bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Jag tror också att det är glasklart att förstå att det inte kan vara så att övertar allt ansvar för upphandling av skyddsmateriel för alla kommuner och regioner för allt det arbete som görs. Det var ett kompletterande uppdrag. Men jag vill helst inte gå ännu djupare i den frågan, för det känns som att det inte är mitt ansvar i just den här utfrågningen, utan det är mer socialministerns ansvar att svara på frågor om exakt hur relationen mellan och såg ut. Men naturligtvis hade man dialog inför ett sådant uppdrag. Skånberg (KD): Fru ordförande! Tack, statsrådet, för svaren . Mycket av dagens utfrågning handlar ju om brytpunkter mellan regeringens ansvar och regionernas ansvar i detta fall. Enligt ansvarsprincipen hade regionerna ansvar för att se till att skyddsutrustning fanns. Men – och det har inte statsrådet betonat särskilt mycket – vid katastrofer och kriser har regeringen ett övergripande ansvar. Jag läser på regeringens hemsida under rubriken krishantering: Regeringen och måste alltid vara förberedda på att kunna hantera större kriser av olika slag. All erfarenhet visar att verksamheter som övar kontinuerligt blir bättre på att hantera allvarliga händelser och kriser. Jag skulle vilja be statsrådet att utveckla var brytpunkten är. Räcker det med att myndigheterna säger: Vi behöver hjälp. Ska det inte finnas en beredskap, till och med en övad beredskap? : Fru ordförande! Jo, självklart ska det finnas en starkare också samhällelig beredskap. Det var det som jag inledde med i den första frågeställningen, tror jag, att vi verkligen har ett behov av att stärka samhällets samlade beredskap i form av både omsättningslager, beredskapslager och möjlighet att ställa om produktion. Tyvärr avskaffades mycket av detta efter , och därmed har vi inte den beredskap som vi skulle ha behövt ha. Jag kan konstatera att när det gäller de här frågorna, som handlar framför allt om hälso- och sjukvården, är ett av de scenarier som ofta tränas och övas olika sjukdomsförlopp som påverkar . Det är ett av de skarpa övningsscenarier som har genomförts inom krisberedskapssystemet. Det finns också krav på pandemiplaner som regionerna ska upprätthålla. Dessutom när det gäller just hälso- och sjukvården, som är den stora aktören för skyddsutrustningen, kan man ändå konstatera att vi från regeringens sida tillsatte en utredning som handlade om hälso- och sjukvårdens beredskap, där har gått igenom detta och lämnat sina betänkanden om hur man ska stärka upp det. Detta betänkande kom mitt i pandemin egentligen. Där föreslog hon ytterligare krav på beredskapsfrågor och lagerhållning, och det är frågor som vi jobbar med. Men jag tror att är helt enigt när det gäller att det var ett misstag att avskaffa mycket av den beredskap som fanns tidigare i . Men den beredskap som vi hade under pandemin där hade vi en väldigt tydlig hållning från regeringens sida att vi finansierar det som krävs. Skyddsutrustning får aldrig bli en fråga om pengar. Vi måste kunna hantera det här. Det är också en väldigt viktig signal som regeringen skickar också till ansvariga ute i systemet att det nu är dags att göra det som krävs för att handla upp skyddsmateriel. Och sedan när vi fick in den här begäran fattade vi ett snabbt beslut om att låta en kunskapsmyndighet bli mer operativ för att stödja och hjälpa regionerna och kommunerna i detta arbete. Skånberg (KD): Fru ordförande! Statsrådet sa inledningsvis att hade kunnat ha en bättre beredskap. Och vi hörde alldeles i svaret att statsrådet medger att det var ett misstag att avveckla beredskapen som en gång fanns, som fortsatte att ha men inte vi. Då blir min fråga: Hur agerade regeringen för att täcka detta behov? Är det först nu i efterhand som man ser det? Fanns det inte möjlighet att förutse detta tidigare? Och hur övades regeringen på krisberedskap av detta slag? : Regeringen och övar kontinuerligt olika kriser och gör det med viss frekvens, inklusive regeringen, aktivt. Det