bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Men sedan sa ju statsministern att pengar var inga problem. Vi hade fått upp labbkapaciteten på de nationella labben, och det fanns även en strategi. Trots detta utnyttjades bara en liten del av labbkapaciteten. De säger att ungefär en tredjedel användes för att testa grupp 1 och 2, det vill säga de som var inlagda på sjukhus och personalen. Det betyder ju att inte utnyttjades. Då hade man kanske kunnat tänka sig, när man såg att det fanns utrymme för att göra tester, att även vara lite generös mot allmänheten som kom och hade symptom och börja testa lite mer storskaligt. Jag har lite frågor om varför det här kom igång så sent och att det tog . Var det på grund av logistik inom regionerna? Fanns inte logistiken för att kunna ha de här testkitten och mottagningarna dit folk kunde komma och lämna? Eller var det pengar – att man var orolig för att man inte skulle få betalt för det här? Det var ju tal om att man skulle ansöka retroaktivt. Det var också någon formulering i stil med ”så länge det finns pengar” och så där. Eller var det helt enkelt så att rekommendationer att prioritera testgrupp 1 och 2 var så avgörande att man liksom inte vågade ta det här att gå ut och testa bredare? Det skulle jag vilja veta. Jag skulle även vilja veta … sa , jag tror att det var på TV4, att i och med att smittskyddslagen trädde i kraft var det liksom ganska självklart att även de från allmänheten som begärde att få bli testade och hade symtom skulle ingå, inte bara testgrupp 1 och 2. Jag undrar även om smittspårningen på dem som var testade. Hur var strategin kring detta och att följa upp vilka kontakter som de hade haft? : Jag kan börja, så får ni fylla på. Det här är ju ett flertal olika frågor. Jag tycker ändå att det är viktigt att poängtera att leder det här arbetet och att regionerna följer rekommendationer. gick ut med en ny strategi med fokus på att fördröja smittspridningen och skydda de äldre. Man tryckte då på att testningen skulle fokusera på personer med behov av inneliggande vård – inte nödvändigtvis folk som låg på sjukhus utan folk som skulle läggas in, personer som skulle flytta in på säbo eller som fanns i den typen av verksamheter – och fokusera på personer som arbetade i de verksamheterna. Det var ändå något man underströk då – att det var strategin. När vi tittar framåt ser vi att när man ändrar strategin , när den första teststrategin kommer, är det fortfarande så att priogrupp 1 och priogrupp 2 ska testas i enlighet med det man förmedlade . Priogrupp 3, samhällsviktiga funktioner, och priogrupp 4, övriga relevanta personer i samhället eller hur man nu uttryckte det, testas inte av smittskyddsskäl utan av skäl som har att göra med att man ska kunna återgå i arbete. Strategin för att hålla nere smittspridningen är att alla med symtom ska vara hemma . Testningen ska inte vara avgörande för att minska risken för smittspridning, utan vi lägger ett ansvar i att man ska stanna hemma när man har symtom så att vi därigenom också minskar risken för smittspridning. Det är klart att det spelar roll för hur regionerna agerar. Sedan ska vi säga att ett antal regioner med betydligt mindre smittspridning kommer att fortsätta följa enskilda fall och smittspåra väldigt omfattande. Men i de regioner som den här perioden får en väldigt omfattande samhällsspridning kommer man att följa det som Folkhälso- myndigheten delger väldigt tydligt. Vi kan ju inte säga att vi ska ha en nationell strategi för testning och sedan säga att regionerna borde ha agerat individuellt annorlunda, utan här har ingången ändå varit att regionerna ska följa en nationell inriktning för testningen. När vi pratar om den kapacitet som finns är det viktigt att inte blanda kapacitet för analys med kapacitet att genomföra en hel provtagningskedja. Det här var en viktig diskussion – att för att en individ ska kunna testas, få svar och få förhållningsregler och för att man ska kunna genomföra smittspårning runt den