bet · H801AU8 · 2021-03-26 00:00:00 — Mot bakgrund av hur regelverket är uppbyggt är en förutsättning för en stabil utveckling på arbetsmarknaden att parterna agerar ansvarsfullt och att stridsåtgärder inte används på annat sätt än vad som är avsett. Utskottets uppfattning är att de centrala parterna på den svenska arbetsmarknaden är väl medvetna om regelverkets karaktär och att de tar hänsyn till det i sina övervägningar av hur de ska agera. När det gäller konsekvenserna på arbetsmarknaden i form av förlorade arbetsdagar på grund av konflikter har i jämförelse med andra länder mycket få förlorade arbetsdagar. På en webbkonferens meddelade att deras årsrapport kommer att visa att inte en enda arbetsdag gick förlorad på grund av strejk eller lockout, varken i avtalsrörelsen eller i andra sammanhang. Att inte en enda dag har gått förlorad har enligt aldrig inträffat förut. var 2020 ett stort avtalsår med ca 500 förhandlingar som omfattade 3 miljoner anställda. Även antalet medlingsärenden var betydligt lägre än andra jämförbara förhandlingsår. utsåg medlare i endast tio tvister som kan kopplas till avtalsrörelsen. Utskottet tolkar det som att motionärerna i detta avsnitt inte verkar tillfreds med det gällande regelverket och vad detta levererar i form av stabilitet och förutsägbarhet på arbetsmarknaden. Utskottet delar inte denna bedömning. Utskottets uppfattning är att den svenska arbetsmarknadsmodellen, där regelverket om stridsåtgärder är en central del, överlag fungerar väl och är väl avvägd. Det är en modell som har levererat och skapat goda förutsättningar för trygghet, utveckling, tillväxt och konkurrenskraft, bl.a. genom sin flexibilitet och förmåga att utvecklas. Som framgått ovan konstaterar utskottet att de konsekvenser som regelverket om stridsåtgärder har på den svenska arbetsmarknaden vid en jämförelse med andra länder visar att regelverket fungerar effektivt. Utskottet uppfattar fortfarande detta som ett kvitto på att vi har en arbetsmarknad i där parterna med utgångspunkt i det gällande regelverket tar ett stort ansvar för arbetsfreden. Utskottet kan därför inte se att det skulle finnas skäl att se över eller förändra den nuvarande ordningen för att begränsa rätten till stridsåtgärder på det sätt som efterfrågas i bl.a. kommittémotionerna 2020/21:3371 yrkande 20 (M), 2020/21:3284 yrkandena 3 och 4 (C), 2020/21:3409 yrkandena 29 och 30 (KD) och 2020/21:3281 yrkandena 1–3 (L). Vidare vill utskottet på nytt framhålla att den svenska arbetsmarknadsmodellens flexibilitet och parternas förmåga att ta ansvar för och anpassa regelverket till rådande förhållanden gjort sig tydliga inte minst i frågan om rätten att vidta stridsåtgärder. De ändringar i regelverket som beslutade om och som trädde i kraft föregicks inte bara av utredningsinsatser från regeringen (SOU 2018:40) utan även av intensiva förhandlingar mellan parterna. Det var också parternas gemensamma förslag som sedan låg till grund för den proposition som regeringen lämnade till (prop. 2018/19:105). Utskottet ser processen som ett styrkebevis på funktionssättet på den svenska arbetsmarknaden med starka parter och staten som samverkar för att skapa de bästa förutsättningarna för en väl fungerande arbetsmarknad. Att som föreslås i kommittémotion 2020/21:176 yrkande 8 (V) vrida tillbaka de ändringar som är resultatet av ihärdigt arbete av parterna är inte en lämplig väg framåt. Utskottet vill understryka att regelverket om rätten att vidta stridsåtgärder är ett område där parternas uppfattningar i frågan måste ges en betydande vikt. Stridsåtgärdsrätten är en viktig ingrediens i utformandet av maktbalansen på den svenska arbetsmarknaden. Eventuella förändringar i regelverket kan följaktligen även innebära att maktbalansen förskjuts åt det ena eller andra hållet. Förändringar på området behöver därför noga övervägas innan de genomförs och inte minst vara väl förankrade hos parterna. Utskottet kan inte se att någon av de