bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Det var inte en generell höjning så att vi sa att nu behöver man inte längre vara högst 50, utan möjligheten skulle finnas att genomföra vissa evenemang under förutsättning att man kunde följa föreskrifterna. Men som sagt är ingen av föreskrifterna i bruk , och få evenemang hann genomföras – jag tror att det var några idrottsevenemang men inte mycket mer än så. Vi vill kunna arbeta lite så att vi inte bara säger att det antingen inte ska vara några allmänna sammankomster och offentliga tillställning alls eller att alla är tillåtna, utan vi behöver hitta sätt där vi tror att det går att genomföra tillställningar utan risk för ökad smittspridning. Jag vill också svara på fråga om hur jag och regeringen ser på de signaler detta skickar. Det är en jätteintressant fråga och reflektion. Det är klart att de definitiva besluten påverkar smittspridningen. Men det är så mycket information från både myndigheter och regering. Vad det får för effekter vad man säger just nu är något att beakta när man befinner sig i den här situationen, som man varken har facit eller spåkulor utan ska försöka säga någonting som man kan stå för, också i . (C): Fru ordförande! Jag tackar statsrådet! Statsrådet lyfte fram Lagrådet, och jag vill ställa en fråga om just Lagrådet. Hur ser statsrådet på den slutsats som Lagrådet drog i samband med sin granskning av pandemilagen gällande behovet av att tidigare ha startat förberedelserna för att ta fram lagen? Lagrådet menade att redan när den tillfälliga bemyndigandelagen löpte ut, , fanns det ett behov av att hantera en eventuell ökande smittspridning . De lyfte fram att behovet av brådskande beredning hade kunnat undvikas eller minskat genom god framförhållning och god beredskap. Statsrådet sa tidigare under utfrågningen att arbetet med pandemilagen inleddes . Men det var ju inte förrän som KU fick promemorian med förslag till ny covidlag. Jag undrar hur statsrådet ser på slutsatserna från Lagrådet och hur hon förhåller sig till dem. Exakt när påbörjades arbetet? Om den tillfälliga bemyndigandelagen var så oanvändbar som socialministern antyder var hon ju oförhindrad, vad jag förstår, att inleda ett sådant arbete . : Fru ordförande! Jag tackar för frågan. Jag börjar med frågan om hur jag ser på Lagrådets bedömning av pandemilagen och ska inte glömma att återkomma till frågorna om varför vi inte påbörjade arbetet tidigare och om kopplingen till den tidigare bemyndigandelagen, eller så är det kanske snarare så att de hänger ihop. Den första bemyndigandelagen var ju inte en egen lag utan en tilläggsbestämmelse i smittskyddslagen som skulle ge oss utökade möjligheter. Jag tror att jag har sagt att man nästan skulle kunna kalla den för en nedstängningslag, för den gav egentligen möjlighet att stänga ned vissa verksamheter. Men den gav inte möjligheten att införa begränsnings- och olika typer av försiktighetsåtgärder, inte heller möjlighet till tillsyn som ju också känns ganska angeläget. Vi är ju alla i det här rummet så väl medvetna om hur snabbt vi tog fram bemyndigandena i smittskyddslagen. Det var inte optimalt. Det skedde i en verklig krissituation där vi upplevde att om vi behövde kunna stänga en verksamhet hade vi inte den möjligheten. Jag vill gärna säga någonting om varför bemyndigandelagen inte blev så användbar. Det är ingen värdering utan bara ett konstaterande att den inte användes. Regeringen har förstås alltid möjlighet att komma till med en proposition och föreslå stängning av en viss verksamhet. Om det då går väldigt innan man ska fatta beslutet kan man lika gärna göra propositionen. Det är egentligen bara det som det står för. Hade vi kunnat förlänga bemyndigandelagen? Om det hade varit användbart hade vi förstås gjort det. Vi hade sparat massor av arbetstid för väldigt många människor och sett till att vi hade haft någonting på plats. vibehövde någonting annat helt enkelt, och det var inte helt uppenbart exakt hur det