bet · H801UU12 · 2021-06-01 00:00:00 — Som inkommande ordförande var vi del av trojka med inblick i och möjlighet att påverka organisationens ledning. Trojkan hade en särskilt viktig roll inför tillsättningen av ny generalsekreterare och chefer för , RFOM och HCNM vid ministerrådsmötet i , som i historia hölls med genderbalans. var vi också ordförande för och tog över ordförandeskapet för organisationens budgetkommitté. Pandemin har haft stor påverkan även på . Efter att initialt ha lett till en paus för mötena i det permanenta rådet var det glädjande att var en av de första internationella organisationerna som använde digitala möten. Dock förekom otillbörliga inskränkningar av mänskliga rättigheter i flera deltagarstater med pandemin som förevändning. Här har vi aktivt följt och stöttat bland annat ODIHR:s arbete för att följa upp de restriktioner som införts och hur de förhåller sig till deltagarstaternas OSSE-åtaganden. Av den anledningen hade det varit särskilt angeläget att kunna genomföra det stora och genom sitt breda civilsamhällesdeltagande unika implementeringsmötet i mänskliga dimension, det så kallade HDIM, . Trots aktivt engagemang från flera deltagande stater, där tog en särställning till stöd för hållandet av en konferens, var det på grund av risk för smittspridning nödvändigt att ställa in konferensen i ett sent skede. En annan oroande aspekt har varit påverkan på verksamhet i fält. Inte minst SMM i har sett sin rörelsefrihet begränsas i ännu högre grad . Pandemin påverkade även kraftigt möjligheterna att genomföra verksamhet inom ramen för Wiendokumentet och Open Skies genom begränsningar som många deltagarstater införde för att begränsa risken för smittspridning. Som ordförande för kan jag konstatera att i stort sett samtliga frågor som var aktuella som skrivelsen avser fortsätter att påverka oss . Som ordförande fortsätter vi att aktivt verka till stöd för den europeiska säkerhetsordningen och det breda säkerhetsbegreppet med särskilt fokus på jämställdhet samt att bidra till konfliktlösning. Jag ser fram emot de tillfällen jag har att informera och ha dialog med om hur vårt ordförandeskap fortskrider samt att återkomma med en skrivelse som beskriver det ordförandeskapsarbete som har utförts . Tack, utrikesministern, för deltagande i debatten! Jag är lite nyfiken på utrikesministerns bedömning av det ryska intresset för att utveckla utifrån de gjorda överenskommelserna. Finns det ett genuint intresse av att hålla fast vid de regelverk som bygger det gemensamma och breda säkerhetsbegreppet i ? Jag är också nyfiken på bilden av Moskvamekanismen, som var en del av att hantera förödande agerande i och valfusket. Har Moskvamekanismen tagits vidare från ordförandeskapet som varit, om vi betraktar 2020 som ramen för samtalet? Den tredje frågan handlar om utvärdering. Utrikesministern nämnde att en skrivelse över det här årets arbete följaktligen ska komma . Kan en sådan skrivelse också innebära någon form av utvärdering av arbetet i som helhet och funktionen av ? Risken är nämligen att det blir en Potemkinkuliss om det inte verkligen får betydelse för vår säkerhet. De flesta länder som har öppna konflikter har det tack vare , och det finns inte någon lösning genom . Tack, , för frågorna! Jag börjar med roll. Det är lite olika beroende på vilken konflikt och vilket tematiskt område det gäller. Om vi ser på den största och allvarligaste konflikten, den i , kan vi se att där vill fjärma sig från att ens vara en part i konflikten. De säger att det är en inrikespolitisk konflikt och att inte är en part. Men det motsägs av där det sägs att den trilaterala kontaktgruppen består av parterna och och som medlare och att man ska ha deltagande av de två separatiststödda Donetsk- och Luhanskregionerna. vill där flytta bort sig själv som part och vara bara medlare. Det är inget som vi kan acceptera. Det gör det här oerhört svårt. Jag tror att det var som sa att det har varit 163 eller 173 möten. Det är jag väl medveten