bet · H801UU10 · 2021-07-02 00:00:00 — Även om EU:s sanktionsordning omfattar personer som tillhandahåller finansiellt stöd till handlingar som kan motivera listning, liksom personer som har samröre med listade personer, är detta enligt utskottet inte tillräckligt. Utskottet noterar att i en resolution uppmanade EU och medlemsstaterna att anta ett EU-system för sanktioner mot korruption (P9_TA(2021)0159). Utskottet sympatiserar med detta och anser att det utan en sådan sanktionsgrund finns en påtaglig risk för att EU kan bli en för personer som genom storskalig korruption och penningtvätt bidrar till finansieringen av auktoritära system och brott mot de mänskliga rättigheterna. Utskottet ser det därför som angeläget att regeringen aktivt tillsammans med likasinnade medlemsstater driver på för att bredda EU:s sanktionslagstiftning mot allvarliga kränkningar av och brott mot de mänskliga rättigheterna genom att införa storskalig systematisk korruption och penningtvätt som ett separat listningskriterium. Av den information inför utrikesrådets möte som utskottet fick vid sammanträdet framgick att regeringen tagit ett initiativ i denna riktning i rådets arbetsgrupp för mänskliga rättigheter. Utskottet anser att detta arbete behöver fortsätta och att bör tillkännage detta för regeringen. Utskottet tillstyrker därför motion 2020/21:3925 (C) yrkande 4. En nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter Utskottet har behandlat frågan om att inrätta en nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter, senast i betänkande 2019/20:UU10. Utskottet har vid dessa behandlingar inte uteslutit en nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter men prioriterat arbetet med att få till stånd en sådan lagstiftning på EU-nivå. Som framgått ovan har EU sedan frågan senast behandlades inrättat en sanktionslagstiftning mot allvarliga kränkningar av och brott mot de mänskliga rättigheterna. Utskottet anser därför att tiden nu är mogen för att gå vidare med att utarbeta ett förslag till en nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter. Utvecklingen i , och är enligt utskottet omständigheter som visat att behöver ett nationellt sanktionsverktyg. Regeringen bör enligt utskottet tillsätta en utredning i syfte att utarbeta ett förslag till en nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter. I utredningen bör det enligt utskottet ingå att ta lämpliga initiativ för att pröva förutsättningarna för att inom ramen för eller i kretsen av de nordisk-baltiska länderna samla en koalition av likasinnade och villiga länder bakom en likartad lagstiftning i syfte att utforma ett gemensamt system för hur MR-sanktioner kan genomföras nationellt av de olika länderna. Detta anser utskottet att bör tillkännage för regeringen. Utskottet tillstyrker därför motionerna 2020/21:688 (SD), 2020/21:2942 (C) yrkandena 5 och 6, 2020/21:3239 (L) yrkande 3 och delvis 2020/21:3241 (L) yrkande 1. Beslutsordningen i utrikes- och säkerhetspolitiken Utskottet anser att EU behöver ha handlingsförmåga och att har ett tydligt intresse av en stark och välfungerande gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Enighet mellan EU:s medlemsstater är en styrka och en förutsättning för att EU ska kunna agera kraftfullt och trovärdigt. Det finns emellertid en risk för att interna spänningar gör att kravet på enighet leder till en svag politik. Särskilt bekymmersamt blir detta när enskilda medlemsstater motsätter sig uttalanden till stöd för EU:s grundläggande värden. Med anledning av detta påminner utskottet om att regeringen, med hänvisning till den överläggning som utskottet genomförde , har stöd av en majoritet i utskottet för att titta på möjligheten att under vissa förutsättningar och inom vissa områden, t.ex. mänskliga rättigheter, gå över från krav på enhällighet till beslut med kvalificerad majoritet. Företrädarna för två partier (KD och L) ansåg dessutom att regeringen bör verka för en sådan förändring och inte bara titta