bet · H801KU24 · 2021-04-16 00:00:00 — Förklarar att statsministern eller något annat statsråd inte har förtroende, ska talmannen entlediga statsrådet (6 kap. 7 § första stycket regeringsformen). Uppdraget upphör också om statsministern entledigas eller dör (6 kap. 9 § regeringsformen). Även statsministern kan när som helst entlediga ett statsråd. Enligt 6 kap. 2 § andra stycket regeringsformen får ett statsråd inte inneha någon anställning. Han eller hon får inte heller inneha något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för honom eller henne. Bestämmelserna om jäv i förvaltningslagen (2017:900) är tillämpliga även på statsråd. Lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet trädde lagen (2018:676) om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet i kraft. Lagen gäller för personer som innehar eller har avslutat ett uppdrag som statsråd eller en anställning som statssekreterare (1 §). Den som omfattas av lagen ska i samband med en övergång till och vid utövandet av ett nytt uppdrag eller en ny anställning, eller i samband med etablering av näringsverksamhet, alltid sträva efter att agera på ett sådant sätt att det inte uppstår någon risk för ekonomisk skada för staten eller otillbörlig fördel för någon enskild eller för att allmänhetens förtroende för staten skadas (2 §). Av 3 § samma lag följer att innan en person som omfattas av lagen börjar ett nytt uppdrag eller en ny anställning i annan än statlig verksamhet, eller etablerar näringsverksamhet, ska personen anmäla detta till statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner. Detta gäller dock inte sådana uppdrag som avses i 4 kap. 1 § kommunallagen (2017:725) eller partipolitiska uppdrag. Anmälningsskyldigheten gäller ett uppdrag, en anställning eller en näringsverksamhet som ska påbörjas eller etableras efter det att statsrådet eller statssekreteraren avslutat sitt uppdrag eller sin anställning. Om det sker en betydande förändring av innehållet i uppdraget, anställningen eller näringsverksamheten, ska en ny anmälan göras. statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner får för en person som är eller har varit statsråd eller statssekreterare och som avser att efter avslutat uppdrag som statsråd eller anställning som statssekreterare börja ett nytt uppdrag eller en ny anställning i annan än statlig verksamhet, eller etablera näringsverksamhet, meddela en övergångsrestriktion i form av karens eller ämnesrestriktion (4 §). Karens och ämnesrestriktion får kombineras. Med karens avses i lagen att en person inte får påbörja ett nytt uppdrag eller en ny anställning i annan än statlig verksamhet, etablera näringsverksamhet eller ha kontakter av annat än praktisk natur med den framtida uppdragsgivaren eller arbetsgivaren. Medan med ämnesrestriktion avses att en person inom ramen för ett nytt uppdrag, en ny anställning eller en ny näringsverksamhet, inte får befatta sig med vissa särskilt angivna frågor eller områden. Enligt 5 § lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet ska en övergångsrestriktion meddelas om en person inom ramen för sitt uppdrag respektive sin anställning har förvärvat sådan information eller kunskap som gör att det, om personen påbörjar ett visst nytt uppdrag eller en viss ny anställning i annan än statlig verksamhet eller etablerar viss näringsverksamhet, finns en risk för – ekonomisk skada för staten – otillbörlig fördel för någon enskild eller – att allmänhetens förtroende för staten skadas. Om risken för skada eller otillbörlig fördel kan undvikas med såväl karens som ämnesrestriktion ska nämnden välja den senare restriktionen. Av 6 § samma lag följer att vid bestämningen av den tid under vilken en övergångsrestriktion ska gälla, ska hänsyn tas till hur som den information eller kunskap som personen förvärvat i samband med sitt uppdrag eller anställning kan orsaka en risk för sådan skada eller otillbörlig