bet · H801CU10 · 2021-04-21 00:00:00 — Enligt 6 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) ska samtliga försäkrings-givare som driver trafikförsäkringsverksamhet i tillsammans med upprätthålla och bekosta en skadereglerings-nämnd, vars reglemente godkänns av regeringen. är den skaderegleringsnämnd som avses i förordningen. Enligt gällande reglemente ska vara en oberoende och opartisk nämnd med uppgift att verka för en enhetlig och skälig personskadereglering inom trafikförsäkringen. Nämnden lämnar utom rättegång rådgivande yttranden på begäran av en skadad eller efterlevande i en tvistig fråga om ersättning för personskada från trafikförsäkringen, dvs. om den enskilde är missnöjd med försäkringsbolagets beslut i en särskild fråga (s.k. tvistlösningsärenden). Sådana yttranden lämnas också på begäran av trafikförsäkringsföretag eller i viktigare ersättningsfrågor (s.k. obligatoriska ärenden). I ärenden där inkomstförlust eller medicinsk invaliditet överskrider vissa beloppsgränser eller procentsatser är det nämligen obligatoriskt med en prövning i nämnden innan försäkringsföretaget fattar beslut. Nämnden lämnar även yttranden till domstolar eller andra myndigheter i frågor som rör ersättning för personskada. En annan uppgift för nämnden är att fastställa ersättningstabeller och riktlinjer för olika delar av den ideella ersättningen, tabeller som allmänt accepterats på andra håll, också av domstolarna (se nedan om nämndens råd). Nämnden ska bestå av högst 70 ledamöter. Ordföranden förordnas av regeringen och vice ordförandena av . Samtliga nu nämnda ska vara eller ha varit ordinarie domare. Vidare finns representanter för konsumenterna, vilka ska ha ingående kunskaper och stor erfarenhet inom områden som berör arbetsmarknad, pensioner samt socialförsäkrings- och försäkringsfrågor. De förordnas av på förslag av nämndens råd, efter nominering av de organisationer som rådet beslutar om. (Detta innebär en ändring i förhållande till tidigare reglemente. De organisationer som enligt det tidigare reglementet nominerade representanter för konsumenterna namnges inte längre i reglementet. Syftet med ändringen, att det är rådet som beslutar vilka organisationer som kan nominera, är att möjliggöra för även andra organisationer än de dittillsvarande att nominera konsumentrepresentanter som ledamöter.) Slutligen finns representanter för försäkringsföretagen, vilka ska ha ingående kunskaper om och stor erfarenhet av reglering av personskador. De förordnas av på förslag av , efter nominering av försäkringsföretagen. Ordföranden, vice ordförandena och konsumentrepresentanterna får inte vara anställda eller ha uppdrag hos försäkringsgivare som bedriver trafikförsäkringsverksamhet. En ledamot som är anställd i ett försäkringsföretag får inte delta i behandlingen av en fråga som rör det egna försäkringsföretaget. Nämnden fattar beslut i en sammansättning av två av de lagkunniga ledamöterna, två representanter för konsumenterna och två representanter för försäkringsföretagen. Undantagsvis kan sammansättningen bestå av en ledamot ur respektive kategori. Nämndens råd, som beslutar i viktigare frågor om nämndens verksamhet och i rättsliga frågor av principiell betydelse, består av nämndens ordförande, fyra vice ordförande, fem representanter för konsumenterna och fem representanter för försäkringsföretagen. Rådet avgör däremot inte enskilda ärenden. Nämnden har tillgång till läkare med specialistkompetens som är fristående från försäkringsbolagen. Om det finns skäl för det kan nämnden begära att en sådan läkare uttalar sig i de medicinska frågorna. är godkänd av Kammar-kollegiet som en tvistlösning vid konsumenttvister, vilket innebär att nämnden anses uppfylla uppställda krav på bl.a. sakkunskap, oberoende, opartiskhet, öppenhet, effektivitet och rättvisa förfaranderegler. Om den skadelidande inte är nöjd med försäkringsbolagets beslut efter nämndens yttrande, kan han