bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Vi har varit inne på det här , men bara en sista gång för tydlighetens skull och för att vara konkreta: När myndigheten har vallat på regeringen, vilka konkreta åtgärder är det då – om du ska sammanfatta dem – som ni har framfört? Har vid de här mötena … Vi har frågat regeringen om deras dokumentation under de här dialogerna som har varit med er och med andra myndigheter. Det finns väldigt lite dokumentation, så det är också en fråga. När ni har framfört de här synpunkterna, har det dokumenterats från er sida i era kontakter med regeringen? : I förstärkningar, vilket genomslag har det fått? Jo, men jag tror till exempel att vi hade … Jag har varit bekymrad för den enorma utmaning som Folkhälso- myndigheten och står inför, till exempel. Jag har påtalat för min uppdragsgivare att jag tror att vi måste hjälpa dem med resurser så att de står på benen . Vi hade ett särskilt möte kring det med myndighetscheferna på och och berörda statssekreterare. Förstärkningar har tagits in. Om det berodde på att vi påtalade det eller att man insåg det själv vet jag inte. När det gäller personlig skyddsutrustning är jag helt säker på att det vi gjorde och det vi påtalade i lägesbilden, som är dokumenterad, har haft betydelse. Hur mycket betydelse och om det är avgörande eller inte vet jag inte. Jag vet att gjorde ett analysarbete av den faktiska förekomsten. Jag tror att det var det viktigaste för det uppdrag de sedan fick att vara en inköpscentral. Lärandeprocessen, ja, den finns säkert dokumenterad någonstans i och med att vi tycker att vi vill ha det. Vi hade möten om det här juni med statssekreteraren, så det är klart att det finns. Det finns säkert nedslag där det finns dokumenterat, men det finns inte hos oss. Rättare sagt: Jag har tagit det som en viktig princip – det här kommer inte KU att tycka om att jag säger – att inte dokumentera alltför mycket, för det är inte alls säkert att det som sägs fungerar fullt ut vid nästa tillfälle. Miljöer ser så olika ut. Några centrala delar, ja. Några centrala delar, ja. Men den löpande dialogen, samtalen, sms:en, mötena och så vidare – nej, alla är de inte dokumenterade på något sätt. Det skulle bli ogörligt. Då skulle vi fastna i dokumentationsträsk när vi behöver hantera verksamhet. Sedan kan jag förstå att KU i efterhand gärna skulle vilja se mer spårbarhet när man ska utkräva ansvar. Det finns en balans där. Ordföranden: vi någon ytterligare fråga? Då vill jag å hela utskottets vägnar tacka för att han kom hit och svarade på utskottets många frågor. Det uppskattar vi. Vi avslutar därmed också det här ärendet och sammanträdet. Granskningsärende 16 – Tillgången till intensivvårdsplatser (se avsnitt Granskningsärende 17 – Tillgången på skyddsutrustning och annan sjukvårdsmateriel (se avsnitt 5.3) Granskningsärende 4, 9 (delvis) och 19 – Utökad testning och smittspårning (se avsnitt 5.2) Granskningsärende 9 (delvis) 21 och 31 (delvis) – Besöksförbud inom äldreomsorgen (se avsnitt 5.6) Granskningsärende 25 och 31 (delvis) – Deltagargräns för allmänna sammankomster och offentliga tillställningar (se avsnitt 5.5) Granskningsärende 24 och 31 (delvis) – Beredningen av snabbpropositioner samt pandemilagen (se avsnitt 5.8) Granskningsärende 31 (delvis) – Regeringens agerande avseende sin coronastrategi (se avsnitt 5.9) Granskningsärende 22–23 Socialministerns agerande i förhållande till – (se avsnitt 5.12) Ordföranden: är och öppnar sitt sammanträde. Punkterna på dagens föredragningslista gäller granskning av regeringen. Det är offentlig utfrågning med socialminister . Innan vi startar ska jag bara beskriva lite hur det här kommer att gå till. Först och främst vill jag å hela utskottets vägnar hälsa socialminister välkommen för att du vill komma hit och svara på utskottets frågor. Den här utfrågningen är ett led i granskning av regeringens hantering av coronapandemin. Vi har en mängd ärenden ; det är lite ovanligt. Det är åtta ärenderubriker som kommer