på möjligheten, medan företrädarna för två andra partier (SD och V) av olika skäl motsatte sig en utveckling i riktning mot ett beslutsfattande med kvalificerad majoritet. Utskottet fick uppföljande information i frågan av vid sammanträdet . Utskottet konstaterar att möjligheterna som ger för beslut med kvalificerad majoritet inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken förutsätter att det först fattas ett beslut med enhällighet. Med hänvisning till vad som sagts om handlingsplanen för mänskliga rättigheter och demokrati konstaterar utskottet att det inte rått enighet bland medlemsstaterna om ett beslut av om de strategiska mål som unionen ska eftersträva genom handlingsplanen och som skulle göra det möjligt för rådet att vidta särskilda genomförandeåtgärder genom kvalificerad majoritet. Utskottet har också uppmärksammat svårigheterna att uppnå enhällighet om handlingsplanen för jämställdhet i EU:s yttre förbindelser. I sitt utlåtande /21:UU5 om kommissionens arbetsprogram har utskottet också lyft fram EU:s svar på utvecklingen i som ett exempel på när enhällighetskravet vid sanktionsbeslut resulterat i ett saktfärdigt agerande som riskerat att skada förtroendet för EU. Utskottet utgår från att regeringen även fortsättningsvis arbetar med frågan enligt den ståndpunkt som förankrats i utskottet, vilken även innebär att regeringen bör arbeta för en ordning som är effektiv för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Utskottet uppskattar att kommissionen och den höga representanten fortsätter att ge underlag för rådets diskussion om beslutsfattandet inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, senast i det gemensamma meddelandet om EU:s bidrag till regelbaserad multilateralism, (2021) 3. I sammanhanget påminner utskottet om den nödbroms som finns i när kvalificerad majoritet används som beslutsregel inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och som innebär att ett beslut som en medlemsstat motsätter sig kan hänskjutas till , där enhällighet gäller. Vidare utesluter fördraget beslut med kvalificerad majoritet i frågor som har militära eller försvarsmässiga konsekvenser. Med detta avstyrker utskottet motionerna 2020/21:2776 (KD) yrkande 5, 2020/21:3204 (M) yrkande 6 och 2020/21:3282 (L) yrkande 11. Utskottet noterar att arbetet med att omsätta den globala strategin för EU:s utrikes- och säkerhetspolitik fortgick och att rådet i sina slutsatser av om säkerhet och försvar uppmanade till fortsatta framsteg bl.a. genom att ta fram ett strategiskt kompassdokument som vägledning för att utveckla den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken på områden som krishantering, motståndskraft, förmågeutveckling och partnerskap (rådets dokument 8910/20). Enligt utskottet kan det innebära en välkommen fördjupning av det säkerhets- och försvarspolitiska samarbetet att det ges en tydligare strategisk inriktning baserad på en omfattande och framåtblickande analys av hot och utmaningar. Vid en överläggning med regeringen om den s.k. strategiska kompassen gav utskottet, med avvikande ståndpunkter från och , stöd för regeringens ståndpunkt i arbetet. I ståndpunkten ingår bl.a. att betona vikten av att stärka EU:s och medlemsstaternas förmåga att hantera de hot och utmaningar som unionen står inför och att ta ett större ansvar för sin egen säkerhet samt att framhålla betydelsen av en integrerad ansats där både civila och militära verktyg kan nyttjas för att stärka EU:s handlingsförmåga genom hela konfliktcykeln. Utskottet noterar att även försvarsutskottet i sitt yttrande understryker vikten av arbetet med den strategiska kompassen för att motverka nya och ökade hot. Utskottet uppmärksammar att det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet i sitt ställningstagande om den säkerhetspolitiska inriktningen anfört att den samlade europeiska försvarsförmågan, liksom EU:s förmåga att agera, bör stärkas och att aktivt bör påverka utvecklingen på säkerhets- och