eller hon väcka talan mot bolaget i allmän domstol. om skadereglering vid personskada Regeringen beslutade att ge i uppdrag att kartlägga och analysera försäkringsbolagens processer och rutiner när det gäller personskadade, internt och i nämnder, för att klargöra om god försäkringsstandard i fråga om skadereglering upprätthålls. Hanteringen av de trafikskadade skulle särskilt belysas. redovisade sitt uppdrag i rapporten vid personskada (dnr 17-540). konstaterar där att utgången i personskadeärenden kan ha stora konsekvenser för skadelidande och att en del skadelidande saknar tilltro till skaderegleringen i försäkringsföretagen. till alla förekommande personskador är det ändå ett förhållandevis litet antal klagomål på skaderegleringen. har inte funnit anledning att i rapporten särredovisa skadereglering av trafikskador, eftersom den skaderegleringen i huvudsak överensstämmer med övrig personskadereglering. har vid sin kartläggning och analys samman-fattningsvis funnit att handläggningen av personskador i stort sett fungerar väl, men att det finns vissa förbättringar att göra. kommer därför i den löpande tillsynen och genom dialog att följa upp skaderegleringsprocessen med försäkringsföretagen. Detta kommer enligt myndigheten att bidra till att innebörden av begreppet god försäkringsstandard fortsätter att utvecklas. Förutom den tillsyn över personskaderegleringsprocessen som Finans-inspektionen utövar bedömer myndigheten att det behövs en särskild tillsyn över den medicinska rådgivning som läkare utför åt försäkringsföretagen. Syftet är att säkerställa en hög kvalitet och ett ökat förtroende i den delen. föreslår därför att det tillsätts en utredning med uppdrag att närmare utreda var och hur en sådan tillsyn ska inrättas med hänsyn till att det krävs medicinsk kompetens och möjligheter att ingripa för att utöva tillsynen. Vid sidan av behovet av en särskild tillsyn över den medicinska rådgivningen anser att följande åtgärder är påkallade: • Prövningsnämnderna måste överväga vilka intressekonflikter som kan uppstå och genom sin sammansättning säkerställa konsumentinflytandet. Det är även viktigt att nämnderna säkerställer att de har tillräcklig tillgång till medicinsk kompetens för att kunna avgöra sina ärenden. När det gäller konstaterar att den nämnden har flest ärenden av samtliga prövningsnämnder men trots det bara anlitar två medicinska rådgivare för sina bedömningar. En förklaring till det låga antalet medicinska rådgivare i är svårigheten att få tag i läkare med rätt kompetens. De medicinska rådgivare som är knutna till är professorer och får inte tidigare ha varit anlitade av försäkringsföretag. bedömer att en ökning av antalet medicinska rådgivare borde leda till minskad sårbarhet för nämnden och kortare handläggningstider för de ärenden som behöver en sådan rådgivares utlåtande. För att öka urvalet bland medicinska rådgivare skulle exempelvis en bestämd karenstid kunna införas för att möjliggöra för läkare som skulle vilja byta uppdragsgivare. • Försäkringsföretagen bör säkerställa att de har systemstöd som är anpassade till verksamheten för att uppnå en effektiv och rättssäker skadereglering. • Försäkringsföretagen bör säkerställa att skadeärenden är ordentligt utredda. Så kallad direktskadereglering och s.k. tjänstemannabedömningar bör inte förenklas för långt. • Försäkringsföretagen bör aktivt och kontinuerligt arbeta med att utveckla den individuella informationen till och dialogen med skadelidande. Där ingår att företagen lämnar tydlig och förståelig information genom hela skaderegleringsprocessen samt att materiella beslut meddelas skriftligt och motiveras. Vidare behöver beräkningar förklaras. • Försäkringsföretagen bör regelbundet kvalitetssäkra hela skadereglerings-processen, oavsett om skaderegleringen sker i egen regi eller i utlagd verksamhet. För detta krävs dokumenterade processer och rutiner samt uppföljning av dessa. För att säkerställa