att vara fördelade på fem omgångar. Inför varje omgång kommer statsrådet att ha möjlighet att göra en kortare inledning. Därefter kommer jag att låta ledamöter ställa frågor – det blir partierna i storleksordning. Det finns också viss möjlighet till följdfrågor och eventuellt ytterligare rundor i varje omgång, men vi måste naturligtvis tillsammans hjälpas åt för att hålla en rimlig tidsåtgång. Detta direktsänds via webb-tv och på . Med detta tänkte jag att vi ska börja med dagens första ämnesområde. Det handlar om två ärenden. Det ena heter G16 på KU-språk, och det andra heter G17. Det handlar om intensivvårdsplatser och skyddsutrustning. Med det tänker jag att jag ger ordet till dig, socialminister , och återigen – välkommen hit! 2020/21:KU20 BILAGA B UTFRÅGNINGAR : Tack så mycket, fru ordförande, både för ordet och för möjligheten att komma hit till och svara på era frågor. Jag tänkte att jag skulle börja med en överblick. Covid-19 har ju prövat och prövar fortfarande en hel värld. Många europeiska länder har drabbats hårt; är ett av dem. Viruset har ryckt bort nära och kära, gjort många svårt sjuka och pressat vården och omsorgen hårt. Pandemin har knappt lämnat någon del av samhället oberörd. Jobben och folkhälsan hotas. Det är nog många som känner att livet blivit satt på sparlåga till följd av de hårda restriktionerna. Ett helt folk har utsatts för svåra påfrestningar, men om jag får ge två exempel på hur särskilt vård- och omsorgspersonalen har varit belastad gäller det trycket på intensivvården och bristen på personlig skyddsutrustning under pandemins inledning. Det är också frågor som är föremål för utskottets granskning. Det är uppenbart att det saknades rimliga lager av personlig skyddsutrustning inför en pandemi, med en extrem global efterfrågan på den typen av produkter. Regeringen fick också signaler om att det var särskilt svårt för mindre aktörer att hävda sig i den internationella konkurrensen. Därför vidtog regeringen flera åtgärder för att stödja regioner och kommuner i arbetet med att säkra tillgången på personlig skyddsutrustning. beslutade regeringen att skulle underteckna det EU- gemensamma avtalet, joint procurement agreement, eftersom det då pågick en EU-gemensam upphandling av skyddsutrustning. gav regeringen i uppdrag att på nationell nivå säkra tillgången till och fördela skyddsutrustning. Uppdraget inkluderar samverkan med regioner och kommuner. , , hade också en hemställan om ett sådant inkommit till regeringen. Den var undertecknad av de tre största regionerna, Region , och . stabiliserades tillgången på skyddsutrustning, och det har förstås varit otroligt viktigt när smittspridningen har ökat igen. När det gäller intensivvården visade erfarenheter från andra länder att den kunde bli extremt belastad. Jag tror att vi alla minns reportagen från bland annat , ett av de första europeiska länder som pandemin slog till mot. För att i möjligaste mån underlätta för svensk intensivvård att möta krisen gav regeringen ett nationellt samordningsansvar till . I uppdraget ingick att skulle samarbeta nära med Kommuner och Regioner och med andra relevanta aktörer. När regeringen beslutade om uppdraget vårdades ett trettiotal patienter på iva för covid-19. vårdades omkring 350 covidpatienter på iva. Som mest vårdades totalt över 800 patienter med eller utan covid-19 på iva. fanns en kapacitet på över 1 100 platser, alltså en fördubbling jämfört med det normala. Att skala upp intensivvården på det här sättet är en oerhörd prestation av vårdpersonalen och regionerna. var det viktigt för regeringen att se till att det fanns en nationell samordningsfunktion. har smittspridningen ökat igen, och med det även belastningen på iva. Därför måste vi tillsammans ta nya tag för att trycka ned antalet fall – inte bara för vårdens skull, men inte minst för vårdens skull. Pandemin har krävt mer än det vanliga för väldigt många i . Jag önskar att jag kunde säga att allt kommer att vara över så fort viruset har gett vika, men