bet · H801FiU20 · 2021-06-11 00:00:00 — Vi konstaterar väl därför att under de här omständigheterna har detta varit ett acceptabelt upplägg men att det förstås är viktigt att taken återgår till sina normala nivåer. Så ser det också ut i de kalkyler som regeringen har presenterat. Ytterligare en central beståndsdel i ramverket är det så kallade skuldankaret som infördes . Det är inte ett operativt mål. Det är inte avsikten att man ska mäta av om man ligger rätt i förhållande till den här nivån på av bnp, men däremot fungerar det som ett minne, kan man säga, och ligger man fel i rad kommer man nog att hamna fel också skuldmässigt. Regeringen ska avge en förklaring om en stor avvikelse från skuldankaret sker, och en stor avvikelse är åt det ena eller det andra hållet. Vi kan notera att man ligger i linje med de här värdena. Skulden ligger precis under ankarets övre gräns. Å andra sidan är det, som jag noterade och vi kan prata mer om det om ni vill, att det är en teknisk förändring som har bidragit till detta i väldigt hög grad. Hade det inte varit så att det fortsätter att ske en skuldutveckling framöver hade det här varit mer oroande, men som det är nu bedömde jag att skuldutvecklingen är acceptabel. Vi lyfter fram två oroande inslag i budgetprocessen. Det första handlar om att regeringen enligt regelverket, när man har en så stor avvikelse som vi hade i förhållande till överskottsmålet, ska avge en plan och precisera hur man tänker ta sig ur det här läget. Det är en viktig del i regelverket, eftersom det möjliggör en diskussion och ett ansvarsutkrävande som man inte kan få genom att bara lägga fram en prognos. Vi menar att en sådan plan borde ha lagts fram. Vi har också synpunkter på samlade budgetprocess. Den skadas av att man gör ändringar. Det här är en central del. Jag är gammal nog att ha levt med en ordning där man inte hade en sådan här budgetbehandlingsprocess, , och det är ingen tvekan om att det faktum att det har gått så pass bra som det har gjort delvis hänger ihop med att vi har tillämpat det här. Som ni vet är det nu tredje gången som det sker en förändring, och den här gången är den heller inte finansierad. Det är vi bekymrade över. Slutligen tar vi i det sista kapitlet upp två frågor som har bäring på finanspolitiken och där utgångspunkten är att vi befinner oss i en värld med låga räntor. Vi vet inte om det kommer att fortsätta så; det är som ni vet mycket diskussion kring detta. Men det finns en betydande sannolikhet för att vi kommer att fortsätta att leva i en värld med låga räntor. I den situationen är möjligheterna för penningpolitiken att agera med räntan mer begränsade, och då har man börjat med omfattande tillgångsköp. Där börjar gränserna att tänjas en hel del också. Vi är osäkra på effekterna av räntesänkningarna från de här mycket låga nivåerna och av tillgångsköp, och det är dessutom så att både de låga räntorna och tillgångsköpen riskerar att bidra till finansiella obalanser i ekonomin. Det är alltså ingen tvekan om att det är mer negativa kostnader, eller hur jag nu ska uttrycka mig, förenade med penningpolitik av det här slaget än i en mer normal värld. Vi drar slutsatsen att finanspolitiken kan komma att behöva axla ett större ansvar än vad den har gjort historiskt. Det hade varit en kontroversiell slutsats för kanske , men det är det knappast . är inne på detta, och till och med flera centralbankschefer har varit inne på det i tal . Ett par slutsatser drar vi av detta. En slutsats är att samspelet med penningpolitiken blir viktigare. Vi identifierar egentligen inga starka skäl till varför detta skulle behöva vara särskilt komplicerat. I grund och botten gynnas ju det av att har självständighet och att både finanspolitik och penningpolitik i har bedrivits på ett i huvudsak trovärdigt sätt under de gångna 20 åren. De problem som har funnits när det gäller samspel var egentligen alldeles i början med den här låginflationspolitiken, . Sedan förefaller det ha fungerat, i alla fall utifrån