förändringar som efterfrågas av motionärerna i detta avsnitt lever upp till detta. Det är inte fråga om förändringar som på ett tydligt sätt och på bred front efterfrågas av parterna på båda sidor. Utskottet konstaterar således att det inte heller av den anledningen är lämpligt att ställa några krav på regeringen med anledning av förslagen. Därmed avstyrker utskottet samtliga motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. ett återinförande av lex och att ytterligare ersättningar till utstationerade ska få genomdrivas med stridsåtgärder. Utskottet hänvisar bl.a. till att utvecklingen på arbetsmarknaden inte ger stöd för de efterfrågade förändringarna. Jämför reservation 20 (M, C, KD, L), 21 (V) och 22 (KD). I kommittémotion 2020/21:3373 av m.fl. (M) anser motionärerna att de ändringar som har gjorts i utstationeringslagen är för långtgående. Enligt partiet kan en utstationerande arbetsgivare numera inte freda sig mot stridsåtgärder – oavsett hur bra arbetsvillkor arbetstagarna har. Motionärerna vill därför återinföra lex för att förbättra kompetensförsörjningen och rörligheten inom EU (yrkande 15). m.fl. (C) framhåller i kommittémotion 2020/21:3284 att utstationering skapar möjlighet att dra maximal nytta av yrkeskompetens mellan EU-länder, till gagn för de olika medlemsländernas välfärd. Motionärerna menar att de förändringar som skett av regelverket går emot andan, om inte även bokstaven, i tillämpliga EU-direktiv. Motionärerna anser därför att reglerna för utstationering bör ses över för att anpassa dessa utifrån hur regelverket var utformat enligt den s.k. lex (yrkande 5). m.fl. (V) uppmärksammar i kommittémotion 2020/21:431 de förändringar av regelverket för utstationering som har gjorts . Motionärerna anför att man i likhet med flera arbetstagarorganisationer anser att ytterligare åtgärder behövs på området. För det första vill motionärerna att även ersättning för resa, kost och logi när det gäller resan från utsändningslandet till ska få genomdrivas med stöd av stridsåtgärder (yrkande 4). För det andra anser motionärerna att underrättelseskyldigheten i utstationeringslagen även bör omfatta enskilda som mottar tjänsterna för privat bruk (yrkande 5). För det tredje vill motionärerna att systemet med anmälningsskyldighet för utländska företag som utstationerar arbetstagare till utvidgas så att även köparna, utan undantag, omfattas av sanktionsansvaret (yrkande 6). I kommittémotion 2020/21:3409 av m.fl. (KD) noteras att arbetstagarorganisationerna på den svenska arbetsmarknaden inte i tillräcklig omfattning har lämnat in sådana kollektivavtalsvillkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Motionärerna anser därför att det bör införas sanktioner kopplade till arbetstagarorganisationers skyldighet att lämna in kollektivavtalsvillkor till (yrkande 26). Vidare vill motionärerna att lex ska återinföras (yrkande 27). Förändringarna av regelverket innebär enligt motionärerna att det har blivit mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit, vilket hämmar den fria rörligheten. I kommittémotion 2020/21:3281 av Gulan Avci m.fl. (L) yrkar motionärerna att lex ska återinföras (yrkande 4). I motionen framhålls bl.a. att de ändringar som har gjorts i regelverket för utstationering är för långtgående – en uppfattning som motionärerna menar att flera av remissinstanserna också framförde. Utstationeringsdirektivet, tillämpningsdirektivet och ändringsdirektivet och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, kallat utstationeringsdirektivet, reglerar vilket lands arbets- och anställningsvillkor som ska tillämpas vid utstationering av arbetstagare. De centrala bestämmelserna i utstationeringsdirektivet finns i artikel 3. Av artikeln framgår att medlemsstaterna ska se till att utstationerade arbetstagare inom deras territorium garanteras de arbets- och anställningsvillkor som är fastställda i lag eller när det gäller byggverksamhet i s.k. allmängiltiga kollektivavtal, på