bet · H801JuU8 · 2021-01-15 00:00:00 — Det är ett väldigt konkret exempel på vad tycker är fel med regeringens politik, nämligen att man inte tar hänsyn till samhället och de individer som lever i samhället och som riskerar att utsättas för farliga individer när man utformar sina förslag. Är det orimligt att låta en farlighetsbedömning föregå beslut om villkorlig frigivning och äventyra en villkorlig frigivning? Jag vill gärna höra och för den delen regeringen resonera lite bredare kring sitt motstånd mot det förslaget. och blandar ihop hur långa straffen ska vara med frågan om man ska ha ett system för villkorlig frigivning eller inte. Straffens längd är en sak. vill i princip alltid skärpa straffen, oavsett vilket brott det gäller. Finns det undantag så rätta mig gärna, men det brukar vara ingången. Denna fråga handlar om huruvida man ska ha ett system med villkorlig frigivning, med allt vad det innebär i form av kontroll, eller inte. Ska vi ha ett system där myndigheterna följer upp, eller ska vi ha ett där den som är dömd släpps ut på gatan utan någon som helst koll från frivården och från kriminalvården? Jag tycker att svaret är ganska enkelt. För att minska antalet återfall, oavsett hur man har suttit inne, krävs det att det finns ett sådant här system. Att motsätter sig det tycker jag är väldigt konstigt. Jag tackar för klargörandet. Det finns tydliga skillnader i synen på villkorlig frigivning. Vi tycker inte att de som vill mörda människor ska släppas ut ur fängelse medan och regeringen tycker att det är rimligt att ta den risken eftersom de kanske inte gör det. Det är en glasklar skillnad mellan och och den rödgröna regeringen. Vi tycker att den villkorliga frigivningen måste motiveras och vara uppenbart fördelaktig, inte bara för den enskilde som sitter på anstalt utan också för samhället i övrigt. Finns det en hög återfallsrisk för en person - en risk för att den personen ska attackera sin exfru eller våldta barn ute i samhället - tycker vi att det är en dålig idé att den personen släpps ut i samhället. Det tycker vi är dåligt. Ja, vi vill absolut skärpa straffen, i princip de flesta. Det är liksom lågt hängande frukt när utgångspunkten är regeringens straffpolitik i övrigt. Ja, vi vill i princip skärpa alla straff. Det skulle vara väldigt bra ifall vi gjorde det, för då skulle vi få möjlighet att behålla personer på anstalt om de är farliga för samhället. Men regeringens politik är tydlig på den punkten. Man vill ta risken att släppa ut personer efter två tredjedelar oavsett om de har starka hämndmotiv mot en exfru eller om det är något annat. Det kan vara pedofiler som har genomgått behandling och som kanske har skött sig på anstalt. och den rödgröna regeringen tycker att det är värt att släppa ut dem i samhället även om de kanske berättar för kriminalvården att de tänker våldta ett barn de kommer ut. Då säger och regeringen: Okej, varsågod, gå ut i samhället! Vi tar den risken. Jag tycker att det är uppenbart felprioriterat från regeringens sida när man inte beaktar samhällets intresse av att säkras från farliga individer. En farlighetsbedömning måste kunna vara en rimlig åtgärd för att se till att farliga individer inte släpps ut ur anstalt. Det är bättre att de sitter av tiden på anstalt och kanske kyler av sig själva bakom betongväggarna än att de släpps ut och våldtar och mördar ute i samhället. Det är glasklara uppfattning. Om i en tidigare replikväxling försökte framstå som saklig och sansad misslyckas han kapitalt här. Det är höjden av osaklighet att komma med de påståenden som han gör kring att regeringen skulle vilja släppa ut farliga personer . Detta handlar om att en villkorlig del möjliggör uppföljning. Så länge inte förespråkar livstidsstraff för samtliga brott - det har vi trots allt ännu inte sett - kommer personerna att komma ut ur fängelset. Då tycker jag, och regeringen att vi ska rusta dem så långt som möjligt för att de inte ska återfalla i brott. Det ska vi göra inte minst för att värna utsatta kvinnor och andra brottsoffer. Det är ett helt avgörande område. Det handlar om att minska återfallsfrekvensen för att vi ska få ett tryggare land. Jag tycker att det är synd att inte ser det. I har vi ett rättsväsen som fungerar förhållandevis bra. Det anses rättssäkert, rättvist och icke korrumperat. Det sista är en grundbult i en demokratisk rättsstat och förmodligen den enskilt viktigaste faktorn för att alla medborgare i ska känna tillit till sitt rättsväsen. Jag tror inte att exempelvis våra medmänniskor i , allra minst , känner samma förtroende för sitt lands rättsväsen. Här får vi nämligen kritisera både regimen och rättsväsendet, om vi så vill, utan att hamna i fängelse. Det är ju så att inte allt fungerar bra inom det svenska rättsväsendet. Påföljder, vård och behandling för unga brister. Flera straffpåföljder är för låga och oproportionerligt låga i jämförelse med hur de är för andra brott. Det gäller inte minst sexualbrott. Och situationen för brottsoffer är allt annat än bra. Det finns alltså mycket att göra. Det är därför som vi från är aktiva, föreslår