skulle se ut. Vi behövde hitta ett sätt att träffa bättre när det gällde allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Det var till en början väldigt mycket utgångspunkten för pandemilagen. Vi behövde också se hur vi kunde träffa verksamheter som vi inte träffade, hur de verksamheter som vi träffade träffades mer rätt och inte behandlades lika och hur vi kunde se till att verksamheter helt enkelt kunde fortsätta att existera och vara öppna men med olika typer av försiktighets- eller begränsningsåtgärder. satte det här arbetet igång, men det var ju inte ett arbete där människor bara satt och skrev en lag. Jag vill inte underskatta hela konstruktionen av pandemilagen, för när den fanns på plats kändes det som att det ju var så den skulle se ut. Men innan vi hade den på plats var frågorna: Hur ska konstruktionen se ut? Hur kan vi få fram en lag i som gör att man inte trängs, att människor inte möts? Hur ska vi göra lagen mer träffsäker? Det var ett komplicerat arbete rent praktiskt och kreativt att komma på hur den faktiskt skulle se ut. Först gjordes bedömningen att det skulle ta så att få fram den som . Det var inte en politisk vilja, utan det var en bedömning av jurister som satt och arbetade med den. När man sedan kom lite längre och tyckte sig ha hittat formen, eftersom det är en ramlag, konstaterade man att man nog kunde pressa fram den till mars. Man jobbade på under tiden. Det skedde ett arbete inom ramen för . Inte bara jurister men de tillsammans med andra lade extremt mycket tid på att få lagförslaget på plats. När det fanns en produkt som faktiskt kunde diskuteras och förankras hos gjordes det. satte vi igång arbetet. Om vi kunde vi ha gjort det tidigare är en fråga som kommer . Och jag säger inte att vi inte kunde ha gjort det tidigare. Men det var inte naturligt, för det var ju inte bara bemyndigandelagen som skulle göras om lite, utan det handlade om ett annat tänk. hade vi inte klart för oss hur vi skulle göra i stället, utan det dröjde till augusti att komma igång med det arbetet. Men om vi skulle ha behövt vidta någon specifik åtgärd vill jag säga att det inte hade varit omöjligt att lägga fram specifika propositioner om olika verksamheter eller åtgärder. Den möjligheten har förstås funnits. Men arbetet med hela regel- och ramverket för pandemilagen sattes igång och skyndades förstås på väldigt mycket, för vi kände verkligen att vi inte kunde vänta så . På tal om frågan om beredningstid är det klart att vi med den typ av inskränkningar som pandemilagen innebar så långt som möjligt ville ge tid för väldigt många aktörer att tycka till från olika aspekter – jag tror att det var 129 remissinstanser. (C): Fru ordförande! Jag tackar statsrådet för svaret. Men fanns insikten om behovet av en sådan lagstiftning eller inte? : Fru ordförande! Att datumet används hänger ihop med att bemyndigandet att kunna göra den här nedstängningen löpte ut då. Det fanns då inget behov av att göra en förlängning av exakt detta, men det fanns ett behov senare av att bli mer träffsäkra i vårt sätt att begränsa verksamheter. Men det fanns inte en insikt om exakt hur detta skulle se ut. Hur skulle vi komma fram till detta behoven av såväl mer träffsäkerhet kring allmän sammankomst och offentlig tillställning och att vi skulle kunna ha den här ramlagen som kunde gå in och träffa olika verksamheter? Vi hade till exempel serveringslagen, som möjliggjorde att på föreskriftsnivå reglera hur en restaurang kunde organiseras för att kunna hålla öppet. Man kunde förstås ha tagit fram många sådana för olika verksamheter. Men det var egentligen lite med den utgångspunkten som det i stället blev pandemilagen. Man kan säga att olika verksamheter fick sin serveringslag med pandemilagen som ramlag. Att kunna stänga ned verksamheter var inte huvudsyftet med pandemilagen, för den typen av proposition kan man alltid lägga fram. När det gäller konstruktionen kan jag inte säga vilket datum den växte fram. Men det gällde att