bet · H801MJU13 · 2021-03-11 00:00:00 — definierar grön infrastruktur som ekologiskt funktionella nätverk av livsmiljöer och strukturer, naturområden samt anlagda element som utformas, brukas och förvaltas på ett sätt så att biologisk mångfald bevaras och för samhället viktiga ekosystemtjänster främjas i hela landskapet. I praktiken innebär arbetet med grön infrastruktur att skydd, bevarande, restaurering och återskapande av livsmiljöer, ekosystemfunktioner och naturliga processer beaktas i såväl fysisk planering och pågående mark- och vattenanvändning som i brukande och förvaltning av naturresurser. Regionala handlingsplaner för grön infrastruktur är en central åtgärd i den nationella strategin för biologisk mångfald och ekosystemtjänster (prop. 2013/14:141, bet. 2013/14:MJU27, rskr. 2013/14:359). redovisade länsstyrelserna ett regeringsuppdrag där det framgår att arbetet med grön infrastruktur möjliggör ökad transparens och att det ger underlag för landskapsaktörer. Vi samma tidpunkt redovisade även ett uppdrag om grön infrastruktur (NV-01521-1). Av redovisningen framgår att området är under utveckling och att många komplexa frågor hanteras. Myndigheten bedömde att fortsatt och fördjupad dialog samt samverkan med berörda aktörer är avgörande. Därtill pekar myndigheten ut förutsättningar och områden som är relevanta att fokusera på i det långsiktiga arbetet med grön infrastruktur. I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1, utg.omr. 20) anförde regeringen att staten ska vara föregångare i hållbart skogsbruk och visa stor naturhänsyn. Regeringen påpekade att skogsägare gör ett viktigt arbete med att vårda och värna skogens biologiska värden. måste miljöhänsynen i skogsbruket öka och det behövs fortsatta åtgärder för ett variationsrikt och hållbart brukande av skogslandskapet för att nå miljökvalitetsmålen och friluftslivsmålen. Regeringen anförde att det som sker i vardagslandskapet har störst betydelse för att nå preciseringen om gynnsam bevarandestatus för naturtyper och arter som förekommer naturligt . Hänsyn i nyttjandet av mark och vatten, inklusive val av brukningsmetoder, dvs. sådana som är hållbara från biologisk mångfaldssynpunkt, är därför av stor vikt. Regeringen bedömde vidare att de regionala handlingsplanerna för grön infrastruktur kommer att stärka ekologiska samband i landskapet och förbättra förutsättningarna för ekosystemtjänster. Regeringen bedömde även att arbetet med grön infrastruktur har gett en ökad medvetenhet om behovet av ett landskapsperspektiv när det gäller bevarandet av biologisk mångfald. anförde regeringen att nuvarande bevarandeåtgärder av olika slag, t.ex. inom ramen för grön infrastruktur, inte är tillräckliga. Som redovisas ovan har regeringen tillsatt en utredning om stärkt äganderätt, nya flexibla skydds- och ersättningsformer vid skydd av mark samt hur internationella åtaganden om biologisk mångfald ska kunna förenas med en växande cirkulär bioekonomi (). I motiven för nämns bl.a. att rättssäkerheten ska stärkas för markägare och företag och att det ska säkerställas att markägare får ekonomisk kompensation för inskränkningar i ägande- och brukanderätten i den utsträckning de har rätt till. Som också nämns ovan har regeringen även tillsatt en utredning om översyn av artskyddsförordningen för att säkerställa att regelverket effektivt och rättssäkert kan skydda arter och att lagstiftningen är tydlig gentemot markägare om när dessa har rätt till ersättning. Miljö- och klimatminister besvarade en skriftlig fråga om villkoren för hur grön infrastruktur etableras (fr. 2020/21:276). Statsrådet anförde bl.a. att antog en strategi för arbetet med att stärka biologisk mångfald och säkra ekosystemtjänster, baserad på alliansregeringens proposition 2013/14:141 En svensk strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster, som överlämnades till . I denna proposition beskriver regeringen att insatser för bevarandet av den biologiska mångfalden och ekosystemtjänsterna behöver göras