sett. Kommunikation är nyckeln. Tydlighet från båda parter om sina intentioner i olika avseenden skapar de förutsättningar som behövs för att agera under normala omständigheter. Vi tycker att regeringen bör utreda och förbereda en verktygslåda av åtgärder, och här är ju erfarenheterna från coronakrisen intressanta. Det finns en hel del, som jag var inne på, att lära av detta och som man kan använda. Slutligen tar vi upp en annan fråga som rör det här med låga räntor, nämligen frågan om staten borde låna mer. Det är ju en idé som dyker upp i debatten med jämna mellanrum. Rent intuitivt kan man tänka sig att med lägre räntor borde det vara en poäng att låna mer. Men man bör komma ihåg att staten inte är en privat aktör. Man kan säga att just det att privata aktörer lånar mer i sig är ett argument för varför staten kan behöva låna mindre – varför staten kan behöva en starkare buffert, eller egentligen en mindre skuld. Vi konstaterar att det finns faktorer, till exempel den privata skulduppbyggnaden i eller det faktum att det är ett antal länder som har tänjt gränserna väldigt rejält när det gäller de offentliga finanserna, som ger dem mindre motståndskraft och mindre möjlighet att agera framöver om det händer någonting. Det gör att ett litet, öppet land som vårt behöver vara väl rustat. Vi nämner handelsstörningar, geopolitiska spänningar, klimatkriser och liknande som ytterligare faktorer som gör att man kan behöva vara starkt statsfinansiellt och offentligfinansiellt . Det här är svåra saker som närmar sig politiken, utan tvekan, och vi har den här gången nöjt oss med att resa de här frågorna och peka på olika aspekter. Vi konkluderar att det finns ett stort behov av en stark offentlig finansiell ställning framöver och kommer att återkomma till de här frågorna framöver i olika former. Finansminister (S): Tack för möjligheten att komma hit ! Tack också till för en intressant presentation. Jag ska göra en snabb återblick över det gångna året på den finanspolitik vi har fört. Därefter ska vi se lite på vad det har haft för effekt i ekonomin, och sedan har jag några första kommentarer till de slutsatser som finns. Vi kommer naturligtvis att titta på dem noggrant på så att vi har med oss slutsatserna från rådet i det fortsatta arbetet. Om vi tittar på den politik som vi har fört är det precis som sa en unik situation. Jag börjar alltså där även började. Normalt sett när det kommer en kris finns det ett antal verktyg i verktygslådan som en finansminister och en regering kan plocka fram. Men det här är en annan form av kris, vilket gjorde att väldigt många av de verktygen inte är relevanta. De verktygen handlar ju om att människor ska fortsätta att bete sig som tidigare och upprätthålla efterfrågan i ekonomin – fortsätta handla, gå på restaurang och teater och allt annat. Men det skulle man ju inte göra , så här var vi tvungna att tänka på ett annat sätt och också pröva helt nya vägar. Vi lade ganska tidigt fram en plan för hur vi skulle jobba med den här unika situationen. Det första var att smittspridningen skulle begränsas, och här fanns de snabba åtgärderna för att säkerställa resurser till sjukvården, till äldreomsorgen, att satsa på testning, smittspårning och sedan också vaccineringen. Här tog vi också snabbt bort karensavdraget och tog arbetsgivarnas sjuklönekostnader. Det var liksom nummer ett. Del två i planen var att rädda svenska jobb och företag genom den här krisen och försöka att trycka tillbaka konsekvenserna. Här kom då alla de olika formerna av företagsstöd men också skatteanstånden, som ju för övrigt var ett av de verktyg som fanns i verktygslådan och som vi bara snabbt kunde plocka fram. Skatteanstånd hade man ju använt under finanskrisen. Det tredje var att säkerställa trygghet och omställning för den som ändå blir arbetslös med hjälp av höjd a-kassa och bättre omställningsmöjligheter. Sedan finns det naturligtvis problem som inte upphör bara för att vi har en pandemi, och här var det naturligtvis viktigt att säkerställa