hitta en form för bästa möjliga lagstiftning, att utöka våra verktyg och framför allt att bli mer träffsäkra, för verktygen var trubbiga. Skånberg (KD): Fru ordförande! Jag vill resa en fråga på ett helt annat spår. Statsrådet har haft mängder av kontakter med myndigheter och presskonferenser – det går väl inte att räkna dem allesamman – och vi måste ju ändå göra en konstitutionell prövning av det som man säger om och om igen. Jag har ett exempel som jag skulle vilja be statsrådet att reflektera över. från SKR nämnde inför KU att de hade fått synen att pandemin skulle gå över och att det påverkade deras sätt att handla. Det kan ju sägas vara hans helt privata uppfattning, men det är nog inte riktigt så enkelt. Skulle statsrådet vilja säga någonting om det ansvar statsrådet hade för att skicka en tydlig signal som inte gjorde att en representant för SKR fick synen att pandemin skulle gå över ? Hur tänker statsrådet? : Fru ordförande! Jag tackar Skånberg för frågan. Jag kan inte påminna mig att jag, eller någon annan på den nationella politiska arenan har gett intryck av att pandemin skulle vara över . Det citatet tar jag i så fall gärna emot och kan recensera. Men jag vill inte recensera . Var och en får väl stå för vad man säger, men jag har väldigt svårt att se hur man kan ha trott att pandemin skulle gå över . Vi tecknade ju en överenskommelse om en enorm testkapacitet så sent som . tar jag detta som en fördel och säger att om vi gör det kan man ju inte tro att pandemin alldeles strax är över. gav regeringen ett uppdrag till att titta på scenarier för hur det skulle kunna se ut med en ökande och tilltagande smittspridning , både i klusterform och kanske som en andra våg. Vi gav också och andra myndigheter i uppdrag att utifrån dessa scenarier se hur de förbereder sig. För del gällde det självklart vård- och omsorgsbehovet och hur man kan bistå, men det gällde också länsstyrelserna och MSB. Jag har väldigt svårt att se det. Det kan ju också vara ganska mänskligt att tänka eller april att … sa att detta kommer att ta , att vi kommer att ställa om vårt samhälle och att vi kanske aldrig riktigt kommer tillbaka till där vi var. Det hörde jag säga . De första gångerna sa jag till , som är generaldirektör för : Aldrig! Det vill man ju inte riktigt ta in. Det är ju där vi är, och det var också därför vi sa att vi måste ha åtgärder som håller . Vi måste se till att de åtgärder vi vidtar är möjliga att hålla i. Det är tufft nog , men det har ju också varit bärande att inte vidta åtgärder som man känner att man bara orkar ett litet tag. De åtgärder vi har vidtagit har ju faktiskt i få fall helt tagits bort. De kanske har mildrats. Besöksförbudet har tagit bort, eller mildrats, men de grundläggande principerna gäller fortsatt – principerna om att hålla avstånd, att stanna hemma vid minsta symtom, att hålla god hygien och att jobba hemifrån. Vi har skolor som fick en förordning med möjlighet att jobba på distans och så vidare. kan nog inte se att någon har gett ett intryck av att detta skulle ta slut . (L): Fru ordförande! Tack, statsrådet, så här långt! Jag kom att tänka på en fråga som rör sig lite mellan detta frågesjok och nästa, som mer rör strategin. När vi diskuterar restriktioner, pandemilagstiftningens tillkomst, tidpunkter för detta och hur processen har löpt framåt får det mig att tänka på den allmänna skillnaden mellan restriktioner och den lagstiftning som krävs för dem. Den väg som huvudsakligen är väg, och som möjligtvis får att sticka ut mot omvärlden, är att vi går på rekommendation mycket mer och starkare än vad omvärlden gör. Bidrog detta resonemang – alltså de rent strategiska övervägandena om rekommendation kontra restriktion – till att lagstiftningen sköts lite framåt eller kom något senare än den möjligen skulle ha gjort när man upptäckte att den första delen i den tillfälliga lagen inte riktigt höll måttet? : Fru ordförande! Jag vill inte säga att den första lagen, som ju inte var en egen