individen måste hela logistiken finnas på plats, inte bara kapaciteten på ett enskilt laboratorium att genomföra analysen. Det är en viktig del i det här. Som jag hänvisade till tidigare här handlade de dialoger vi hade med efter att de hade fått sitt regeringsuppdrag just om att kunna bygga upp välfungerande logistik runt den här provtagningen så att den blir av hög kvalitet och har hög patientsäkerhet. Det är också en av sakerna som byggs . Jag tycker ändå att det är viktigt att beakta att den här typen av storskalig testning har genomförts i . Vi har aldrig haft en sådan här logistik på plats, utan det här var något som etablerades med ganska hög hastighet. Frågan är inte heller enbart, när vi pratar om det här … När man säger att det finns pengar är det viktigt att tänka på att regionerna inte kan agera på ett meddelande på en presskonferens eller något som skrivs i medierna, utan det regionerna agerar på är information som kommer via myndighetsbeslut eller tydlig kommunikation till regionerna. I den kommunikationen var det fortfarande ett underlag från där man klarlade att för priogrupp 1 och 2 kunde regionerna erhålla ersättning. För priogrupp 3 kunde man möjligtvis i viss mån få ersättning via den så kallade testmiljarden – efter avtal med . För delar av den kedja som behövdes runt priogrupp 3 och för priogrupp 4 angav man då inte att det gick att få pengar ur testmiljarden eftersom det låg utanför hälso- och sjukvårdens uppdrag. : Jag har inget att tillägga. Jag tyckte att det var en utförlig beskrivning. (C): Ordförande! Tack, SKR, för redogörelsen så här långt! Ja, vi är ju väldigt upptagna av den här tidsutdräkten. Vi ser också hur till exempel länsstyrelsernas samordningskansli noterar att under hela kommer det många frågor från kommuner och regioner om att få klargöranden när det gäller både ansvarsfrågorna och finansieringen av provtagningen för att få det här på plats. Jag har en fråga till . sa tidigare att regionerna var redo att växla upp. gav regionerna den signalen? Det vore värdefullt att veta. Jag skulle också vilja ställa en helt öppen fråga om SKR har efterfrågat en nationell testkoordinator. I processen , i de diskussionerna, hade ni ett förslag om en nationell testkoordinator som skulle vara något slags smörjmedel för regionerna att uppnå den här storskaliga testningen? Är det ett önskemål från er sida? : Tack för frågorna! Jag kan börja med den sista frågan. När det gäller testsamordnaren förekom det ingen dialog med SKR kring Kort efter – jag tror att det var fyra efter – att testsamordnaren utsågs togs de första kontakterna med SKR. Uppdraget där, som vi uppfattat det, var att hålla kontakt med regionerna och skapa en bild av hur behoven såg ut. Man kan väl säga att vi har haft ett fåtal besök eller samtal med testsamordnaren under den här resan. Vi har prioriterat att fortsätta ha en dialog med , och testsamordnaren har i det här perspek- tivet inte varit involverad i utformningen av överenskommelsen. När det gäller att vi var redo är det klart att det finns inget datum där. Jag tror inte att har något heller. På något sätt är ju detta en ständig process. Som vi inledde med att säga har ingen av oss haft erfarenhet av den här sjukdomen, och vi skulle liksom växla upp en jättetestorganisation. Jag kan väl säga att under varje fas har dialogen förts med regionerna på något sätt. Vi har väl upplevt att regionerna i varje fas har sagt att de är beredda att ta sitt ansvar och hjälpa till för att kunna växla upp. Så det finns nog inget bestämt datum där, utan det är nog liksom en allmän resa under hela den här testningsperioden. (V): Fru ordförande! Jag har en fråga angående vad som är SKR:s – vad ska man säga? – ursprungliga ansvar och vad som är i förhållande till riktlinjer från och överenskommelserna med regeringen. Eller inte SKR:s, förlåt, utan regionernas ansvar. Det är ju så att regionerna har ett ansvar för provtagning och analys som görs enligt hälso- och sjukvårdslagen och smittskyddslagen. Hur