om, eftersom jag har mycket kontakt med . Men dessa möten leder ingenstans, eftersom man är destruktiv. Det finns andra delar, till exempel i . Där diskuterade jag senast med min ryska motpart att vi behöver komma vidare i det så kallade 5 + 2-formatet. Det bejakade och sa att det verkligen är tid att ha ett nytt möte för att försöka komma vidare där. Jag får återkomma till de två andra frågorna i nästa replik. Bilden av agerande måste analyseras utifrån vilken mening man har med föreningen. Utgångspunkten, som jag undrar om utrikesministern håller med om, är att man vill använda som ett medel för att skapa sin intressesfär, för att nå sina mål - precis som man gör i alla andra sammanhang. Vi måste inse att oavsett om man pratar om , som har fått en ny ledning som inte uppskattas av , eller om man pratar om eller har ett intresse av att slå sönder de gällande strukturerna för att upprätthålla och skapa sin intressesfär. Det är en viktig, grundläggande analys som jag hoppas att utrikesministern har som utgångspunkt vid betraktande av agerande. Jag återkommer till de andra frågorna, som handlar om Moskvamekanismen, ordförandeskapsarbetet och utvärderingen i den kommande skrivelsen. Jag hoppas att vi när ordförandeskapet är över får möjlighet till en mer kritisk analys av hela arbetet och processen. Jag är fullt medveten om att ordförandeskapet kräver särskilda hänsyn. Jag tar de två första punkterna snabbt. Moskvamekanismen är ett av de skarpaste verktyg som har. Den rapport som lämnades av rapportören för hade över 80 olika förslag och rekommendationer, och vi försöker nu att hjälpa till att följa upp dem. De riktades specifikt - vissa till länder, vissa till som organisation och vissa till de autonoma institutionerna. Som ordförandeland är vi med och ser till att man tar hand om dessa rekommendationer. Vissa rekommendationer var till regimen, och de kommer ju inte att följas upp som det ser ut just . Rekommendationerna är alltså väldigt disparata, men vi ligger på i detta arbete. Jag går vidare till frågan om utvärdering och hur en sådan ska göras. Vi kommer självfallet att utvärdera ordförandeskapet. Jag tror att vi får återkomma efter dialog med om hur vi ska göra allt detta, men självklart är det viktigt. När det gäller roll tror jag att det som säger till viss del är rätt - man använder organisationen för egna syften. Men det är också så att man deltar i till exempel veckomötena, som är PCP, alltså den permanenta kommissionen i , och där får stå till svars för varje sak som har skett. Hade man valt att inte vara med i institutionernas arbete hade man ju inte haft detta ansvarsutkrävande, som är något av det viktigaste i och som har dämpat en väldigt stor del av de konflikter som finns. Jag vet hur jag som ordförande bara under detta halvår har fått ringa till utrikesministrar därför att det har varit gränskonflikter eller blossat upp olika problem och använt OSSE-kappan för att dämpa det hela. Jag har i ett flertal skriftliga frågor till utrikesministern frågat varför hon inte fördömer agerande. Den tredje frågan har hon ännu inte hunnit besvara, men jag kan konstatera att det inte har kommit något ordentligt svar vid de två tidigare tillfällena. fortsätter sina aggressioner och provokationer längs gränsen. Man har också gått in och kränkt suveränt armeniskt territorium vid ett flertal tillfällen. Man hånar armeniska offer, till exempel genom den utställningspark som jag refererade till i mitt anförande. Man fortsätter också att vägra återlämna armeniska krigsfångar - helt i strid med det avtal som man ingick och undertecknade . Från armeniskt håll har man, senast från presidenten, vädjat till det internationella samfundet om att vara maximalt intoleranta och vidta tuffa åtgärder för att göra adekvata bedömningar och fördöma provocerande åtgärder. Jag vill , fru talman, ge utrikesministern möjlighet att här och fördöma agerande, återkommande kränkningar och aggressioner. Jag kan bara konstatera att jag svarar på alla de