lag utan var bemyndiganden i smittskyddslagen, inte höll måttet. De tillkom i en lite annan tid. Det fanns kanske ett behov, trodde vi, av att göra en hastig nedstängning av hamnar, köpcentrum och stora områden som inte smittskyddslagen i sitt ursprung medgav. Eftersom detta inte kom att användas, eftersom vi upplevde att tidsvinsten var väldigt liten och att vi lika gärna kunde ta fram en proposition och gå till , vilket som sagt är en möjlighet som regeringen alltid har, eftersom den inte hade nyanser och eftersom det inte fanns en tillsyn såg vi att det var viktigt att få den på plats . Vi hade ju inte, tillsammans med och alla partier, skyndat på för att få den på plats om vi inte hade trott att den spelade roll. Men det är ett konstaterande att den inte kom att användas. Jag vill inte säga att den var fel på något sätt, men den tillkom i en lite annan tid, även om den historiska tiden bara är . Jag tänker inte säga att vi sköt fram, utan jag upplever att vi har jobbat och slitit med den här pandemilagen på ett sätt som … Det är nog ingen annan fråga som har tagit så mycket tid och resurser. Men den är också väldigt svår, för den har ju sin utgångspunkt i att vi ska begränsa näringsfrihet, yttrandefrihet, mötesfrihet, religionsfrihet och allas vår rörelsefrihet. Det är ingen liten sak. Ambitionen var ju, på tal om beredningskrav, att verkligen se till att inhämta det vi kan, som vi ville ha det på plats. När det började klarna vad det egentligen är vi vill ha och vad vi tror att vi behöver allra bäst, och när smittspridningen ökade, skyndades arbetet på. Det blir förstås fallet när man är i en kris. Hade den här lagen funnits på plats tidigare hade det varit jättebra. Men jag vill verkligen säga att jag nog aldrig hade tänkt tanken att man skulle göra denna typ av lagstiftning innan vi upplevde den här pandemin även om jag hade fått tänka precis hur länge som helst. Det är ingen liten lagstiftning; det är inget litet mandat som vi ber om. Att forcera fram det utan att man tillsammans känner att man ändå har vidtagit mått och steg … finns det naturligtvis en dialog med – ni är ju väl informerade om just det – och med socialutskottet, som har varit väldigt involverade under hela pandemin. Jag hängde inte med riktigt i början av det sa, när det gällde restriktioner. Jag vill inte riktigt beskriva strategin som att vi ger rekommendationer och råd. Smittskyddslagen gör var och en skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att minska smittspridningen. Frågan är vad man hänger vid detta – kanske någon typ straff eller sanktioner. Utegångsförbuds- diskussioner, till exempel, känns inte som … Vi hade kunnat föreslå det också i en lagstiftning till ; jag vet inte vad ni hade tyckt om det. Det är ju faktiskt en kombination. Universitets- och högskolestudenter får inte bara välja; det är distans som gäller, och det är det . Det var ett besöksförbud. Det finns tydliga restriktioner som gäller för butiker och restauranger, och detta har funnits genom serveringslagen för restauranger och serveringsställen, till exempel. Allt som rör allmänna sammankomster och offentliga tillställningar är inte heller frivilligt, utan det är också någonting som vi har beslutat. Det är alltså verkligen en kombination, men inget av det vibeslutar får ju effekt om inte var och en känner att man har ett ansvar och tar det ansvaret. Ingen människa kan ju ständigt övervakas, så det är verkligen en kombination. Så vill jag helst beskriva våra åtgärder – de är en kombination av det som är tvingande och som faktiskt helt enkelt, via regeringsbeslut, har styrt om samhället och vars och ens eget ansvar. (M): Jag har en kort fråga om det här med allmänna sammankomster. sa så sent som att han inte trodde på att en andra våg skulle drabba , trots att flera andra länder redan var inne i en andra våg. Därför vill jag fråga: Påverkade detta uttalande på något sätt regeringens resonemang kring deltagarantal, och underskattade ni risken