fördel som avses i 5 §. En övergångsrestriktion får gälla upp efter det att statsrådet eller statssekreteraren avslutat sitt uppdrag respektive sin anställning. Ett tidigare statsråd eller en tidigare statssekreterare som inte har rätt till avgångsersättning respektive avgångsvederlag, har rätt till ersättning som en övergångsrestriktion gäller, om personen till följd av restriktionen inte kan tillträda det nya uppdraget eller den nya anställningen eller etablera näringsverksamhet (10 §). Ersättningens storlek ska motsvara det belopp som personen fick i arvode eller lön vid avgången. För ett tidigare statsråd ska ersättningen minskas i enlighet med vad som gäller för ett statsråds avgångsersättning. För en tidigare statssekreterare ska ersättningen minskas i enlighet med vad som gäller för en statssekreterares avgångsvederlag. statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner är en nämnd som lyder under . Nämnden består enligt 13 kap. 14 a § riksdagsordningen av en ordförande och fyra övriga ledamöter, varav en ska vara ordförandens ersättare. Ordföranden och hans eller hennes ersättare ska vara eller ha varit ordinarie domare. Minst en av de övriga ledamöterna ska ha varit statsråd, och minst en av dem ska ha varit statssekreterare. I lagen (2018:677) med instruktion för statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner finns närmare bestämmelser om nämnden. Bestämmelser om arvode till ordföranden och andra ledamöter i nämnden finns i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (13 §). utredning och behandling i utskottet har behandlat frågan om karenstid för bl.a. statsråd såväl inom ramen för sin granskning som i samband med motionsberedning (se bl.a. bet. 2002/03:KU30 s. 119 f., bet. 2004/05:KU23 s. 11 f., bet. 2006/07:KU11 s. 27 f. och bet. 2008/09:KU15 s. 40 f.). behandlade utskottet motioner om karensregler för politiker och höga statstjänstemän (bet. 2015/16:KU16 s. 60 f.). I sitt ställningstagande noterade utskottet att frågan om karensregler för politiker och höga statstjänstemän hade behandlats av utskottet under ett flertal år. Utskottet vidhöll tidigare uttalanden om att den befintliga lagstiftningen ger ett gott skydd för statens intressen när någon lämnar verksamhet i staten för tjänstgöring inom näringslivet. Det kan dock enligt utskottet inte bortses från att t.ex. ett statsrådsuppdrag kan lämnas för en tjänst eller ett uppdrag som skulle kunna rubba allmänhetens förtroende för att ett f.d. statsråd har utövat sitt statsrådsuppdrag helt utan hänsyn till kommande anställnings- eller uppdragsmöjligheter eller för att det f.d. statsrådet i sin nya anställning eller i sitt nya uppdrag inte får särskilda fördelar i kontakterna med företrädare för staten. Utskottet konstaterade att regeringen hade gett en utredare i uppdrag att undersöka om det behövdes förändringar av förutsättningarna för statsråd och statssekreterare att, inom efter det att de har lämnat sitt uppdrag respektive sin anställning, ingå avtal om respektive åta sig vissa typer av anställningar och uppdrag. Utskottet, som ansåg att detta utredningsarbete inte borde föregripas, avstyrkte motionerna. Senast utskottet behandlade ett motionsyrkande om att införa karensregler för politiker och höga statstjänstemän var (bet. 2017/18:KU36 s. 65 f.). I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att regeringen hade föreslagit att restriktioner skulle införas för statsråds och statssekreterares övergångar till annan än statlig verksamhet. Genom förslaget fick motionsyrkandet enligt utskottet anses tillgodosett. Utskottet avstyrkte därmed motionsyrkandet. överlämnade regeringen propositionen Vissa villkor för statsråd och statssekreterare till där den föreslog lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet (prop. 2017/18:162). Propositionen behandlades av (bet. 2017/18:KU42). Utskottet tillstyrkte i huvudsak regeringens förslag i