så är det ju inte. Sorgen över dem som har gått bort finns kvar. Långtidssymtomen finns kvar. Vårdskulden finns kvar. Covid-19 kommer troligen att ha långvariga konsekvenser för folkhälsan, för jobben och för samhället. Det måste hanteras, och några av följderna måste faktiskt också få bli positiva, i meningen mer fokus på äldreomsorgen och bättre villkor för äldreomsorgens personal. Det är förhoppningsvis två exempel på detta. För regeringen har pandemin bland annat inneburit att fatta en mängd beslut. Bara på område handlar det om 283 beslut kopplade till pandemin , då regeringen klassade covid-19 som en allmänfarlig och samhällsfarlig sjukdom. En del av regeringsbesluten har varit lättare att ta, som att säkra resurser för att stödja vården och betala för vaccinationer. Men ännu fler har varit svåra, och några av dem kommer vi ju att tala mer om här . Jag hoppas att vår dialog kan ge utskottet en god bild av under vilka förutsättningar olika beslut har fattats. En sådan förutsättning är att det aldrig på förhand har funnits något facit. Samhället har hanterat ett nytt virus, en ny sjukdom. Särskilt i början av pandemin var kunskapen om covid-19 ytterst begränsad. Men det var aldrig något alternativ att i onödan dra ut på beslut. Alla aktörer behövde agera på det underlag som fanns vid varje givet tillfälle. Pandemin är ju fortfarande inte över, varken för del eller för resten av världen, men ljuset i tunneln blir starkare. för dos tar vaccinet oss närmare en normalare vardag med mer närhet, fler resor och kanske fullsatta läktare runt om i . Det dröjer ett tag, och vi är inte där . Men vi är äntligen på väg. (S): Fru ordförande! Tack, minister , för redogörelsen ! Jag kommer att fokusera på skyddsutrustningsfrågan. MSB ville ju i sin lägesbild rikta en uppmaning och tyckte att regionerna bör uppmanas att säkerställa inköp och distribution av bland annat personlig skyddsutrustning, hygienartiklar och läkemedel avsedda för vård och behandling kopplat till aktuellt scenario. Sedan fattar regeringen beslut att … Oj, förlåt! Jag kan prata lite högre. MSB vill i sin lägesbild att man ska rikta en uppmaning till regionen om att säkerställa inköp av skyddsutrustning. Sedan dröjer det till innan regeringen fattar beslut om att ge uppdraget att samordna den här nationella funktionen, eller vara den nationella funktionen. Vad var det som gjorde att det dröjde till , och fanns det anledning att innan göra som MSB ville, det vill säga rikta en uppmaning till regionerna och kommunerna? Gjordes det någon sådan uppmaning innan ? : Fru ordförande! Tack, , för frågan! Jag tror att det kanske nämndes av när de var här, man jag upprepar gärna att, om det var den 25, 26, , uppmanade kommuner och regioner att se över sina lager av skyddsutrustning och skyddsmateriel, vis av erfarenheten – både det som hade hänt , då vihade en situation med materielbrist och det inte förelåg vare sig pandemi eller utifrån kommande kris. Jag behöver kanske inte gå igenom den situationen för . Men det var uppenbart att det var ett sårbart system. Så var detta en uppmaning, och min bild är att det var ungefär på samma nivå som det som också MSB signalerade eller uppmärksammade . Så hade den uppmaningen gjorts. Sedan var det förstås en dialog som pågick under hela februari månad på olika sätt. undertecknade också regeringen joint procurement agreement, som innebär att vi alltså är del av den europeiska gemensamma upphandlingen. Sedan kommer det ju till ett läge där vi inte uppfattar att regionerna klarar detta själva. Den hemställan som gjordes från de tre största regionerna var förstås också något som vi tog på väldigt stort allvar. Men att regionerna skulle klara den allra första och inledande delen av pandemin med anledning av att de ändå har ett uppdrag att ha en beredskap också i tider av kris var en bedömning som då gjordes. Men det var inte tillräckligt, och krisen fick ju också den magnituden och digniteten att det krävdes något extraordinärt, nämligen att