bet · H801JuU27 · 2021-05-21 00:00:00 — I direktivet framhölls att frågan om förutsättningarna för att besluta någon form av kontaktförbud ofta kan förväntas uppkomma inför eller i samband med en förundersökning om hedersrelaterat våld och förtryck. Utredaren skulle därför bl.a. • överväga vilka förändringar i lagstiftningen avseende kontaktförbud som bör genomföras med anledning av två tillkännagivanden från och lämna förslag på nödvändiga författningsändringar • analysera och vid behov föreslå de ytterligare förändringar på detta område som är lämpliga med anledning av den utvärdering av som expertgrupp Grevio genomfört i fråga om artiklarna 52 och 53 i Istanbulkonventionen • analysera om det geografiska området vid särskilt utvidgat kontaktförbud bör utvidgas och vid behov föreslå förändringar i lagstiftningen. De två tillkännagivanden som direktivet hänvisade till avsåg dels att ett utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna beslutas som en förstahandsåtgärd, dels att straffen för överträdelser av kontaktförbud utan elektronisk övervakning ska skärpas. I fråga om Istanbulkonventionen har Grevio rekommenderat att bygga ut systemet med kontaktförbud eller andra skyddsåtgärder som lagstiftningen möjliggör så att möjligheten att avlägsna en misstänkt gärningsman från den gemensamma bostaden vid omedelbar fara blir större och se till att ett sådant avlägsnande kan bestå så länge offrets trygghet kräver det. Utredningen överlämnade utredningsbetänkandet Ett särskilt hedersbrott (SOU 2020:57). Utredningen föreslår dels att straffskalan för överträdelser av kontaktförbud enligt 24 § första stycket andra meningen lagen om kontaktförbud ändras från böter eller fängelse i högst till fängelse i högst , dels att den nuvarande ansvarsfrihetsregeln i andra stycket i samma paragraf ersätts med en bestämmelse om att straffet i ringa fall ska vara böter. Vidare föreslår utredningen att ett beslut om utvidgat kontaktförbud ska – oavsett om den mot vilken förbudet avses gälla har överträtt ett tidigare meddelat kontaktförbud eller inte – kunna förenas med villkor om elektronisk övervakning. Om den mot vilken förbudet avses gälla har överträtt ett tidigare meddelat kontaktförbud, och det inte finns särskilda skäl mot det, ska förbudet förenas med villkor om elektronisk övervakning. gäller att ett kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Utredningen föreslår att detta väsentlighetskrav slopas så att bedömningen i stället gäller frågan om skälen för ett sådant förbud väger tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. I fråga om den svenska regleringens effektivitet anser utredningen att det svenska rättssystemet måste betraktas som en helhet. Bestämmelserna om frihetsberövanden i form av häktning, anhållande och gripande kompletterarar bestämmelserna om kontaktförbud på ett sådant sätt att den svenska lagstiftningen på ett effektivt sätt möjliggör ett avlägsnande av en misstänkt gärningsperson från en gemensam bostad. Slutligen gör utredningen bedömningen att bestämmelsen om särskilt utvidgat kontaktförbud inte bör ändras med avseende på geografiskt område eftersom det är möjligt att besluta om skydd i ett så stort geografiskt område som är nödvändigt. Utredningsbetänkandet har remitterats och remisstiden gick ut . Utskottet föreslog i betänkande 2014/15:JuU18 (s. 15 f.) att skulle göra ett tillkännagivande om att regeringen borde utreda om kraven för när kontaktförbud får förenas med elektronisk övervakning (s.k. fotboja) är för höga. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:124). Utskottet behandlade i betänkande 2017/18:JuU25 proposition 2017/18:81 Elektronisk övervakning av kontaktförbud. Utskottet föreslog i betänkandet att skulle anta regeringens förslag till ändringar i lagen om kontaktförbud och i . Syftet med lagändringarna var att stärka skyddet mot trakasserier och förföljelse genom en bättre kontroll av att kontaktförbud följs och en skärpt syn på överträdelser av kontaktförbud med elektronisk övervakning. Förslaget innebär att utvidgade kontaktförbud ska kunna övervakas elektroniskt. Detta ska vara huvudregeln om den som avses med ett beslut har överträtt ett kontaktförbud. Den längsta möjliga initiala förbudstiden för kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning ska vara , i stället för som tidigare . Vidare föreslogs att överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning införs som en särskild brottsbeteckning. Straffskalan ska vara fängelse i högst . Slutligen föreslogs att straffbestämmelsen om olaga förföljelse i 4 kap. 4 b § utvidgas till att omfatta även överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning. ställde sig bakom regeringens förslag och lagändringarna trädde i kraft . Utskottet föreslog i betänkandet även ett tillkännagivande till regeringen om att ett utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna beslutas som en förstahandsåtgärd. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:255). Regeringen har i skrivelse 2020/21:75 (s. 69) redogjort för behandlingen av tillkännagivandet och anfört att regeringen avser att återkomma i frågan . Punkten är inte slutbehandlad. Bortsett från det redovisade tillkännagivandet till regeringen behandlade och avstyrkte utskottet (s. 17 f.) motionsyrkanden som i huvudsak överens-stämmer med de nu aktuella, bl.a. ökad användning av kontaktförbud med elektronisk övervakning och skärpta straff för överträdelser av kontaktförbud. följde utskottets förslag. Vid behandlingen av motioner om kontaktförbud från den allmänna motionstiden /19 föreslog utskottet ett tillkännagivande om att regeringen ska ta initiativ till att straffen för överträdelser av kontaktförbud utan elektronisk övervakning ska skärpas (bet. 2018/19:JuU14 s. 56 f.). följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:182). Regeringen har i skrivelse 2020/21:75 (s. 77 f.) redogjort för behandlingen av tillkännagivandet och anfört att regeringen avser att återkomma i frågan . Punkten är inte slutbehandlad. I samma betänkande avstyrkte utskottet motionsyrkanden om bl.a. ökad användning av elektronisk övervakning vid kontaktförbud. Utskottet framhöll att det är svårt att göra elektronisk övervakning möjlig vid ordinära kontaktförbud eftersom det vid denna form av kontaktförbud inte bestäms något geografiskt område. Vidare såg utskottet inte skäl för att ställa sig bakom yrkanden om att lagstiftningen ska ändras så att det blir betydligt enklare för utsatta personer att få ett kontaktförbud utfärdat och om att personer som dömts för vålds- och sexualbrott mot närstående ska få ett kontaktförbud med elektronisk övervakning vid frigivningen. följde utskottets förslag. Slutligen avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om en utvärdering av tillämpningen av bestämmelsen om kontaktförbud i gemensam bostad. Utskottet anförde att det såg positivt på det arbete som sker på området men framhöll också vikten av att och övriga berörda myndigheter fortsätter att följa upp handläggningen av kontaktförbud inklusive sådana som avser gemensam bostad. Utskottet konstaterade sammanfattningsvis att det pågår ett aktivt arbete när det gäller frågan om tillämpning av reglerna om kontaktförbud. Utskottet utgick vidare från att regeringen noga följer frågan och vid behov vidtar de åtgärder som behövs. Något tillkännagivande från sida behövdes därför inte enligt utskottet. följde även i denna fråga utskottets förslag. Vid behandlingen av motioner om kontaktförbud från den allmänna motionstiden /20 behandlade och avstyrkte utskottet (s. 35 f.) motionsyrkanden som i huvudsak överensstämmer med de nu aktuella, bl.a. om att lagstiftningen ska ändras så att det blir betydligt enklare för utsatta personer att få ett kontaktförbud utfärdat, skärpta straff för överträdelser av kontaktförbud, en utvärdering av tillämpningen av bestämmelsen om kontaktförbud i gemensam bostad och ökad användning av kontaktförbud med elektronisk övervakning. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:233). Utskottet har behandlat motionsyrkanden likalydande med det som framställs i motion 2020/21:657 (SD) yrkande 4 om att lagstiftningen ska ändras så att det blir betydligt enklare för utsatta personer att få ett kontaktförbud utfärdat. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och ser inte heller nu skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs och avstyrker därför motionsyrkandet. I fråga om de förslag om att skärpa straffen för överträdelser av kontaktförbud som begärs i motion 2020/21:657 (SD) yrkandena 5 och 6 konstaterar utskottet att har föreslagit ändringar i straffskalan för överträdelse av kontaktförbud och att den nuvarande ansvarsfrihetsregeln för ringa fall ersätts med en bestämmelse om att straffet i ringa fall ska vara böter. Utredningens förslag bereds i . Utskottet anser att denna beredning inte bör föregripas och avstyrker därför motionsyrkandena. Även i fråga om kontaktförbud avseende gemensam bostad har föreslagit lagändringar. Då förestående lagstiftningsarbete inte bör föregripas avstyrker utskottet det förslag som förs fram i motion 2020/21:3427 (L) yrkande 1. Vidare är utskottet inte berett att ställa sig bakom det förslag till tillkännagivande om automatiskt kontaktförbud vid brott i nära relation som förs fram i motion 2020/21:2958 (C) yrkande 11. Motionsyrkandet avstyrks därför. För att ett kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna beslutas måste gärningsmannen först bryta mot ett utfärdat kontaktförbud utan elektronisk övervakning. Enligt utskottet är det dock inte rimligt att brottsutsatta kvinnor ska behöva vänta på att ett kontaktförbud bryts innan ett kontaktförbud med elektronisk övervakning beslutas. Beslutet om huruvida ett kontaktförbud ska förenas med elektronisk övervakning bör i stället utgå från en riskbedömning i det enskilda fallet. Det vore både tryggare och mer effektivt. Som framgår ovan har tidigare riktat ett tillkännagivande till regeringen om att ett utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna beslutas som en förstahandsåtgärd. Med anledning av detta gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. överväga vilka förändringar i lagstiftningen avseende kontaktförbud som bör genomföras med anledning av tillkännagivandet. har föreslagit att ett beslut om utvidgat kontaktförbud ska – oavsett om den mot vilken förbudet avses gälla har överträtt ett tidigare meddelat kontaktförbud eller inte – kunna förenas med villkor om elektronisk övervakning. Utskottet anser att det är ytterst angeläget att regeringen skyndsamt och utan dröjsmål återkommer till med ett sådant förslag. Vad utskottet nu har anfört bör ge regeringen till känna. Därmed bifaller utskottet motionerna 2020/21:2958 (C) yrkande 10, 2020/21:3297 (M) yrkande 4 och 2020/21:3366 (M) yrkande 19. I motion 2020/21:657 (SD) yrkande 7 begärs att personer som har dömts för vålds- eller sexualbrott mot närstående ska få ett kontaktförbud med elektronisk övervakning vid frigivningen. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och ser därför inte heller nu skäl att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som begärs i motionen. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en översyn av stödet till brottsoffer och inrättande av en koordinerande funktion, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig även bakom det som utskottet anför om polisens återkoppling till brottsoffer och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om kommunalt ansvar för stöd till brottsoffer, om brottsofferstöd över hela landet, om polisens brottsofferstödjande arbete och om höjd avgift till Brottsofferfonden. Jämför reservation 25 (S, C, V, MP), 26 (C, KD, L), 27 (S, C, V, MP), 28 (L) och 29 (M, SD, KD). Stärkt stöd till brottsoffer I motion 2020/21:456 av (C) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att tydliggöra ett kommunalt ansvar för en samlad funktion för stöd till brottsdrabbade. I kommittémotion 2020/21:2957 av m.fl. (C) yrkande 32 begärs att brottsoffer över hela landet ska ha rätt till stöd. I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 60 anför motionärerna att det behövs ett systematiskt stöd från polis och åklagare till brottsoffer. De framhåller även att samarbetet mellan polis, socialtjänst och civilsamhälle, såsom brottsofferjourer, behöver fördjupas. I yrkande 61 betonar motionärerna vikten av att vittnes- och brottsofferstödet integreras på ett naturligt sätt i polisens lokala operativa arbete. I partimotion 2020/21:3365 av m.fl. (M) yrkande 41 begär motionärerna en total översyn av stödet till brottsoffer samt att det ska inrättas en koordinerande funktion från samhällets sida. Ett likalydande yrkande framställs i kommittémotion 2020/21:3298 av m.fl. (M) yrkande 6. I partimotion 2020/21:3365 av m.fl. (M) yrkande 43 begärs att återkopplingen från polis till brottsoffer ska vara tydlig och noggrann. Liknande yrkanden framställs i kommittémotionerna 2020/21:3298 av m.fl. (M) yrkande 5 och 2020/21:3496 av m.fl. (KD) yrkande 9. I kommittémotion 2020/21:3298 av m.fl. (M) yrkande 3 begärs att avgifterna till Brottsofferfonden ska höjas. Liknande yrkanden framställs i kommittémotion 2020/21:3496 av m.fl. (KD) yrkande 2 och i motion 2002/21:869 av (S). Av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) framgår att det till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Vidare ansvarar ett barn som utsatts för brott och barnets närstående får det stöd och den hjälp som de behöver. ska också särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott och ansvara för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. Det finns en långtgående informationsskyldighet gentemot ett brottsoffer. Detta regleras bl.a. i förundersökningskungörelsen (1947:948). Exempelvis ska brottsoffret informeras om rätten till målsägandebiträde och stödperson, möjligheterna att begära skadestånd och få ersättning enligt brottsskadelagen samt möjligheten att ansöka om rättshjälp och kontaktförbud (13 a §). Enligt 13 b § ska brottsoffret tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om beslut om att en förundersökning inte ska