hundratals frågor som ställer. Jag beklagar om inte är nöjd med svaret, men vi besvarar frågorna fullt i enlighet med alla formella regler som finns. När det gäller är det väldigt viktigt att vi försöker att få till en lösning på själva konflikten och att vi inte i OSSE-ordförandens namn ägnar oss åt att fördöma den ena eller den andra parten. Det gäller att få båda parterna att sätta sig ned och få fram ett hållbart fredsavtal. Olika typer av fördömanden skulle inte hjälpa. Det gäller att få parterna att sätta sig ned, utgå från det fredsavtal som måste finnas och säga: "har vi ett vapenstillestånd men inget fredsavtal - vad ska vi göra för att nå dit?" Det har förekommit kränkningar på båda sidor. Vi hade ett långt krig där över 6 000 personer dog och där massor av människor förlorade sina hem. Det viktiga är att se om vi som OSSE-ordförande kan medverka till en lösning på den här förfärliga konflikten, som har pågått . Detta är mycket viktigare än att vid varje enskilt tillfälle fördöma den ena eller den andra parten, oavsett om det är så - och det som säger stämmer - att det förekommer kränkningar. Det förekommer kränkningar från båda håll. Jag kan åter konstatera att utrikesministern vägrar att göra ett fördömande. Det är ju så att utrikesministern inte bara är ordförande i , utan hon är också utrikesminister. Denna konflikt och denna situation har gått så långt att man på något sätt måste vara beredd att göra ett uttalande i form av ett fördömande. Det sker ett ständigt upprepande av kränkningar från den azeriska sidan. Man kränker suveränt territorium. Man hånar offer. Man kränker krigsfångar och vägrar att återlämna dem. har över huvud taget inte varit framgångsrika på det här området. Då är det kanske läge att agera som utrikesminister och fördöma detta. Det kan konstateras, fru talman, att Minskgruppens relevans i denna konflikt just nu är nada - den är obefintlig. Det är till och med så att släktingar till tillfångatagna armeniska soldater i stället har vänt sig till för att försöka få en lösning på detta och för att få den azeriska sidan att leva upp till det avtal man har ingått genom att återlämna krigsfångar, vilket är ett bevis på att har misslyckats. Det skulle vara intressant att höra hur utrikesministern ser på hur man ska lösa detta med att fortsätter att vägra att låta krigsfångar återvända trots att har undertecknat ett avtal om det. fungerande premiärminister föreslog att man skulle inrätta en internationell observatörsmission längs gränsen med bland annat deltagare från Minskgruppen. Även skulle delta. ingår ju i Minskgruppen. Min fråga till utrikesministern är, fru talman, om utrikesministern är beredd att ta initiativ till att svenska observatörer deltar i en sådan mission. När jag träffade den azeriske utrikesministern uttryckte jag en stark önskan om att man skulle följa den internationella humanitära rätten och respektera mänskliga rättigheter och vikten av kvinnors deltagande i fredsprocessen. är det ju så att redan sedan det första , som var , har erbjudit ett multilateralt forum för att lösa konflikten. Som OSSE-ordförande har jag visat stöd för Minskgruppens samordförandeskap, det vill säga , och , och den personlige representanten, som har varit personlig representant för olika ordförandeskap . Där ska man hantera dessa frågor i den här utdragna konflikten. Jag tror att det finns möjligheter att få att åter spela en roll, och det kommer jag att fortsätta att verka för. Det är inte bra som det är . Det vapenstilleståndsavtal som har skrivits har skrivits av , och , vilket gör att det bara är ryska fredstrupper där - över 2 000 personer. Det finns inte några internationella fredstrupper där, vilket jag tycker att det borde göra. I mitt anförande tog jag upp de kränkningar av mänskliga rättigheter som människor utsätts för i vissa länder, framför allt kristna men även troende från andra religioner och sådana som avsäger sig sin tro. För oss kristdemokrater är det en självklar gemensam skyldighet att