för en andra våg? : Fru ordförande! Tack, , för frågan! Jag vill inte säga att regeringen underskattade risken. gav vi ett uppdrag till att titta på vilka olika scenarier som kunde finnas för hösten när det handlade om smittspridning. De kom tillbaka med tre olika lägen som handlade om smittspridning i olika omfattning. Myndigheter fick också ett uppdrag att sedan knyta strategier eller åtgärder till detta och säga hur de skulle agera vid det ena eller andra smittspridningsscenariot. Jag inser att det kan låta märkligt, men enskilda uttalanden får inte regeringen att ändra strategi eller sätta sig och bli alldeles förvirrad. hade regeringen daglig dialog och möten med – och bara någon vecka senare också med – för att stämma av läget och situationen. Detta gällde också . Det finns väldigt mycket dialog. Myndigheten talar förstås genom generaldirektören – och självklart ibland via statsepidemiologen – men på formella sätt och grunder. Vi ger uppdrag, och vi får återkoppling på det. Jag vill inte säga att enskilda uttalanden påverkar på det sättet. Jag tänker mig att det här med 300 spökar lite – varför gjorde vi det? Det var ju inte så att vi kom på detta dagen innan vi presenterade det, utan det här var någonting som hade funnits . Just med tanke på det läge vi hade haft så länge fanns det ett väldigt stort tryck. och tidig höst var smittspridningen extremt låg; vi hade till exempel ensiffriga tal när det gällde vårdade på iva. Vi hade en smittspridning som vi längtar tillbaka till. Det fanns ett väldigt stort tryck. Var det verkligen rimligt, med den här låga smittspridningen, att sådana som har så stora lokaler och bara har sittande inte skulle kunna få? Man försökte att hitta en form för detta och sköt upp det. När beslutet väl fattades … Vi kanske skulle ha fattat det tidigare; nu säger jag det. Det hade kanske varit bra, men det hade inte använts . Det var viktigt att det låg hos länsstyrelserna så att de kunde ta hänsyn till det regionala smittläget, vilket de gjorde och vilket föranledde dem att vid enstaka tillfällen tillåta några arrangemang och sedan egentligen säga: Nej, nu funkar det inte längre, för nu kommer vi i det här läget. När det gäller den andra vågen tänker jag att det var därför vi skulle skala upp testkapaciteten. Det var därför resurserna till testning var väldigt omfattande. Det var därför myndigheterna fick de här uppdragen. Det var därför vi såg till att det fanns möjligheter till lokala besöksförbud. Det var därför man också införde regionala restriktioner. Detta var också en lärdom, kan jag säga, av våren, då det fanns många som undrade hur vi kunde låta smittspridningen och smittläget i påverka deras region och varför vihela tiden skulle ha nationella beslut – kunde vi inte ta hänsyn till hur de hade det lokalt och regionalt? Så försökte man att arbeta mer . Man talade mer om klusterutbrott. Men till slut blir dessa kluster så många att de ändå omfattar landet och det ses som en våg. Jag ska avsluta med att säga att myndigheten ibland säger så här: Om det blir en våg eller inte vet man lite grann i efterhand, för hur man agerar och hur man möter den uppblossande smittspridningen är det som avgör om den fortsätter att öka eller kanske avtar. Det är inte förutbestämt att det blir så här oavsett vad vi gör, och det är därför våra åtgärder spelar så stor roll. Men det är ju ingen som på något sätt förnekar att det är stor risk för mer smittspridning iännu en omgång – mer eller mindre, i klusterutbrott eller kanske i hela landet. Ordföranden: ett klarläggande; jag går tillbaka till besöksförbud vid särskilda boenden. kom ju en avrådan från Folkhälso- myndigheten. Statsrådet sa att man kunde göra detta väldigt snabbt. Varför kunde man inte ha gjort det tidigare? Det var en jättekort fråga, och jag hoppas på ett kort svar. : Jag tror inte att någon riktigt såg behovet av detta. Det var väldigt få fall i , men någonstans omkring den 10–11 såg man att det fanns en risk för ökad