bet · H801JuU30 · 2021-06-03 00:00:00 — I kommittémotion 2020/21:3299 av m.fl. (M) yrkande 16 efterfrågas en utredning om huruvida licenskrav ska finnas på alla mynningsladdade vapen som är tillverkade 1890 eller senare, eller om registrering eller anmälan är tillräckligt. I kommittémotionerna 2019/20:542 av m.fl. (SD) yrkande 8 och 2020/21:3299 av m.fl. (M) yrkande 4 anför motionärerna att vapengarderoben bör utökas. Ett liknande yrkande framställs i motion 2020/21:2241 av (M) yrkande 3. Generella förutsättningar för tillstånd att inneha skjutvapen De generella förutsättningarna för att en enskild person ska beviljas tillstånd att inneha skjutvapen finns i 2 kap. 4–6 a §§ vapenlagen. De krav som ställs upp är bl.a. att vapnet ska behövas för ett godtagbart ändamål och att det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas. För att tillstånd ska beviljas till helautomatiska vapen eller enhandsvapen krävs dessutom att det finns synnerliga skäl (6 §). Detta gäller dock inte för start- eller signalvapen. är ensam tillståndsmyndighet i vapenärenden (2 kap. 2 §). Av 1 kap. 3 § vapenlagen framgår att det som sägs om skjutvapen också gäller bl.a. ljuddämpare. Som framgår ovan får en enskild person beviljas tillstånd att inneha ett skjutvapen endast om han eller hon kan visa behov av vapnet för ett godtagbart ändamål (2 kap. 4 § vapenlagen). Tillstånd måste sökas för varje vapen. För tillstånd till innehav av jaktvapen krävs vidare enligt 2 kap. 4 § första stycket vapenförordningen att den sökande har avlagt ett prov som visar att han eller hon har grundläggande kunskaper om jakt och viltvård och kan handha vapnet. Den som har avlagt ett sådant prov ska anses ha behov av jaktvapen om inte särskilda skäl talar emot det. Behovet ska anses motsvara fyra vapen om det inte finns omständigheter som talar för att sökanden behöver fler vapen än så. Tillstånd till fler än sex jaktvapen får beviljas endast om sökanden visar att det finns ett mycket kvalificerat behov (2 kap. 4 § femte stycket vapenförordningen). I dåvarande allmänna råd om vapenlagstiftningen anges att tillstånd till innehav av fler än sex jaktvapen endast bör meddelas undantagsvis (RPSFS 2009:13, FAP 551-3, s. 13 f.). Den s.k. vapengarderoben för jaktvapen har tillkommit för att förenkla prövningen och åstadkomma en mer enhetlig bedömning i tillståndsfrågorna. Begreppet ”vapengarderob” myntades i ett samarbete mellan och dåvarande 1979. Regelverket för beviljande av vapenlicenser I dåvarande allmänna råd om skjutvapens lämplighet (2 kap. RPSFS 2009:13, FAP 551-3) anges bl.a. följande: Enligt 2 kap. 5 § andra stycket vapenlagen får tillstånd till innehav av skjutvapen för skjutning meddelas endast om vapnet är lämpat för det ändamål som tillståndet ska avse. En restriktiv hållning bör gälla vid bedömningen av om ett skjutvapen är lämpat för sitt ändamål. För att kunna göra den bedömningen är det viktigt att sökanden har angett rätt modellbeteckning. I vissa fall kan det vara nödvändigt att vapnet eller en bild på vapnet inges till polismyndigheten för att en bedömning av vapnets lämplighet ska kunna göras. Vid behov av kompletterande upplysningar rörande vapnets lämplighet kan tillståndsmyndigheten inhämta upplysningar från respektive central skytteorganisation. En grundläggande förutsättning för att ett skjutvapen ska anses lämpligt för jaktändamål är att vapnet dels, enligt föreskrifter och allmänna råd om jakt och statens vilt (NFS 2002:18), får användas för jakt dels att vapnet enligt vapenlagstiftningen kan anses lämpat för sitt ändamål. Ammunition laddad med röksvagt krut bör dessutom finnas att tillgå i handeln eller genom hemladdning i sådan omfattning att övningsskytte med vapnet kan bedrivas i tillräcklig omfattning. Vapen vars utförande är sådant att det i jakt- och målskyttesammanhang inte går att uppnå samma precision som med ordinära vapen, bör anses som direkt olämpliga för jakt och målskytte. Vad nu sagts bör exempelvis gälla i fråga om korta vapen, vapen som