stå upp för dem lika ivrigt som vi står upp för andra människor som utsätts för förtryck och kränkningar av de mänskliga fri- och rättigheterna. Religionsfriheten och rätten att fritt utöva sin tro, att byta religion och att avstå från religion måste försvaras. Och alla övergrepp måste kritiseras, likaväl som vi kritiserar länder som kränker åsikts- och mötesfrihet rent allmänt. Det återstår nu av ordförandeskap. Enligt uppgift pågår det planering av arbetet med den OSSE-dimension som handlar om mänskliga rättigheter. Min fråga till utrikesministern är om regeringen har för avsikt att ta tillfället i akt och bryta sin vanliga beröringsskräck när det gäller religion och även ta upp förföljelsen av kristna i OSSE-samarbetet. Tack, , för frågan! Regeringen har inte den minsta beröringsskräck när det gäller frågor om religion - inte ett dugg. Jag som var på UD vet att vi redan då hade religionsdialoger, och det har fortsatt. när jag är utrikesminister får jag ofta rapporter från religionsdialogen till exempel på , som är en av de framgångsrika religionsdialoger vi har. Religions- och övertygelsefrihet är en mänsklig rättighet som gäller för alla. har vi sett en ökning i många länder av diskriminering, trakasserier och våld som är kopplat till människors religiösa och icke-religiösa identiteter. Det är tyvärr ett problem också i många av deltagande stater. Som ordförande påpekar vi alltid vad man har för åtaganden som medlem i , och utgångspunkten är de mänskliga rättigheterna. Ordförandeskapet har också tre personliga representanter, vars mandat rör tolerans och icke-diskriminering. En av dessa heter . Hon arbetar specifikt för att motverka rasism, xenofobi och diskriminering, inklusive intolerans och diskriminering mot kristna och andra religioner. Hon samverkar då med de två andra representanterna, med mandat som är kopplade till antisemitism och till diskriminering av muslimer, för att belysa dessa frågor inom . Hon samverkar också med flera regionala organisationer, till exempel , när det gäller skyddet av kristna och för att främja interreligiös dialog. Man kan till exempel gå in på internet och se vilket fantastiskt arbete som gör. I drivs urgamla kyrkor och kloster. En av kristendomens största helgedomar, i , gjordes om till moské efter att ha varit ett museum där både kristna och islamiska historien har kunnat speglas. Jag har själv varit där, och det var otroligt imponerande. Det är tragiskt att den turkiska staten har ansett att man kan göra så här, uppenbarligen utan att omvärlden reagerar och säger ifrån: Sluta att kränka gemensamma värden på det här viset! I flera länder i är det förenat med livsfara - eller det är åtminstone överhängande risk för summariska fängslanden och tortyr - att vara aktivt utövande . Jag skulle gärna vilja höra mer om hur använder ordförandeskapet i för att lyfta den situationen och visa att dessa människor inte är bortglömda, på motsvarande sätt som utrikesministern berättade i utrikesutskottet om hur man har kontakter med oppositionella i . Dessa förtryckta och förföljda grupper har ju precis lika stort behov av att känna att de är sedda av västvärlden, att vi talar för dem och att vi står upp för dem. Hur arbetar för detta? Jag måste säga att jag blir lite förvånad över att nu igen tar upp en halmgubbe att slåss mot. Först var det att vi har en beröringsskräck när det gäller religiösa frågor, vilket är helt osant. Sedan var det att vi inte skulle ha reagerat mot det som hände med . Det var en kraftfull internationell reaktion mot det som hände. Jag personligen reagerade. Hur många utrikesministrar som helst reagerade. Det var jättemycket reaktioner mot just detta. Det stämmer inte att det inte var några reaktioner. När det gäller att ta upp frågorna som sådana finns det en möjlighet att göra det i OSSE-kontexten. Jag har personligen pratat med min turkiska kollega i och tagit upp just de OSSE-åtaganden som man har som deltagande stat. Man är skyldig att följa principerna och de åtaganden