propositionen, men lämnade ett eget förslag när det gällde en ändring i riksdagsordningen. I betänkandet behandlade utskottet även motionsyrkanden om att göra vissa kompletteringar som rörde sanktioner, att lagens bestämmelser om karens och ämnesrestriktion även skulle avse uppdrag eller anställningar hos arbetsmarknadens parter, att partierna skulle kunna nominera vilka som ska ingå i statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner och att arvode till nämndens ledamöter skulle betalas per möte i stället för på årsbasis. I sitt ställningstagande ansåg utskottet, i likhet med regeringen, att den nya regleringen i sig skulle komma att ha en preventiv verkan och att det därför inte fanns något behov av sanktionsmöjligheter. Därutöver konstaterade utskottet att den föreslagna regleringen av restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet är av generell art. Utskottet såg därför inte behov av att tydliggöra att bestämmelserna om karens och ämnesrestriktion även skulle avse uppdrag eller anställningar hos exempelvis arbetsmarknadens parter. När det gällde nämndens sammansättning framhöll utskottet att den i likhet med de övriga nämnder som bereder val till inte ska vara ett politiskt sammansatt organ. Utskottet såg därför inte något behov av en utredning om i vilken utsträckning partierna skulle kunna nominera vilka som ska ingå i nämnden. Utskottet såg inte heller något skäl till att arvodet till nämndens ledamöter skulle utgå per möte i stället för ett årsarvode. Utskottet avstyrkte de tre motionsyrkandena. I betänkandet finns två reservationer (SD). Likalydande motionsyrkanden om ändring i lagstiftningen om karensregler för statsråd och höga statstjänstemän har tidigare behandlats av utskottet. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motionsyrkandena. Utredning av formerna för grundlagsändringar och domstolarnas oberoende Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om utredning av formerna för grundlagsändringar och domstolarnas oberoende. Jämför reservation 4 (M). m.fl. (M) yrkar i kommittémotion 2019/20:2722 yrkande 11 att bestämmelserna om formerna för grundlagsändringar ses över i syfte att försvåra sådana ändringar. I ljuset av händelserna i t.ex. och bör det enligt motionärerna övervägas om det är för enkelt att ändra en svensk grundlag. En ny grundlagsutredning bör därför få i uppdrag att utreda om det ska ställas ytterligare formkrav vid grundlagsändringar. Exempelvis kan det övervägas om det ska krävas kvalificerad majoritet utöver nuvarande krav om två beslut med mellanliggande val. Det bör även ses över om det mellanliggande valet ska vara ett ordinarie val eller om det alltjämt ska räcka med ett extra val. Även m.fl. (C) begär i kommittémotion 2019/20:3245 yrkande 1 att bestämmelserna om formerna för grundlagsändringar ses över i syfte att försvåra sådana ändringar. Formerna för grundlagsändringar behandlas även av (M) i motionerna 2019/20:2699 delyrkande 1 och 2020/21:2751 delyrkande 1. m.fl. (M) efterlyser i kommittémotion 2019/20:2722 tillkännagivanden om att en grundlagsutredning bör tillsättas i syfte att stärka domstolarnas självständighet (yrkande 1) och att se över reglerna för utnämning av justitieråd (yrkande 2). I kommittémotion 2020/21:3474 yrkar m.fl. (M) att regeringen ska utöka grundlagskommittés uppdrag att stärka domstolarnas självständighet (yrkande 2) och att se över reglerna för utnämning av justitieråd (yrkande 3). Enligt motionärerna bör grundlagskommitté överväga ytterligare ändringar för att stärka domstolarnas oberoende. Bland annat bör kommittén överväga att inrätta ett domstolsråd som är fristående från riksdag och regering. Även tillsynen av domstolarna bör ses över. En annan fråga rör domstolsanslagets placering i statens budget. Det bör vidare enligt motionärerna i grundlag läggas fast hur reglerna för domarna i de högsta domstolarna bör se ut. I denna del framhåller