fick det uppdraget. (M): Fru ordförande! har ju konstaterat att den allmänna smittspridningen i samhället var den största orsaken till att smittan kom in på äldreboenden och att detta i sin tur kan kopplas bland annat till den brist som fanns på skyddsutrustning. Hur ser statsrådet på kopplingen mellan den allmänna smittspridningen och bristen på skyddsutrustning? Tack, , för den frågan! Det är ju en av de saker som också har tittat lite grann på, men jag tror att de själva har varit tydliga och sagt att den frågan kommer de att återkomma till i sitt fortsatta arbete, när man kan göra en mer samlad bedömning. Vi ska inte lova att pandemin är över när deras slutbetänkande kommer, men vi hoppas att läget är diametralt annorlunda mot vad det är . Så jag kan inte göra den bedömningen, men jag tycker att det är viktigt att säga också att kommuner och regioner fick stöd av utifrån de behov som fanns, hur man kunde klarlägga hur det såg ut. Men det är ingen tvekan om att skyddsutrustning var en väldigt trång sektor. Man behöver handskas med skyddsmaterielen på ett – vad ska jag säga – ett sätt som innebar att man inte kunde tillåta att det byggdes lager, utan man var verkligen tvungen att veta vilken materiel och vilken tillgång finns , och vilka behov har ni. Man fick med väldigt kort varsel ytterligare materiel. Uppdraget till vara att bistå såväl regioner som kommuner. (M): Anser statsrådet att den svenska strategin i inledningsfasen, med relativt måttliga rekommendationer i stället för, om man jämför med, lagstadgade restriktioner som nedstängning, att de var tillräckligt ingripande, givet att man också hade stor brist på skyddsutrustning? Tack, , för frågan! Vi kommer ju ha en rejäl diskussion, tänker jag, om själva strategin. Men jag kan föregå den med att ändå säga att jag tycker att det är en olycklig sammanblandning av strategi och åtgärder, därför att strategin handlar inte om skyddsutrustning eller vilka specifika åtgärder, utan strategin handlar om att skydda liv och hälsa. Vi identifierade förstås sjukvårdens behov men också det faktum att det här är ett virus och en sjukdom som slår särskilt mot äldre. Därför fick också ett uppdrag att ge särskild information till verksamhet – och det inkluderar ju äldreomsorgen – för att se till att man hade kunskap om hur man kunde möta viruset och hur man kunde agera. Men om frågan lite konkret … Ska jag förstå den som … Skulle man inte ha behövt ännu mer skyddsutrustning, eller vad kunde man gjort mer? Då vill jag gärna understryka att det var en brist i . Det var en global brist. vigjorde det som vi upplevde stod i vår makt, att se till att det fanns stöd för kommuner och regioner när deras egna lager inte räckte till att avropa från . Men om vi kommer tillbaka till frågan – var åtgärderna som vidtog tillräckliga? – känns det lite grann som att föregå den granskning som också görs. Vi vidtog och har vidtagit och fortsätter att vidta de åtgärder som vi ser är nödvändiga. Förändringen i svenska folkets beteende var ju helt fantastiskt, om jag ska använda det uttrycket. Alltså vi svarade ju gemensamt väldigt snabbt på alla de restriktioner och förbud och den information som gavs på ett sätt som gjorde att rörelsemönster förändrades och folk stannade hemma. Vi har aldrig haft så många som var sjukskrivna, korttidssjukskrivna, och som var hemma för tillfällig vård av sjukt barn. Det skedde stora förändringar. Om det var tillräckligt – den bedömningen kan jag inte sitta här och göra. Men vi vidtog de åtgärder som vi ansåg var nödvändiga. Vi återkommer också till frågan om besöksförbud, som förstås var extremt ingripande. Men så levde ju våra äldre på särskilda boenden, inte minst, utan besök av nära och kära i princip . (M): Jag tänkte snarare på det omvända perspektivet. Givet att regeringen var informerad om och visste att det fanns stor brist på skyddsutrustning undrar jag om man tog det i beaktande när man anpassade åtgärder – eller strategi. Jag tänker att det finns en koppling