saknar traditionell kolv eller som inte har för ändamålet lämpliga riktmedel, t.ex. militära närstridsvapen. Enhandsvapen med en piplängd som understiger 2 ½ tum, dvs. , är inte lämpliga för målskjutningsändamål. Även andra vapen kan, med hänsyn till sin konstruktion eller vikt, anses olämpliga för jakt eller målskytte. fick en utredare i uppdrag att överväga hur ändringarna i det s.k. vapendirektivet skulle genomföras i svensk rätt. Utredaren fick i uppdrag att utreda ett antal andra frågor som hade väckts på vapenlagstiftningens område. Vad gäller de frågorna överlämnade utredaren promemorian Tillståndsprövning av vapendelar m.m. (Ds 2018:30). I promemorian lämnas ett antal förslag till ändringar i bl.a. vapenlagen och vapenförordningen. Förslagen innebär bl.a. följande: • Den s.k. vapengarderoben för jaktvapen utökas med två extra pipor eller slutstycken per vapeninnehav samt två pipor eller slutstycken per innehavd låda eller stomme. Det presumerade behovet av jaktvapen för den som avlagt s.k. jägarexamen ska således omfatta även dessa vapendelar, om inte särskilda skäl föranleder annat. Tillstånd till fler än tolv pipor eller slutstycken får dock beviljas endast om sökanden visar att det finns ett behov av ytterligare sådana delar. • Bestämmelsen i 2 kap. 6 § vapenlagen förtydligas genom att det i vapenförordningen uttryckligen anges vad kravet på synnerliga skäl innebär i fråga om enskilds innehav av enhandsvapen för målskytte och jakt. • För enhandsvapen för målskytte innebär kravet på synnerliga skäl att sökanden ska ha fyllt , ha visat prov på särskild skjutskicklighet och vara aktiv medlem i en sammanslutning som antingen har erhållit auktorisation eller är ansluten till en auktoriserad sådan och som inom ramen för sin verksamhet bedriver med sådant vapen som ansökan avser. Sökanden ska inom ramen för medlemskapet regelbundet ha deltagit i tävlingar eller träningar. Undantag från ålderskravet får göras, om det finns särskilda skäl. För förnyelse av ett tidsbegränsat tillstånd att inneha enhandsvapen för målskytte krävs dessutom att sökanden under den senaste tillståndsperioden regelbundet har tävlat eller tränat med det aktuella vapnet. • För enskotts enhandsvapen för jakt innebär kravet på synnerliga skäl att sökanden bedriver omfattande grytjakt, omfattande jakt med ställande hund eller omfattande avlivning av fällfångade djur. För flerskotts enhandsvapen för jakt innebär kravet på synnerliga skäl att sökanden bedriver jakt eller viltvård yrkesmässigt eller har ett annat kvalificerat behov. I fråga om utökning av vapenhandlares uppgifter gör utredaren bedömningen att en överföring av tillståndsprövning i vapenärenden till vapenhandlare inte kan ske med bibehållen rättssäkerhet. Utredarens överväganden i denna del redogörs närmare för ovan i avsnittet Handläggning av vapenlicensärenden. Förslagen i promemorian har remitterats och bereds inom . Synnerliga skäl i vapenlagen Utskottet har behandlat motioner om synnerliga skäl och vidhöll utskottet vad det anfört i tidigare betänkanden, nämligen att det i fråga om helautomatiska vapen och enhandsvapen var befogat med särskild restriktivitet i tillståndsgivningen, och avstyrkte motionerna. ställde sig bakom detta (bet. 2018/19:JuU29 s. 29 f., rskr. 2018/19:298). behandlades liknande motioner. Utskottet anförde då följande (bet. 2019/20:JuU33 s. 36): Vad gäller begreppet synnerliga skäl i vapenlagen vidhåller utskottet att det i fråga om helautomatiska vapen och enhandsvapen förvisso är befogat med restriktivitet i tillståndsgivningen. Med hänsyn till att uttrycket särskilda skäl inom juridiken vanligen innebär att en mycket restriktiv bedömning ska göras och att det enligt utskottet i viss utsträckning har kommit att bedömas på detta sätt även i vapenärenden (se bl.a. RÅ 2004 ref. 32 och Ds 2018:30 s. 51 f.) anser utskottet emellertid att det är befogat med en översyn av hur begreppet ska tolkas och definieras vid bedömningar i denna typ av ärenden. Utskottet konstaterar att