en långsiktig utbyggnad av äldreomsorgen, fortsatta satsningar på polis och rättsväsen och den gröna omställningen. Det var alltså en annorlunda situation. I en kris är det ju alltid stor osäkerhet i de ekonomiska prognoserna, men osäkerheten var ännu större här eftersom prognoserna var helt beroende av ett helt nytt virus utveckling, vilket naturligtvis gav ökade osäkerheter i hur man skulle hantera situationen. Det har ju också visat sig sedan att både den andra och den tredje vågen blev betydligt större än vad någon expert trodde . Vi har vidtagit historiskt stora krisåtgärder. Jag ska inte gå igenom dem, för då skulle vi hålla på till eftermiddagen bara med det. Men här är de områden vi jobbar med: välfärd, smittspridning, krisstöden till företag, trygghet i omställningen och fortsatt kamp mot samhällsproblemen, sammantaget 403 miljarder om man inkluderar höstens budgetproposition. Ovanpå det hade vi olika former av kapitalförstärkningar, garantier och därutöver likviditetsförstärkningar. Det innebar att det var över 1 000 miljarder som ställdes till ekonomins förfogande. Allt detta har naturligtvis inte använts, men det var liksom en trygghet när det var så otroligt osäkert och det kändes som om man stod lite vid avgrunden och inte visste vad som skulle hända. Om vi tittar på hur har agerat jämfört med andra länder ligger våra insatser i linje med de länder som kanske är mest jämförbara i det här avseendet, som har liknande system vad gäller försäkringssystem och offentlig sektor [bild: , , , ]. Våra åtgärder ligger i linje med de andra som andel av bnp. Vi har haft lite mindre restriktioner än de andra länderna. Å andra sidan har vi haft lite mer smittspridning, något som naturligtvis också påverkar vad som är lämpliga åtgärder. Den här är från IMF. Om vi tittar på utfallen, vad det är som har hänt under det här året, ser vi att svensk ekonomi klarade och krisen tämligen väl jämfört med många andra länder. Här är det dock viktigt att säga att det är svårt att göra sådana jämförelser, för det är klart att det dels handlar om hur smittspridningen ser ut, dels om vilka åtgärder som regeringarna vidtar men såklart också om ekonomins sammansättning. Det är klart att länder som till exempel , som är väldigt beroende av turism i sin ekonomi, påverkas mer. De hade också stor smittspridning och en väldigt omfattande lockdown. Den här bilden visar kommunernas utgifter för ekonomiskt bistånd. Väldigt intressant är att de inte har ökat under krisen, vilket väl visar att de insatser som regeringen har vidtagit för att upprätthålla sysselsättningen både i kommuner och regioner men också korttidspermittering och kanske inte minst de höjda nivåerna i a-kassan gör att de här utgifterna inte har ökat. Under finanskrisen ökade de på ett helt annat sätt. Vi har också haft förhållandevis få konkurser under det här året, och det är klart att de olika stöd som vi har haft till företagen och skatteanstånden har påverkat detta. Det gör naturligtvis också att när vi återkommer till ett mer normalt läge i ekonomin, när företagsstöden rullas tillbaka, kommer en del företag som även i normala tider skulle ha gått i konkurs förr eller senare att göra det som en del i den naturliga strukturomvandlingen i ekonomin. Vi har i den här krisen en fortsatt mycket, mycket hög sysselsättningsgrad. Här visas både kvinnor och män och totalt. Självklart gick sysselsättningen ned ; det är ju den djupaste ekonomiska krisen sedan . Men sysselsättningsgraden ligger kvar på en fortsatt mycket hög nivå. Något som är mycket intressant är att arbetskraftsdeltagandet, som normalt sett kan få sig en törn under kriser, har fortsatt att öka. Trots den mycket stora krisen har alltså människor fortsatt att söka arbete. Dock ser vi en oroväckande utveckling för kvinnor, det vill säga ett visst tillbakadragande från arbetsmarknaden. Skulle man dela upp det här på utrikes och inrikes födda kvinnor skulle jag gissa – jag har inte sett det själv – att det ser värre ut för utrikes