mellan dem. : Tack igen för följdfrågan! Jag är inte helt säker på att jag håller isär frågor. Du får gärna ställa en följdfråga till, . Men strategin handlar om att vi ska skydda liv och hälsa. vårt yttersta för att hälso- och sjukvården ska ha de resurser som behövs och så vidare. Vi har varit väl medvetna, alla, om att äldre har varit en särskild riskgrupp. Det är också därför som särskilda åtgärder har vidtagits, såsom besöksförbudet. har fått flertalet uppdrag som har handlat om hur man ska ge stöd till personalen, hur man ska ha utbildning i hygienkrav och så vidare. Men när det gäller kunskapen om att det inte fanns skyddsutrustning är jag lite osäker på vilken syftar på. Att det fanns en global brist var vi väl medvetna om. Men det finns i grunden ett ansvar för varje verksamhet, kommun och region, att ha lager. Att det inte skulle räcka ens – jag tror inte någon förutsåg det. Men vi undertecknade de avtal vi kunde för att få vara med i internationella upphandlingar. Vi gav ett uppdrag att agera – inte i stället för regionerna – att stödja regionerna i det arbete som visade sig bli väldigt svårt på en global marknad där väldigt många efterfrågade samma produkter . Dessutom stängde man gränser. Man införde exportrestriktioner. ville man inte att en liten aktör skulle vara någon man handlade med. krävde man att få handla med en stat. Det där var någonting som hanterades för att se till att både vården och omsorgen skulle få skyddsmateriel. Men min bedömning är att de åtgärder vi har vidtagit har varit de som vi har sett varit nödvändiga för att i allra största utsträckning minska risk för smittspridning i samhället i stort och naturligtvis i äldreomsorgen. Sedan är också det någonting som jag är nyfiken på, förstås, hur kommer att beskriva. För det går heller inte att säga att all äldreomsorg drabbades likadant eller att alla äldreboenden som gjorde på ett visst sätt drabbades lika eller att alla i en viss kommun drabbades lika. Det finns flera olika faktorer, som vi också kan återkomma till. Det handlar om vilka strukturella förutsättningar man gick in med, hur man såg till att hålla ihop och ha en liten personalstyrka, hur man också såg till att det inte var för många olika som fanns vare sig på ett äldreboende eller i och hur man såg till att inte gå mellan smittade och inte smittade. Det fanns många olika riktlinjer och inte bara kanske i form av regeringsbeslut utan också i förhållningssätt som man har i verksamheten. (SD): Tack, ministern, för din genomgång ! Jag har en fråga. De här signalerna kom, bland annat från MSB, som vi har hört, . Även hade tidigare uppmanat regioner och kommuner att köpa in skyddsutrustning. Vi får höra från ministern att det var deras lagstadgade skyldighet att tillhandahålla skyddsutrustning – kommuner och regioner. Men gjordes det någon uppföljning? Gjorde regeringen någon uppföljning när man fick de här signalerna? Jag undrar om man då kollade: Har ni börjat köpa in nu? När kommer det in? Då hade man kanske också fått signaler om att det börjar bli svårt på världsmarknaden för enskilda småaktörer att köpa in. Och hade man kanske kommit till denna slutsats: Ja, men vi kanske redan nu ska börja med nationella inköp så att vi kommer lite högre upp i de här köerna till de stora leverantörerna. De prioriterade ju stater och enskilda länder. Till skillnad från andra saker är just sådan här personlig skyddsutrustning en ganska lågt hängande frukt. Det är väldigt billigt, jämfört med det andra. Ett munskydd kostar några ören – och visir och så där. Jag undrar över att man liksom inte redan då på något sätt försökte säkerställa nationella inköp, och fram till … Ja, marknaden började svaja , men kunde man på ett tidigare stadium än ha börjat med det här? : Fru ordförande! Tack, , för frågan! Jag tror att vi ska försöka att på något sätt ändå rekapitulera hur situationen såg ut. hade haft totalt 14 bekräftade fall. Jag tror att man ska bära det lite grann med sig. var inte en månad i eller i