försvarsområdet inom EU som svenska intressen värnas (prop. 2020/21:30, bet. 2020/21:UFöU4, rskr. 2020/21:133–134). Det sammansatta utskottet anförde vidare att det i ljuset av omvärldsutvecklingen är av vikt för att sammanhållningen, samarbetet, solidariteten och integrationen inom EU värnas och stärks samt att samarbetet utformas så att det europeiska och det transatlantiska samarbetet är ömsesidigt förstärkande och undviker duplicering. Utskottet konstaterar även att regeringen i budgetpropositionen för utgiftsområde 5 angett att den avser att verka för och bidra till genomförandet av åtagandena i EU:s samarbete för civil och militär krishantering och tillhöra kärnan i utformningen av EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (prop. 2020/21:1 utg.omr. 5, bet. 2020/21:UU1, rskr. 2020/21:101). Att ska fortsätta att aktivt verka inom EU:s gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik, inklusive Pesco, framförs även av försvarsutskottet i yttrandet över skrivelsen. Vidare noterar utskottet att rådets ovannämnda slutsatser om säkerhet och försvar även framhåller betydelsen av ett förstärkt, ömsesidigt stärkande och gynnsamt strategiskt partnerskap mellan EU och Nato samt att det även fortsättningsvis är en viktig politisk prioritering för EU att genomföra de gemensamma förklaringarna från 2016 och 2018 om samarbetet mellan de båda organisationerna. Prioriterade samarbetsområden som pekas ut i förklaringarna är bl.a. hybridhot, terrorismbekämpning, cybersäkerhet, försvarsrelaterad forskning och industri samt utvecklingen av kompletterande och samverkande försvarsförmågor. Samarbetet har konkretiserats i ett sjuttiotal åtgärder som följs upp av Europeiska utrikestjänsten i en årlig framstegsrapport till rådet. Utskottet konstaterar att samarbetet mellan EU och Nato baseras på principer om öppenhet, hänsyn till organisationernas självständighet och respekt för den särskilda karaktären hos vissa medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik. Europeiska rådets medlemmar uttryckte senast vid sitt informella videomöte den 25–att de är fast beslutna att ha ett nära samarbete med Nato. Utskottet uppmärksammar att det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet i sin behandling av regeringens skrivelse om internationella försvarssamarbeten delat uppfattningen att Nato är en central aktör för europeisk säkerhet och integration och för internationell krishantering (skr. 2020/21:56, 2020/21:UFöU5, rskr. 2020/21:252–253). När det gäller motionsyrkandet om en fördjupning av det europeiska försvarssamarbetet hänvisar utskottet till att under det föregående på försvarsutskottets förslag avslog ett likalydande yrkande (bet. 2019/20:FöU6). I sin motivering anförde försvarsutskottet att ska vara drivande i att utveckla samarbetet på de områden där det finns samarbets- och effektiviseringsvinster och där man genom samarbete kan höja såväl enskilda försvarsförmågor som den EU-gemensamma försvarsförmågan. Bland annat mot den bakgrunden ansåg försvarsutskottet att det saknas skäl till beslut om en förändrad inriktning eller omfattning av det etablerade försvarssamarbetet inom EU. delar denna bedömning. När det gäller den europeiska försvarsfonden, som tas upp i ett motionsyrkande, konstaterar utskottet att regeringen tidigt identifierade svagheter i kommissionens ursprungliga förslag i fråga om att villkoren för deltagande för industrier som har ägarandelar utanför EU inte skulle ge dem möjlighet att delta på lika villkor även om de uppfyller alla säkerhetsmässiga krav och att förslaget inte öppnade för samarbete med strategiska partnerländer utanför EU (2017/18:FPM153). Förhandlingarna om den europeiska försvarsfonden har avslutats och förordningen som inrättar fonden för perioden –2027 antogs slutligt av (förordning (EU) 2021/697). Med anledning av motionsyrkandet om unilaterala solidaritetsförklaringar till hänvisar utskottet till att avslagit ett motionsförslag om att ska ge en sådan unilateral