förhåller det sig till de här diskussionerna om ekonomi och prioriteringsgrupper och när olika saker beslutas? Jag har tolkat det som att det ändå finns något slags grundläggande ansvar för regionerna, oavsett övriga överenskommelser och ekonomiska diskussioner, som gäller provtagningar i smittskyddssammanhang generellt. Förstår ni frågan? Jag behöver bara få det klarlagt, för jag tycker att det här är rörigt. : Ja, absolut. Jag kan förstå att det är lite rörigt. Det är många prioriteringsgrupper. Så som vi uppfattar det är det ändå en tydlighet i att prioriteringsgrupp 1 ligger inom hälso- och sjukvårdens ansvar och att prioriteringsgrupp 2 ligger inom hälso- och sjukvårdssystemets ansvar – det vill säga personal och de som är i en sjukdomssituation. När det gäller samhällsviktiga funktioner och allmän testning, priogrupp 3 och 4, är den gemensamma bedömningen att det har legat utanför vårt ansvarsområde. Det är ju det som det har krävts en diskussion om, om både ansvarsförhållande och finansiering. Där bestämde sig regionerna efteråt att vi var beredda att ta på oss ansvaret för prioriteringsgrupp 3, och därefter kom ett samtal och en överenskommelse med regeringen om att också väva in prioriteringsgrupp 4. Hoppas svaret är tydligt. Som vi uppfattar det har ansvaret för prioriteringsgrupp 1 och 2 legat på oss. : Det som man kan lägga till som komplettering är att teststrategin är utformad så att under den pandemiska fasen, alltså då man har en stor, bred smittspridning, vilket vi hade , menar man i strategin att priogrupp 1 ska testas av medicinska skäl. Ingen testning var egentligen baserad på att hitta fall och isolera dem. Den smittskyddande delen hade man egentligen flyttat sig från när det gällde teststrategin. Priogrupp 1 testade man för att avgöra vilken typ av vård som behövdes när man kom i kontakt med vården. Priogrupp 3, hälso- och sjukvårdens personal, testar hälso- och sjukvården och omsorgen för att man är i behov av att ha Det är alltså ett tydligt intresse och ansvar för kommuner och regioner. Priogrupp 3 och 4 skulle testas av skäl som hade samhällsekonomisk bäring. Det handlade om att hitta personer som var friska och kunde återgå i arbete i priogrupp 3 och 4. Teststrategin innehåller också att när man befinner sig i en mer postpandemisk fas, alltså i slutfasen av en övergripande smittspridning, börjar man återigen leta efter dem som är sjuka för att isolera och bryta smittkedjor. Det är inte hälso- och sjukvårdens uppdrag att genomföra testning av samhällsekonomiska skäl. Det är inte en del av hälso- och sjukvårdslagen och faller därför inte inom hälso- och sjukvårdens ansvar. Det kan vara samma sak när man testar sig eller vaccinerar sig och behöver intyg som kräver sjukvårdskompetens men som inte enligt hälso- och sjukvårdslagen är en del av hälso- och sjukvårdens uppdrag. Det var den bedömningen som gjordes när det gäller priogrupperna 3 och 4. Därför ser man alltså att de ligger utanför hälso- och sjukvårdens ordinarie uppdrag, men om man tillför medel, vilket man gjorde här, kan det utföras av hälso- och sjukvården, för det kräver hälso- och sjukvårdskompetens. Men det är alltså inte en del av det grundläggande uppdraget. Det var tolkningen. (V): Jag blir lite förundrad, för jag förstår det som att detta delvis är utifrån strategin . Men SKR har ju lyft in att man, vad jag förstår, tyckte att det skulle utgå ekonomisk ersättning för testningar som gjordes från . Perioden däremellan uppfattar jag som att det var ett annat skede i pandemin och att testningar utfördes bland annat av smittspårningsskäl men också för att hitta folk som var sjuka. Det är detta jag inte riktigt får ihop, för jag tolkar det som att det då var regionernas ansvar. : Regeringen sa ju i ett tidigt skede att merkostnader till följd av pandemin skulle säkras av den statliga nivån. Den del som handlade om merkostnader för omfattande testning, som det då lades önskemål om, är ju precis som att regioner och kommuner