sju uppräknade områden – den s.k. hårda kärnan. antogs det s.k. tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet (och rådets direktiv /67/EU). Tillämpningsdirektivet syftar till att förbättra tillämpningen och efterlevnaden av utstationeringsdirektivet genom bestämmelser om åtgärder för att förhindra missbruk och kringgående av regler. Utstationeringsdirektivet reviderades (och rådets direktiv (EU) 2018/957 om ändring av och rådets direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster), kallat ändringsdirektivet. Ändringsdirektivet innehåller bl.a. flera ändringar av vilka villkor som ingår i den hårda kärnan. Ändringarna innebär bl.a. att utstationerade arbetstagare i högre grad likabehandlas med inhemska arbetstagare i fråga om ersättning. Ändringsdirektivet skulle vara genomfört i nationell rätt . En särskild utredare fick i uppdrag att föreslå genomförandet i svensk rätt (dir. 2018:66). överlämnades betänkandet Genomförande av ändringar i utstationeringsdirektivet (SOU 2019:25) med förslag om hur ändringsdirektivet ska genomföras i svensk rätt. Såväl utstationeringsdirektivet som tillämpningsdirektivet har genomförts i svensk rätt främst genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare, kallad utstationeringslagen. Arbetsgivare från andra länder ska, oavsett vilken lag som annars gäller för anställningsförhållandet, tillämpa svensk lag för arbetstagare som är utstationerade i på de områden som ingår i utstationeringsdirektivets hårda kärna (6 § utstationeringslagen). Enligt utstationeringslagen ska arbetsgivare, oavsett vilken lag som annars gäller för anställningsförhållandet, på utstationerade arbetstagare tillämpa vissa bestämmelser i svensk rätt inom de områden som ingår i utstationeringsdirektivets hårda kärna. Svenska arbetstagarorganisationer har möjlighet att under vissa förutsättningar vidta stridsåtgärder mot utstationerande arbetsgivare i syfte att genom kollektivavtal få till stånd en reglering av villkoren för utstationerade arbetstagare. Efter den s.k. Lavaldomen 2007[1] ändrades ett antal bestämmelser i utstationeringslagen, den s.k. lex , med innebörden att rätten att vidta stridsåtgärder för att uppnå kollektivavtal begränsades gentemot utstationerande arbetsgivare. Enligt den ordning som då gällde kunde en svensk arbetstagarorganisation enligt dåvarande 5 a § utstationeringslagen vidta stridsåtgärder för att få till stånd kollektivavtal för utstationerade arbetstagare endast om vissa förutsättningar som angavs i paragrafen var uppfyllda. Villkoren som fick krävas för arbetstagarna var minimivillkor enligt svenska kollektivavtal på de områden som ingår i den hårda kärnan. Stridsåtgärder fick dock inte vidtas om arbetsgivaren visade att arbetstagarna redan hade villkor som var minst lika förmånliga som minimivillkoren i ett svenskt centralt branschavtal, den s.k. bevisregeln. Andra regler gällde för utstationerade uthyrda arbetstagare. Med bakgrund i bl.a. den parlamentariska utstationeringskommitténs betänkande Översyn av lex (SOU 2015:83) beslutade om vissa nya utstationeringsregler (prop. 2016/17:107, bet. 2016/17:AU9, rskr. 2016/17:226). De nya reglerna innebär bl.a. ändringar av reglerna om stridsåtgärder enligt lex och att tillämpningsdirektivet genomförs i svensk rätt. När det gäller lex innebär ändringarna att arbetstagarorganisationers rätt att vidta stridsåtgärder inte längre begränsas av bevisregeln. I stället gäller ett system där kollektivavtalens rättsverkningar begränsas i förhållande till utstationerande arbetsgivare om kollektivavtalet har slutits som en följd av stridsåtgärder eller varsel om stridsåtgärder. beslutade om en rad ändringar i bl.a. utstationeringslagen för att genomföra ändringsdirektivet i svensk rätt (prop. 2019/20:150, bet. 2019/20:AU14, rskr. 2019/20:329). Ändringarna innebär bl.a. att möjligheterna att reglera villkoren för utstationerade arbetstagare i kollektivavtal har utvidgats. Den lön som får