är ett väldigt viktigt arbete. Vi är helt övertygade om att övade organisationer får mer förmåga att hantera en kris. Ett av de övningsscenarier som har diskuterats är olika pandemiliknande situationer. Så det är en väldigt viktig fråga. Men arbetet med att bygga upp beredskapen påbörjades inte minst efter att visåg brister och tillsatte en utredning , redan långt innan pandemin, som handlade om att hälso- och sjukvårdens beredskap behöver bli bättre. Det var en väldigt tydlig fråga för regeringen att vi ville stärka det. Dessutom leder jag just nu arbetet med en återuppbyggnad av det civila försvaret – den största satsningen i modern tid på att bygga upp förmågan inom ramen för civilt försvar. Jag ser framför mig att jag kommer att tillsätta en utredning som också borrar djupare i försörjningsberedskapsfrågorna för att få ett system på plats som är starkare i . Jag har redan beställt en rapport från FOI som redovisar möjliga vägar framåt när det gäller beredskap, där är ett inspirerande exempel på hur borde göra detta. Och vi har avsatt stora summor sammantaget under den här försvarsbeslutsperioden – totalt sett – för att bygga upp det civila försvaret. Det är inte för att hantera den här krisen, utan det är långsiktigt för att ska ha en starkare beredskap . Men jag tror att många partier delar ansvaret för varför vi avskaffade mycket av det civila försvarets beredskap i . (L): Fru ordförande! Jag har fått svar på de frågor jag hade, så jag avstår den här rundan. (MP): Tack så mycket för svaren och för redogörelsen. Jag skulle vilja gå tillbaka till början av pandemin återigen och när MSB larmade bland annat. När vi hade här redovisade de att den 8–var det fortfarande inte några restnoteringar eller bristsituationer som hade framkommit. De scenarier som de framförde var baserade på tidigare sårbarhetsanalyser. Jag skulle vilja fråga statsrådet: överväganden gjorde regeringen när den vägde dessa bedömningar ? : Fru ordförande! Jag tackar ledamoten för frågan. Det är viktigt att se att MSB:s bedömning som gjordes inte var en lägesbedömning här och . Det var en rapport som visade vilken möjlig händelseutveckling som vi skulle få därför att den här krisen skulle kunna förvärras och det skulle kunna vara fortsatta problem med leveranser. Och det är exakt det som är MSB:s roll i krishanteringssystemet, att vara en organisation som tar ett helhetsgrepp över lägesbilder, ser framåt och med dessa framåtsyftande lägesbilder också alerterar myndigheter eller aktörer, i detta fall regioner: Ni måste ta höjd för en sämre situation. Jag tror att det kan vara lite svårt att komma ihåg hur det var . Jag tror att fick sitt första bekräftade fall . Det var i det läget vi såg att det spreds runt om i världen, vi följde detta väldigt noga. Vi fick vårt första bekräftade fall , och säger att med den här utvecklingen vi nu ser skulle det här kunna leda till problem här framöver. Det är viktigt att ni som är ansvariga ser igenom era system, när det gäller både skyddsmateriel och kontinuitetsplanering så att personalen klarar av att jobba men också i övrigt tar höjd för ett värre läge. Jag menar att det är exakt den roll som MSB ska ha. Detta spred MSB direkt till myndigheter, och dagen efter spreds MSB:s rapport till departementen i . (M): Statsrådet var inne på – nämnde kort i alla fall – att inga samhällsviktiga verksamheter har behövt avbryta eller stänga ned sina verksamheter. Det finns dock många rapporter i media om att samhällsviktiga verksamheter har påverkats av bland annat brist på skyddsutrustning och att det har påverkat förmågan att utföra sitt arbete i den utsträckning som man har gjort tidigare. Med anledning av det har jag två frågor. Vi fick från MSB en samlad rapport över konsekvenserna som riskerar att uppstå om samhällsviktiga verksamheter får brist på skyddsutrustning. Innehållet i den rapporten är inte offentligt. Så om du behöver gå in på det får du meddela det. Min fråga är egentligen: Varför dröjde det innan regeringen fick