att nödvändiga åtgärder vidtas enligt punkterna ovan kommer att föra en dialog med försäkringsbranschen. Uppföljning av om skadereglering vid personskada Regeringen gav ett nytt uppdrag i fråga om skadereglering vid personskada (Fi2017/04750/FPM, delvis, och Fi2018/01184/FPM). Enligt uppdraget skulle redovisa vilka uppföljande aktiviteter som har vidtagits, resultatet av dessa och vilka fortsatta insatser som planeras med anledning av myndighetens rapport om skadereglering vid personskada. Det nya uppdraget redovisades i rapporten vid personskada – en uppföljning (dnr 18-8288). I rapporten anges att har frågat tio försäkringsföretag och Svensk Försäkring om de har vidtagit eller planerar att vidta åtgärder inom områdena handläggning, kompetens, systemstöd, individuell information till skadelidande och kvalitetssäkring sedan den förra rapporten. De tillfrågade företagen har i varierande grad vidtagit åtgärder, särskilt när det gäller systemstöd, kundkommunikation och kvalitetssäkring. Företagen framhåller att åtgärderna, som både effektiviserar och förenklar skaderegleringen, delvis är ett resultat av ett kontinuerligt förbättringsarbete. Enligt företagen innebär den tekniska utvecklingen, liksom förenklade handläggningsformer som direkt- eller snabbskadereglering, att personal frigörs till att utföra andra uppgifter i skaderegleringen. Nästan alla företag svarar att de håller på att förbättra kommunikationen med de skadelidande. Det gäller både i vägledande samtal när en skada anmäls och i skriftlig kommunikation. Vidare beskriver företagen hur de löpande ser till att deras personal har rätt kompetens för de ärenden de hanterar, bl.a. genom olika vidareutbildningar. Svensk Försäkring uppdaterar sina vägledningar inom uppdragets områden och ger exempel på förändrade arbetssätt och kvalitetssäkring. bedömer att utvecklingen av företagens systemstöd underlättar en korrekt och enhetlig handläggning av skadeärenden. Systemstöd förbättrar också möjligheterna till kvalitetssäkring, uppföljning och analys. Enligt är det angeläget att berörda företag prioriterar de åtgärder som krävs för att modernisera systemstödet. I annat fall kan det ta alltför innan åtgärderna får fullt genomslag i skaderegleringen. anser att de båda regeringsuppdragen har satt fokus på personskaderegleringen och att de tillsammans med redan pågående åtgärder i försäkringsbranschen har haft betydelse för utvecklingen av denna. ser positivt på att branschen har påbörjat insatser, särskilt mot bakgrund av den korta tid som har förflutit sedan den förra rapporten. fortsätter att följa utvecklingen och anpassar tillsynen efter vad som händer i försäkringsbranschen. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om prövningen av ersättning för trafikskador, bl.a. (bet. 2018/19:CU6). Utskottet avstyrkte då motionsyrkandet av följande skäl: Som framgår ovan har i sin rapport vid personskada sammanfattningsvis funnit att handläggningen av personskador, inklusive trafikskador, i stort sett fungerar väl men att det finns vissa förbättringar att göra. kommer därför i den löpande tillsynen och genom dialog med försäkringsföretagen att följa upp skaderegleringsprocessen. har också med anledning av sin rapport fått ett nytt regeringsuppdrag att redovisa vilka uppföljande aktiviteter som har vidtagits, resultatet av dessa och vilka fortsatta insatser som planeras. Uppdraget ska redovisas . Utskottet anser mot bakgrund av det pågående arbetet att det inte finns skäl att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. följde utskottets förslag. När det gäller motion 2020/21:1848 (S) yrkande 1, om en mer rättssäker trafikförsäkring, konstaterar utskottet i likhet med tidigare att i sin rapport vid personskada sammanfattningsvis har funnit att handläggningen av personskador, inklusive trafikskador, i stort sett fungerar väl men att det finns vissa förbättringar att göra. Utskottet konstaterar också att