inledas eller att en inledd förundersökning har lagts ned, beslut om att åtal inte ska väckas, tidpunkt och plats för sammanträden i rätten och en dom eller ett slutligt beslut i målet. Vidare ska brottsoffret informeras när en gripen, anhållen eller häktad misstänkt person avviker eller om frihetsberövandet hävs (13 c §). Vid brott mot person har målsäganden, enligt 35 § fängelseförordningen (2010:2010), rätt att tillfrågas om han eller hon vill få viss information om en person som tagits in på en anstalt. Informationen ska förmedlas av Kriminalvården, och den handlar om på vilken anstalt den intagna är placerad och om den intagna förflyttas samt får permission eller friges. En målsägande kan också ha rätt att bli informerad om den intagna rymmer, fritas eller uteblir efter en permission. Målsägandens rätt till information gäller inte i vissa fall, t.ex. om en underrättelse kan befaras medföra fara för den intagnas liv eller hälsa. Enligt 36 § ska en underrättelse enligt 35 § lämnas i lämplig tid och utformas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. I om bättre digitalt bemötande av brottsutsatta anges följande (s. 17). Vanligtvis kommunicerar Kriminalvården med målsäganden via post eller telefon. Information skickas också via e-post, sms och fax, om det är säkerställt att mottagaren verkligen är målsäganden. Vid ett sådant utskick får informationen inte innehålla känsliga uppgifter om den dömda. Om en intagen avviker underrättas målsäganden omgående och det kan då bli frågan om att använda ett snabbare sätt att kommunicera än annars, till exempel telefon i stället för post. Vid allvarliga fall kan Kriminalvården dessutom behöva samverka med för att på så vis snabbt kunna underrätta målsäganden. EU:s brottsofferdirektiv och dess behandling i antogs och rådets direktiv /29/EU om fastställande av miniminormer för brottsoffers rättigheter och för stöd till och skydd av dem samt om ersättande av rådets rambeslut /220/RIF (brottsofferdirektivet). Direktivet trädde i kraft och skulle vara genomfört i svensk rätt . I betänkande 2014/15:JuU21 Genomförande av brottsofferdirektivet behandlade utskottet proposition 2014/15:77 Genomförande av brottsofferdirektivet och åtta motionsyrkanden som väckts med anledning av propositionen. Regeringens bedömning i propositionen var att det endast krävdes ett fåtal lagändringar för att genomföra direktivet i svensk rätt eftersom de flesta åtagandena i direktivet uppfylls av gällande rätt. Utskottet ställde sig bakom de förslag som lämnades i propositionen och föreslog att skulle avslå motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:258). Av information från regeringens webbplats framgår att regeringen vidtagit bl.a. följande åtgärder för att genomföra brottsofferdirektivet. • Målsäganden ska alltid underrättas om en frihetsberövad person släpps fri. Det innebär att informationsskyldigheten även kommer att omfatta tiden före dom och verkställighet. Det regleras också vem som ansvarar för att brottsoffret får den information som han eller hon har rätt till i de olika faserna av processen. • Den som har utsatts för brott ska få information om vilka skyddsåtgärder som finns och om möjlighet till alternativt boende. Information ska också ges om vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna vård till brottsoffret. • Polisen ska göra en individuell skyddsbedömning för att fastställa om målsäganden har behov av särskilda skyddsåtgärder under förundersökning och rättegång. Målsäganden under ska alltid anses ha ett sådant särskilt skyddsbehov. • Brottsoffer ska få information om hur det egna ärendet fortskrider och om vilken roll han eller hon kommer att ha i den fortsatta processen. • Den som utsatts för brott ska alltid få information om vem på en myndighet som ska ge upplysningar i det egna ärendet. • Målsäganden ska alltid få en skriftlig bekräftelse av sin anmälan om brott. Om målsäganden inte behärskar svenska ska anmälan översättas om han eller hon begär det. En tolk ska anlitas vid anmälan av brott för en målsägande som inte behärskar svenska. Av regleringsbrevet för framgår att ska ansluta relevanta meddelandeflöden till brottsutsatta via Mina meddelanden i den mån myndigheten bedömer det lämpligt med hänsyn till informationssäkerhet och den personliga integriteten. Myndigheten ska vidare ta fram en digital tjänst för kompletteringar av ansökan om brottsskadeersättning. Myndigheten ska redovisa resultatet av nämnda åtgärder . Av regleringsbrevet framgår vidare att myndigheten ska se över och utveckla myndighetens information som riktar sig till offer för terrorism. Den information som tar fram bör vara flerspråkig och innehålla information om den rätt till hjälp, stöd och