en sådan samlad bild över vilka konsekvenser de här bristerna skulle kunna leda till? Det är min ena fråga. Statsrådet har också varit inne på att det inte var lämpligt att just skulle kunna komplettera med utrustning. Min fråga är: Övervägde regeringen andra aktörer än för inköp av utrustning till samhällsviktiga verksamheter ? : Fru ordförande! Jag tackar ledamoten för de kompletterande frågorna. Det var redan så att vi hade kontinuerlig dialog med våra myndigheter om samhällsviktig verksamhet. Det här var den stora frågan som diskuterades under första delen av pandemin, att bristen på skyddsutrustning påverkade verksamhet eller riskerade att få allvarliga konsekvenser. Så det var inte så att den här frågan inte diskuterades . Det som föranledde diskussionen om hösten handlade om att MSB då kom in med en hemställan där bland annat ett av deras förslag diskuterade om man skulle ge en statlig myndighet uppdrag att samordna inköpen till samhällsviktig verksamhet. Det var det som var det nya . Där gjorde vi en fördjupad behovsanalys. Jag behöver inte gå in på några hemligheter här. Men när vi tittar på vilka verksamheter som ändå var extra sårbara, bara för att ge några exempel för både och allmänheten, var det , , och som signalerade att de hade brist på personlig skyddsutrustning. Dessa myndigheter till exempel fick hjälp av andra myndigheter. Man medlade resurser så att man löste situationen. Sedan kan man säga att det var flera myndigheter som bedrev laboratorieverksamhet som också hade lite större problem med skyddsutrustning och där det fanns problem framöver. Man såg att det var svårt att få tag på det. Det var till stor del också kopplat till olika handskar och så. Då tittade man över det. Det var uppköp naturligtvis, och man handlade in. Men man tittade också på alternativa produkter, andra handskar som kunde användas i stället för de plasthandskar som man tidigare hade använt. Då bedömde i ett skede till exempel och att det fanns andra produkter som gick att använda i de här verksamheterna. Så betade man av det. Vi fick inga signaler från våra myndigheter att de menade att staten skulle överta ansvar för samhällsviktig verksamhet . Första gången som det kom in till regeringen att det fanns en sådan diskussion var i samband med att MSB riktade en hemställan. Och när vi gjorde den här fördjupade behovsanalysen gick vi igenom vilka myndigheter och samhällsviktig verksamhet som ändå skulle kunna riskera att drabbas sämre i ett läge där situationen på de globala marknaderna var ganska bra, eller hade stabiliserat sig. Vi hade inte en akut problematik, utan vi diskuterade ett förvärrat läge. MSB drog själva slutsatsen att den breddade och större upphandlingen löste de frågor som MSB hade pekat på, och då dog frågan, som uttryckte det inför . (M): Ska jag tolka statsrådet som att konsekvenserna av brist på skyddsutrustning inte var ett relevant underlag för regeringen att ha redan initialt och att man inte hade ett sådant behov förrän ? : Fru ordförande! Nej, så ska man inte tolka det. Jag har varit tydlig med att vi haft en kontinuerlig dialog med myndigheter om bristen på skyddsutrustning under hela pandemin. Däremot lyftes frågan om att man skulle skifta ansvar, lämna ansvarsprincipen och låta en statlig aktör överta till exempel inköp av skyddsutrustning till annan samhällsviktig verksamhet i samband med MSB:s rapport. Då gjorde vi en behovsanalys som gav vid handen att detta inte var ett akut behov och därmed också att MSB ansåg att den upphandling som genomfördes löste problemet. Då gick vi inte vidare med frågan. Skånberg (KD): Fru ordförande! Jag tycker att det är värdefullt att statsrådet har haft en sådan ödmjuk ingång i detta och medgett redan inledningsvis att hade kunnat ha en bättre beredskap, medgett de brister som varit och varit beredd att lära av krisen. Inte minst har ju statsrådet lyft fram som ett gott exempel. Detta tål ju verkligen en jämförelse – har 13 788 döda i , medan har 891. Beredskapslagren, som