den ovan redovisade promemorian i och för sig föreslår vissa förtydliganden av hur begreppet ska bedömas enligt vapenlagen. Utskottet anser emellertid att begreppet behöver förtydligas ytterligare i syfte att visa att det i dessa ärenden inte är fråga om samma restriktiva bedömning som begreppet annars brukar innebära. I det sammanhanget bör det även övervägas om begreppet ska ersättas med ”särskilda skäl”. Detta bör tillkännage för regeringen. Utskottet tillstyrkte de aktuella motionerna och följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:304). I regeringens skrivelse 2020/21:75 skrivelser till regeringen – åtgärder hänvisas angående tillkännagivandet till promemorian Ds 2018:30 och att ärendet bereds i (s. 102). Efter att ha avstyrkt motionsyrkanden om licenshantering vid vapenbyte i ett flertal betänkanden anförde utskottet i betänkande 2019/20:JuU33 följande (s. 36 f.): I fråga om motionsyrkanden om licenshantering vid vapenbyte konstaterar utskottet att processen att ersätta ett vapen med ett annat enligt nuvarande ordning är onödigt tidskrävande. I stället för att behöva ansöka om licens för det nya vapnet och invänta polisens hantering i det ärendet borde det i de flesta fall vara möjligt att lämna in det vapen som ska bytas ut och hämta ut det nya vapnet, och i samband med det skicka in nödvändiga papper till för licensbyte. Vid ansökningar om vapenlicens som kräver utredning bör dock ansökan om vapenlicens skickas in till ansvarig myndighet innan ett byte kan ske. Detta bör regeringen ges till känna. Utskottet tillstyrkte de aktuella motionerna och följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:304). I regeringens skrivelse 2020/21:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anför regeringen följande (s. 102): En utredare har haft i uppdrag att biträda med att utreda vissa frågor på vapenlagstiftningens område, bl.a. frågan om utökning av vapenhandlares uppgifter. Utredaren gjorde bedömningen att en överföring av tillståndsprövning i vapenärenden till vapenhandlare inte kan ske med bibehållen säkerhet. Utredaren föreslog i stället en effektivisering av tillståndsprövningen. Utredaren har redovisat sitt uppdrag i promemorian Tillståndsprövning av vapendelar m.m. (Ds 2018:30). Promemorian har remissbehandlats. Ärendet bereds i . Punkten är inte slutbehandlad. Förtydligande av regelverket för beviljande av vapenlicenser Utskottet behandlade ett motionsyrkande om att förtydliga reglerna för beviljande av vapenlicens och uppgav då att utskottet inte såg något skäl för denna begäran, varför motionen avstyrktes. Ett motsvarande yrkande avstyrktes av utskottet även . ställde sig bakom utskottet vid båda tillfällena (bet. 2018/19:JuU29 s. 29 f., rskr. 2018/19:298 och 2019/20:JuU33 s. 30 f., rskr. 2019/20:304). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /18 (bet. 2017/18:JuU13 s. 83 f.) avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att avskaffa licensplikten för ljuddämpare. Utskottet ville inte föregripa den pågående beredningen av förslagen i promemorian Ds 2018:1. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:254). behandlades liknande motioner. Utskottet anförde då att innehav av ljuddämpare borde regleras på samma sätt som innehav av ammunition. Det skulle innebära en lättnad i förhållande till nuvarande reglering, som innehav av ljuddämpare inte borde vara helt oreglerat eftersom en ljuddämpare kan vara åtråvärd och användas i kriminella kretsar. Med tillstyrkande av motionerna i fråga ansåg utskottet att borde ge regeringen till känna det som utskottet anfört. följde förslaget (bet. 2018/19:JuU29 s. 29 f., rskr. 2018/19:298). I propositionen Genomförande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv (prop. 2020/21:42) föreslog regeringen lättnader i tillstånds-plikten för ljuddämpare. Genom förslaget ansåg regeringen att tillkänna-givandet var slutbehandlat (s. 31). Utskottet ansåg dock att regeringens förslag gick längre än vad ändringsdirektivet kräver och