solidaritetsförklaring till (skr. 2020/21:56, 2020/21:UFöU5, rskr. 2020/21: 252–253). Det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet konstaterar i behandlingen av förslaget att regeringen har uttalat att den vill fördjupa och EU:s relation till , även inom utrikes- och säkerhetspolitiken, samt att en säkerhetspolitisk gemenskap mellan och ligger i intresse. Det sammansatta utskottet förutsatte att regeringen bevakar och driver denna fråga såväl bilateralt som inom EU-samarbetet. anser att dessa uttalanden även kan ligga till grund för att avstyrka det nu aktuella motionsförslaget. Det framstår vidare som lämpligt att en diskussion med övriga medlemsstater om att de ska ge solidaritetsförklaringar tar sin utgångspunkt i att har tagit ställning för att göra det. Mot bakgrund av ovanstående ser utskottet inte anledning att rikta något tillkännagivande till regeringen i dessa frågor och utskottet avstyrker därför motionerna 2020/21:3282 (L) yrkande 12, 2020/21:3445 (M) yrkandena 4 och 9 samt 2020/21:3586 (L) yrkande 2. EU som global utvecklingspolitisk aktör Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om inriktningen i EU:s utvecklingspolitik och om åtgärder för att främja global tillgång till vaccin mot covid-19. Jämför reservation 16 (M), 17 (SD), 18 (C) och 19 (V). I skrivelsens del 3 avsnitt 18 redovisar regeringen verksamheten inom EU:s utvecklingspolitik och EU:s globala svar på covid-19-pandemin genom den nya Team Europa-ansatsen för att mobilisera resurser inom gemensamma prioriteringar. Det har inte minst gällt hälsoområdet, där frågor om global tillgång till vaccin, diagnostik och behandling varit särskilt tongivande. Regeringen beskriver också EU:s humanitära bistånd och samarbete med EU i prioriterade humanitära kriser som , och . Andra verksamhetsområden som nämns är arbetet med att uppnå samstämmighet i utvecklingspolitiken och klimatförändringarnas påverkan på internationell stabilitet och säkerhet. I partimotion 2020/21:3368 av m.fl. (M) yrkande 47 uppmärksammas att klimatförändringarna drabbar fattigare länder hårdare, som dessa länder kan ha svårare att prioritera eller mobilisera resurser för klimatpolitiken. EU är världens största biståndsgivare, framhåller motionärerna, som anser att regeringen ska använda trovärdighet i biståndsfrågor till att verka för att EU prioriterar klimatbistånd i den gemensamma biståndspolitiken. I kommittémotion 2020/21:2551 av m.fl. (SD) yrkande 5 föreslås att regeringen ska ta initiativ till att europeiska givare tydligare fördelar mottagarländer sinsemellan för att matcha givarländernas kompetens mot mottagarländernas behov. Åtgärden är en av flera för att effektivisera biståndsverksamheten, och motionärerna framhåller att det finns många givarländer och att därför inte behöver axla ett allomfattande ansvar. I kommittémotion 2020/21:3910 av m.fl. (V) yrkande 20 föreslås ett tillkännagivande om att bör verka för att EU:s biståndsprogram ska bli klara och träda i kraft möjligt. Motionärerna konstaterar att det sena antagandet av EU:s fleråriga budgetram lett till att viktiga biståndsprogram beräknas vara klara först och att ett sådant årslångt uppehåll i biståndsgivningen, som pandemin orsakar ökad fattigdom i världen, får allvarliga konsekvenser. Vaccin- och vaccinationsfrågor med anledning av den pågående covid-19-pandemin tas upp i ett par motioner. Behovet av att främja den globala tillgången till vaccin mot covid-19 lyfts fram i kommittémotion 2020/21:3925 av m.fl. (C) yrkande 2. Motionärerna framhåller att smittan bara kan stoppas om även de mest utsatta människorna i länder utanför EU blir vaccinerade och att det kräver en ökad vaccinproduktion. De vill därför att EU ska ta en aktiv roll för att möjliggöra och underlätta licensierings- och partnerskapsavtal mellan europeiska vaccinproducenter och möjliga producenter i andra länder. m.fl. (V) vill i kommittémotion 2020/21:3910 yrkande 1 ge fler möjlighet att producera vaccin genom att upphäva