möjliggjorde en tidig beredskap i , har nämnts. Jag skulle vilja knyta an till vad sa om MSB:s budskap till regeringen och inför KU när han var här. Han sa: Underskatta inte krisen i inledningen; när det går fel brukar det ofta vara ett av de misstag man har begått. Ska man förstå det som att regeringen underskattade krisen inledningsvis? Kan vi lära någonting av det också? : Fru talman! Tack, Skånberg, för en viktig fråga, som också ställdes till , om jag kommer ihåg det rätt. Det är väl uppenbart så att många europeiska länder underskattade effekten av den här pandemin och att vi inte var tillräckligt starka som samhällen för att gå in i den här krisen på det sätt som vi hade velat göra. Jag tycker att vi har varit väldigt tydliga från regeringens sida med att just beredskapsfrågorna är en sådan sak, både utifrån ett statligt perspektiv med beredskapslager och – ännu viktigare, skulle jag vilja säga – när det gäller de omsättningslager som man måste ha i en verksamhet för att kunna hantera en kris. Vi har ju en lagstiftning som säger att verksamhetsutövare ska ta ansvar för allvarliga händelser och kunna hantera sådana. Detta är ett ansvar som också måste tas –annars kommer inga statliga beredskapslager i världen att kunna hantera framtida kriser eller globala pandemier. Det var därför vi redan före pandemin tog stora beslut om till exempel en utredning om hälso- och sjukvårdens beredskap. Det är därför vi har valt att satsa väldigt mycket på inte minst välfärdens finansiering . Vi tror att en generellt stark välfärd gör det lättare för oss att hantera också svåra lägen – pandemier eller andra kriser – framöver. Jag är väldigt öppen och ärlig när jag säger att det i en sådan här pandemi är viktigt med den coronakommission vi har tillsatt, som ska utvärdera. Det är viktigt att myndigheter i sin dagliga verksamhet utvärderar och funderar över vad vi kan göra bättre och hur vi kan bli ännu duktigare och att man i det här krisförloppet har ett perspektiv av att vi måste förbereda oss för om situationen blir värre. Det är detta som inte minst krishanteringsorganisation har jobbat mot departementen med för att ha det perspektivet under hela krisen. Jag ska inte polemisera för mycket kopplat till , för det är uppenbart så att har klarat sig igenom den här krisen på ett väldigt bra sätt. Det kan ha att göra med beredskapslager, men jag tror att en fråga som inte minst tittar på väldigt mycket är att olika länder också initialt drabbades väldigt olika av pandemin. Vilka orsaker och samband som finns i detta är väl någonting som får gräva djupare i. Mitt budskap här – och jag tror att jag delar det med samtliga partier – är att en erfarenhet av den här krisen är att vi ska ha en starkare försörjningsberedskap. Vi ska ha en starkare robusthet. Vi ska ha ett starkare samhälle som redan före en kris har större förmåga att hantera en kris eller, i värsta fall, höjd beredskap och krig. Ordföranden: Jag föreslår att vi lämnar den här delen av utfrågningen och fortsätter med nästa avsnitt. Det är Införande av deltagargräns för allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. På KU-språk kallar vi detta G25 och G31 (delvis). Jag börjar med att ge ordet till inrikesministern för en inledning. : Fru ordförande! Regeringen fattade fem beslut som begränsade möjligheterna att hålla allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Det första beslutet fattades efter en hemställan från , som är den expertmyndighet som ansvarar för folkhälsa och smittskydd. Det var i detta läge viktigt att agera snabbt för att skydda människors liv och hälsa. Beslutet fick en dämpande effekt, men det stod snart klart att vi behövde skärpa reglerna ytterligare. Efter en ny hemställan från fattade regeringen därför ett nytt beslut och sänkte då deltagargränsen från 500 till 50.Det förtydligades också att länsstyrelser i sitt län kunde meddela föreskrifter om att tillåta färre deltagare än vad som var tillåtet enligt förordningen. Regeringen har prövat