det har vidtagits åtgärder och pågår ett arbete på området på sätt som redovisas ovan. Därmed anser utskottet fortfarande att det inte finns skäl att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. När det sedan gäller motion 2020/21:2103 (S) konstaterar utskottet i fråga om beviskravet för orsakssamband att det följer av praxis från att det får anses tillräckligt för att man ska godta den skadelidandes påstående om ett visst orsaksförlopp att detta framstår som klart mera sannolikt än någon förklaring till skadan som lämnas från motsidan och därtill även i sig är sannolikt med hänsyn till omständigheterna i målet. Utskottet anser inte att det finns skäl för någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet, och även detta bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om barnförsäkringar. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete inom Regerings-kansliet. I motion 2020/21:1658 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av den s.k. kontraheringsplikten för personförsäkringar när det gäller för tidigt födda barn. Motionärerna anser att alla barn ska ha rätt till en personförsäkring, oavsett barnets vikt, längd eller ålder. Enligt 11 kap. 1 § försäkringsavtalslagen får ett försäkringsbolag inte vägra någon att teckna en sådan personförsäkring som bolaget normalt tillhandahåller allmänheten, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. kontraheringsplikten för person-försäkringar och innebär i praktiken att ett försäkringsbolag som huvudregel är skyldigt att ingå avtal om en personförsäkring med den som så önskar. En sådan skyldighet är ovanlig i svensk avtalsrätt. Utgångspunkten är annars att alla själva kan välja vem de vill ingå avtal med. Kontraheringsplikten kan beskrivas som ett förbud mot att neka någon att ingå eller förnya en personförsäkring utan saklig grund. Kontraheringsplikten gäller för alla individuella personförsäkringar som tecknas hos ett försäkringsbolag för en enskild person, dvs. sjuk-, olycksfalls- och livförsäkringar. Regleringen syftar främst till att underlätta för personer med funktionsnedsättningar eller en nedsatt hälsa att få teckna en personförsäkring. Utredningen om rätten till en personförsäkring Utredningen om rätten till en personförsäkring har haft i uppdrag att bedöma om lagstiftningens intentioner följs i försäkringsbolagens praktiska tillämpning av kontraheringsplikten för personförsäkringar samt vid behov lämna förslag på sådana författningsändringar eller andra åtgärder som krävs (dir. 2014:80). I betänkandet Rätten till en personförsäkring – ett stärkt konsumentskydd (SOU 2016:37) konstaterar utredningen att kontraheringsplikten samman-fattningsvis innebär att ett försäkringsbolag inte får neka, begränsa eller fördyra en sökt personförsäkring, om det inte är försäkringsmässigt nödvändigt med hänsyn till sökandens individuella hälsotillstånd och bolagets normala utbud av försäkringsvillkor i liknande fall. Med detta avses att risken för framtida försäkringsfall är så hög att det skulle få klart olämpliga följder för försäkringskollektivet om risker av det aktuella slaget försäkrades till normala villkor eller, vid avslag, försäkrades alls. Utredningens allmänna uppfattning är att försäkringsbolagen är måna om att leva upp till kontraheringsplikten. har utredningen kunnat se att bolagen i vissa avseenden inte till fullo uppfyller de krav som utredningen anser att kontraheringsplikten innebär. Detta kan åtminstone delvis bero på att det varit något oklart hur plikten ska tillämpas i praktiken. Utredningen har bl.a. undersökt olika typer av avslagssituationer, t.ex. när det gäller för tidigt födda barn. Utredningen konstaterar här att kontraheringsplikten ställer samma krav vid avslag på ansökningar i fråga om för tidigt födda barn som i alla andra fall där försäkring nekas helt eller delvis. Kravet på en individuell bedömning innebär att ett försäkringsbolag måste ta