patent på vaccin. Motionärerna anser därför att regeringen bör verka för att EU ska rösta för ett initiativ om detta som tagits av ett antal låg- och medelinkomstländer. I yrkande 24 framhåller motionärerna att framgångsrika vaccinering av den egna befolkningen inte kommit palestinier på ockuperat område till del. EU bör därför enlig motionärerna kräva att som ockupationsmakt tar sitt ansvar för vaccineringen mot covid-19 bland civilbefolkningen på . redogör i sitt yttrande för att och tillsammans lade fram ett förslag till () om att tillfälligt upphäva tillämpningen av vissa bestämmelser i avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrättigheter (). Dessa bestämmelser omfattar bl.a. patent för vaccin mot covid-19. Diskussioner om förslaget pågår i för . Ett antal medlemmar, däribland EU, har inte ställt sig bakom förslaget. uppmärksammar kommissionens meddelande om , COM(2020) 245, där det framgår att kommissionen stöder frivilliga sammanslagningar och licensiering av immateriella rättigheter med anknytning till behandlingar av och vacciner mot covid-19, i enlighet med Världshälsoförsamlingens resolution från för att främja rättvis global tillgång samt en rimlig avkastning på investeringarna. Vidare redogör socialutskottet för den globala vaccinmekanismen Covax som är ett initiativ som leds av (), stiftelsen for Epidemic Preparedness Innovation (CEPI) och vaccinalliansen . Covax syftar till att påskynda utvecklingen av vaccin mot covid-19 och att säkerställa tillgång till vaccin för alla världens länder. EU och dess medlemsländer tillhör de största givarna till Covax och har tillsammans bidragit med . lanserade WHO en plattform vid namn Access Pool. Plattformen ska underlätta för aktörer att frivilligt dela med sig av kunskap, immaterialrättigheter och data för att bekämpa covid-19. Enligt WHO:s webbplats handlar det om vaccinteknik, men också om kunskap om exempelvis behandling, läkemedel och diagnostik. Syftet är att snabba på utvecklingen av produkter som kan användas för att bekämpa covid-19, att öka produktionen och att göra produkter globalt tillgängliga. Delad kunskap ska främja de gemensamma ansträngningarna för att göra nya vetenskapliga upptäckter och utveckla ny teknik. Utöver WHO:s initiativ har vissa av de läkemedelsföretag som har utvecklat ett vaccin mot covid-19 inlett olika typer av samarbeten med konkurrenter för att öka produktionen av vaccin. I sammanhanget uppmärksammar socialutskottet att socialminister besvarade en skriftlig fråga om vacciner mot covid-19 till fattiga länder (fr. 2020/21:1271). Av svaret framgår att aktivt verkar för att säkerställa tillgång till vaccin mot covid-19 för alla länder och att detta handlar både om solidaritet och om att så snabbt som möjligt få ett slut på pandemin, vilket också gynnar befolkning. bidrog med till den globala mekanismen Covax för tillgång till covid-19-vaccin. Tillsammans har EU och medlemsstaterna bidragit med till Covax. Socialministern framhöll också att EU dessutom har investerat i vaccinforskning och genom förköpsavtal bidragit med avgörande medel för att skynda på utveckling och testning av lovande vaccinkandidater och utveckling av produktionskapacitet, vilket gynnar hela världen, inte bara vår egen befolkning. framhåller att global tillgång till vaccin mot covid-19 är centralt för att effektivt bekämpa covid-19-pandemin, eftersom nya mutationer och virusvarianter snabbt får global spridning oavsett var i världen de uppkommer. bör självklart bidra till globala vaccinationsinsatser, anser utskottet, som konstaterar att EU bidrar till insatser för global tillgång till vaccin mot covid-19 genom bl.a. omfattande stöd till den globala vaccinmekanismen Covax. ser positivt på internationellt samarbete mellan både privata och offentliga aktörer för att öka produktionen av vaccin mot covid-19. Det kan exempelvis handla om samarbeten mellan läkemedelsföretag som delar kunskap om vaccin genom frivillig licensiering av immateriella