avstyrkte därför propositionen (bet. 2020/21:JuU11 s. 16 f.). följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:167). Utskottet har avstyrkt motionsyrkanden om att avskaffa licenskravet för mynningsladdade vapen, , vilket ställde sig bakom (bet. 2018/19:JuU29 s. 29 f., rskr. 2018/19:298). Utskottet har behandlat motionsyrkanden om en utökad vapengarderob, bl.a. i betänkande 2018/19:JuU29 (s. 29 f.). Utskottet anförde följande: Den nuvarande regleringen av vapengarderoben innebär att normalbehovet för en jägare anses motsvara fyra vapen, om det inte finns omständigheter som talar för att sökanden behöver fler vapen än så. Tillstånd till fler än sex jaktvapen får beviljas endast om sökanden visar att det finns ett mycket kvalificerat behov. Enligt utskottets mening motsvarar dock dagens reglering av vapengarderoben inte fullt ut de behov som kan finnas för vissa jägare och det finns därför anledning att se över begränsningen av antalet vapen som en jägare får ha i syfte att möjliggöra innehav av ett större antal vapen. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:298). I betänkande 2019/20:JuU33 (s. 30 f.) behandlade utskottet liknande motioner, vilka avstyrktes med hänvisning till tillkännagivandet . Regeringen anför i skrivelse 2020/21:75 skrivelser till regeringen – åtgärder att den ovannämnda promemorian remissbehandlats, att ärendet bereds i och att punkten inte är slutbehandlad (s. 85). Synnerliga skäl i vapenlagen När det gäller motionsyrkanden om synnerliga skäl i licensärenden om helautomatiska vapen och enhandsvapen vidhåller utskottet att begreppet riskerar att tolkas för restriktivt. Som utskottet tidigare anfört bör begreppet synnerliga skäl i vapenlagen därför förtydligas så att det framgår att det i dessa ärenden inte är fråga om samma restriktiva bedömning som det annars brukar innebära, och det bör också övervägas om begreppet ska ersättas med ”särskilda skäl”. Detta har tillkännagett för regeringen och det är viktigt att regeringen skyndsamt tillsätter en utredning med ett sådant uppdrag. Detta bör ge regeringen till känna. Utskottet tillstyrker därför motionerna 2020/21:644 (SD) yrkande 4 och 2020/21:3299 (M) yrkande 14. Som utskottet har konstaterat är processen att ersätta ett vapen med ett annat enligt nuvarande ordning onödigt tidskrävande. I stället för att behöva ansöka om licens för det nya vapnet och invänta polisens hantering i det ärendet borde det i de flesta fall vara möjligt att lämna in det vapen som ska bytas ut och hämta ut det nya vapnet, och i samband med det skicka in nödvändiga papper till för licensbyte. Detta har tidigare gett regeringen till känna, men då regeringen inte synes ha vidtagit några åtgärder med anledning av tillkännagivandet finner utskottet att det finns anledning för att åter rikta ett tillkännagivande till regeringen i enlighet med det anförda. Motionerna 2020/21:2804 (KD) yrkande 26 och 2020/21:3299 (M) yrkande 12 tillstyrks. Förtydligande av regelverket för beviljande av vapenlicenser Utskottet finner att reglerna för tillstånd till vapeninnehav behöver förtydligas för att minska tolkningsutrymmet för om ett vapen är lämpat för det ändamål som tillståndet ska avse. Med ett otydligt regelverk finns det enligt utskottet risk för att lika fall behandlas olika och att jägare felaktigt nekas tillstånd att inneha vapen. Därför bör lagen förtydligas och det bör särskilt tydliggöras att polisens licensprövning endast ska omfatta licenspliktiga vapendelar. Utskottet anser att bör tillkännage detta för regeringen. Därmed tillstyrks motion 2020/21:2804 (KD) yrkande 27 i denna del. Som framgår av redogörelsen ovan har gett regeringen till känna att innehav av ljuddämpare borde regleras på samma sätt som innehav av ammunition. Det framgår vidare att regeringen lämnade ett sådant förslag i propositionen om genomförandet av det s.k. ändringsdirektivet och att avslog regeringens förslag om ändringsdirektivet, vilket innebar att även förslaget om ljuddämpare avslogs. Eftersom regeringen har redovisat tillkännagivandet som slutbehandlat anser utskottet att det finns skäl för att rikta ett nytt tillkännagivande till regeringen om att skyndsamt återkomma med ett förslag om att avskaffa det särskilda tillståndet för ljuddämpare. Utskottet tillstyrker motionerna 2020/21:2241 (M) och 2020/21:3299 (M) yrkande 9. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning om licenskrav för mynningsladdare och ser således inte några skäl för att ställa sig bakom motion 2020/21:3299 (M) yrkande 16, vilken avstyrks. Som framgår ovan beslutade om ett tillkännagivande till regeringen om att se över begränsningen av antalet vapen som en jägare får ha. Eftersom regeringens tillgodoseende av tillkännagivandet dröjer finns det enligt utskottet anledning för att rikta ett tillkännagivande till regeringen om att skyndsamt återkomma till med ett sådant förslag. Utskottet tillstyrker därför motionerna 2020/21:3299 (M) yrkande 4 och 2020/21:644 (SD) yrkande 8 och tillstyrker delvis motion 2020/21:2241 (M) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om utlåning av vapen. Jämför reservation 14 (SD). I motion 2020/21:270 av Per och (båda SD) efterfrågas ett förtydligande av vapenlagen så att tillstånd att låna vapen ska kunna beviljas för provskjutning, övning eller tävling på skjutbana utan att den sökande har tillstånd att inneha vapen av den aktuella typen. Det bör även förtydligas att utlåning av vapen under uppsikt inte kräver tillstånd. Bestämmelser om utlåning av skjutvapen finns i 3 kap. vapenlagen. Enligt 1 § får ett tillståndspliktigt skjutvapen inte lånas ut till någon annan än den som har tillstånd att inneha vapnet. Av 1 a § framgår dock att den som har rätt att inneha ett skjutvapen får låna ut vapnet vid enstaka tillfällen om utlåningen sker för samma ändamål som utlånarens tillstånd avser, utlåningen avser och låntagaren har tillstånd enligt 9 § att låna skjutvapen. I 5 § anges att om innehavet av ett skjutvapen kräver att den enskilde ska ha avlagt skytteprov eller genomgått en viss utbildning eller på annat sätt visat sig vara lämplig att inneha vapnet, får ett sådant vapen lånas ut endast till den som uppfyller samma krav. Detta gäller dock inte när vapnet ska användas enbart för provskjutning, övning eller tävling på skjutbana eller vid jakt under långivarens uppsikt. Enligt 6 § får en vapenhandlare under vissa förutsättningar låna ut skjut-vapen för provskjutning på skjutbana. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om låneintyg från vapenhandlare, , då utskottet inte ansåg att det fanns anledning till någon ändring av reglerna om utlåning av vapen. Utskottet avstyrkte motionen och följde utskottets förslag (bet. 2019/20:JuU33 s. 37 f., rskr. 2019/20:304). Utskottet anser att det inte finns anledning till någon ändring av reglerna om utlåning av vapen och avstyrker motion 2020/21:270 (SD). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förvaring av vapen. Jämför reservation 15 (KD). I motion 2020/21:1394 av Kopparklint (M) begärs ett förtydligande av vapenlagens bestämmelser om vapenskåp så att bestämmelserna inte blir onödigt betungande för privatpersoner. Även i kommittémotion 2020/21:2804 av m.fl. (KD) yrkande 27 i denna del anser motionärerna att reglerna för förvaring av vapen behöver förtydligas. Enligt 5 kap. 1 § vapenlagen är den som innehar ett skjutvapen eller ammunition skyldig att ta hand om egendomen och hålla den under sådan uppsikt att det inte finns risk för att någon obehörig kommer åt den. När skjutvapen inte används ska de förvaras i säkerhetsskåp eller i något annat lika säkert förvaringsutrymme. Ammunition ska förvaras under säkert lås eller på något annat lika betryggande sätt (5 kap. 2 § vapenlagen). får enligt 9 kap. 1 § vapenförordningen meddela närmare föreskrifter om hur skjutvapen och ammunition ska förvaras. Dåvarande har utfärdat allmänna råd om förvaring av vapen och ammunition (RPSFS 2009:13 FAP 551-3). Däri anges bl.a. att skjutvapen, för att uppfylla