behovet av regleringen löpande. Vår bedömning var att den behövde ligga kvar oförändrad. blev det alltmer tydligt att det behövdes mer träffsäkra regler som var anpassade till olika typer av verksamheter. Smittspridningen hade också minskat. togs därför en promemoria fram med förslag på mer träffsäkra regler, och med den som grund fattade regeringen två beslut. beslutades att arrangemang på serveringsställen som träffades av den tillfälliga lagen om smittskyddsåtgärder på serveringsställen, till exempel restauranger och kaféer, inte skulle omfattas av förbudet. Syftet var att verksamheter inte skulle behöva förhålla sig till olika regelverk beroende på vilka aktiviteter som pågick i lokalen. Efter rekommendation valde regeringen att avvakta med ett beslut om undantag för sittande publik. Efter en nära dialog med gjordes senare bedömningen att undantaget i stället kunde beslutas . På inrådan sattes dock det högsta antalet sittande deltagare till 300 i stället för 500, som tidigare rekommenderat. För att komma till rätta med den trängsel som rådde på nattklubbarnas dansgolv beslutade regeringen att offentliga danstillställningar på serveringsställen återigen skulle omfattas av förbudet. När smittspridningen sedan ökade agerade vi snabbt och sänkte deltagargränsen till åtta. Samtliga länsstyrelser följde då efter och tillät endast åtta sittande deltagare. Det är viktigt att komma ihåg att det är ett nytt virus som vi försöker att bekämpa och att kunskapsläget har utvecklats . Regeringen har varit tydlig med att vi inte tvekar att fatta beslut om tuffare åtgärder vid ett allvarligare läge. Vi har följt smittspridningen noga, haft löpande kontakt med ansvariga myndigheter och i samråd med dem utvärderat behovet av åtgärder löpande. Förbudsförordningen upphörde , då reglerna fördes över till covid-19-förordningen. Med detta är jag beredd att svara på utskottets frågor. (S): Fru ordförande! Tack, statsrådet, för inledningen! Min fråga liknar den jag ställde till statsrådet , lite med bäring på, som regeringen uttrycker det, rätt åtgärder vid rätt tillfälle. Statsrådet har själv varit inne på att regeringen löpande har prövat sin bedömning. Då är frågan vad som har varit vägledande i regeringens bedömning av rätt åtgärder vid rätt tillfälle just avseende deltagargräns. : Fru ordförande! Tack, ledamoten, för frågan! Här är det i stor utsträckning fråga om insatser för att begränsa smittspridningen. Då lutar vi oss väldigt tungt på bedömningar, eftersom detta är den expertmyndighet i som hanterar denna fråga. När kom in med begäran om att först sätta ett deltagartak om 500 – senare om 50 – fattade regeringen dessa beslut väldigt snabbt eftersom det handlade om att skydda liv och hälsa. När vi däremot diskuterade frågan om att hitta mer träffsäkra regleringar än ordningslagen, eller att inom ordningslagen också jobba med sittande publik, med avståndsbegränsningar och annat, hade vi något längre processer där vi också involverade olika sektorer som träffas av dessa regleringar. Där hade vi en bredare diskussion. Men när det gällde de första besluten om att begränsa deltagarantalet gick vi väldigt tungt på rekommendationer för att begränsa smittspridningen i . (M): Ordförande! När det gäller gränserna för deltagande i sammankomster och offentliga tillställningar – särskilt – är det faktiskt frestande att instämma i Dagens Ekos beskrivning av regeringens hantering som en dansuppvisning med ett steg fram och ett steg tillbaka. Att beskriva alla stegen låter sig knappt göras; de är ju egentligen många fler, med alla de olika detaljer som finns kring olika beslut. Uppenbart är ändå att det har blivit otakt. När smittan tilltog höjdes gränser, och Stureplans nattklubbar öppnade, som ministern var inne på alldeles . Taket för sittande på restauranger även när det förekom trubaduruppträdanden, som vi kanske minns var en omstridd fråga, höjdes till 300, och ytterligare lättnader aviserades vid det tillfället. Men kort därefter sänktes gränsen, precis