skydd som offer för terrorism och deras familjemedlemmar har enligt brottsofferbestämmelserna i . Informationen bör vara generell och lättillgänglig samt utgöra ett komplement till den information som andra aktörer med ansvar för offer för terrorism redan tillhandahåller. Informationen bör vara möjlig att anpassa till omständigheterna vid en särskild händelse och på så sätt bidra till att det finns uthållig information till offer för terrorism och deras familjemedlemmar samt till sådana aktörer som möter dessa personer efter en akut krishanteringsfas. För att informationen ska vara ändamålsenlig och relevant i alla delar bör uppdraget genomföras i samverkan med andra aktörer med ansvar för offer för terrorism. Uppdraget ska redovisas till regeringen () . Av regleringsbrevet för framgår att myndigheten ska ansluta relevanta meddelandeflöden till brottsutsatta via Mina meddelanden i den mån myndigheten bedömer det lämpligt med hänsyn till informationssäkerhet och den personliga integriteten. Myndigheten ska också analysera förutsättningarna att agera förmedlare av digital post via Mina meddelanden för och räkning. Uppdraget redovisades och bereds i . genomför just nu en granskning av information till brottsutsatta. Resultatet av granskningen kommer att presenteras i en rapport med planerad publicering . uppger följande på sin webbplats. Personer och företag som anmäler brott har rätt att få relevant och begriplig information om sina ärenden och om vilka rättigheter de har som brottsutsatta. Det kan till exempel handla om varför brottet utreds eller inte, hur den fortsatta handläggningen kommer att gå till och vem som kan ge svar på frågor eller ta emot ytterligare information. Det är viktigt av flera skäl, bland annat för att brottsutsatta som förstår information har större möjligheter att bidra i det egna ärendet. I förlängningen kan det även påverka förtroendet för myndigheten och rättsväsendet i stort, vilket har betydelse för om människor anmäler brott, deltar i brottsutredningar och väljer att vittna. har tillkännagivit för regeringen att den vill se en förbättring när det gäller information till brottsoffer. Det handlar till exempel om att lämna information om vad som händer i utredningen, möjligheten att få stöd av en brottsofferstödjare och varför polis och åklagare avstår från att utreda brottet om så sker. Regeringen har , både före och efter tillkännagivanden, tagit initiativ till ett antal åtgärder i syfte att åstadkomma sådana förändringar som efterfrågat. uppger vidare att syftet med granskningen är att undersöka om arbete med information till brottsutsatta är effektivt. Granskningen omfattar informationsarbete från att en förundersökning inleds till att den avslutas. Granskningen kan även komma att omfatta regeringens styrning av . tillkännagivande om en brottsofferportal för dem som drabbats av bedrägerier och identitetskapningar Vid behandlingen av motioner om brottsoffer från den allmänna motionstiden /19 (bet. 2018/19:JuU14 s. 43 f.) föreslog utskottet för ett tillkännagivande om att regeringen skulle ta initiativ till att inrätta en brottsofferportal för dem som drabbats av bedrägerier och identitetskapningar. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:182). I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 4) anför regeringen bl.a. följande (s. 36 f.). arbetar förbyggande mot bedrägerier genom sitt nationella bedrägericenter (NBC). NBC samverkar bl.a. med aktörer inom bank- och finanssektorn och e-handelsbranschen. NBC genomför också informationsinsatser för att öka kunskapen i samhället om hur man kan skydda sig mot brott. Exempelvis deltog NBC i en nationell informationskampanj tillsammans med Myndigheten för samhällsskydd och beredskap för att öka allmänhetens samt små och medelstora företags kunskap om vilka grundläggande säkerhetsåtgärder som kan och bör vidtas för att skydda sig mot it-incidenter inklusive id-stölder. På regeringens uppdrag har en särskild utredare lämnat förslag som syftar till att minska antalet bedrägerier som begås med hjälp av förfalskade id-handlingar. Utredaren föreslår ett nytt statligt id-kort som ska utfärdas av . Det nya id-kortet ska utfärdas på ett säkert sätt och vara lätt att kontrollera. På så sätt ska identitetsmissbruk och bedrägerier kunna motverkas. Förslagen finns i betänkandet Ett säkert statligt – med e-legitimation (SOU 2019:14). Betänkandet har remitterats och förslagen bereds nu i . beviljades från EU:s fond för inre säkerhet för att ta fram en ny webbplats med behovsanpassad information för brottsoffer. Brottsoffer kan söka och få information bl.a. utifrån vilken typ av brott som de utsatts för, var i rättsprocessen de befinner sig och var de är bosatta.