med ett helhetsperspektiv där hänsyn tas till ekologiska samband och att regeringen vill att detta ska utvecklas inom regionala handlingsplaner för grön infrastruktur som tas fram i dialog och samarbete mellan brukare, myndigheter och ideella organisationer m.fl. Vidare anförde statsrådet att länsstyrelsernas arbete med att ta fram regionala handlingsplaner för grön infrastruktur har pågått . och har hållit riktade skogsdialoger med markägare och naturvårdsorganisationer om hur handlingsplanerna kan bidra till grön infrastruktur i skogslandskapet. Länsstyrelserna har i regleringsbrevet fått i uppdrag att redovisa arbetet med regionala handlingsplaner för grön infrastruktur för att stärka de ekologiska sambanden i landskapet mellan skyddade och på andra sätt bevarade områden och biotoper, samt bedöma planernas effekter av arbetet. I detta ingår också enligt statsrådet att länsstyrelserna ska redovisa konsekvenserna för och hur hänsyn har tagits till äganderätten och markvärden. Skälet till detta är att det är viktigt att ha ett underlag för att bedöma planernas konsekvenser. Länsstyrelserna kommer att redovisa sitt uppdrag . Statsrådet anförde slutligen att regeringen inte har några planer på att förändra villkoren för hur grön infrastruktur etableras. Stärkt äganderätt och ersättning vid rådighetsinskränkningar har tydliggjort att markägare så långt som möjligt bör få bestämma över sin egendom och att kompensationsmodeller bör utformas för att begränsa de ekonomiska förluster som markägare kan drabbas av till följd av rådighetsinskränkningar. Utskottet välkomnar därför att regeringen har tillsatt – som redovisade sitt uppdrag – och en utredning om översyn av artskyddsförordningen. Utskottet konstaterar att utredningarna syftar till att bl.a. stärka markägares rättigheter, inte minst i fråga om möjligheter till rättslig prövning och ersättning vid rådighetsinskränkningar. I avvaktan på det arbete som pågår för att tillgodose tillkännagivanden på detta område avstyrker utskottet motionerna 2020/21:700 (SD) yrkande 45, 2020/21:733 (SD) yrkandena 3 och 6, 2020/21:1258 (M), 2020/21:1541 (M), 2020/21:2808 (KD) yrkande 68, 2020/21:2928 (C) yrkande 2, 2020/21:3157 (C) och 2020/21:3562 (M) yrkande 1. Äganderätt och grön infrastruktur Utskottet delar regeringens uppfattning om att skogsägare gör ett viktigt arbete med att vårda och värna skogens biologiska värden. ska ha en hög ambition i arbetet med biologisk mångfald och ekosystemtjänster. måste äganderätten beaktas. Utskottet noterar att länsstyrelserna i regleringsbrevet har fått i uppdrag att redovisa arbetet med regionala handlingsplaner för grön infrastruktur för att stärka de ekologiska sambanden i landskapet mellan skyddade och på andra sätt bevarade områden och biotoper, samt bedöma planernas effekter av arbetet. I detta uppdrag ingår också att länsstyrelserna ska redovisa konsekvenserna för, och hur hänsyn har tagits, till äganderätten och markvärden. Redovisningen ska ligga till grund för hur regeringen avser ta arbetet med grön infrastruktur vidare. Utskottet vill även framhålla att artskyddsförordningen enligt januariavtalet ska ses över i syfte att effektivt skydda hotade arter som markägares rättssäkerhet och möjlighet till ersättning värnas. I avvaktan på resultaten av det arbete som pågår avstyrker utskottet motion 2020/21:3359 (M) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om offentlig upphandling. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående utvecklingsarbete. Jämför reservation 18 (M) och 19 (SD). I kommittémotion 2020/21:3351 av m.fl. (M) yrkande 21 anförs att offentlig verksamhet ska vara en god förebild för att öka graden av återanvänt och återvunnet material vid upphandlingar. I kommittémotion 2020/21:700 av m.fl. (SD) yrkande 38 anförs att offentliga institutioner bör prioritera fisk som fångats i svenska vatten vid upphandling. Berörda myndigheter bör enligt motionärerna ges i uppdrag att underlätta för branschens aktörer. Även i kommittémotion 2020/21:731 av m.fl. (SD) yrkande 1 framhålls betydelsen av att låta offentliga institutioner prioritera svenskfångad fisk. I kommittémotion 2020/21:2729 av m.fl. (MP) yrkande 4 anförs att staten bör sluta överenskommelser med regioner och kommuner för att öka strategisk upphandling av cirkulära tjänster och produkter. Motionärerna framhåller att såväl forskare som företag lyfter fram att offentlig upphandling är ett viktigt verktyg för att driva fram en marknad för cirkulär ekonomi. Yrkande 28 i kommittémotion 2020/21:2709 av m.fl. (MP) tar upp myndigheternas hållbarhetsarbete. Motionärerna menar att offentlig upphandling är ett effektivt instrument för att främja god konkurrens och sund användning av skattemedel och måste användas mer effektivt för att miljömålen ska nås. Staten bör enligt motionärerna gå före och vara en förebild för andra aktörer i samhället när det gäller klimat, miljö och djurvälfärd. I motion 2020/21:1193 av (M) anförs att all offentlig verksamhet, inom ramen för vad lagstiftningen på EU-nivå tillåter, bör göra upphandlingar utifrån minimikraven i svensk lagstiftning och regeringen bör se över möjligheten till detta. Motionären framhåller att dagens system, där man vid upphandlingar lägger tonvikten på lägsta möjliga pris, oftast inte är förenligt med ambitionen om att stärka svenskt jordbruk. I motion 2020/21:2479 av (M) anförs att bör ta fram en strategi för offentlig upphandling av mat som säkerställer en låg grad av antibiotikaanvändning för att minska spridning av resistens och ge svenska bönder rättvisa konkurrensvillkor. Strategin bör behandla frågan om hur vi vid offentliga upphandlingar kan stoppa mat som kommer från länder med hög grad av användning av antibiotika i djuruppfödningen. I motion 2020/21:3639 av m.fl. (MP) yrkande 4 anförs att det behövs ytterligare åtgärder för att se till att offentlig upphandling i högre utsträckning bidrar till att nå mål för biologisk mångfald. behandling och kompletterande uppgifter Den svenska offentliga sektorn köper varor, tjänster och byggentreprenader för . Dessa inköp utgör ungefär en sjättedel av BNP, och enligt uppgår inköpens utsläpp till ca koldioxidekvivalenter. De områden som har störst klimatpåverkan är bygg- och anläggningsentreprenader, tjänster som omfattar drift av infrastruktur och fastigheter, transporter samt livsmedel (prop. 2019/20:65 s. 63 f.). Som ett led i arbetet med att utveckla de offentliga upphandlingarna antog regeringen en nationell upphandlingsstrategi för att skapa förnyelse inom offentlig sektor och i näringslivet (Fi2016/00833/OU). Målet är att få fler myndigheter att använda offentliga inköp som ett strategiskt verktyg i sin verksamhet. Strategin innehåller sju inriktningsmål, och kopplat till dessa mål finns handfasta tips och råd om hur verksamheten kan arbeta för att uppfylla målen. Enligt mål 6 i upphandlingsstrategin ska den offentliga upphandlingen vara miljömässigt ansvarsfull. Det anges att den miljöanpassade offentliga upphandlingen måste öka i hela den offentliga sektorn, att inköp kan användas som ett strategiskt verktyg för att nå miljömål samt att krav om djurskydd bör ställas. Vidare anges att den offentliga upphandlingen av produkter och tjänster bättre bör styra mot samhällets ambitioner och motsvara den höga nivå på djurskydds- och miljöhänsyn som den svenska lagstiftningen ställer. Lagstiftningen ger även stora möjligheter att ställa krav på miljöhänsyn, som i större utsträckning än tidigare kan beaktas i alla delar av upphandlingsprocessen. I samband med lanseringen av upphandlingsstrategin fick i uppdrag att arbeta för att strategin får genomslag. Det handlar bl.a. om att informera och vägleda myndigheter och följa upp hur strategin påverkar inköpsarbetet. har utarbetat ett antal hållbarhetskriterier, i form av miljökrav och sociala krav, för ett tiotal produktområden som omfattar hundratals produkter. Dessa är frivilliga att använda. fick i uppdrag att lämna förslag på åtgärder för att offentlig