världen då trycket var jättestort och då det var liksom klarlagt att det fanns en stor smittspridning. Jag tror att det är få svenskar som hade åkt till på sin sportlovsresa om man hade haft en aning om att det fanns en sådan smittspridning som det gjorde. Det är väldigt korta ledtider vi talar om här, men jag vill ändå understryka att någonstans februari/mars skedde det en ökning. Sedan gick det, kan man säga, , med en stor smittspridning. Och den är rätt liten mot vad vi har fått vänja oss vid . Då pratade vi om att det blev ytterligare 300 fall. Man kan fråga – det kan utskottets ledamöter ha i varje fråga: Kunde ni ha gjort det tidigare? Ja, teoretiskt sett kunde man ha gjort det. Men varken uppmaning till kommuner och regioner att se över sina lager av skyddsutrustning eller det påpekande som MSB gjorde i sin lägesbild , som var detsamma, nämligen att be kommuner och regioner att se över sin skyddsutrustning och sina lager … Att det i sin tur skulle föranleda att vi skulle ha gett ett uppdrag att ta över, i princip, från kommuner och regioner och börja köpa in skyddsutrustning – det var inte en aktuell fråga i det läget. Det vill jag säga. Och om det är så att kommuner och regioner har ett ansvar att hålla, leda och sköta verksamheter också i tider av kris så var ju inte det en situation där det var en kris där staten behövde gå in och – jag säger ta över, men jag menar liksom stödja regionerna och göra det som regionerna kanske inte klarade. Det var inte situationen . Men det är klart att vi följde detta noga, att myndigheterna hade fortsatta dialoger. Men jag vill ändå fästa utskottets uppmärksamhet på , när viundertecknade joint procurement agreement, och på , när vi hade haft sammantaget 14 bekräftade fall. hade vi den första patienten på iva. Sedan fick vi en eskalering. Och man kan säga att är det många möten, regeringsbeslut, strukturer som sätts därför att då slår krisen till. (SD): Tack för svaret! Jo, men jag håller med ministern. Vi visste inte riktigt då. Men , ungefär, började världsmarknaden Då fick inte de små leverantörerna längre. Då var det svårt. Det var ju väldigt där. Jag tänkte att om man ändå hade haft en dialog med regionerna och liksom fått höra från dem att nu börjar det bli svårt hade man på något sätt varit först på bollen. Jag förstår att man inte kan bygga upp stora fältsjukhus och köpa in sådana , men skyddsutrustning är en ganska billig försäkring. Det kostar i princip väldigt lite jämfört med allt det andra, så det hade varit en, så att säga, billig försäkring att ta . Även om man hade köpt in det och sedan inte behövt använda det hade det inte gjort speciellt mycket. Så jag är intresserad av hur den här dialogen var. Jag antar att regioner och de här skulle ha kommit med input till er och sagt att nu börjar det bli svårt vid ett tidigare skede om man hade haft den här dialogen. : Fru ordförande! Tack igen, , för frågan! Alltså anledningen till att vi undertecknade JPA var ju just att man ville vara en stor aktör på den här marknaden och se till att man hade möjlighet att upphandla för säkerhets skull. Min bild är inte att länderna kände att det här var helt nödvändigt, att det liksom var sista halmstrået, utan det var någonting för att liksom säkra upp inför den pandemi som vi såg nalkades men som vi inte kunde avgöra omfattningen av. Sedan har rätt i att det var billigt då. Det är inte riktigt lika billigt . Det är många som har tjänat pengar på den här krisen. Men det var inte, och det är inte, statens uppgift att bygga lager. Jag tycker att det är viktigt att komma ihåg det. Däremot upplevde vi att när regionerna inte klarade detta, när de skickade en signal till oss … fick vi alltså en hemställan eller en begäran från de tre största regionerna, där man sa: Vi klarar inte av det här. Vi behöver hjälp av staten. Då gav vi i princip … fick uppdraget att bli den här stödjande inköpscentralen. Det har inte legat i statens uppgift att bygga stora lager. Sedan var det inte alls länge sedan.