bet · H801MJU22 · 2021-06-17 00:00:00 — Det finns utökade möjligheter att använda olika jakthjälpmedel vid vildsvinsjakt, och jakttiden är lång i jämförelse med det som gäller för annat vilt. Länsstyrelserna kan även vid behov ge tillstånd till skyddsjakt med användning av metoder som inte får användas vid normal jakt. Utskottet välkomnar att på uppdrag av regeringen har föreslagit en rad åtgärder för att underlätta försäljningen och tillgången på vildsvinskött samt att på regeringens uppdrag har tagit fram en nationell förvaltningsplan för vildsvin som gäller 2020–2025. Där ingår konkreta resultat- och åtgärdsmål för vildsvinsförvaltningen och en plan för hur det ska uppnås. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 2020/21:4055 (M) yrkandena 2 och 3. Generellt förbud mot utfodring Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ett generellt förbud mot utfodring av vilt med möjlighet till undantag för skademinskande åtgärder. Jämför reservation 3 (V). I propositionen anför regeringen att i sitt tillkännagivande har uttalat att en reglering av utfodringen av vilt inte bör formuleras som ett generellt förbud mot utfodring av vilt med möjlighet till undantag, utan att det i stället bör finnas möjlighet att meddela förbud i enskilda fall när andra lösningar inte är möjliga eller när det går att påvisa en påtaglig skada (bet. 2016/17:MJU4). Regeringen framhåller att de förslag till mer eller mindre omfattande generella förbud mot och villkor för utfodring som förordas av vissa remissinstanser inte ligger i linje med uppfattning att beslut om förbud ska meddelas i det enskilda fallet. I kommittémotion 2020/21:4045 av m.fl. (V) yrkande 1 anför motionärerna att regeringen bör ges i uppdrag att återkomma med ett generellt förbud mot utfodring av vilt med möjlighet till undantag för skademinskande åtgärder, såsom hållbar åtelutfodring vid vildsvinsjakt. Motionärerna menar att med den utformning som regeringens förslag har riskerar regleringen att bli tandlös. Att endast möjliggöra åtgärder i enskilda fall är enligt motionärernas uppfattning inte tillräckligt. har i sitt tillkännagivande följt utskottets förslag i betänkande 2016/17:MJU4 och uttalat att en reglering av utfodringen av vilt inte bör formuleras som ett generellt förbud mot utfodring av vilt med möjlighet till undantag, utan att det i stället bör finnas möjlighet att meddela förbud i enskilda fall när andra lösningar inte är möjliga eller när det går att påvisa en påtaglig skada. Som regeringen anför i propositionen ligger inte de förslag till mer eller mindre omfattande generella förbud mot och villkor för utfodring som har förordats av vissa remissinstanser i linje med uppfattning i tillkännagivandet att beslut om förbud ska meddelas i det enskilda fallet. Utskottet har inte ändrat uppfattning i denna fråga. Därmed avstyrks motion 2020/21:4045 (V) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att frågan om utfodring av vilt i första hand bör regleras direkt mellan markägare, arrendatorer och jägare, att länsstyrelserna ska ges i uppdrag att medverka till överenskommelser mellan dessa parter och att oenighet mellan parterna och en påvisad stor skada bör krävas för att beslut ska få fattas om begränsningar eller förbud mot utfodring av vilt. Jämför reservation 4 (SD). Regeringen anför i propositionen att det bästa sättet att komma till rätta med problematiken med ökningen av viltstammarna sannolikt är en frivillig samverkan inom viltförvaltningen. Av olika skäl är dock en sådan samverkan inte alltid möjlig. Regeringen anser därför, i likhet med merparten av remissinstanserna, att det bör finnas en möjlighet att genom förbud mot eller villkor för utfodring begränsa utfodringen av vilt som inte hålls i hägn. Regeringen anför att det är angeläget att beslut om förbud mot och villkor för utfodring inte meddelas i större utsträckning än nödvändigt. Möjligheten att besluta om förbud och villkor bör därför bara få utnyttjas i situationer när det finns