reda på och beakta de individualiserande hälsofaktorer som skulle kunna inverka på möjligheten att få teckna en försäkring. Riskprövningen även när det gäller för tidigt födda barn måste alltså baseras på det enskilda barnets hälsotillstånd, där födelsevecka och vikt vid födseln är faktorer som kan ha betydelse för bedömningen. Precis som i varje annat fall där försäkring nekas helt eller delvis måste försäkringsbolaget vidare visa att ett avslag är försäkringsmässigt nödvändigt och att den bedömningen har baserats på medicinsk vetenskap och beprövad erfarenhet samt försäkringsmässigt kunnande. När det gäller försäkringsbolagens hantering har de allra flesta försäkringsbolag angett att deras behandling av ansökningar som avser för tidigt födda barn har förändrats ; bedömningarna gjordes tidigare mer schablonmässigt medan ansökningarna numera prövas på individuell grund. Utredningen konstaterar att det inte finns något försäkringsbolag som på fråga uppger att det bedömer ansökningar som rör för tidigt födda barn enbart på grund av barnets födelsevecka och vikt vid födseln. Samtliga bolag som tillhandahåller barnförsäkringar anger att de alltid ser till det enskilda barnets aktuella hälsotillstånd. De allra flesta försäkringsbolag anger dessutom att de alltid hämtar in sjukhusjournaler om förlossningen och barnets hälsa därefter. Det finns en viss skillnad mellan försäkringsbolagen när det gäller hur de resonerar kring hanteringen av ansökningar som rör för tidigt födda barn. Vissa försäkringsbolag anger att det ändå finns en gräns för att bevilja försäkring för extremt för tidigt födda barn. Försäkringsbolagen i fråga har olika uppfattningar om var den gränsen går, men utredningen noterar att det handlar om barn som är födda så tidigt att de ligger på gränsen till att över huvud taget överleva. Vissa försäkringsbolag resonerar å andra sidan så att försäkring i princip alltid beviljas om barnet bedöms ha ett gott hälsotillstånd vid ansökningstillfället, helt oavsett i vilken graviditetsvecka barnet är fött och vilken vikt barnet hade vid födseln. Dessa försäkringsbolag framhåller att risken för hälsokomplikationer är större ju tidigare ett barn föds. Utredningen konstaterar att de två ovannämnda resonemangen sannolikt i praktiken leder till liknande resultat, eftersom risken för hälsokomplikationer av olika slag är större ju tidigare i graviditeten förlossningen äger rum. Vad det handlar om är att möjligheten att teckna försäkring för ett barn i allmänhet påverkas negativt om det har förekommit komplikationer vid förlossningen eller om barnet inte har ett fullgott hälsotillstånd vid ansökningstillfället, vilket även gäller för barn som föds för . Utredningens sammantagna intryck är att det har skett en god utveckling när det gäller försäkringsbolagens hantering av försäkringsansökningar i fråga om för tidigt födda barn och att försäkringsbolagen är väl medvetna om vikten av att göra individuella bedömningar även i dessa fall. Utredningen har uppfattat att de allra flesta försäkringsbolag är fullt medvetna om att en tidig födsel och en låg födelsevikt i regel inte i sig är tillräckliga skäl för ett avslag. Att försäkringsbolagen har den förståelsen visar sig inte minst i att bolagen i hög utsträckning hämtar in patientjournaler och liknande vid bedömningen av ansökningar som rör för tidigt födda barn. Utredningen har inte heller vid sin granskning stött på något ärende där ansökan har avslagits enbart med hänvisning till födelsevecka och vikt. Däremot har utredningen fått intrycket att försäkringsbolagens besluts-motiveringar vid avslag i fråga om för tidigt födda barn i vissa fall inte tillräckligt tydligt redovisar på vilka individuella grunder beslutet har fattats. Det gör att utredningen har haft svårt att bedöma om försäkringsbolagen i praktiken i dessa fall har beaktat individuella faktorer i den utsträckning som kontraheringsplikten kräver (se nedan om