rättigheter, framför socialutskottet som noterar att bl.a. WHO arbetar för att underlätta delande av kunskap och teknik när det gäller både behandling och vaccin. föreslår att utrikesutskottet ska avstyrka de aktuella motionerna. EU har befogenhet att vidta åtgärder och utforma en gemensam politik i fråga om utvecklingssamarbete och humanitärt samarbete, utan att hindra medlemsstaterna att utöva sina befogenheter. Unionens och medlemsstaternas politik och åtgärder på dessa områden ska enligt fördragen komplettera och förstärka varandra. Det främsta målet för unionens utvecklingspolitik är att minska och utrota fattigdomen. Utvecklingspolitiken ska också bidra till att uppnå övriga mål för EU:s yttre åtgärder som anges i artikel 21. Det gäller särskilt målet att främja en hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling, men även att bidra till stöd för demokrati, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna, fredsbevarande och konfliktförebyggande, förbättring av miljön och hållbar förvaltning av naturresurser samt bistånd till befolkningar, länder och regioner som drabbas av naturkatastrofer eller katastrofer som orsakats av människor. Unionen ska enligt sörja för samstämmighet mellan de yttre åtgärderna och mellan dessa och övrig politik. Vidare ska målen för utvecklingssamarbetet beaktas i genomförandet av all politik som kan tänkas påverka utvecklingsländerna. Genom den gemensamma förklaringen om ett nytt europeiskt samförstånd om utveckling (EUT 2017/C 210/01) befäste EU:s institutioner och medlemsstaterna åtagandet att föra en konsekvent politik för utveckling och att beakta målen för utvecklingssamarbetet i all extern och intern politik, som en vägledande ram för genomförandet av Agenda 2030. I den gemensamma förklaringen upprepas även EU:s åtagande från FN:s tredje internationella konferens om utvecklingsfinansiering om att kollektivt anslå av bruttonationalinkomsten (bni) till officiellt bistånd inom tidsramen för Agenda 2030 och att på kort sikt uppnå målet om att 0,15–0,av biståndet som andel av bni ska gå till de minst utvecklade länderna med målet att det ska vara . EU och dess medlemsstater är världens största givare av utvecklingsbistånd och humanitärt bistånd. Enligt preliminära uppgifter från (OECD-Dac) stod EU och medlemsstaterna 2020 för av det globala biståndet. Även om biståndsnivån ökade var det emellertid delvis en effekt av att bni minskat till följd av pandemin, och det är fortfarande lång väg kvar till de åtagna nivåerna. Sammantaget utgjorde det officiella biståndet enbart av EU:s samlade bni, och förutom är det enbart , och som uppnått 0,7-procentsmålet. De senaste uppgifterna för biståndet till de minst utvecklade länderna gäller 2019 då de nuvarande 27 medlemsstaternas bistånd uppgick till av deras samlade bni, med , och som de enda medlemsstater som nått över tröskeln om (kommissionens pressmeddelande IP/21/1701). Utskottet vidhåller att EU:s utvecklingspolitik ska respektera de kriterier för offentlig utvecklingsfinansiering som man kommit överens om i OECD-Dac liksom principerna om biståndseffektivitet. Utskottet noterar att det nya instrumentet för grannskapet, utvecklingssamarbete och internationellt samarbete inom den fleråriga budgetramen 2021–2027 sammanför en rad tidigare finansieringsinstrument för EU:s yttre åtgärder i syfte att stärka samstämmigheten dem emellan och därmed effektiviteten i EU:s insatser. Efter Europeiska rådets överenskommelse om utgiftsnivåerna i den fleråriga budgetramen har och rådet slutfört förhandlingarna om instrumentet. utskott för utrikes frågor godkände förhandlingsresultatet (dokument PE689.709) och rådet antog sin ståndpunkt i första behandlingen (rådets dokument 6879/1/21). Utskottet kan instämma i vad som framförs i ett motionsyrkande om det angelägna i att utan onödigt dröjsmål slutföra antagandet av utgiftsprogrammet för utvecklingssamarbetet men ser inte anledning att rikta ett tillkännagivande till regeringen om detta.