behov av ett ingripande från det allmännas sida. I detta ligger att den beslutande myndigheten ska ha kommit fram till att de problem som utfodringen medför inte går att lösa på något annat, mindre ingripande sätt, såsom genom frivilliga överenskommelser om hur viltvården ska bedrivas på den plats som är aktuell. Regeringen framhåller att en möjlighet att i det enskilda fallet besluta om utfodringsbegränsningar inte behöver spä på redan befintliga konflikter, utan snarare kan ge incitament att försöka hitta en samförståndslösning i stället för att låta myndigheterna ingripa med ett tvingande beslut. Ett organ som kan vara till hjälp för att minska konflikter och öka samarbetet mellan jägare, lantbrukare och andra intressenter är viltförvaltningsdelegationerna, som genom sitt arbete kan bidra till att förebygga att beslut om utfodringsförbud behöver fattas. Regeringen anger vidare i propositionen att den anser att den föreslagna regleringen är förenlig såväl med som med regeringsformen. I propositionen nämns även att det i 34 § jaktlagen anges att det inte är tillåtet att utan lov locka vilt från någon annans jaktområde genom utfodring eller på något annat sätt. I kommittémotion 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkande 1 anförs att frågan om utfodring av vilt i första hand bör regleras direkt mellan markägare, arrendatorer och jägare. Varje form av reglering innebär en inskränkning i den fria äganderätten och bör därför användas endast som en sista utväg. Dessutom finns det en viss risk för rättsosäkerhet i tillämpningen om regeringen bemyndigas att reglera detaljerna i förordningsform snarare än att tydliga villkor slås fast i själva lagen. Eftersom såväl viltolyckor som skador på jordbruk och skog ökar står det dock klart att det behövs några typer av åtgärder kopplat till utfodringen av vilt. I yrkande 2 i motionen anförs att länsstyrelserna ska ges i uppdrag att medverka till att markägare, arrendatorer och jägare inbördes kommer till enighet om reglerna för utfodring av vilt. Frivilliga överenskommelser och samråd är också viktiga för att hantera eventuella intressekonflikter till följd av att utfodringsplatser kan locka till sig vilt från ett större omland och på så sätt påverka andra markägares jaktbara vilt. I yrkande 3 anför motionärerna att regeringen, genom sina myndigheter, endast får bör få besluta om begränsningar eller förbud mot utfodring av vilt när markägare, arrendatorer och jägare inte kunnat komma överens om en frivillig ordning i de fall där det finns en påvisad stor skada och situationen annars förblir oförändrad. Kommittémotion 2020/21:725 av m.fl. (SD) yrkande 17 tar upp frågan om att reglera utfodringen av vildsvin. Motionärerna anser att utfodring bör regleras i vissa trakter där vildsvin är ett stort problem. De vill dock inte förbjuda utfodring, eftersom utfodring också är ett bra redskap för att stödja viltet under exempelvis hårda vintrar eller för att styra viltet i landskapet från vägar eller begärliga grödor. Motionärerna anser vidare att det är angeläget att en god vildsvinsförvaltning sker i samförstånd med jägarkåren. Som regeringen anför är det bästa sättet att komma till rätta med den aktuella problematiken sannolikt en frivillig samverkan inom viltförvaltningen. Av olika skäl är dock en sådan samverkan inte alltid möjlig. I propositionen hänvisar regeringen till att ett behov av beslut från kan finnas om de problem som utfodringen medför inte går att lösa på något annat mindre ingripande sätt, såsom genom frivilliga överenskommelser mellan markägare, jakträttshavare och arrendatorer om hur viltvården ska bedrivas på den plats som är aktuell. Utskottet ser inga hinder mot att kunna sluta frivilliga överenskommelser även . Utskottet ser i likhet med regeringen att viltförvaltningsdelegationerna kan vara till hjälp för att minska konflikter och öka samarbetet mellan jägare, lantbrukare och andra intressenter, och delegationerna kan genom sitt arbete bidra till att förebygga att beslut om utfodringsförbud behöver fattas. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 2020/21:725 (SD) yrkande 17 och 2020/21:4050 (SD) yrkandena 1–3. Begränsning av regleringen till att gälla enbart klövvilt Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att reglerna om begränsningar av utfodring enbart bör omfatta klövvilt. Jämför reservation 5 (SD, C, KD). Enligt propositionen är det främst klövvilt som orsakar trafikolyckor och skador på egendom. Regeringen framhåller att det dock är förenat med svårigheter att på objektiva grunder skilja på utfodring av klövvilt och annat vilt. I likhet med många andra arter utfodras klövvilt generellt sett med foder av vegetabiliskt ursprung. Det skulle därför vara svårt att utöva en effektiv tillsyn av förbud mot och villkor för utfodring som enbart gäller utfodring av klövvilt. Det är dock möjligt att på olika sätt hindra klövvilt från att få tillgång till utfodringsplatser som är avsedda för andra arter. Det skulle därför i och för sig vara möjligt att utforma ett kontrollerbart förbud mot utfodring av klövvilt under förutsättning att förbudet förenas med villkor om att utfodring av annat vilt endast får ske på ett sådant sätt att klövvilt inte kan nyttja fodret. Enligt regeringens mening är det dock inte lämpligt att i lag begränsa möjligheten att meddela förbud mot och villkor för utfodring av vilt till att endast under vissa förutsättningar omfatta annat vilt än klövvilt. En sådan reglering bör i stället införas på förordningsnivå. En reglering på förordningsnivå ger en flexibilitet som är viktig för att bestämmelserna på ett enkelt sätt ska kunna justeras om det visar sig att ändringar behövs för att regleringen ska vara så ändamålsenlig som möjligt. Regeringen anför att den möjlighet att besluta om förbud mot och villkor för utfodring av vilt som genom förslaget ska införas i jaktlagen därför bör gälla utfodring av samtliga viltarter, men att beslutanderätten bör kunna inskränkas eller preciseras i förordning. Det bör finnas möjlighet att på förordningsnivå införa en reglering som innebär att det i första hand är utfodring av klövvilt som kan förbjudas eller villkoras, men som också möjliggör de begränsningar av utfodring av annat vilt som behövs för att förbud mot och villkor för utfodring av klövvilt ska bli effektiva och kontrollerbara. Mot denna bakgrund anser regeringen att det bör föras in ett nytt bemyndigande i jaktlagen som gör det möjligt för regeringen att meddela föreskrifter om vad förbud mot eller villkor för utfodring av vilt får omfatta. I kommittémotion 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkande 6 anförs att de begränsningar av utfodring av vilt som regleras endast bör omfatta klövvilt. En inkludering av andra arter skulle enligt motionärerna innebära en begränsning som inte står i proportion till den skademinskning som åsyftas med bestämmelserna, och medföra risker för onödig byråkrati. Att begränsa regleringen till klövvilt är också i överensstämmelse med det tillkännagivande beslutade om 2016 och på vilket regeringens förslag till stora delar bygger. (C) framhåller i kommittémotion 2020/21:4052 yrkande 2 att förbud mot utfodring enbart bör omfatta klövvilt. Motionären anser att propositionen bara borde handla om utfodring av klövvilt eftersom det är denna utfodring som medför problem. I kommittémotion 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 2 framhålls att förslagen i propositionen endast bör omfatta klövvilt. Motionärerna pekar på att regeringen i kontrast till tillkännagivandet föreslår att förbudet mot utfodring ska omfatta samtliga viltarter. Motionärerna menar att det går att hindra klövvilt från att få tillgång till utfodringsplatser avsedda för andra arter. I kommittémotion 2020/21:2804 av m.fl. (KD) yrkande 20 anges att en reglering av utfodring av klövvilt bör övervägas. Regleringen av utfodring bör gälla specifikt för klövvilt, däribland vildsvin, som orsakar de största skadorna. Som