har haft andra merkostnader kopplade till pandemin i sina ordinarie uppdrag. Det här är egentligen två olika saker. De merkostnader som rör testning som anses ligga utanför hälso- och sjukvårdens uppdrag har vi diskuterat när det gäller priogrupp 3 och 4, men när det gäller priogrupp 1 och 2 har det handlat om merkostnader som har hamnat på kommuner och regioner under pandemin. Skånberg (KD): Ordförande! Jag vill fortsätta på det spår som började på och försöka få klarlagt skillnader och likheter när det handlar om strategier och ansvar. Det är uppenbarligen olika ansvar: Regionerna, och därmed SKR, har ett ansvar, och så förstår jag att regeringen och dess myndigheter har ett annat ansvar. Det verkar som om det är olika strategier. Kan SKR hjälpa mig att förstå lite mer? Vi fick höra att ändrade strategi efter när det gällde att leta upp dem som var sjuka. Kan ni säga något om hur SKR uppfattade vad det fanns för strategi innan och efter, och om det kommunicerades att det var regeringens strategi eller om det var Folkhälso- myndighetens strategi och om de i så fall sammanföll? Ni från SKR sa att ni inte hade haft möjlighet att ha synpunkter på strategin. Då fanns det alltså en strategi, men man hade inte möjligheter att ge synpunkter på den? Sedan talades det om en nationell strategi för testning. Hur såg den ut, och hur såg SKR:s och regionernas strategi ut för det som var deras ansvar? Hjälp till att bena upp detta, tack! : Bara så att vi får datumen klara: gick Folkhälso- myndigheten ut och kommenterade att … Innan , innan man pratade om att vi hade en samhällsspridning, var strategin att hitta misstänkta fall, testa, klargöra om det handlar om covid, smittspåra runt omkring och isolera de fallen för att bryta smittkedjorna. När man sedan noterade att det fanns en samhällsspridning i delar av landet, framför allt i och , och man i gick ut och kommenterade att man inte längre skulle komma att bedriva testning och smittspårning på det sättet var det ett par regioner som sa att de såg samma sak. gick då ut och stödde den ingången och sa: Strategin är nu att fokusera på att fördröja smittspridning och att skydda de äldre och att lägga den provtagningskapacitet som finns på att testa dem som är i behov av inneliggande vård och den personal som arbetar i hälso- och sjukvården och i omsorgens verksamheter. Såvitt jag har sett presenterades den inte som en dokumenterad strategi, utan det är sådant som har gått ut och kommunicerat till smittskydden och publikt. Det var alltså som de bytte väg i det. Det underströks också i samband med ett möte , där nämnde detta för hälso- och sjukvårdsdirektörer och regiondirektörer. Då underströk man återigen detta. började att presentera att de skulle försöka driva upp testkapaciteten. Det var då de initierade kontakter med externa laboratorier för att utöka testkapaciteten i . Vi hjälpte då till i det arbetet att försöka förstå flaskhalsarna ute i regionerna. Det började man jobba med under senare delen av mars, och fick man sitt regeringsuppdrag. När vi talar om teststratgin är det som man i enlighet med regeringsuppdraget presenterar en nationell teststrategi. Den presenteras i sin, tror jag, fjärde eller femte upplaga, så den har uppdaterats successivt. Alla skrivningar i de gamla versionerna finns ju såklart att läsa, men den som ligger ute är den senast tillgängliga. När jag sa att vi inte har haft möjlighet att se menar jag att vi har haft dialog hela vägen, men vi har inte fungerat som remissinstans för teststrategin som presenterades . Man har som sagt tre faser. Den tidiga fasen handlade om att hitta alla sjuka och att bryta smittkedjorna runt de sjuka. När man sedan gick in i den pandemiska fasen handlade det om att säkra att vi vet om de som kommer i kontakt med vården är smittade eller inte, så att vi kan hantera dem på ett korrekt sätt, och i övrigt att hitta friska som ska återgå i arbete. När man sedan kommer till den senare fasen handlar det återigen om att hitta alla sjuka