som ministern sa, till 8 personer, och regeringen släppte fram regionala särskilda begränsningar om sådana behövdes. Jag vill fråga statsrådet: Med den kraftfulla andra våg som fanns på många håll i världen, även om det inte riktigt kom att erkännas så tidigt här i att det fanns en andra våg, hade det inte varit lämpligt att tillämpa en försiktighetsprincip ? Min fråga är: Gjordes det? Och om så var fallet, hur manifesterades detta förhållningssätt i relation till de beslut som fattades? : Fru ordförande! Tack, ledamoten, för frågan! Först vill jag konstatera att vi aldrig ökade 50-gränsen. Den låg kvar , så det var inte så att vi ökade maxantalet för sammankomster. Däremot diskuterades ett undantag för sittande publik, vilket är någonting annat. Jag vet inte om ledamöterna kommer ihåg att det var en stor diskussion om att ordningslagen var alldeles för trubbig och att vissa verksamheter drabbades på ett, som många menade, helt orimligt sätt. vihaft en situation med väldigt kraftigt minskad smittspridning . Vi låg fortfarande på låga nivåer. Vi såg att smittspridningen började ta fart. Alla visste om – eller räknade med – att vi skulle få ökad smittspridning när semestrarna var slut, när människor var tillbaka på jobbet och när skolorna öppnade. Det fanns dock krav på att man skulle försöka att hitta mer träffsäkra regleringar. Jag vill rätta ledamoten lite: Det fanns ingen 300-gräns för det här med trubadurfrågan, utan där handlade det om en helt annan reglering som handlade om att vi hade infört regleringar av restaurangverksamhet. Dessa fanns där. Det innebar att det fanns två regleringar för samma typ av verksamhet. Då gjorde vi bedömningen att restaurangverksamheten skulle gå över till en reglering. En effekt av detta som vi inte hade sett, vill jag vara tydlig med att säga, var att en del restauranger öppnade upp för dansverksamhet och någon form av nattklubbsverksamhet. När det gjordes stängde vi den dörren väldigt snabbt, för det var inte syftet med detta. Det hade beskrivits som att man inom ramen för de begränsningsregler som fanns för restauranger och hur de skulle agera kunde ha ett uppträdande på restaurangen. Detta visade sig sedan inte vara bra, och då ändrade vi det. Jag tror att man måste ha en öppen hållning. Vi har sagt att vi ska pröva och ompröva åtgärder under pandemin, och detta var ett tydligt sådant exempel. Vi skulle inte ha nattklubbar igång; det var inte vår önskan med detta. Då var vi tvungna att strama upp det regelverket när vi såg att det ändå blev så. Den övergripande frågan är om vi hamnade i otakt. I efterhand kan man säga att det inte blev helt optimalt, eller hur? Å andra sidan visste vi inte exakt var vi skulle hamna. Det fanns inte minst stora krav på att vi skulle hitta mer träffsäkra regleringar, och det var det vi jobbade med. Vi lutade oss också mot att bedömde att 50-gränsen kunde ligga kvar. Med regler för sittande publik om att man skulle ha avstånd och att man bara fick vara två ihop och regler för hur man kom in och ut ur lokalen bedömde då att detta gick att genomföra utan att det skulle bidra till en större smittspridning i landet generellt. Men när smittspridningsläget förvärrades och blev allvarligt gick det inte att genomföra detta. Det som hände då var att länsstyrelserna använde den reglering som vi direkt hade påpekat och framhållit att de hade givet det regionala smittskyddet för att bedöma och bestämma om läget. Det blir en teoretisk diskussion, för det var väldigt få länsstyrelser som tillät 300-undantaget. Det var en och annan som hade det. Men mest är det en teoretisk diskussion, för denna typ av verksamhet var väldigt sällan förekommande. Det var någon fotbollsmatch som genomfördes med 300 deltagare. Men det var inte över hela , utan de allra flesta länsstyrelser låg kvar på 50-gränsen. Sedan valde regeringen när det blev ännu tuffare att gå ned till åtta. Då gick alla länsstyrelser ned till åtta, och dörren stängdes helt och hållet på alla sätt och vis för detta.