bet · H901JuU8 · 2021-11-11 00:00:00 — Det finns därmed inte skäl att nu göra en annan bedömning i frågan. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2021/22:1007 (L) yrkande 3 och 2021/22:3973 (L) yrkande 8. Brott som kan ingå som led i olaga förföljelse m.m. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motioner om att ytterligare utöka brottskatalogen för olaga förföljelse eller att förföljelse av flera familjemedlemmar ska kunna bedömas som ett sammantaget brott. Motionerna 2021/22:1007 (L) yrkandena 4 och 5 samt 2021/22:3973 (L) yrkandena 9 och 10 avstyrks. Elektronisk övervakning av kontaktförbud Utskottet ser förvisso positivt på att elektronisk fotboja nu kommer att kunna användas som en förstahandsåtgärd vid utvidgat kontaktförbud. Utskottet anser dock att denna typ av övervakning bör användas oftare än vad som kan tänkas bli fallet efter att de nya bestämmelserna har trätt i kraft. De nuvarande bestämmelserna innebär att elektronisk övervakning kräver ett utvidgat kontaktförbud, vilket endast kan meddelas om det kan antas att ett ordinarie kontaktförbud inte är tillräckligt. Utskottet anser att det är en otillfredsställande ordning, framför allt i de fall då ett kontaktförbud meddelas på grund av våld i nära relation. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med inriktningen att elektronisk övervakning alltid bör kunna meddelas i samband med kontaktförbud. Det bör därvid övervägas om elektronisk övervakning ska vara obligatorisk vid kontaktförbud med anledning av allvarligare brott i nära relation. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2021/22:1150 (KD) yrkande 4, 2021/22:1156 (C) yrkande 2, 2021/22:3514 (C) yrkande 23, 2021/22:3666 (C) yrkande 64, 2021/22:4032 (M) yrkande 34 och 2021/22:4210 (KD) yrkande 38. Utökat geografiskt område för kontaktförbud Som regeringen anför är det viktigt att det geografiska området för ett särskilt utvidgat kontaktförbud kan vara tillräckligt stort för att utgöra ett reellt skydd för den utsatta personen oavsett var i landet personen befinner sig. För att förebygga och förhindra fortsatt brottslighet måste det därför finnas tillräckligt utrymme att beakta och tillgodose skyddsbehovet utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet. Enligt regeringen följer det av lagtexten och förarbetsuttalanden att det är möjligt att besluta att ett större område än t.ex. en stadsdel ska omfattas av ett särskilt utvidgat kontaktförbud i de fall det bedöms nödvändigt. För att säkerställa att lagen medger ett reellt skydd avser regeringen, som framgår ovan, att ge ett återrapporteringskrav som tar sikte på tillämpningen av särskilt utvidgade kontaktförbud. Enligt utskottet är detta dock inte tillräckligt. I stället finns det, inte minst mot bakgrund av de begränsningar som framgår av bestämmelsens förarbeten, anledning att överväga en ordning där det tas betydligt större hänsyn till ett brottsoffers eller en förföljd persons rätt till en skyddad zon framför gärningsmannens rörelsefrihet. Utöver att storleken på det geografiska området vid särskilt utvidgat kontaktförbud behöver ses över bör denna typ av kontaktförbud användas oftare än vad som är fallet . Utskottet anser därför att en utredning bör tillsättas med uppdrag att överväga och lämna förslag på hur särskilt utvidgat kontaktförbud oftare ska kunna användas, även som en förstahandsåtgärd, och att det tydligare än ska kunna omfatta ett större geografiskt område. Bedömningen av hur stort det geografiska området ska vara måste vara beroende av omständigheterna i det enskilda fallet, men det ska t.ex. kunna omfatta en kommun eller en stadsdel. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2021/22:410 (V) yrkande 3, 2021/22:1007 (L) yrkande 1, 2021/22:1150 (KD) yrkande 2, 2021/22:1156 (C) yrkande 4, 2021/22:2599 (V) yrkande 5 och 2021/22:3973 (L) yrkande 5. Översyn av lagen om kontaktförbud och dess tillämpning Regeringens förslag om ändringar i lagen om kontaktförbud är ett steg i rätt riktning för att skydda de som riskerar att utsättas för våld eller förföljelse. Utskottet anser dock att det är för svårt för den som utsätts för våld eller andra kränkningar i en nära relation att få en ansökan om kontaktförbud beviljad, och att lagförslaget inte fullt ut kommer till rätta med denna brist. Utskottet anser därför att det finns anledning att göra en omfattande översyn av lagen om kontaktförbud med inriktningen att kontaktförbud ska meddelas vid fler situationer än . Det bör därvid övervägas om det ska införas en presumtion för kontaktförbud under vissa omständigheter, exempelvis vid fällande dom för brott i nära relation. Översynen bör vidare omfatta frågan om kontaktförbud, så som det tillämpas , i tillräcklig utsträckning förmår skydda våldsutsatta kvinnor och barn. Slutligen bör det inom ramen för översynen övervägas om åtgärder kan vidtas för att undvika att beslutspraxis varierar över landet i dessa ärenden. Detta bör ge regeringen tillkänna. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2021/22:410 (V) yrkande 2, 2021/22:1038 (SD) yrkandena 2 och 3, 2021/22:1156 (C) yrkande 3, 2021/22:2561 (SD) yrkande 6, 2021/22:2599 (V) yrkande 4, 2021/22:3514 (C) yrkande 26, 2021/22:3666 (C) yrkande 67 och 2021/22:3785 (M) yrkandena 9 och 10. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att kriminalisera kontrollerande beteende. Jämför reservation 12 (M, C, V, KD, L). I partimotion 2021/22:3666 av m.fl. (C) yrkande 68, kommittémotionerna 2021/22:3785 av m.fl. (M) yrkande 14 och 2021/22:3514 av m.fl. (C) yrkande 27 samt i motion 2021/22:923 av m.fl. (M) yrkande 6 vill motionärerna kriminalisera kontrollerande beteende genom att ett särskilt brott införs. Även i partimotion 2021/22:2599 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 10 och i kommittémotion 2021/22:410 av m.fl. (V) yrkande 4 begärs en utredning som ska se över möjligheten att göra psykiskt våld i form av kontrollerande eller tvingande beteende straffbart. I 3 kap. 5 § föreskrivs att den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd döms för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Av kommentaren till 3 kap. 5 § framgår att rekvisitet sjukdom också inbegriper psykisk sjukdom och psykisk invaliditet. Under sjukdom faller också sådant psykiskt lidande som medför en medicinskt påvisbar effekt, t.ex. en psykisk chock (m.fl., , , , kommentaren till 3 kap. 5 §). Den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar någon att göra, tåla eller underlåta något döms enligt 4 kap, 4 § för olaga tvång till böter eller fängelse i högst . Om någon med sådan verkan utövar tvång genom hot att åtala eller ange någon annan för brott eller att lämna menligt meddelande om någon annan, döms också för olaga tvång, om tvånget är otillbörligt. Regeringen uppgav i ett pressmeddelande att hade beslutat att ge en utredare i uppdrag att lämna förslag på hur det straffrättsliga skyddet mot psykiskt våld kan stärkas. Enligt regeringen är uppdraget en del av regeringens åtgärdspaket för att intensifiera arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Regeringen anför att psykiskt våld kan förekomma i en nära relation, tillsammans med eller utan annat våld, men också i andra sammanhang, såsom vid hedersrelaterat våld och förtyck. Psykiskt våld sker ofta systematiskt och vid upprepade tillfällen. Med psykiskt våld avses, enligt regeringen, exempelvis muntliga kränkningar, nedvärderande omdömen och hån, att skambelägga eller att skämma ut den utsatta inför andra. Psykiskt våld kan även innebära kontroll av vad den utsatta gör, vem den umgås med och var den är, social isolering eller så kallat ekonomiskt våld som att den utsatta personen inte får styra över sin egen ekonomi. Uppdraget ska redovisas . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att införa ett nytt brott i form av kontrollerande beteende, . Utskottet fann inte skäl att ställa sig bakom motionen. följde utskottet (bet. 2020/21:JuU24 s. 22 f., rskr. 2020/21:344). Som framgår av redogörelsen ovan har regeringen tillsatt en utredning med uppdrag att lämna förslag på hur det straffrättsliga skyddet mot psykiskt våld kan stärkas. Utskottet bedömer att det väsentligen omfattar det som motionärerna benämner kontrollerande beteende. Utskottet anser därför att det inte finns anledning att ta ett sådant initiativ som efterfrågas i motionerna. Därmed avstyrks motionerna 2021/22:410 (V) yrkande 4, 2021/22:923 (M) yrkande 6, 2021/22:2599 (V) yrkande 10, 2021/22:3514 (C) yrkande 27, 2021/22:3666 (C) yrkande 68 och 2021/22:3785 (M) yrkande 14. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om sänkt gräns för s.k. obligatorisk häktning. Jämför reservation 13 (M, SD, KD). I kommittémotionerna 2021/22:3785 av m.fl. (M) yrkande 1 och 2021/22:1150 av m.fl. (KD) yrkande 1 samt i motion 2021/22:923 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att gränsen för s.k. obligatorisk häktning ska sänkas från misstanke om brott med lägst två års fängelse i straffskalan till misstanke om brott med lägst fängelse i straffskalan, i syfte att personer som på sannolika skäl är misstänkta för grov kvinnofridskränkning i normalfall ska häktas. I 24 kap. 1 § anges att den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott som kan ge fängelse får häktas. För att häktning ska få ske krävs också att – det finns en risk för att den misstänkte avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara) – det finns en risk för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) – det finns en risk för att den misstänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Om det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för brottet finns en presumtion för att den misstänkte ska häktas, om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas, s.k. obligatorisk häktning. I betänkandet Skärpta straff för brott i kriminella nätverk (SOU 2021:68) föreslår att regeln om s.k. obligatorisk häktning ska gälla vid misstanke om brott med ett minimistraff om fängelse och i stället för som fängelse. Betänkandet har skickats på remiss och remisstiden går ut . Utskottet har tidigare prövat frågan om sänkt gräns för s.k. obligatorisk häktning, senast vid behandlandet av proposition 2019/20:129 Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena med hänvisning till den pågående utredningen om gängbrottslighet som det redogörs för ovan (bet. 2020/21:JuU43, rskr. 2020/21:244). Utskottet vill poängtera att redan med dagens häktningsregler torde en person som är misstänkt för ett grovt fridskränkningsbrott som regel häktas på såväl recidiv- som kollusionsfara. Därtill är ett förslag om att sänka gränsen för s.k. obligatorisk häktning under remissbehandling. Det saknas enligt utskottet anledning att föregripa detta arbete. Utskottet avstyrker därför motionerna 2021/22:923 (M) yrkande 1, 2021/22:1150 (KD) yrkande 1 och 2021/22:3785 (M) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om vistelseförbud. Jämför reservation 14 (M, C, KD, L). I kommittémotion 2021/22:3785 av m.fl. (M) yrkande 6 och motion 2021/22:923 av m.fl. (M) yrkande 2 begär motionärerna att det ska införas en ny påföljd vid brott mot närstående, vistelseförbud. Den dömde ska då kunna förbjudas att vistas i exempelvis en kommun eller ett helt län där brottsoffret bor. Enligt 26 kap. 16 § andra stycket 7 finns efter villkorlig frigivning en möjlighet att ge den övervakade föreskrifter om vistelseort. En motsvarande föreskriftsrätt finns när det gäller skyddstillsynsdömda i 28 kap. 6 a § första stycket 1 . Utöver vistelseort får föreskrifterna även avse andra anvisningar om på vilka platser eller inom vilka områden den som är villkorligt frigiven eller dömd till skyddstillsyn ska vistas eller inte får vistas. Avgörande för om föreskrifter ska meddelas är om den dömde har behov av åtgärden till följd av sina personliga förhållanden (prop. 2020/21:85 s. 30). Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om vistelseförbud liknande de som är aktuella. I samband med beredningen av proposition 2018/19:77 Förstärkta återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigivning konstaterade utskottet att det redan var möjligt att besluta föreskrifter om vistelseort, vilka t.ex. kan innehålla ett förbud för den frigivna personen att vistas på en viss plats eller inom ett särskilt angivet område. Det hade enligt utskottet inte framkommit något som gav anledning att införa ytterligare möjligheter att besluta om vistelseförbud för den som dömts för brott. följde utskottets förslag (bet. 2018/19:JuU25 s. 7 f., rskr. 2018/19:228). Utskottet föreslog i betänkande 2019/20:JuU26 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag om vistelseförbud. Utskottet anförde följande (s. 70): I fråga om vistelseförbud finner utskottet att detta kan vara en lämplig åtgärd för att minska kriminellas möjlighet att använda sitt våldskapital som en maktfaktor i ett bostadsområde. Det är ett problem att personer med anknytning till kriminella grupperingar, som har gjort sig skyldig till upprepad brottslighet, efter avtjänat fängelsestraff kan återvända till det område där han eller hon begått brotten. Utskottet finner förvisso att det förslag som har lämnats i en promemoria om möjligheter till tydligare villkor angående var en villkorligt frigiven person får vistas är ett steg i rätt riktning för att komma till rätta med detta. Det är dock inte tillräckligt. Enligt utskottet bör t.ex. överträdelse av ett vistelseförbud vara straffbart. Regeringen bör därför låta utreda ett vistelseförbud för personer som har begått upprepad brottslighet och som har anknytning till kriminella grupperingar, i syfte att motverka och bryta upp dessa grupperingar. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258) I samband med att utskottet beredde propositionen proposition 2020/21:85 Utökade kontroll- och stödmöjligheter avseende skyddstillsynsdömda anförde utskottet följande (bet. 2020/21:JuU22 s.10 f.): Det förslag som lämnas i propositionen om att tydliggöra möjligheten att föreskriva villkor om var den som är villkorligt frigiven eller dömd till skyddstillsyn ska vistas eller inte får vistas är ett steg i rätt riktning men enligt utskottets mening inte tillräckligt. Som framgår ovan har också tidigare riktat ett tillkännagivande till regeringen om införande av ett mer omfattande vistelseförbud. För att motverka kriminella grupperingar och komma åt de lokalt knutna kriminella gängen som bl.a. finns i storstädernas förortsområden behöver det införas en ny form av påföljd, vistelseförbud. Vistelseförbudet ska kunna aktualiseras för personer som har begått upprepad brottslighet och som har anknytning till kriminella grupperingar. Det skulle innebära att den som döms förbjuds att vistas i ett visst geografiskt område . Vistelseförbudets längd bestäms vid straffmätningen och ska kunna gälla längre än strafftiden. Vidare ska det vara straffbart att överträda ett vistelseförbud. Mot denna bakgrund finns det enligt utskottet anledning för att göra ett nytt tillkännagivande till regeringen. Regeringen bör således återkomma med ett förslag som tillgodoser det som utskottet har anfört. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. biföll utskottets förslag (rskr. 2020/21:235). Som framgår ovan har riktat två tillkännagivanden till regeringen om införandet av en ny form av påföljd i form av vistelseförbud. Även om dessa tillkännagivanden i första hand riktat in sig på gängbrottslighet rör det sig om samma typ av påföljd som motionärerna efterfrågar i de nu aktuella motionsyrkandena. Enligt utskottet saknas det därför skäl att nu ta initiativ till ytterligare ett tillkännagivande i frågan. Motionerna 2021/22:923 (M) yrkande 2 och 2021/22:3785 (M) yrkande 6 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om personlarm. Jämför reservation 15 (M, KD, L). I partimotion 2021/22:4032 av m.fl. (M) yrkande 35, kommittémotion 2021/22:3785 av m.fl. (M) yrkande 8 och motion 2021/22:923 av m.fl. (M) yrkande 3 vill motionärerna att personer som skyddas av ett kontaktförbud ska få personlarm. I betänkande Ökad trygghet för hotade och förföljda personer (SOU 2015:69 s. 94 f.) anges att brottsoffer- och personsäkerhetsarbete i första hand ger information, stöd och skydd till den hotade eller förföljda personen. Det saknas dock närmare regler om vilka åtgärder som kan vidtas inom detta arbete. Skyddet till hotade och förföljda personer kan ges på olika sätt. Med undantag för medgivande av fingerade personuppgifter är det framför allt olika typer av fysiska åtgärder och säkerhetshöjande samtal. kan exempelvis tillhandahålla en mobil larmtelefon med inbyggd gps-funktion och inspelningsutrustning som spelar in samtliga ingående och utgående samtal. kan också tillhandahålla ett portabelt akustiskt larm som avger ett ljud när det aktiveras. I en rapport från (Brå) följde myndigheten upp hur polisens larmtelefoner används och fungerar (2015:7). Brå framhöll att det fanns ett relativt stort bortfall av skyddspersoner som inte besvarat den enkät som låg till grund för rapporten. De som svarat var dock väldigt positiva till insatsen från polisen. Vid tiden för rapporten bedömdes antalet larmtelefoner täcka det kända behovet, men bedömningen var förenad med viss osäkerhet om huruvida behovet av larmtelefon alltid uppmärksammades. Det fanns enligt Brå anledning att följa upp systemet med larmtelefon ytterligare, bl.a. vad gällde mer enhetliga rutiner för att bedöma vem som borde få en larmtelefon. Utskottet behandlade ett motionsyrkande om att hotade kvinnor ska erbjudas trygghetspaket, larm, pepparsprej och kurser i självförsvar. Utskottet konstaterade att polisen hade tagit fram ett skyddspaket för hotade personer med bl.a. larmtelefon med gps-funktion, inspelningsfunktion och akustiskt larm. Utskottet hänvisade vidare till den rapport från Brå som redogörs för ovan, viken ännu inte hade redovisats vid tiden för betänkandet. Utskottet ansåg att denna rapport borde avvaktas och såg inte några skäl att ställa sig bakom yrkandet. Motionen avstyrktes och följde utskottets ställningstagande (bet. 2014/15:JuU18 s. 7 f., rskr. 2014/15:124). Av redogörelsen ovan framgår det att det finns möjlighet för hotade och förföljda personer att få ett skyddspaket av polisen som bl.a. kan innehålla en larmtelefon och ett akustiskt larm. Utskottet finner därför inte skäl att ta något initiativ med anledning av motionerna 2021/22:923 (M) yrkande 3, 2021/22:3785 (M) yrkande 8 och 2021/22:4032 (M) yrkande 35, som avstyrks. Nationellt centrum mot stalkning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ett nationellt centrum mot stalkning. Jämför reservation 16 (M). I kommittémotion 2021/22:3785 av m.fl. (M) yrkande 12 och motion 2021/22:923 av m.fl. (M) yrkande 5 efterfrågas ett nationellt centrum mot stalkning. Vid ett sådant skulle offer kunna få stöd och hjälp, t.ex. genom psykologsamtal eller hjälp att upprätta polisanmälan och om hur man samlar bevis. Det bör också övervägas om även förövare ska kunna få hjälp att bryta sitt brottsliga och destruktiva beteendet. På polisens webbplats anges att det vid anmälan om misstänkt stalkning görs en riskanalys utifrån vad som framkommer i det första förhöret, för att kunna bedöma risken för framtida våld och för att kunna fatta beslut om eventuella skyddsåtgärder för den utsatta personen. Förundersökningen i denna typ av ärenden är generellt åklagarledda. De åtgärder som kan aktualiseras är bl.a. kontaktförbud, larmtelefon, skyddat boende och skyddade personuppgifter. Det är polisen som utreder brottet men många andra aktörer kan bli inblandade. Det kan t.ex. vara , , frivilligorganisationer och kyrkan. Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) vid och har regeringens uppdrag att höja kunskapen nationellt om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. NCK har även regeringens uppdrag att ge stöd till våldsutsatta kvinnor. Utskottet finner att det finns rutiner hos rättsväsendet för att bemöta brottsoffer som utsätts för stalkning. Utskottet anser inte att det framkommit några omständigheter som ger anledning att nu ställa sig bakom motionerna om ett centrum mot stalkning. Motionerna 2021/22:923 (M) yrkande 5 och 2021/22:3785 (M) yrkande 12 avstyrks. Fridskränkningsbrotten, olaga förföljelse och förtal, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: antar regeringens förslag till lag om ändring i med den ändringen att 4 kap. 4 a § ska ha den lydelse som reservanten föreslår i bilaga 3. 2021/22:410 av m.fl. (V) yrkande 1 och bifaller delvis proposition 2020/21:217 punkt 1. Vid en första anblick kan det framstå som skyddsvärt att skydda kvinnor och barn från förtal genom att detta brott ska ingå som ett led i fridskränkningsbrotten. Dessvärre har det dock blivit allt vanligare att män som utövat våld mot kvinnor och barn använder sig av möjligheten att anmäla den kvinna som berättar om våldet för just förtal. Då allt fler män svarar med motanmälningar om förtal när kvinnor berättat om våld och sexuella övergrepp anser jag att förslaget riskerar att bli kontraproduktivt och i förlängningen leda till ett minskat skydd för utsatta kvinnor och barn. Jag anser därför att förtalsbrott inte ska ingå som ett led i fridskränkningsbrotten och att propositionen således ska avslås i denna del. Straffen för allvarliga brott mot person, punkt 3 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:1038 av m.fl. (SD) yrkande 1. Även om vi välkomnar att minimistraffet för fridskränkningsbrotten höjs anser vi att det behövs en bredare översyn av straffskalorna för allvarliga brott mot person. En sådan översyn bör göras och inkludera både grov kvinnofridskränkning och de underliggande brotten. Att utredningen som ligger till grund för lagförslaget menar att det finns skäl att ifrågasätta höjningen med hänsyn till att de underliggande brotten har lägre straffskalor visar bara att det just finns ett behov av en generell höjning av straffskalorna för allvarliga brott mot person. Straffet för grov fridskränkning, punkt 4 (S, V, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: 2021/22:1156 av m.fl. (C) yrkande 1, 2021/22:3514 av m.fl. (C) yrkande 4, 2021/22:3666 av m.fl. (C) yrkande 46, 2021/22:3973 av m.fl. (L) yrkande 7, 2021/22:4032 av m.fl. (M) yrkande 33 och 2021/22:4210 av m.fl. (KD) yrkande 36. Vi anser att straffsatserna för fridskränkningsbrotten i och med de nu framlagda lagförslagen får en väl avvägd utformning. Som framgår av redogörelsen ovan var inte avsikten med fridskränkningsbrottet att grövre brott, såsom grov misshandel eller grövre sexualbrott, skulle ingå eftersom straffskalan generellt sett är strängare för sådana brott än för fridskränkningsbrott, och domstolen ska döma särskilt för sådana grövre brott. Vi anser därför att det inte finns anledning för att ta initiativ till höjda maximistraff för fridskränkningsbrotten. Straffet för olaga förföljelse, punkt 5 (M, KD) av (KD), (M), (M), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:923 av m.fl. (M) yrkande 4 och 2021/22:3785 av m.fl. (M) yrkande 11. Straffet för olaga förföljelse är fängelse i högst . Brottet är inte ett s.k. artbrott och det finns därför ingen presumtion för fängelse.