upphandling ytterligare ska kunna bidra till att nå klimatmål och för att de upphandlingsinsatser som ger störst klimatnytta för pengarna ska kunna prioriteras. Uppdraget ska redovisas i myndighetens årsredovisning . har även tillsammans med i uppdrag att –2021 utveckla och komplettera hållbarhetskrav och annat stöd för att på ett kostnadseffektivt sätt främja en minskad klimatpåverkan under hela livscykeln inom bygg-, anläggnings- och fastighetsområdet vid offentlig upphandling. Uppdraget ska redovisas till regeringen . I den klimatpolitiska handlingsplanen (prop. 2019/20:65), som behandlade , gjorde regeringen följande bedömning i fråga om offentlig upphandling på transportinfrastrukturområdet (s. 63): Offentlig upphandling är ett effektivt instrument för att främja god konkurrens och sund användning av skattemedel men kan också bidra till att nå våra klimatmål. Det finns en stor potential att genom offentlig upphandling bidra till minskade utsläpp och främjande av innovativa och klimatsmarta lösningar, t.ex. genom innovationsupphandlingar. Regeringen avser att se över hur det klimatpolitiska ramverket kan få genomslag i offentlig upphandling, med fokus på upphandlingar med stor klimatpåverkan. har en viktig roll i klimatarbetet. bör få i uppdrag att lämna förslag på åtgärder för att offentlig upphandling ytterligare ska kunna bidra till att nå våra klimatmål och att de upphandlingsinsatser som ger störst klimatnytta för pengarna kan prioriteras. Upphandling på transportinfrastrukturområdet är av särskild vikt då infrastrukturen ger upphov till stora utsläpp och då offentlig upphandling kan bidra till att skapa en efterfrågan på mer klimatsmarta material. Investeringar i transportinfrastruktur bör successivt utvecklas till att bli klimatneutral. Ett uppdrag bör ges till lämpliga myndigheter att, i samverkan med andra berörda aktörer, starta och driva beställarnätverk för klimatsmart upphandling på transportinfrastrukturområdet och att verka för att detta får genomslag på lokal, regional och nationell nivå. Miljömålsberedningen (M 2010:04) fick (dir. 2020:110) i uppdrag att bl.a. se över hur det klimatpolitiska ramverket kan få genomslag i offentlig upphandling med fokus på upphandlingar med stor klimatpåverkan och på kostnadseffektivitet och samhällsekonomisk effektivitet. Av direktiven framgår att kostnadseffektivitet och samhällsekonomisk effektivitet behöver ses i ett bredare perspektiv än bara den direkta utsläppseffekten från upphandlade varor och tjänster, t.ex. byggentreprenader. Inte minst kan offentlig upphandling på områden där den offentliga sektorn är en stor aktör driva på teknikutveckling och bidra till att mer klimatsmarta lösningar blir tillgängliga på marknaden även för andra köpare, vilket därmed skapar ytterligare klimatnytta och konkurrensfördelar för innovativa företag på den svenska marknaden. Uppdraget ska redovisas . När det gäller upphandling av livsmedel och måltidstjänster framgår det av livsmedelsstrategin (prop. 2016/17:104) att den offentliga upphandlingen av sådana tjänster bör användas för att bättre styra mot och motsvara samhällets ambitioner och lagar inom bl.a. miljö. Vidare framgår det av strategin att målsättningen är att mer ska upphandlas ekologiskt och att miljöanpassad upphandling med ett livscykelkostnadsperspektiv bör öka. I livsmedelsstrategin framhåller regeringen även att kommunerna, staten och regionerna bör använda sig av upphandlingsstöd i större utsträckning. Det anges även att har regeringens uppdrag att verka för ökad miljöhänsyn inom upphandling och ansvarar för en omfattande kriterieverksamhet som vänder sig till upphandlande myndigheter och enheter i deras arbete med att beakta miljöhänsyn i sina upphandlingar. I sin behandling av livsmedelsstrategin (bet. 2016/17:MJU23 s. 139) anförde utskottet följande i fråga om offentlig upphandling av livsmedel och måltidstjänster: Inledningsvis konstaterar utskottet att regelverket om offentlig upphandling ger stora möjligheter