och bryta smittkedjorna. har vi ju fått en annan kapacitet under de andra och tredje vågorna och har kunnat ta uppemot 300 000 tester . Då kan vi på ett helt annat sätt fortsätta driva att vi hittar de sjuka och smittade och smittspårar ordentligt runt omkring dem. : Vi kan ju också förse utskottet med underlag, så att tidsaxlar och annat blir tydligare när det gäller när vissa beslut har tagits eller när viss aktivitet har föregått. Ordföranden: Det uppskattar vi. (L): Jag är förvirrad på en hög nivå, men det sista var ett väldigt bra svar. Det som komplicerar det hela, åtminstone för mig, är att samma fråga får olika svar från regeringen, och . Jag tror inte att det är illvilligt på något sätt. Frågan är om man ens talar om samma saker till att börja med. När du, , diskuterade vad som hände kring sa du att då gick ut med en ny strategi – eller det var inte en strategi utan mer ett uttalande, tror jag att du formulerade det som. Är det språkförbistringar i detta, eller var det jag som inte förstod det du sa? Är det inte uttalade överenskomna strategier som ni känner att ni har varit delaktiga i och också kan arbeta utifrån, eller är det i stället bara uttalanden, i detta fall från ? : Det man gick ut med och uttalade var att man bytte strategi för arbetet. Man gick ifrån detta med, som man säger, containmentstrategin, alltså att hålla inne dem som är sjuka. gick man publikt ut och sa att från och med nu måste alla med symtom stanna hemma, och strategin är att trycka ned smittspridningen och dämpa den: Vi kommer inte att kunna hindra den, utan vi måste dämpa den och se till vården inte blir överväldigad och att de mest sårbara kan skyddas. Det har man uttalat som strategin för det övergripande arbetet. Teststrategin, som vi också talar om här, är ett regeringsuppdrag och ett tydligt dokument som finns och som publicerades , men strategin för arbetet, som man har kallat det, ändrade man . Jag ber om ursäkt för min otydlighet i detta. : Jag tror att det är klokt som föreslår, att vi kan förse er med ett tidsschema. Jag förstår att det är många datum och många olika delar i det. Jag tror att det är viktigt för tydlighetens skull. Ordföranden: Ja tack, det skulle vara mycket uppskattat att få tidslinjer! (MP): Tack för alla svar ! Jag har fått svar på det jag har undrat. Ordföranden: Då har vi gått igenom det här ärendet. Då föreslår jag att vi börjar med nästa, nämligen Åtgärder för att säkra tillgången på skyddsutrustning och annan sjukvårdsmateriel. Ärendet heter G17 på KU- språk. : Fru ordförande! Vad som har blivit synligt i den här pandemin är att området präglas av överlappande och motstridiga regelverk. Inledningsvis fanns det också en väldig oklarhet gällande ansvarsprincipen på det här området. Vi påtalade risker för krockande regelverk gällande skyddsutrustning. Det som försvårade situationen var också att och besked inte var samstämmiga, utan man lämnade olika besked från de två myndigheterna. påtalade vi också att sjukvården skulle stå utan skyddsutrustning. De uppdrag som lämnades till myndigheter för att stödja kommuner och regioner i att införskaffa skyddsutrustning förenklades inte, vilket ledde till förvirring hos både kommuner och regioner om vem som skulle sköta inköpen. Skulle agera kompletterande inköpare eller ta över ansvaret från regioner och kommuner? Och tidigt tecknade avtal trängde undan kommuner och regioner när konkurrerade om samma beställningar, snarare än att hitta alternativa aktörer. Ett annat problem, likartat det vi hade initialt, som är aktuellt rör gravida. Där skulle det behövas enhetliga nationella riktlinjer från som stöd för arbetsgivare att göra individuella riskbedömningar utifrån att har bedömt att gravida tillhör en riskgrupp. Där finns det en klar otydlighet . Ett annat problem som vi uppmärksammade under denna resa var att information om tillgång till skyddsutrustning har sekretessbelagts. Jag tror att det är med hänvisning till rikets säkerhet eller något sådant. Det