Här är några exempel: Försöksverksamheten med inslussningsgrupper i har haft fyra klienter under , varav två tillhörde kriminella nätverk. Insatsen är ett bra exempel på samverkan mellan , polisen och Kriminalvården med flera. Behandlingsprogrammet Entré riktar sig bland annat till personer med koppling till organiserad brottslighet. Kriminalvården har dock inte följt upp hur många unga som nås av denna insats. Regeringsuppdraget om försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare under fortsatte . var det dock inga ärenden i försöksverksamheten som var aktuella för personutredning. Det stora utvecklingsområdet för frivården när det gäller unga är den nya påföljden ungdomsövervakning, som förbereddes intensivt . Målgruppen (personer från 15 och upp till ) är en åldersgrupp som frivården tidigare endast har mött undantagsvis. 2019 hade frivården 17 klienter under som verkställde en frivårdspåföljd. Implementeringen kräver nytt systemstöd, nya föreskrifter, handböcker med mera, vilket började förberedas . En viktig del i förberedelserna var samverkan. Samverkan med kommer att vara en grundläggande förutsättning för verkställande av påföljden. Samverkan med andra instanser kommer också att behöva utvecklas, till exempel med polisen. infördes en ny sekretessbrytande bestämmelse i 10 kap. 18 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, som innebär att en uppgift som rör en enskild som inte fyllt i vissa fall ska kunna lämnas från till polisen utan hinder av sekretess. En uppgift får lämnas under förutsättning att det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet och uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta samt att det med hänsyn till planerade eller pågående insatser för den unge eller av andra särskilda skäl inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut. Bestämmelsen omfattar inte uppgifter som avser misstankar om att den unge har begått ett visst konkret brott. Sådana uppgifter ska även fortsättningsvis endast få lämnas under de förutsättningar som gällde tidigare (prop. 2011/12:171, bet. 2012/13:JuU5, rskr. 2012/13:60). Enligt 10 kap. 20 § OSL hindrar inte sekretess inom för uppgift om en enskilds personliga förhållanden att en uppgift som behövs för ett polisiärt ingripande lämnas till när någon som kan antas vara under påträffas av personal inom under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling, eller om den unge påträffas när han eller hon begår brott. När det gäller misstankar om begångna brott i övrigt föreskrivs i 10 kap. 23 § OSL att en uppgift som bl.a. är sekretessbelagd hos endast får lämnas till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet om misstanken angår brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). Brås rapport om informationsdelning mellan socialtjänst och polis Regeringen gav Brå i uppdrag att undersöka förutsättningarna att dela information mellan olika aktörer i arbetet med att förebygga brott och att vid behov lämna förslag till åtgärder (Ju2019/03304/). Brås uppgift var att utvärdera hur bestämmelsen i 10 kap. 18 a § OSL tillämpas i det lokala förebyggande arbetet och bedöma om det finns några utvecklingsbehov. I uppdraget ingick vidare att mer allmänt belysa behov av och förutsättningar för att dela uppgifter om individer och brott samt andra uppgifter som är av betydelse för det lokala brottsförebyggande arbetet. Uppdraget skulle ha huvudfokus på informationsdelning mellan polis och kommun, men i möjligaste mån även omfatta en analys av vilka behov som finns av informationsdelning med andra aktörer. Brå redovisade rapporten mellan socialtjänst och polis, i brottsförebyggande arbete med barn och unga (2021:2). I rapporten uppger Brå (s. 9) att många aktörer upplever att sekretessen genomgående utgör ett hinder för informationsdelning i det brottsförebyggande arbetet. Bland de respondenter i enkäten som varit involverade i brottsförebyggande samverkan har av poliserna och av enhetscheferna inom upplevt sekretess som ett problem . Enligt Brå visar rapporten en mångfasetterad bild som inkluderar kunskapsbrist, osäkerhet och olika tolkningar kring befintlig lagstiftning. Brå uppger vidare (s. 10) att problemet som många medarbetare inom polisen och gett uttryck för handlar om avsaknaden av vägledning kring hur lagen ska tillämpas i enskilda fall, snarare än bestämmelsernas utformning. Det råder en osäkerhet om hur sekretesslagstiftningen ska tillämpas samt om när information förväntas delas, och i så fall vilken. Detta medför ofta att information inte heller delas mellan myndigheterna i de fall som exemplifieras i lagstiftningens förarbeten. Brå uppger att även de jurister som ska vara ett stöd vid tillämpningen anser att sekretesslagstiftningen är snårig. I vissa fall upplevs lagstiftningen som otydlig, men i andra fall tycks den mer vara komplicerad att tillämpa. Otydligheten anses leda till att såväl för mycket som för lite information delas, i både strategiska och operativa sammanhang. I många fall leder en osäkerhet till att information inte delas mellan myndigheter genom att man ”tar det säkra före det osäkra”. I andra fall medför upplevelsen av en svårtolkad lagstiftning att aktörer riskerar att bryta mot sekretessen utan lagstöd. Förutom att sekretesslagstiftningen ses som komplicerad, är många rädda för att göra fel på grund av det personliga ansvar som följer av straffbestämmelsen om brott mot tystnadsplikten. När det gäller bestämmelsen i 10 kap. 18 a § OSL uppges (s. 11) att kännedomen om bestämmelsen och hur den ska tillämpas är låg hos såväl polis som socialtjänst i de sju kommuner där det genomförts fördjupade intervjustudier. Trots att bestämmelsen infördes är det påtagligt att det har varit svårt att nå ut med kunskap om dess existens och tillämpning. Vidare uppger Brå (s. 13) att informationsdelning mellan kommuner ses som problematisk eftersom det saknas rutiner för det, t.ex. när brottsaktiva unga personer flyttar mellan kommuner. Brå bedömer (s. 14) att de problem som aktörer upplever att sekretessen utgör inte nödvändigtvis skulle lösas genom ny lagstiftning. Ett första steg vore i stället att tillmötesgå kraven på förtydliganden om hur lagstiftningen bör tolkas och tillämpas i praktiken. Brå förordar att de berörda myndigheterna, som , , och Sis, tar fram tydligare vägledningar och riktlinjer för hur de sekretessbrytande bestämmelserna kan tolkas i det vardagliga arbetet. Brå föreslår även att en nationell professionsöverskridande och gemensam utbildning tas fram, i syfte att höja kunskapsnivån hos enskilda handläggare, men även hos de stödfunktioner som handläggarna kan vända sig till för att få vägledning, i första hand jurister vid polis och kommun. Slutligen bedömer Brå också att det behövs nationella riktlinjer för delning av sekretessbelagd information mellan kommuner. Sådana riktlinjer skulle underlätta för olika aktörer att veta vad som förväntas och på så sätt underlätta delning av information såväl inom som mellan kommuner. Enligt 8 kap. 5 § är straffskalan för rån lägst fängelse och högst fängelse. För grovt rån är straffskalan lägst fem och högst . Enligt Brå visar skolundersökningen om brott 2019 att totalt av eleverna uppger att de utsatts för rån , men skillnaderna mellan tjejer och killar är stora. Andelen killar som uppger att de utsatts för rån är mer än så stor (4,) som motsvarande andel av tjejerna (1,). Bland killar har andelen utsatta ökat med 2019, efter att ha legat 2015 och 2017. Bland tjejer har andelen utsatta däremot legat stabilt . Justitie- och migrationsminister anförde bl.a. följande i ett svar på en interpellation om åtgärder mot ungdomsrånen (ip. 2020/21:8):