som man har, som inkluderar respekt för mänskliga rättigheter och tolerans när det gäller kristna och andra religioner. Det handlar om möjlighet att få utöva sin religion, ha sin religion eller inte ha någon religion. På alla resor jag gör inom OSSE-ordförandeskapet har jag som princip att alltid möta representanter från civilsamhället. Det kan vara religiösa representanter, kvinnoorganisationer, MR-organisationer och så vidare. Det gör jag just för att, som säger, lyfta upp att de finns, att de verkar och att de är viktiga. Jag ska inte fråga om det var 173 vid förhandlingstillfället eller om det var 163. Jag tror att det är ganska oväsentligt i det stora hela. Jag skulle däremot, fru talman, vilja ställa en fråga kring hur det svenska ordförandeskapet kommer att arbeta framgent. Inför ordförandeskapet lyssnade jag på en podcast från . Där talade bland annat . Man konstaterade att inte kommer att kunna nå fram till en lösning i alla de konflikter som ligger på bord. Det svenska ordförandeskapet borde snarare koncentrera sig på att identifiera små möjligheter till framsteg. Det gäller då konflikten , , , Transnistrien. Då är min fråga, fru talman, till statsrådet: statsrådet i samma banor? Har man identifierat små mål för att göra små framsteg på väg mot ett större genombrott i de här konflikterna? Vilka är de målen i så fall? Ja, vi insåg direkt att vi under vårt ordförandeskapsår inte kommer att kunna lösa de här konflikterna, som inte har lösts. I har det pågått och i och så vidare. Men det finns små saker som vi kan göra. Det finns en del stora saker som vi kan göra. Det viktiga är att det, när vi är överens, kan bli förbättrade levnadsvillkor för människor som drabbas av dessa konflikter. När jag var i fick jag ungefär samma fråga: Varför kan ni inte lösa det här? Man måste se att det här handlar om människor. Det handlar om att bygga förtroende, det handlar om att bidra till små framsteg eller i vilket fall som helst inte ha bakslag. Det handlar om att vi kan öppna fler gränsövergångar på konfliktlinjen i östra eller ha kvar öppenhet i själva landgränsen mellan icke regeringskontrollerat område i och . Det handlar i och Transnistrien om sådant som att försöka få till stånd en trådbuss så att människor kan ta sig till och från de olika delarna och hälsa på familj och vänner. Det handlar om att man ska kunna använda sina bilar för att åka längre sträckor än bara inom Transnistrien till exempel. Det handlar om att kunna använda betalkort. Det handlar i om att få en mer humanitär situation i och . Det här handlar om att förbättra situationen för människor också, inte bara att lösa hela konflikten. Tack, statsrådet, för svaret! Jag tycker att det var klargörande, och det visar också att det är precis så som det svenska ordförandeskapet agerar: Man hittar de små framstegen för att om möjligt komma lite längre in mot roten till problemet. Det är naturligtvis ingenting som vi har invändningar emot, utan det är en fullständigt naturlig väg att vandra. Om man ser på de här små framstegen, som trådbussen i , eller Pridnestrovje, de öppnade gränspassagerna i östra och så vidare, hur är det nu in på ordförandeskapet? Ser statsrådet att de här framstegen sker, eller sker de inte? Var sker de inte, och vad skulle det svenska ordförandeskapet kunna göra mer för att nå dem? För att börja med - jag noterar att använder namnet Pridnestrovje som är separatisternas namn på Transnistrien; det väljer jag att inte använda - tror jag att är det någonstans man kan känna lite hoppfullhet så är det just där, inte minst därför att visar ett slags konstruktivitet kring att vi skulle kunna ha ett möte i för att komma framåt. Jag hoppas verkligen det. Inga möten är klara förrän de faktiskt har hållits, men där finns en öppning, skulle jag vilja säga. När det gäller har vi , tidigare kabinettssekreterare, som särskild representant. Där har man åter fått igång det som heter Discussions, vilket inte har varit fullt aktivt på . Där har man ganska