utredningens förslag om besluts-motiveringar). Utredningen nämner i sammanhanget att det inte är ovanligt att försäkringsbolagen vid avslag informerar föräldrarna om att en viss observationstid behövs i fråga om barnet och att föräldrarna är välkomna att återkomma med en ny ansökan efter en viss angiven tid. Omprövningstiden kan exempelvis sättas utifrån olika allmänna hälsokontroller hos barn- eller skolhälsovården. Utredningen framhåller att en sådan information om möjligheten att ansöka på nytt inte förändrar det förhållandet att den aktuella ansökan har avslagits. Kontraheringsplikten är därmed även i dessa fall tillämplig på försäkringsbolagets beslut, och bolaget måste därmed visa att det har funnits särskilda skäl för beslutet att avslå ansökan. Som en följd av sin granskning på personförsäkringsområdet lämnar utredningen bl.a. följande förslag: • Kontraheringspliktens innebörd ska förtydligas i lagstiftningen. Det ska sålunda bli tydligare att kontraheringsplikten gäller när en person-försäkring nekas antingen helt eller delvis. Det ska också bli tydligare att ett beslut om att neka en personförsäkring på grund av någons hälso-tillstånd måste baseras på en försäkringsmässig bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Detta innebär också att försäkringsbolaget måste kunna visa att beslutet grundas på ett beslutsunderlag av hög kvalitet. • Försäkringsbolagen ska ha en lagstadgad skyldighet dels att motivera ett beslut om att neka någon att teckna en personförsäkring, dels att informera sökanden om hur beslutet kan överprövas. • Försäkringsbranschen bör vidta ett antal självregleringsåtgärder för att främja ansökningar från dem som känner ett behov av att teckna en personförsäkring. Betänkandet har remitterats och bereds vidare inom . Ett motsvarande motionsyrkande behandlades av utskottet (bet. 2018/19:CU6). Utskottet konstaterade då att Utredningen om rätten till en personförsäkring har haft i uppdrag att undersöka försäkringsbolagens praktiska tillämpning av kontraheringsplikten för personförsäkringar bl.a. när det gäller för tidigt födda barn samt att utredningens betänkande Rätten till en personförsäkring – ett stärkt konsumentskydd (SOU 2016:37) har remitterats och bereds vidare inom . Utskottet ansåg att resultatet av det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandet avstyrktes därför, och följde utskottet förslag. Utskottet konstaterar att betänkandet Rätten till en personförsäkring – ett stärkt konsumentskydd (SOU 2016:37) fortfarande bereds inom . I likhet med tidigare anser utskottet att resultatet av det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utmätning till förmån för brottsoffer Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att i större utsträckning möjliggöra utmätning till förmån för brottsoffer. Utskottet hänvisar till en pågående utredning. Jämför reservation 2 (M). I kommittémotion 2020/21:3216 av m.fl. (M) yrkande 8 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att ändra lagstiftningen för att i större utsträckning möjliggöra utmätning av gärningspersoners tillgångar i form av skadestånd till förmån för brottsoffer. Ett motsvarande förslag läggs fram i motion 2020/21:3302 av m.fl. (M) yrkande 33. Enligt 5 kap. 7 och 12 §§ utsökningsbalken får skadestånd som en gäldenär har rätt till med anledning av personskada, frihetsberövande, falskt åtal, ärekränkning eller annat sådant utmätas tidigast dagen efter utbetalningen. Om beloppet hålls avskilt, får dock utmätning inte ske under förutsättning att skadeståndet antingen ska tillgodose ett kvarstående försörjningsbehov eller att det i annat fall har gått mindre än skadeståndet betalades ut. Tvåårsregeln tar alltså sikte på sådan ersättning som inte ska tillgodose ett försörjningsbehov, dvs. ideell ersättning av olika slag. Utmätningsförbudet kan gälla även sådan egendom som gäldenären har köpt för ersättningen (se rättsfallet NJA 2018 s. 966).