kravet på uppsikt i 5 kap. 1 § vapenlagen, bör förvaras i tillståndshavarens bostad, vilket regelmässigt innebär där tillståndshavaren är folkbokförd. Med bostad kan likställas en byggnad, t.ex. ett garage eller förråd, som är låsbar och sammanbyggd med bostaden och där det finns en genomgångsdörr mellan byggnaden och bostaden. Detsamma gäller byggnader som inte är sammanbyggda med bostaden men placerade på ett sådant sätt i förhållande till denna att byggnaderna går att övervaka från bostaden. I sådana fall bör dock en anordning finnas som anger för personer i bostaden när byggnaden angrips. En sådan anordning bör inte utan svårighet kunna sättas ur funktion. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om förvaring av vapen, , då utskottet inte fann skäl att ta något initiativ till en översyn av bestämmelserna om förvaring av vapen och avstyrkte den aktuella motionen. följde utskottets förslag (bet. 2019/20:JuU33 s. 39 f., rskr. 2019/20:304). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande att det inte finns skäl att ta något initiativ till en översyn av bestämmelserna om förvaring av vapen och avstyrker motionerna 2020/21:1394 (M) och 2020/21:2804 (KD) yrkande 27 i denna del. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att skyndsamt genomföra en översyn av bestämmelserna om europeiskt skjutvapenpass och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 16 (S, V, MP). I kommittémotionerna 2020/21:644 av m.fl. (SD) yrkande 12 och 2020/21:3299 av m.fl. (M) yrkande 5 begärs att regeringen skyndsamt ska bereda ett tidigare tillkännagivande om en översyn av reglerna om ett europeiskt vapenpass. En liknande begäran framställs i motion 2020/21:1261 av (M). Av 3 kap. 9 § vapenförordningen framgår att efter ansökan ska utfärda ett europeiskt skjutvapenpass till den som har tillstånd att i inneha ett skjutvapen som avses i bilagan till vapenförordningen. Skjutvapenpasset ska ha en begränsad giltighetstid, och det får återkallas av om det finns särskilda skäl för det. Av 2 kap. 11 § vapenlagen följer att det för tillstånd att föra in skjutvapen till gäller samma förutsättningar som för tillstånd att inneha vapnen enligt 3–6 §§. Av 2 kap. 12 § samma lag följer vidare att ett införseltillstånd ger rätt att i inneha de skjutvapen och den ammunition som förts hit med stöd av tillståndet under den begränsade tid och för det ändamål som anges i tillståndet. Tillståndet gäller under förutsättning att vapnen och ammunitionen förs in för tillståndet eller den som bestämmer. Inrikesminister anförde i ett skriftligt svar på en fråga om EU:s vapenpass (fr. 2019/20:497) bl.a. följande: Enligt EU:s vapendirektiv ska ett europeiskt skjutvapenpass på begäran utfärdas av en medlemsstats myndigheter till en person som legalt förvärvar och använder skjutvapenpass. Ett skjutvapenpass medför i sig ingen rätt att föra ett vapen mellan medlemsländer utan fungerar som ett bevis om att den person som anges i passet har rätt att inneha vapnet i sitt hemland. Vid sidan av bestämmelserna om skjutvapenpass finns en möjlighet för medlemsstaterna att kräva nationellt införseltillstånd. har haft ett krav på införseltillstånd för att ett vapen tillfälligt ska få föras in i landet. Syftet med reglerna om införseltillstånd är att ska kunna göra en bedömning av om det är lämpligt i det enskilda fallet att det aktuella vapnet förs in i . gör vid sin prövning bl.a. en lämplighetskontroll och kontrollerar syftet med att ta in vapnet (jakt eller målskytte). För att få tillstånd att föra in ett skjutvapen krävs att samma förutsättningar som gäller för innehav av skjutvapen i är uppfyllda. När gick med i EU valde man att behålla kravet på införseltillstånd. Skälet till detta var att det finns medlemsstater som inte uppnår samma höga skyddsnivå i sin lagstiftning vad gäller exempelvis kontroll och tillståndskrav för innehav av skjutvapen som . Det finns medlemsstater där kontrollen av vissa typer av vapen, exempelvis hagelgevär, är i det närmaste obefintlig.