intensiva samtal , och jag vet att och generalsekreterare åker till området . Där tror jag också att man kommer lite framåt, inte minst i . Det är svårare i , men vi har tagit ett litet steg även där. Det handlar inte minst om att öka folk-till-folk-kontakterna. Det är nämligen så att ju längre ett område - Transnistrien, , och också de två icke regeringskontrollerade områdena i - är borta från det land som det faktiskt tillhör, desto mer fjärmar det sig från det landet, vilket är ett problem i sig. Att försöka att utveckla dessa kontakter tror jag därför är ett väldigt viktigt steg. Som jag sa i mitt anförande ser vi hur civilsamhällets utrymme krymper. Oppositionella och journalister fängslas, och uråldriga, konservativa och patriarkala krafter motarbetar kvinnors rättigheter. Det innebär såklart att det blir svårt att få ett multilateralt organ som att utvecklas i modern och demokratisk, öppen riktning. Jag lyfte även att jag tycker att det är positivt att utrikesminister i sina prioriteringar och i sitt inledningstal lyfte hur viktigt det är att följa och försvara de principer som grundas på. I lyckades ju få till en ökad förståelse för och kunskap om resolution om kvinnor, fred och säkerhet, och är det åtminstone med i en del fredssamtal och även i en del av FN:s fredsbevarande uppdrag. Jag undrar hur stor genomslagskraft utrikesminister tror att de svenska prioriteringarna kommer att kunna få i sett till att en del av de 57 länderna faktiskt motverkar civilsamhället och kvinnors rättigheter till exempel. Tack, , för att du återigen lyfter de här viktiga frågorna! Den feministiska utrikespolitiken genomsyrar även arbetet i . Vi ser det som en del av det bredare säkerhetsbegreppet, och att det ska gå igenom alla de tre olika dimensionerna i . Jag delar och syn på att SRHR är en grund för det säkerhetsfrämjande arbetet och kvinnors deltagande i olika demokratiska processer och fredsprocesser. Att konsensus saknas i , för det gör det, är ett hinder för möjligheterna att aktivt driva frågan så som vi skulle vilja göra. Men vi försöker på olika sätt att stärka jämställdhetsarbetet genom till exempel agendan för kvinnor, fred och säkerhet. Det är lite lättare på den sidan, för det är så konkret i det arbete som gör. Det handlar också om att stärka kvinnors deltagande i konfliktrelaterade och fredsbyggande processer. Jag kan som exempel säga att jag och , Assistant i UN Women, åker tillsammans till Kosovo. Tema är jämställdhet och kvinnors deltagande i fredsprocesser, något som jag diskuterade med den nya kvinnliga kosovanska utrikesministern . Vi försöker alltså på alla sätt att lyfta in det här, men jag skulle ljuga om jag sa att det inte finns ett starkt motstånd också. Tack, utrikesminister , för svaret, som var så himla effektivt! Jag tog inte med SRHR i mitt första inlägg. Det skulle jag spara till , men är det redan besvarat. Jag får bara önska en trevlig sommar, och så ses vi igen. Jag önskar en trevlig sommar! Jag vill fråga utrikesministern om . är ett land där har observerat valen . när det var parlamentsval och jag tjänstgjorde som Special Coordinator var det en sak som var slående, och det var att har varit ungefär desamma. En enda förbättring har genomförts av : tillgängligheten till vallokalerna för personer med funktionshinder. I övrigt är det ingen förändring över huvud taget. När jag talade med allmänheten, vanliga medborgare, om valet och vad de hade för förväntningar sa de: Vänta och se! Det här valet kommer att gå lugnt och städat till, för bryr sig inte om valet. Vänta till presidentvalet! Och det var precis vad som hände. Här skulle det behövas förändring. Här skulle behöva agera. Därför vill jag fråga utrikesministern vilka åtgärder hon har vidtagit under ordförandeåret. Försöker hon få till stånd en förändring för demokrati? En valobservation bör rimligen leda till några förändringar, speciellt som den har pågått utan resultat. Det vi nu kan se är hårdare villkor; en förfärlig situation för oppositionen.