underlättar i alla fall inte för våra medlemmar och inte för oss i det här läget när de uppgifterna är sekretessbelagda hos myndigheten. Det försvårar samordning och egna initiativ eftersom man inte har en lägesbild. Vad vi tog tag i var att skapa en samverkan genom SKL Kommentus och att bli en inköpscentral för att främst stödja kommuners försörjning med utrustning. Där ställde Kommuninvest en halv miljard till förfogande, och de fyra största kommunerna ställde upp som borgenärer för lånet från Kommuninvest för att hjälpa hela nationen, så att säga, i den delen. Vi kan säga att de erfarenheter vi har lärt oss runt det här gäller behovet av stärkt samverkan. Vi menar att och fram till nu har strukturer kommit på plats och fungerar väl. Vi hade inkörningsproblem, helt enkelt. Sedan bör man väl också tillägga att det har funnits en diskussion om varför man inte hade mer skyddsmaterial och liknande. Vi har alltså medlemmar som redovisar att från till en annan ökade förbrukningen så att om den normalt var 1 gick den till 10. Har man då ett lager som ska räcka och förbrukningen går upp från 1 till 10 räcker det inte . Det är bara att konstatera. Detta är en lärdom – hur vi kommer att bygga upp lagerkapacitet och förbereda oss för de problem som kan komma. Men det var en helt exceptionell situation i fråga om förbrukning av skyddsmaterial i förhållande till den normala förbrukningen. (S): Fru ordförande! Tack för inledningen i detta intressanta ämne! Det ni nämnde inledningsvis när det gäller skyddsutrustning är ju något som har utmanat ansvarsprincipen. Det är en intressant frågeställning att grotta lite mer i, vilket vi inte har tid med , men jag ska tangera det lite grann. Den som har ansvaret för en fråga har ansvaret för den frågan även i en kris. Det bygger också på förtroendet som vi har upprättat i regeringsformen mellan staten och det kommunala självstyret. Det är viktigt att staten inte heller klampar in och detaljstyr vad som är eller ligger i kommunernas kompetens. Skyddsutrustningen har verkligen satt ljus på beredskapsfrågorna och ansvaret för dem. Då är min fråga: Hade ni önskat en annan ordning eller några andra verktyg för just ansvarsprincipen när det gäller skyddsutrustning, sett i ljuset av allt som var? Sedan har jag en fråga om det som nämnde om att regelverk krockade. Vad var det som krockade? Vilka regelverk var det som krockade? På vilket sätt framfördes detta till regeringen? : Jag tror inte att det vore lämpligt att ha en annan ansvarsfördelning. Däremot tror jag att man måste ta höjd på ett bättre sätt för att det kan inträffa sådana här saker. Då är frågan om ansvaret för att ha försörjningsberedskap ska ligga i upphandlingar med leverantörer så att de tvingas hålla lager eller om lager ska finnas i, så att säga, den egna verksamheten i stor utsträckning. Detta är något som diskuteras mycket inom sektorn just nu: hur man ska lösa den delen. Det som också var väldigt problematiskt var att flera regioner hade väldigt stora beställningar som de hade lagt som inte var pandemirelaterade – men det fanns också beställningar som var pandemirelaterade – som aldrig levererades, för det var helt plötsligt någon annan som betalade bättre. Eller också var det något land i vår närhet som lade exportförbud på denna typ av skyddsmaterial och liknande. Det är ju en ganska speciell situation inom ramen för unionssamarbetet. Vi har fått jättemycket lärdomar om vad som kan hända som man nog inte riktigt hade räknat med. Det var som en företagare sa: Vi räknar på scenarier där vi tappar eller av omsättningen, men vi räknar ju aldrig på att tappa . Men det gjorde vi . Det visar liksom vidden av hur svårt det är att ha en fullständig kontroll över detta. När vi ser på regelverk är det väl framför allt myndigheternas olika positioner i deras rekommendationer eller tolkningar. Där har väl vi tyckt att det skulle vara bra om myndigheterna i så fall kunde samordna sig så att det är ett budskap som går ut och en linje som gäller.