krävas ska inte längre vara begränsad till en minimilön. Vidare får fler villkorstyper än tidigare krävas med stöd av stridsåtgärder. När det gäller de villkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i har arbetstagarorganisationer en skyldighet enligt 25 § utstationeringslagen att lämna in de villkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Enligt samma bestämmelse ska berörda arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer anmäla var sin kontaktfunktion till som ska kunna lämna information om kollektivavtalsvillkoren. är enligt 24 § s.k. förbindelsekontor vid utstationeringar i . Vidare ska en arbetsgivare enligt 29 § anmäla en utstationering till senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete i . Arbetsgivaren ska också omgående anmäla förändringar i verksamheten av betydelse. Enligt 30 § ska arbetsgivaren lämna dokumentation till tjänstemottagaren i om att en anmälan har skett enligt 29 §. Om tjänstemottagaren inte får sådan dokumentation ska denne underrätta (31 §). Om tjänstemottagaren är en enskild person som mottar tjänsterna för privat bruk, behöver han eller hon dock inte lämna någon underrättelse. Utskottet konstaterar inledningsvis att medlemskapet i EU innebär att det är möjligt att flytta till ett annat medlemsland för att arbeta. Då gäller samma arbetsvillkor som för den inhemska arbetskraften. tillåter också tillfälligt arbete i ett annat EU-land under vissa villkor, s.k. utstationering. Utskottet anser att det är positivt att medlemskap i gör det möjligt för arbetstagare att komma till för att arbeta. Rörlighet för arbetskraft inom EU är centralt för att se till att efterfrågan på arbetskraft inom hela EU kan mötas och att tillväxten upprätthålls. Utskottet är övertygat om att internationell handel och öppenhet mot andra länder är avgörande för vårt lands välstånd. Rörlighet över gränserna skapar också möjligheter för många, såväl människor som företag, att utvecklas. Utskottet vill betona att som det är centralt att den fria rörligheten värnas får det aldrig leda till att människor som kommer till för att arbeta utnyttjas. En självklar utgångspunkt för utskottet är att de som arbetar i ska ha goda och rättvisa villkor i linje med svenska kollektivavtal, oavsett varifrån de kommer. Eventuella förändringar när det gäller regelverket vid utstationering bör sträva mot att uppnå mer likabehandling mellan utstationerade och inhemska arbetstagare som den fria rörligheten av tjänster värnas. Mot den bakgrunden är det glädjande att regeringens arbete med utstationeringsfrågor på EU-nivå så tydligt har varit inriktat just på att komma till rätta med bristen på likabehandling mellan utstationerade och inhemska arbetstagare i utstationeringsdirektivet. Utskottet konstaterar att regeringens arbete har lett till välkomna resultat i form av en revidering av direktivet, bl.a. när det gäller frågan om ersättning för utfört arbete. Ändringsdirektivet har också genomförts i svensk rätt med följden att nya regler gäller . Det innebär bl.a. att möjligheterna att reglera villkoren för utstationerade arbetstagare i kollektivavtal har utvidgats så att den lön som får krävas inte längre ska vara begränsad till en minimilön. Vidare får också fler villkorstyper än tidigare krävas med stöd av stridsåtgärder. I likhet med vad utskottet anförde när förslaget behandlades i anser det alltjämt att lagändringarna kan bidra till att stärka skyddet vid utstationering och skapa förutsättningar för mer likabehandling av arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden (bet. 2019/20:AU14, s. 16). Det bör i förlängningen också leda till att konkurrensen inriktas på vem som gör jobbet bäst i stället för konkurrens på dåliga villkor och till en europeisk arbetsmarknad som är mer rättvis för både arbetstagarna och arbetsgivarna. Motionärerna i kommittémotionerna 2020/21:3373 yrkande 15 (M), 2020/21:3284 yrkande 5 (C), 2020/21:3409 yrkande 27 (KD) och 2020/21:3281 