födda kvinnor. Det är dock otroligt glädjande att vi har kunnat komma så här långt i krisen utan att arbetskraftsutbudet har fallit tillbaka utan tvärtom ligger kvar och till och med har ökat. Med det sagt är det en bekymmersam situation inte minst för de grupper som även före krisen stod långt från arbetsmarknaden och hade problem att ta sig in. Där är arbetslösheten högre än i andra grupper. Det handlar naturligtvis om utomeuropeiskt födda, som har en hög arbetslöshet och svårt att ta sig in på arbetsmarknaden, och det handlar om förgymnasialt utbildade. Vi har haft en utveckling i ekonomin som gjort det allt svårare för förgymnasialt utbildade som inte redan har ett jobb att komma in på arbetsmarknaden. Sedan har vi de unga. Där vet vi från tidigare kriser att unga brukar stå ganska långt fram i kön för att komma i arbete när ekonomin vänder uppåt. Men det är naturligtvis viktigt att fortsätta att arbeta med de här grupperna så att man inte fastnar i långtidsarbetslöshet. Som också påpekar är det, med relativa och också absoluta mått mätt, en tämligen begränsad ökning av statsskulden under den här krisen. Jag ska ge några initiala kommentarer till den finanspolitiska rapporten. Det är klart att det finns väldigt mycket som vi kan lära av den här krisen, och rådet har pekat på några av dem. kommer naturligtvis också att komma med tankar kring hur vi kan rusta oss än bättre inför nästa kris och dra lärdomar av denna. påpekar att det har varit stora utmaningar i finanspolitiken på grund av den stora osäkerheten. Som jag sa i början har ju pandemin påverkat ekonomin på ett annat sätt än tidigare till följd av det faktum att det har varit så tydliga uppmaningar att vi ska undvika att umgås många tillsammans och gå på restauranger på det sätt som vi har gjort tidigare. Det är klart att det har gjort det än svårare att förutse utvecklingen, utöver den osäkerhet som har funnits kring hur själva pandemin och viruset ska utvecklas. Det har alltså varit en större osäkerhet . menar övergripande att vi har haft en väl avvägd politik och agerat tämligen skyndsamt, men man riktar också kritik mot en del åtgärder. Den generella sänkningen av arbetsgivaravgiften är inte en särskilt träffsäker åtgärd, för som jag själv har påpekat till och från har även branscher som har gått väldigt bra under krisen fått ta del av den nedsatta arbetsgivaravgiften. Det ser vi också från regeringens sida. Å andra sidan var det en åtgärd som kunde sättas in snabbt, och det finns ju en fördel med det också. Det fanns krav på en ytterligare mycket omfattande nedsättning av arbetsgivaravgiften, och jag kan i efterhand känna att det var bra att vi inte lyssnade på det. Man lyfte också fram den förstärkta a-kassan och stöden till kommuner och vården som viktiga delar i krispolitiken. A-kassan har ju skapat trygghet för enskilda individer. Det är klart att kommunernas behov har ökat beroende på ökade utgifter för ekonomiskt bistånd. I kommunsektorn och vården har det naturligtvis varit en trygghet att veta att brist på pengar inte stått i vägen för det man behövt göra under krisen. Och man har inte behövt genomföra uppsägningar på grund av fallande skatteintäkter, men man kan ha gjort det av andra orsaker. Precis som rådet påpekar är det en avvikelse mot överskottsmålet 2021, men man menar att det är rimligt givet situationen. Sedan menar man att det skulle ha funnits en tydligare plan. Jag kan förstå den invändningen, men jag känner mig även i efterhand trygg med de beslut som vi fattade, så jag delar inte rådets uppfattning på den här punkten. Mot bakgrund av att vi hade en väldigt hög arbetsbelastning på gjorde jag bedömningen att det inte var väl använd tid att komma med en väldigt detaljerad plan. Osäkerheten var ju så stor om hur pandemin skulle utvecklas, kombinerat med att arbetsbelastningen var väldigt hög. Hade vi haft en väldigt detaljerad plan i höstens budgetproposition, med den information som vi hade –september, hade den varit helt överspelad