smittspridning. Då upptäckte man ett femtiotal fall, tror jag, av 400 eller 500 som inte hade en koppling i form av att någon själv hade varit utomlands eller träffat någon utomlands. Jag tror att det var 50 av dem. Då började man att se att det fanns en risk för att bli smittad utan att själv ha varit utomlands, det vill säga för samhällsspridning. Med detta fattade man både beslutet att alertera om att vi hade hög risk för samhällsspridning och beslutet att avråda från besök i vård och omsorg. Det gällde alltså egentligen inte bara äldreboenden utan också sjukvården. Ordföranden: lämnar denna omgång. Ordföranden: går vidare med det som blir det fjärde området, nämligen regeringens agerande avseende den svenska coronastrategin, G31 (delvis). Jag ger socialministern möjlighet till en inledning, och därefter blir det frågor. : Fru ordförande! Det är svårt att bekämpa en pandemi, och det är ännu svårare att göra det . är det covid-19 först svepte över världen, och det frestar på att hålla i och hålla ut. Regeringen har arbetat med att minska smittspridningen så mycket som möjligt. Jag vill ändå erkänna att jag är uppriktigt förvånad över yttranden om att så inte skulle vara fallet. Jag välkomnar att för- och nackdelar med olika åtgärder diskuteras. Det är sunt för en demokrati att belysa olika perspektiv och för att hantera en kris. Ett exempel talar för att omfattande skolstängningar tyvärr har haft betydande negativa konsekvenser för barns hälsa och lärande. Min bedömning är att begreppen strategi och åtgärder har blandats ihop i debatten. använder vi termen strategi för ytterst övergripande beskrivningar av inriktningen för ett visst arbete, men ibland för betydligt mer detaljerade planer. De mål som regeringen har arbetat med, och fortfarande arbetar efter, är målen i strategin, nämligen att begränsa smittspridningen i landet, säkerställa resurser till hälso- och sjukvård, begränsa inverkan på samhällsviktig verksamhet, lindra konsekvenser för medborgare och företag, dämpa oro, basera åtgärder på forskning och beprövad erfarenhet samt sätta in rätt åtgärder vid rätt tillfälle. Jag uppfattar också att det har funnits en bred uppslutning bakom de målen. För att nå målen om att begränsa smittspridningen har regeringen vidtagit en mängd åtgärder. En av de första var att låta covid-19 omfattas av smittskyddslagens bestämmelser för allmänfarliga och samhällsfarliga sjukdomar. Det var det vi talade om under en tidigare punkt. Men därefter har stränga restriktioner införts för att minska antalet nära fysiska kontakter, det vikallar social distansering. Ett mycket stort antal uppdrag har lämnats till myndigheter. Betydande resurser har riktats till vård, omsorg, testning och smittspårning inom totalt 18 extra ändringsbudgetar. Staten köper vaccin och ersätter regionerna för att utföra vaccinationer. Jag nämner detta som några exempel på de mest centrala åtgärderna på område. I enlighet med strategin har åtgärderna kontinuerligt prövats under pandemins gång. När bedömningen har varit att nya åtgärder behöver sättas in, gamla fasas ut eller justeras, har det skett efter noggrant övervägande. Ett exempel är besöksförbudet på särskilda boenden för äldre. Som utskottet känner till har regeringen under hela pandemin noga övervägt bedömningar. Det är inom smittskydd och folkhälsa. Myndighetens över 600 anställda – varav drygt 160 är disputerade, det vill säga forskningsmeriterade – har en bred och djup kompetens inom båda fälten. Dialogen med inte minst har varit viktig för att se till att vidtagna åtgärder baseras på bästa tillgängliga kunskap och beprövad erfarenhet. Men samhället måste fortsätta att lära av pandemin. väntas bidra i den processen genom sin utvärdering av regeringens, regionernas, kommunernas och förvaltningsmyndigheternas åtgärder. Jag svarar gärna på frågor. (S): Jag tackar statsrådet för genomgången. Det som är intressant är den svenska strategin. är det något som har stått på regeringens hemsida.