yrkande 4 (L) har samtliga framställt yrkanden om att lex bör återinföras. Liknande yrkanden behandlades av utskottet vid förra i betänkande 2019/20:AU8 (s. 35 f.). Ett återkommande tema hos motionärerna även under innevarande är bl.a. uppfattningen att borttagandet av lex skulle göra det mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit och därmed hämma den fria rörligheten. Utskottet delar inte denna uppfattning. Utskottet har nämligen fortfarande svårt att se att utvecklingen på arbetsmarknaden skulle bekräfta de farhågor som motionärerna tycks ha. Utvecklingen pekar i stället på en fortsatt hög nivå på antalet anmälningar till . Av statistik framgår bl.a. att det utfördes 84 358 anmälningar om utstationerad arbetskraft från 66 olika länder. När det gäller antalet unika individer har uppskattat dessa till 41 504 individer . Uppskattningen utifrån siffror var 41 338 individer. Någon sammanställd statistik för finns ännu inte att tillgå. Utskottet noterar att byggbranschen, ett område där vissa motionärer uttrycker sin oro för bristen på arbetskraft, är den klart vanligaste branschen för utstationerad arbetskraft i . Utskottet kan således på nytt konstatera att de trygga och rättvisa villkor som är utgångspunkten på den svenska arbetsmarknaden inte verkar fungera hämmande för viljan att utstationera. Även om utstationeringsregister inte ger hela bilden menar utskottet att utvecklingen på arbetsmarknaden åtminstone tyder på att villkoren som erbjuds på den svenska arbetsmarknaden tilltalar utstationerande arbetsgivare och de arbetstagare som kommer hit för att arbeta. Motionärerna i kommittémotion 2020/21:431 yrkandena 4–6 (V) framställer å sin sida krav på ändringar av regelverket för utstationering som går utöver de som genomförts på området. Motionärerna menar att det finns flera områden där ändringarna inte är tillräckligt långtgående. Utskottet delar inte heller detta synsätt. När det gäller förslagen ersättning för resa, kost och logi samt underrättelseskyldighet konstaterar utskottet att liknande yrkanden framställdes av motionärer från samma parti vid utskottets behandling av ändringsdirektivet (bet. 2019/20:AU14 s. 13 f.). Utskottet står fast vid vad som där anfördes om att stridsåtgärder inte är förenligt med eftersom det rör sig om villkor utanför den hårda kärnan och om att en underrättelseskyldighet vid privat bruk framstår som alltför betungande. Även när det gäller förslaget om en utvidgning av systemet med anmälningsskyldighet för utländska företag som utstationerar arbetstagare till konstaterar utskottet att det har behandlat liknande yrkanden tidigare, både under innevarande mandatperiod, senast i betänkande 2019/20:AU8 s. 35 f., och i samband med att utskottet beslutade om nya utstationeringsregler med anledning av bl.a. tillämpningsdirektivet (bet. 2016/17:AU9). Utskottet har inte heller här ändrat uppfattning om behovet av åtgärder utan anser att den nuvarande ordningen är väl avvägd. Det har således inte heller under innevarande framkommit något som innebär att yrkandet bör leda till något initiativ till regeringen på området. Slutligen noterar utskottet att motionärerna i 2020/21:3409 yrkande 26 (KD) framför krav på att sanktionera skyldigheten att lämna in kollektivavtalsvillkor till . Liknande yrkanden behandlades av utskottet både i samband med att utskottet beslutade om nya utstationeringsregler med anledning av bl.a. tillämpningsdirektivet (bet. 2016/17:AU9) och under föregående (bet. 2019/20:AU8 s. 35 f.). Utskottet står fast vid vad som tidigare framförts om att bestämmelsen som motionärerna riktar in sig på är ändamålsenligt utformad som den ser ut . Det finns därför inte något skäl för utskottet att föreslå några åtgärder i frågan. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund samtliga motionsyrkanden. EU-lagstiftning på det arbetsrättsliga området Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om EU-lagstiftning på det arbetsrättsliga området och nationellt självbestämmande. Utskottet hänvisar till regeringens arbete på området. Jämför reservation 23 (M, KD) och 24 (SD) samt särskilt yttrande 3 (C). m.fl. (M) betonar i kommittémotion 2020/21:3371 att frågor om sysselsättning och socialpolitik är något som ska tillhöra EU:s medlemsländers nationella kompetens. Kompromisser på EU-nivå i frågor om sociala och arbetsmarknadspolitiska frågor, som förts upp på EU-nivå genom inrättandet av den sociala pelaren, riskerar att skära rakt in i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Motionärerna vill därför se insatser från regeringen för att motverka en alltmer omfattande och mer ingripande EU-lagstiftning på arbetsmarknadsområdet (yrkande 21). I kommittémotion 2020/21:653 av m.fl. (SD) framhåller motionärerna att samarbete över nationsgränser kan vara positivt men att det är viktigt för alla nationer att bevara självbestämmandet och den nationella suveräniteten, inte minst inom det arbetsmarknadspolitiska området. Motionärerna konstaterar att rätt att avgöra vilka regler som ska gälla på den svenska arbetsmarknaden långsamt utmanas av den sociala pelaren, vilket är ett hot mot den svenska modellen. Motionärerna vill därför se åtgärder för att värna det nationella självbestämmandet på arbetsmarknadsområdet (yrkande 12). Motionärerna i kommittémotionerna 2020/21:3371 yrkande 21 (M) och 2020/21:653 yrkande 12 (SD) uttrycker på olika sätt sin oro för EU:s inflytande över sociala och arbetsmarknadspolitiska frågor. Ämnet som är föremål för motionärernas diskussion berördes av utskottet även under föregående (bet. 2019/20:AU8 s. 41 f.), även om yrkandena inte var exakt desamma. Utskottet anser att det finns skäl att här upprepa en del av vad som tidigare framförts. Utskottet vill tydligt slå fast att frågor inom t.ex. det arbetsrättsliga området som saknar en tydlig gränsöverskridande dimension självklart i första hand bör hanteras på nationell nivå. Det gäller inte minst frågor om arbetsvillkor och lönebildning som har varit föremål för utskottets bedömning (utl. 2017/18:AU11 och 2020/21:AU6). I båda fallen har ett enigt utskott varit tydligt med att det rört sig om frågor som i i stor utsträckning och med goda resultat har överlåtits till arbetsmarknadens parter. Ett enigt utskott har också gett uttryck för att någon förändring inte heller önskas i det avseendet. I utlåtande /21:AU6, som behandlades av utskottet , har det bl.a. kommit till uttryck på följande sätt: Utskottet oroas också över att en sådan extensiv tolkning av EU:s befogenheter enligt EUF-fördraget som kommissionen gör i det nu aktuella fallet kan leda till att kommissionen även fortsättningsvis kommer att föreslå gemensamma åtgärder på det arbetsrättsliga området. Utskottet understryker att det är centralt att medlemsstaternas befogenheter på detta område värnas i EU-arbetet. Det har varit en grundbult i det svenska förhållningssättet till EU ända sedan vi gick med i unionen. Utgångspunkten måste således även i fortsättningen vara att frågor inom det arbetsrättsliga området som saknar en tydlig gränsöverskridande dimension i första hand bör hanteras på nationell nivå. Utskottet har alltså vid upprepade tillfällen när EU-förslag har varit föremål för subsidiaritetsprövning poängterat vikten av att medlemsländernas kompetens på det social- och arbetsmarknadspolitiska området respekteras. Utskottet står naturligtvis fast vid den uppfattningen. När det gäller motionärernas förslag om att regeringen å sin sida bör vidta åtgärder för att verka i denna riktning menar utskottet att det varit tydligt att regeringen bedrivit ett mycket aktivt påverkansarbete när det gäller t.ex. direktivförslaget om minimilöner, just för att värna det nationella självbestämmandet på området. När det gäller just den s.k. sociala pelaren, som varit aktuell i utskottet , menar utskottet att regeringen även här noga har bevakat kompetensfördelningen mellan EU och medlemsstaterna.