redan när skulle fatta beslut om budgeten, eftersom den andra vågen slog till mycket kraftigare än vad någon expert hade förutsett. Och jag är inte säker på att en detaljerad plan som snabbt hade blivit utdaterad hade ökat trovärdigheten för ramverket, men det kan man såklart ha olika syn på. Jag har också varit tydlig med att i takt med att osäkerheten i ekonomin minskar och virusets utveckling avtar kommer naturligtvis den här planen att bli mer detaljerad. Rådet riktar också kritik mot oppositionens utskottsinitiativ. Där känner jag själv också väldigt stor oro över agerandet , vilket jag också har uttryckt tidigare. Att hitta utgiftskoalitioner och skattesänkarkoalitioner i en riksdag är väldigt enkelt. Det är när man har en samlad budget som önskemål får vägas mot varandra. Min uppfattning är att det initiativ som togs var av en helt annan dimension än de tidigare, både den finansierade extra ändringsbudgeten och den förstärkta budgeten 2013. Om man ensidigt försvagar budgeten är man på en rutschbana ned i något som kan vara väldigt bekymmersamt. Det är min uppfattning. När det gäller finanspolitiken i en värld med låga räntor tycker jag att rådet lyfter något som jag verkligen hoppas kommer att diskuteras mer bland både politiker och forskare i och övriga världen. Jag hoppas att det här kan vara startpunkten för en sådan diskussion. Det går inte att säga annat än att den omläggning av riksbankslag som har gjorts i under , liksom har gjorts i hela västvärlden, med en självständig riksbank som styr mot ett inflationsmål har varit oerhört framgångsrik när det gäller att få ned inflationen. Men jag tycker att det märks i den här krisen men även tidigare att det är någonting i samspelet mellan finanspolitik och penningpolitik som har gått förlorat med detta. Frågan är hur man kan förstärka detta utan att för den skull tumma på självständighet och den framgång som vi haft med den politiken. Jag hoppas att det här kan bli en start för en sådan diskussion. Precis som påpekar har vi ju en väldigt låg offentlig skuld men en väldigt kraftfull privatskulduppbyggnad. En av orsakerna till det är att det inte finns en samordning mellan finans- och penningpolitik. Med en sådan samordning är det möjligt att politikmixen hade sett annorlunda ut under än vad den har gjort. Men precis som man påpekar är det i ett läge med mindre möjligheter att stimulera genom penningpolitiken viktigt att finanspolitiken är beredd. Där finns en stor poäng med att ha en låg statsskuld, så att det finns utrymme för att vara beredd den dagen krisen slår till. Ordföranden: så mycket för presentationen, finansminister ! Vi går vidare till frågor, och då är det partiernas anmälda frågeställare som kommer att få ordet. Ordet går först till undertecknad, som alltså heter och företräder Socialdemokraterna. Jag tycker att Finanspolitiska rådets rapport var en väldigt intressant rapport. När man har jobbat med de här frågorna under krisen är det förstås väldigt roligt att kunna ta del av rådets övergripande bedömning att det har varit ett snabbt och kraftfullt agerande i den exceptionella situationen. Rådet gör också bedömningen att åtgärderna har varit träffsäkra och starkt bidragit till att hålla ekonomin, jobb och företagande uppe genom pandemin, även om det finns synpunkter när det gäller vad som hade kunnat gå bättre. Flera av dessa synpunkter tycker jag är väldigt värda att lyssna på. Det gäller inte minst att sänkning av arbetsavgifter kan vara en åtgärd som kostar mycket men som inte är så träffsäker. Jag tänker också på många av de kritiska synpunkterna att stödens utformning har varierat och att det har varit problem med handläggningen. Det är en verklighet som beror på att det inte fanns en beredskap för den här formen av kris. Jag tycker att det är vårt gemensamma uppdrag att verkligen ta vara på de här lärdomarna och se till att våra myndigheter är bättre rustade rent administrativt för att klara den här typen av situationer framöver. Rådet kritiserar, med