framgår ovan ser utskottet positivt på att möjliggöra en reglering på förordningsnivå när det gäller att begränsa utfodring till enbart klövvilt. Utskottet delar regeringens uppfattning att det inte är lämpligt att i lag begränsa möjligheten att meddela förbud mot och villkor för utfodring av vilt till att endast under vissa förutsättningar omfatta annat vilt än klövvilt. En reglering på förordningsnivå ger en flexibilitet som är viktig för att bestämmelserna på ett enkelt sätt ska kunna justeras om det visar sig att ändringar behövs för att regleringen ska vara så ändamålsenlig som möjligt. Mot denna bakgrund avstyrks motionerna 2020/21:4050 (SD) yrkande 6, 2020/21:4052 yrkande 2 (C), 2020/21:4054 (KD) yrkande 2 och 2020/21:2804 (KD) yrkande 20. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om begränsningar i utfodring av vilt vid smittorisk samt andra utfodringsåtgärder som anses nödvändiga för att hindra smittspridning. Jämför reservation 6 (SD, KD) och 7 (L). Regeringen framhåller i propositionen att frågor om smittskydd och fodersäkerhet inte bör regleras i jaktlagen utan bör behandlas i den lagstiftning som finns på djurhälso- och foderområdet. framhåller regeringen att en ökad möjlighet att hålla vildsvinsstammen på en lämplig nivå även kan ha positiva effekter när det gäller riskerna för spridning av afrikansk svinpest och andra sjukdomar. har i uppgift att hantera utbrott av allvarliga smittsamma djursjukdomar, som t.ex. mul- och klövsjuka, svinpest och fågelinfluensa. ska bekämpa dessa sjukdomar och motverka att de sprids. leder och samordnar bekämpningen i nära samverkan med andra myndigheter och lantbruksnäringen och följer den nationella beredskapsplanen för epizootier, som också utgör grunden för respektive aktörs egen beredskapsplan. I kommittémotion 2020/21:4038 av m.fl. (L) yrkande 2 behandlas frågan om att förebygga smitta. Motionärerna framhåller att förbud mot utfodring även bör kunna meddelas om det är motiverat av angelägna allmänna intressen, såsom risk för spridning av smittsamma sjukdomar eller t.ex. för att förhindra allvarliga störningar i hälsa och djurvälfärd hos viltet. Spridningen i andra länder av afrikansk svinpest (ASF) har skett genom att kontaminerad mat och foder har konsumerats av vildsvin som sedan spritt smittan vidare. m.fl. (SD) framhåller i kommittémotion 2020/21:4050 yrkande 7 att () eller annan myndighet bör få i uppdrag att i fall av smittorisk besluta om begränsningar i utfodring av vilt samt vidta andra utfodringsåtgärder som anses nödvändiga för att hindra smittspridning. I samband med hanteringen av ett eventuellt utbrott av afrikansk svinpest kan det finnas skäl att även förhålla sig till frågan om utfodringens omfattning och eventuella begränsningar. I kommittémotion 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 4 föreslås att SVA eller någon annan myndighet ska få i uppdrag att i fall av smittorisk besluta om begränsningar i utfodring av vilt och vidta andra utfodringsåtgärder som anses nödvändiga för att hindra smittspridning. Motionärerna vill även påtala riskerna och hanteringen i samband med utbrott av salmonella. Utskottet kan konstatera att afrikansk svinpest och andra sjukdomar kan få allvarliga effekter och vara mycket kostsamma att bekämpa. arbetar förebyggande och har beredskap för att vid eventuella utbrott vidta åtgärder i nära samverkan med andra myndigheter och lantbruksnäringen. Regeringen bedömer i propositionen att frågor om smittskydd och fodersäkerhet inte bör regleras i jaktlagen. Frågorna bör behandlas i den lagstiftning som finns på djurhälso- och foderområdet. Utskottet gör samma bedömning. Därmed avstyrker utskottet motionerna 2020/21:4038 (L) yrkande 2, 2020/21:4050 (SD) yrkande 7 och 2020/21:4054 (KD) yrkande 4. Vägledning och nationella riktlinjer Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om föreskrifter och vägledningar för länsstyrelsernas arbete med ärenden om förbud mot och villkor för utfodring av vilt. Jämför