att ställa krav på djurskydd och miljöhänsyn. Utskottet delar därför regeringens bedömning att den offentliga upphandlingen av livsmedel och måltidstjänster bör användas för att bättre styra mot och motsvara samhällets ambitioner och lagar inom djurskydd och miljö. Utskottet ser särskilt positivt på det uppdrag som har fått om att förstärka kompetensen på området upphandling av livsmedel och måltidstjänster hos upphandlande myndigheter och leverantörer. Utskottet noterar även regeringens målsättning att ska ligga i framkant och vara ett föredöme när det gäller miljöanpassad offentlig upphandling. En miljömässigt ansvarsfull offentlig upphandling är ett av de sju inriktningsmålen i den nationella upphandlingsstrategin. I fråga om små och medelstora leverantörer anser utskottet i likhet med regeringen att dessa bör ges bättre möjligheter att delta som anbudsgivare vid offentlig upphandling av livsmedel och måltidstjänster. Utskottet förutsätter att regeringen kommer att arbeta för att detta ska uppnås. Vidare noterar utskottet att regeringens målsättning är att mer ska upphandlas ekologiskt. Utskottet har tidigare behandlat frågan om offentlig upphandling och kemikalier, och i betänkande 2017/18:MJU12 Kemikaliepolitik (s. 11) framförde utskottet följande: Utskottet noterar att allt fler myndigheter ställer miljökrav vid offentlig upphandling, vilket är en positiv utveckling. Försiktighetsprincipen är reglerad i och innebär att försiktighetsmått ska vidtas så snart det finns skäl att anta att en åtgärd kan skada människors hälsa eller miljön. Principen ska tillämpas såväl i offentlig verksamhet som i annan verksamhet som kan påverka människors hälsa eller miljön. Utskottet noterar att de kriterier för offentlig upphandling som tagit fram utgår från försiktighetsprincipen. Vidare noterar utskottet att det vid offentlig upphandling är möjligt att ställa krav enligt den s.k. SIN-listan. Utskottet delar regeringens uppfattning att det offentliga bör gå före och vara ett föredöme i hanteringen av sina resurser och bidra till en hållbar samhällsutveckling. En miljöanpassad offentlig upphandling är ett viktigt och strategiskt verktyg för att nå miljömålen. Regeringen har gett ett uppdrag som syftar till att offentlig upphandling genom hela inköpsprocessen ska bidra till omställningen mot en cirkulär ekonomi. ska öka kännedomen om hur offentlig upphandling kan användas som ett viktigt verktyg för att bidra till en cirkulär ekonomi och uppnå de nationella miljömålen och de globala hållbarhetsmål som är kopplade till Agenda 2030. I uppdraget ingår att se över hur strategisk upphandling kan främja en cirkulär ekonomi genom hela inköpsprocessen. Uppdraget omfattar t.ex. att ge vägledning om affärsmodeller och att utveckla relevanta hållbarhetskrav samt metoder för leverantörsdialog och främjande av innovationer. Uppdraget ska redovisas i årsredovisningen . I den nationella strategin Cirkulär ekonomi – strategi för omställningen i som regeringen beslutade framhålls att det finns en stor potential att genom offentlig upphandling bidra till minskade utsläpp och främjande av utbud och efterfrågan på innovativa, cirkulära och klimatsmarta lösningar. Regeringen anförde att den i kommande handlingsplaner kommer att presentera konkreta styrmedel och åtgärder för att konsumtionen ska bli mer hållbar. En åtgärd som nämns i strategin är att främja hållbara offentliga upphandlingsmetoder i enlighet med nationell politik och nationella prioriteringar. Den första handlingsplanen beslutades . I handlingsplanen presenteras aktuella styrmedel och åtgärder som regeringen har beslutat eller har för avsikt att besluta. Regeringen gav i uppdrag att stimulera etableringen av s.k. ändamålsenliga inköpsorganisationer. Det innebär att det finns en styrning och organisation av inköpsarbetet som utgår från ett helhetsperspektiv. ska följa upp och genomföra olika insatser för att driva på utvecklingen av ändamålsenliga inköpsorganisationer . Insatserna ska vara riktade