motionärerna den lägsta åldern som ett justitieråd ska ha uppnått för att kunna åläggas att gå i pension och förutsättningarna för att avskeda ett justitieråd. Enligt motionärerna bör det vidare utredas om och ska ges ett ökat inflytande över vilka som utnämns till justitieråd. I denna del bör även ses över om nämnda domstolar bör ges en lagstadgad rättighet att under beredningsprocessen framföra synpunkter till och även till regeringen om den överväger att utse någon annan till justitieråd än den som domstolen förordat. Även m.fl. (C) begär i kommittémotion 2019/20:3245 yrkande 2 att domstolarnas och domarnas oberoende ska stärkas. Domstolarnas oberoende behandlas även av (M) i motionerna 2019/20:2699 delyrkande 2 och 2020/21:2751 delyrkande 2. m.fl. (M) föreslår i kommittémotion 2020/21:3474 yrkande 1 att regeringen ska ge grundlagskommitté i uppdrag att redovisa sina slutsatser . Motionärerna framhåller att enligt direktiven ska kommittén redovisa sitt slutbetänkande och att det innebär att föreslagna ändringar kan genomföras tidigast efter valet . Om grundlagsändringarna ska hinna träda i kraft under nästa mandatperiod behöver de behandlas av en första gång . Enligt motionärerna finns det därför skäl att förkorta utredningstiden till i syfte att göra det möjligt att genomföra ändringarna i samband med valet . I 8 kap. 14 § regeringsformen regleras formkravet för beslut om grundlagsändringar. Enligt bestämmelsen stiftas grundlag genom två likalydande beslut. Genom det första beslutet antas grundlagsförslaget som vilande. Det andra beslutet får inte fattas tidigare än att det efter det första beslutet har hållits val till i hela riket och den nyvalda har samlats. Dessutom ska det gå mellan den tidpunkt då ärendet första gången anmäldes i kammare och valet, om inte beslutar om undantag. Ett sådant beslut ska fattas senast vid ärendets beredning och, minst fem sjättedelar av ledamöterna måste rösta för beslutet. Det krävs inte att valet är ett ordinarie val utan grundlagsändringar kan i princip även göras vid extra val (m.fl., Regeringsformen – med kommentarer, 2 uppl., 2018, s. 411). Fristen som innebär att ett förslag måste föreläggas kammaren före valet måste dock iakttas. I förarbetena framhålls att de särskilda formkrav som ställs upp för att ändra eller upphäva bestämmelser i grundlag fyller en viktig funktion och att de utgör en garanti för att avgörande ändringar av statsskicket kan genomföras bara om en stabil majoritet bland väljarna godtar dem (prop. 1973:90 s. 157). Genom den tidsutdräkt formkraven medför kan också förhastade ändringar förhindras. Vidare framhålls att behovet av skydd naturligtvis är särskilt framträdande när det gäller bestämmelser som är väsentliga för statsskicket. Att fristen löper från den tidpunkt då ärendet väcks och inte från det första beslutet motiveras i förarbetena med att man härigenom får säkerhet både för en grundlig behandling i och för en omfattande offentlig debatt (prop. 1978/79:195 s. 51). får inte såsom vilande anta ett förslag om stiftande av grundlag som är oförenligt med annat vilande grundlagsförslag, utan att avslå det först antagna förslaget (8 kap. 15 § regeringsformen). Vid omröstning i kammaren gäller som beslut den mening som mer än hälften av de röstande enas om (4 kap. 7 § regeringsformen). Regeringsformen innehåller inte något krav på särskild majoritet när fattar beslut om grundlagsändringar. Det innebär att de vanliga reglerna om riksdagsbeslut är tillämpliga. Bestämmelser om rättskipning och förvaltning finns framför allt i 1 och 11 kap. regeringsformen. Vissa bestämmelser som rör domstolarna och rättskipningen finns också i 2 och 8 kap. regeringsformen. I 1 kap. 8 § regeringsformen slås fast att det för rättskipningen finns domstolar och för den offentliga förvaltningen statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter. Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen). Gränsen för vad domstolarnas uppgifter ska vara bestäms alltså genom begreppet rättskipning (SOU 2008:125 s. 309 f.). Innebörden av begreppet är inte alldeles klar och har varit föremål för diskussion. Att det rör sig om domstolarnas uppgifter att avgöra rättstvister, tillämpa strafflag och i övrigt pröva rättsfrågor torde dock vara klart. I förarbetena till regeringsformen framhålls att domstolars verksamhet inte uteslutande utgörs av rättskipning (prop. 1973:90 s. 387 f.). Som exempel nämns vissa administrativa uppgifter som hänger samman med den dömande verksamheten. Därtill kommer att rättskipningsuppgifter i viss utsträckning också utförs av andra än domstolar. I 11 kap. regeringsformen finns bl.a. bestämmelser till skydd för domstolarnas och domarnas oberoende. Av 11 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen följer att i och får endast den som är eller har varit ordinarie domare i någon av domstolarna tjänstgöra som ledamot. Enligt 11 kap. 3 § regeringsformen får ingen myndighet, inte heller , bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Ingen annan myndighet får heller bestämma hur dömande uppgifter ska fördelas mellan enskilda domare. Rättskipningsuppgifter får inte fullgöras av i vidare mån än vad som följer av grundlag eller riksdagsordningen (11 kap. 4 § regeringsformen). I regeringsformen finns även bestämmelser om utnämningen av ordinarie domare och ordinarie domares rättsställning. Av 11 kap. 6 § regeringsformen följer att ordinarie domare utnämns av regeringen och att vid utnämningen ska avseende endast fästas vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Bestämmelser om grunderna för förfarandet vid utnämningen av ordinarie domare meddelas i lag. Utnämningsförfarandet regleras i lagen (2010:1390) om utnämning av ordinarie domare. Enligt 11 kap. 7 § första stycket regeringsformen får den som har utnämnts till ordinarie domare skiljas från anställningen endast om han eller hon genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av skyldigheterna i anställningen har visat sig uppenbart olämplig att inneha anställningen eller han eller hon har uppnått gällande pensionsålder eller enligt lag är skyldig att avgå på grund av varaktig förlust av arbetsförmågan. Om det krävs av organisatoriska skäl, får den som utnämnts till ordinarie domare förflyttas till en annan jämställd domaranställning. Av 11 kap. 8 § första stycket regeringsformen följer att åtal för brott i utövningen av en anställning som ledamot av eller väcks i . Enligt andra stycket prövar om en ledamot av ska skiljas eller avstängas från sin anställning eller vara skyldig att genomgå en läkarundersökning. Om en sådan talan avser en ledamot av prövas den av . Talan enligt 11 kap. 8 § första och andra styckena regeringsformen väcks av ombudsman eller justitiekanslern. Grundläggande bestämmelser om ordinarie domares rättsställning i övrigt meddelas i lag (11 kap. 10 § regeringsformen). Som exempel kan nämnas att enligt 4 kap. 1 § ska en lagfaren (juristutbildad) domare vara svensk medborgare och ha avlagt föreskrivna kunskapsprov för behörighet till domarämbetet. Med föreskrivna kunskapsprov avses juristexamen eller annan motsvarande examen (se förordningen [2007:386] om kunskapsprov för behörighet som domare, m.m.). Den som utövar domarämbetet får inte vara försatt i konkurs eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . En ordinarie domare är skyldig att avgå från anställningen vid den ålder som anges i författningar eller kollektivavtal (5 § lagen [1994:261] om fullmaktsanställning). Enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd har en arbetstagare normalt sett rätt att kvarstå i anställningen till utgången av den månad då han eller hon fyller . Denna ålder kommer att höjas till (se prop. 2018/19:91, bet. 2018/19:AU12, rskr. 2018/19:276). I ska det finnas fjorton justitieråd eller det högre antal som behövs (3 kap. 4 § ). Justitieråden ska vara lagfarna, och de får inte inneha eller utöva något annat ämbete. Motsvarande bestämmelser för finns i 3 § lag (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Av 11 kap. 11 § regeringsformen följer att ordinarie domare ska vara svenska medborgare. Domstolarnas självständighet har inte hindrat att det har ansetts befogat med någon form av kontroll av och tillsyn över domstolsväsendet. Kontrollen utförs sedan 1809 års regeringsform av justitieombudsmännen och justitiekanslern. Tillsynen är begränsad på så sätt att den inte får inkräkta på domstolarnas och domarnas självständighet i dömandet. ges justitieråd möjlighet att tjänstgöra korsvis i de båda högsta domstolarna (prop. 2016/17:174, bet. 2016/17:JuU26, rskr. 2016/17:287). Bestämmelser om detta finns i 3 kap. 4 § och 3 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Av bestämmelserna följer att får förordna den som är justitieråd i att tjänstgöra i . får på motsvarande sätt förordna den som är justitieråd i att tjänstgöra i . Nuvarande sammansättningsregler innebär att rätten kan bestå av maximalt sju ledamöter, om inte målet hänskjuts till avgörande i plenum (3 kap. 5 b § och 4 c § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar). Lagändringar för att stärka domstolarnas och domarnas oberoende och opartiska ställning trädde vissa lagändringar i kraft med syfte att stärka domstolarnas och domarnas oberoende och opartiska ställning (prop. 2017/18:88, bet. 2017/18:JuU27, rskr. 2017/18:256). Ändringarna innebär bl.a. följande: – Ordförandeskapet i de fall flera lagfarna domare deltar i rätten, s.k. kollegial handläggning, regleras i lag. Lagregleringen motsvarar i stort ordningen som redan tillämpats men innebär även att tidigare ordinarie domare får vara ordförande i tingsrätten och förvaltningsrätten om det finns särskilda skäl. – Lagregleringen av ordförandeskapet omfattar även , , mark- och miljödomstolarna, patent- och marknadsdomstolarna, Migrationsöverdomstolen och Arbetsdomstolen. – Omröstningsreglerna ändras så att det tydligt framgår i vilka situationer ordföranden har utslagsröst och att ordföranden ska säga sin mening sist av de lagfarna domarna. – Grundläggande bestämmelser om fördelning av mål och ärenden mellan enskilda domare regleras i lag. är en statlig förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen. För förvaltningsmyndigheter under regeringen finns bestämmelser i myndighetsförordningen (2007:515). Av 3 § myndighetsförordningen framgår att myndighetens ledning ansvarar inför regeringen för verksamheten. Ledningen ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och enligt gällande rätt och de förpliktelser som följer av medlemskap i unionen, att den redovisas på ett tillförlitligt och rättvisande sätt samt att myndigheten hushållar väl med statens medel. leds av en generaldirektör och fungerar som en serviceorganisation till domstolarna i landet. Myndighetens organisation och uppgifter framgår i huvuddrag av förordningen (2007:1073) med instruktion för . Ett insynsråd är kopplat till . , som består av högst tio ledamöter, har till uppgift att utöva insyn i verksamheten och ge generaldirektören råd. Ledamöterna i rådet utses av regeringen. uppgift är att ansvara för övergripande samordning och gemensamma frågor inom Domstolar. Av 1 § förordningen med instruktion för följer att myndighetens uppgift är att ge administrativt stöd och service åt de allmänna domstolarna, de allmänna förvaltningsdomstolarna, hyres- och arrendenämnderna, och . ska i fråga om dessa – i administrativt hänseende leda och samordna verksamheten för att skapa förutsättningar för en rättssäker verksamhet och se till att den bedrivs effektivt – åstadkomma en ändamålsenlig resursfördelning – vara en drivande och stödjande kraft i utvecklings- och kvalitetsarbete – arbeta för god tillgänglighet och information när det gäller verksamheten