reservation 8 (C, KD), 9 (V), 10 (C) och 11 (L). Av propositionen framgår att flera remissinstanser, däribland flera länsstyrelser, påpekar att det finns behov av att nationella riktlinjer tas fram för länsstyrelsernas arbete med ärenden om förbud mot och villkor för utfodring av vilt. Regeringen konstaterar i detta avseende att en vägledning skulle kunna tas fram av . Länsstyrelserna har dock också själva möjlighet att ta fram gemensamma rutiner för hur ärenden av detta slag ska handläggas. Ett sådant samarbete sker redan i många andra ärendetyper, vilket regeringen ser positivt på. I kommittémotion 2020/21:4045 av m.fl. (V) yrkande 2 anförs att regeringen bör ge i uppdrag att utforma föreskrifter för att undvika att viltutfodring blir foderplatser året runt. Motionärerna förespråkar en generell reglering av vad man får utfodra med, vilka metoder man får använda och med vilka mängder man får utfodra. Syftet med regleringen skulle vara att förhindra överdriven och felaktig utfodring och på så sätt återställa de naturliga förutsättningarna för viltet. I kommittémotion 2020/21:4038 av m.fl. (L) yrkande 3 behandlas frågan om likvärdig bedömning och vägledning. Motionärerna anser att en vägledning bör tas fram av för att skapa förutsättningar för likvärdighet i bedömningar om allvarlig skada på egendom. En vägledning kan även omfatta tillsynsarbetet. Det finns även ett behov av att nationella riktlinjer för länsstyrelsernas arbete med ärenden om förbud mot och villkor för utfodring av vilt. Det är enligt motionärerna angeläget med en likvärdighet för att bedömningen inte ska skilja sig åt mellan olika länsstyrelser. Enligt kommittémotion 2020/21:4052 av (C) yrkande 3 bör få i uppdrag att ta fram en vägledning om utfodring av klövvilt till länsstyrelserna som tillåter att det tas lokal hänsyn. I yrkande 4 i samma motion anförs att regeringen bör uppdra till ansvarig myndighet att ta fram generella regler om vad som är tillåtet att utfodra med och med vilka metoder det är tillåtet att utfodra. I kommittémotion 2020/21:4054 av m.fl. (KD) yrkande 3 anförs att bör ta fram generella regler rörande förbud mot utfodring som tillåter lokal hänsyn. Motionärerna anser att det behövs nationella riktlinjer för länsstyrelsernas arbete med ärenden om förbud mot och villkor för utfodring av vilt. Motionärerna vill betona vikten av att ska ta fram generella regler om vad man får utfodra med och med vilka metoder detta får göras. Utskottet noterar att regeringen i propositionen konstaterar att en vägledning för länsstyrelsernas arbete med ärenden om förbud mot och villkor för utfodring av vilt skulle kunna tas fram av . Länsstyrelserna har också själva möjlighet att ta fram gemensamma rutiner för hur ärenden av detta slag ska handläggas. Ett sådant samarbete sker redan i många andra ärendetyper, vilket regeringen anger att den ser positivt på. Som utskottet redan konstaterat utgår utskottet från att de föreskrifter, vägledningar och gemensamma rutiner som kan behövas för länsstyrelsernas arbete kommer att tas fram. Därmed avstyrks motionerna 2020/21:4038 (L) yrkande 3, 2020/21:4045 (V) yrkande 2, 2020/21:4052 (C) yrkandena 3 och 4 samt 2020/21:4054 (KD) yrkande 3. Kompletterande regler för utfodring Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en definition av skadebegreppet och om regler för vissa avstånd vid utfodring och begränsning av vissa typer av foder. Jämför reservation 12 (SD). När det gäller frågan om en definition av vad som avses med en allvarlig skada på egendom menar regeringen att det inte är möjligt att lämna en enhetlig beskrivning av vad som utgör en allvarlig egendomsskada. Detta får i stället bedömas med utgångspunkt i vilken typ av egendom det är som riskerar att skadas och vilken skadenivå som får anses överstiga vad som kan anses normalt eller rimligt att tolerera. Skador som klart överstiger denna nivå bör anses vara allvarliga. Denna bedömning kommer enligt regeringen att se olika ut beroende på om den egendom