rätta, det faktum att en majoritet i kastade principen om att eventuella ändringar i statens budget ska vara finansierade över bord. Det som inte uppmärksammas så mycket, vare sig i medierna eller i Finanspolitiska rådets rapport, är att satsningen ska vara flerårig. Partierna som står bakom den här satsningen säger sig ju vara beredda att, utan att presentera någon gemensam finansiering, driva igenom samma försvagning igen framöver. Jag har uppfattat att varje parti har haft olika förslag på finansiering. Det finns alltså ingen samlad finansiering. Så här kanske det inte behöver bli. Det kanske blir så att regeringen, för att det ska bli så bra som möjligt för dem därute, inkorporerar förslagen i det samlade budgetförslaget så att den situationen inte behöver uppkomma. Men faktum kvarstår att partier som inte kan enas om en samlad budget eller ens en samlad finansiering ändå säger sig vara beredda att återkomma med nya ändringar som inte är finansierade. Det är just flerårigheten som jag är ytterligare oroad över. Jag undrar om har reflekterat över detta och vad man drar för slutsatser att det kan få för konsekvenser för statsfinanserna framöver. Jag undrar givetvis också om finansministern har något att säga just om aspekten att det här är ett flerårigt initiativ. (M): Tack så väldigt mycket, både och , för era föredragningar! Frågan som jag kommer att landa i kanske är lite ovanlig. Jag ställer den till . Det har varit ett minst sagt exceptionellt år där finanspolitiken har varit väldigt expansiv, som sig bör naturligtvis, och har tagit ett väldigt stort ansvar. utvärderar ju först och främst regeringen. Sedan kommenterar ni också de 4 miljarderna som gick till äldreomsorgen, som också ordföranden är bekymrad över. Det var alltså 4 miljarder som var ofinansierade i förhållande till 400 miljarder till andra krisstöd. Det är de 400 miljarderna som jag vill säga något om. Jag tänker inte gå i polemik här om stödet till äldreomsorgen, men en majoritet i är väldigt tydlig med att regeringen behöver återkomma med stöd till äldreomsorgen. Svårare än så är det faktiskt inte. Jag tänker generellt på samspelet mellan riksdag och regering, som har sett annorlunda ut jämfört med någon annan kris. Jag vill veta hur har följt utvecklingen mellan riksdag och regering. När man läser rapporten, som jag tycker är väldigt bra, får man känslan av att regeringen har presenterat en mängd förslag och som vi sedan har beslutat om här i . Men det är ju inte sanningen, utan sanningen är att samspelet har funkat rätt väl. På pressträffen som höll lyfte ni till exempel fram att stödet till enskilda näringsidkare tog – absolut. Bara för att säga det uppenbara hade det alltså inte blivit någonting om inte hade fattat ett beslut om att regeringen måste återkomma med ett stöd till särskilda näringsidkare. Finanspolitiken under krisen har varit så annorlunda . På vilket sätt har följt den processen, alltså samspelet mellan riksdag och regering? har gjort en mängd saker, och det kanske finns andra som vill lägga till något. Vi har till exempel halverat räntan och tagit många andra initiativ som inte har varit i budget men som naturligtvis har varit budgetpåverkande och helt nödvändiga för att rädda jobb och företag. Jag undrar hur har arbetat för att se samspelet när det gäller hur olika beslut hur fattats. Här finns det någonting som är intressant i en kris, speciellt med tanke på att regeringen och regeringsunderlaget är i minoritet och att det ofta funnits en majoritet som har velat gå ännu längre för att rädda jobb och företag. , : Det var några frågor som och ställde som har beröringspunkter. Det som sa är intressant. Som jag uppfattar det är regelverket i allt väsentligt inriktat på att man ska utvärdera regeringens politik. har vi observerat att ibland är det som har vidtagits en kombination av regeringens ursprungliga förslag och annat som har tillkommit. Då ger vi ibland ris och ros till regeringen specifikt och ibland till regering och riksdag.