till ledningen hos upphandlande myndigheter och enheter. Syftet med insatserna är att sprida kunskap, ge insikter om vilka möjligheter ett strategiskt arbetssätt och en ändamålsenlig organisation för inköp erbjuder samt tydliggöra fördelarna med att ett sådant arbetssätt och en sådan organisation etableras . Uppdraget ska redovisas till regeringen . Förordningen (2009:907) om miljöledning i statliga myndigheter innebär att statliga myndigheter ska utveckla miljöledningssystem som följs upp . Enligt förordningen ska myndigheterna bl.a. redovisa uppgifter om miljökrav i sin upphandling. Utskottet kan konstatera att regelverket om offentlig upphandling ger stora möjligheter att ställa krav på miljö- och klimathänsyn. Utskottet har i flera olika sammanhang, inte minst i utskottets behandling av livsmedelsstrategin (bet. 2016/17:MJU23), framhållit att ska vara ett föredöme när det gäller miljöanpassad offentlig upphandling. En klimat- och miljöanpassad offentlig upphandling måste vara en ständigt närvarande målsättning i regeringens arbete, och utskottet ser därför positivt på de åtgärder som vidtagits och de uppdrag som har lämnats för att driva utvecklingen i denna riktning. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna 2020/21:700 (SD) yrkande 38, 2020/21:731 (SD) yrkande 1, 2020/21:1193 (M), 2020/21:2479 (M), 2020/21:2709 (MP) yrkande 28, 2020/21:2729 (MP) yrkande 4, 2020/21:3351 (M) yrkande 21 och 2020/21:3639 (MP) yrkande 4. Myndigheters organisation och verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om vattenmyndigheternas organisation och verksamhet. Utskottet hänvisar till det beredningsarbete som pågår. Jämför reservation 20 (KD). I kommittémotion 2020/21:2808 av m.fl. (KD) yrkande 35 anförs att förutsättningarna bör utredas för att överföra vattenmyndigheternas verksamheter till och . Detsamma anförs i kommittémotion 2020/21:2806 av m.fl. (KD) yrkande 7, samt i kommittémotion 2020/21:3501 av m.fl. (KD) yrkande 9. Vidare anförs i yrkande 8 i kommittémotion 2020/21:2806 av m.fl., i yrkande 36 i kommittémotion 2020/21:2808 av m.fl. (KD), samt i kommittémotion 2020/21:3501 av m.fl. (KD) yrkande 10 att vattenmyndigheternas verksamhet också bör inbegripa ett främjandeuppdrag gentemot de näringar de verkar för. Motionärerna menar att främjandeuppdraget bör förtydliga att verksamheten inte bara ska kontrollera att regler följs utan att myndigheterna även ska stödja och göra det lättare för företagen. inom EU följer av ramdirektivet för vatten (2000/60/EG). Syftet med att samla den europeiska vattenförvaltningen inom ett ramdirektiv är att säkerställa att de gemensamma vattenresurserna inom unionen värnas på ett likartat sätt och att bedömningar görs på samma sätt för alla gemenskapens vatten. Enligt ramdirektivet för vatten ska staterna bl.a. bedöma vattnens nuvarande status, identifiera påverkanskällor, analysera de tekniska och ekonomiska möjligheterna att genomföra åtgärder, bestämma vilken status som ska nås och vilket åtgärdsarbete som ska genomföras. Enligt ramdirektivet bör beslut fattas så nära de platser som möjligt där vattnet påverkas eller används. Genom utarbetande av åtgärdsprogram bör sådana åtgärder prioriteras som är anpassade till regionala och lokala förhållanden. Medlemsstaterna ska säkerställa lämpliga administrativa arrangemang – vilket innefattar att de ska identifiera lämplig behörig myndighet – för tillämpningen av bestämmelserna i direktivet inom varje avrinningsdistrikt. Ramdirektivet för vatten innebär att arbetet kan organiseras på olika sätt i medlemsstaterna. Ramdirektivet har genomförts i huvudsakligen genom 5 kap. och förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (vattenförvaltningsförordningen). I samband med att ramdirektivet infördes i framhöll regeringen att den existerande myndighetsstrukturen för miljöfrågor skulle vara en utgångspunkt för vattenförvaltningens organisation och att det naturliga valet var att vattenförvaltningen skulle hanteras av länsstyrelserna.