som ska skyddas utgörs av växande gröda, skog eller trädgårdar i ett villaområde. Som nämnts ovan innebär lagförslaget att förbud mot och villkor för utfodring kan meddelas i enskilda fall för att förebygga eller minska risken för trafikolyckor med vilt och risken för allvarliga viltskador på egendom. Eftersom det är de lokala förhållandena som avgör om det finns anledning att förbjuda eller ställa upp villkor för utfodring i ett visst område är det enligt regeringen lämpligt att sådana beslut fattas av . Beslut om förbud mot och villkor för utfodring ska avse ett visst begränsat område och vara tidsbegränsat. Området kan t.ex. vara beläget längs en väg eller järnväg där det finns risk för viltolyckor eller på en plats där det finns risk för omfattande skador på grödor. Vidare kan det handla om att förbjuda utfodring i ett område där antalet vildsvin ökar i snabb takt, eller att förbjuda utfodring längs en olycksdrabbad vägsträcka i syfte att få till stånd en förändrad syn på utfodring hos ägarna till omkringliggande fastigheter. Bedömningen av hur stora områden som bör omfattas och för hur besluten ska gälla måste göras från fall till fall och med utgångspunkt i förhållandena på den aktuella platsen. I kommittémotion 2020/21:4050 av m.fl. (SD) yrkande 4 anförs att regeringen bör definiera vad som kan anses utgöra stor påvisad skada. För rättssäkerhetens och förutsägbarhetens skull är det enligt motionärerna angeläget att redan på förhand ha slagit fast vilka villkor som ska vara uppfyllda för att en allvarlig och påvisad skada ska anses föreligga. Det kan t.ex. röra sig om villkor om en viss procentuell andel skada på växande grödor. I yrkande 5 i samma motion begärs att en generell regel införs om att utfodring av vilt inte får ske närmare än ett visst fastställt avstånd från allmän asfalterad väg eller grannes mark med växande grödor, om annat inte överenskommits mellan markägare, arrendatorer och jägare. En sådan regel behövs för att minska eventuella intressekonflikter och samhälleliga skador. Enligt yrkande 8 bör kommunen eller en statlig myndighet kunna begränsa utfodring med sockerbetor och jämförbara rotfrukter om utfodringen sker i sådant omfång att det kan få menliga effekter på intilliggande odlade marker, skog, trafiksäkerhet eller djurens hälsa, förutsatt att markägare, arrendatorer och jägare inte kunnat enas om en lösning och trots medling från . Utskottet ansluter sig till regeringens uppfattning att det inte är möjligt att lämna en enhetlig beskrivning av vad som kan utgöra en allvarlig egendomsskada. Vad som utgör en allvarlig skada på egendom får som regeringen anför bedömas med utgångspunkt i vilken typ av egendom det är fråga om och vilken skadenivå som får anses överstiga vad som kan anses normalt eller rimligt att tolerera. Skador som klart överstiger denna nivå bör anses vara allvarliga. Bedömningen kommer alltså att se olika ut beroende på vilken typ av egendom man avser att skydda. Utskottet är inte berett att vidta några åtgärder när det gäller regler om vissa avstånd mellan platser för utfodring och t.ex. vägar samt begränsningar av viss sorts foder. Utskottet hänvisar i stället till dels den möjlighet får enligt den föreslagna lagstiftningen att i enskilda fall fatta beslut om utfodring, dels till regeringens möjlighet att enligt bemyndigandet meddela föreskrifter. Utskottet avstyrker därmed 2020/21:4050 (SD) yrkandena 4, 5 och 8. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en utvärdering under nästa mandatperiod av lagändringarnas konsekvenser och tillkännager detta för regeringen. Utskottet avslår en del av ett yrkande om beredskap för ytterligare åtgärder. Jämför reservation 13 (L). Utgångspunkten för förslagen till ändringar i jaktlagen är att möjligheten att begränsa utfodringen bedöms vara ett av flera verktyg för att minska de skador och olyckor som orsakas av vilt. Det är dock svårt att med säkerhet säga hur effektivt detta verktyg är och hur det kan användas på bästa sätt.