förändringar och förbättringar och ligger på regeringen i dessa frågor. Det är också därför vi är konstruktiva och medverkar i olika parlamentariska grupperingar för att få fram bra gemensamma förslag med bred förankring. behöver det, och brottssituationen behöver det. Det vi diskuterar är delvis ett resultat av detta. Det är en punkt från det så kallade 34-punktsprogrammet, där regeringen bjöd in till samtal mot gängkriminalitet. Frågan gäller villkorlig frigivning, som vi menar måste ha en klart starkare koppling till deltagande i förebyggande åtgärder för att man inte ska återfalla i brott. Det är åtgärder som naturligtvis är lika viktiga oavsett vilken typ av brott som har begåtts - gängkriminalitet eller annan brottslighet. Att återanpassa sig till ett liv utanför murarna är lika viktigt oavsett vilket brott man begått. har alla dömda rätt att friges villkorligt efter två tredjedelar av sitt tidsbestämda fängelsestraff om de har, så att säga, skött sig . Det måste till synnerliga skäl för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp. Synnerliga skäl är lika med väldigt starka skäl, det vill säga den intagne måste ha misskött sig i fängelset ganska grovt för att nekas villkorlig frigivning. För är det självklart att en villkorlig frigivning ska vara förknippad med att den dömde medverkar i olika förebyggande program i fängelset. Om inte den intagne får hjälp och stöd för att förbereda sig för ett liv utanför fängelset är otroligt mycket förlorat. Men det bygger också på att den intagne medverkar och faktiskt vill medverka. finns få möjligheter att skjuta upp den villkorliga frigivningen, men i och med dagens förslag blir det enklare. Men, fru talman, ska då alla dömda ha rätt att friges villkorligt efter två tredjedelar? Varför döms man till fängelse , till exempel, om man kommer ut efter fyra? Det är nog frågor som många ställer sig. Att ges en andra chans är dock en human grundprincip som vårt rättssamhälle vilar på. Men då ska, på riktigt, ett förändrat beteende och en önskan om ett liv fritt från kriminalitet vara väldigt tydliga hos den dömde. återfaller allt för många i brott efter avtjänat straff. Det är ett misslyckande. Flera åtgärder måste till. Ett tydligare krav på medverkan i återfallsförebyggande åtgärder är en. vill dessutom, liksom en majoritet i kammaren, gå ett steg längre. Det ska inte vara en självklarhet att prövas för villkorlig frigivning efter två tredjedelar av strafftiden. Det är lite svårt att svara på den fråga jag ställde tidigare. Varför döms en till fängelse om en ska friges efter fyra? Den principen menar jag kan bidra till en otydlighet och till att förtroendet och legitimiteten för rättsväsendet rubbas. Och, som jag inledde med, är den största fara vi kan hamna i att man misstror rättsväsendet. menar att deltagande i återfallsförebyggande åtgärder ska ge möjlighet till villkorlig frigivning. Om man inte aktivt medverkar är villkorlig frigivning kanske inte självklart över huvud taget. Och tro mig, mina vänner: Om det är något en centerpartist har diskuterat är det just frågan om rätten till en andra chans och rätten till villkorlig frigivning och hur det står i proportion till det begångna brottet. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. Vi närmar oss onekligen slutet på debatten om något väldigt viktigt. Det handlar om villkorlig frigivning från straff och vilket återfallsförebyggande arbete man ska ha på våra anstalter för att se till att människor kommer ut bättre än vad de var när de kom in. Liberalerna har länge eftersträvat att vi ska ha ett system där det är lätt att göra rätt och svårt att göra fel. På resor runt om i vårt land görs många besök; det var sådant som förekom före den pandemi som vi befinner oss i. Det som har slagit mig när det gäller besök på många hem där man, inte sällan under tvång, behandlar unga människor som har stora problem med just vad som är rätt och fel är att man använder sig av det som kallas teckenekonomi. Det är något som är väldigt pedagogiskt, det vill säga de unga får uppmuntran att göra rätt. De får belöningar, som en del kallar det, för att få styrfart, få en fostran och - efter behandling och avtjänat straff - få med sig sådant som de kanske inte fått med sig hemifrån. Det är sådant som vi som är föräldrar försöker ge till våra barn. Man säger rimligen inte ja till allt som en unge vill, vare sig det är skumtomtar mitt eller något annat, utan man ser till att man hjälper barnet att komma på rätt väg och att man är noga med att gå i dess spår. Detta är steg i rätt riktning. Liberalerna yrkar bifall till utskottets förslag. Men det finns ett starkt tillkännagivande som visar att vi vill ta detta ännu längre i just teckenekonomins riktning, det vill säga att det ska vara lätt att göra rätt och svårt att göra fel. En tydligare koppling mellan villkorlig frigiv-ning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder Jag vill ta tillfället i akt att slå ett slag för lite perspektiv och för att vi ska se att hela vårt rättssystem behöver förändringar i den riktningen. Vi har, som vi har debatterat, abnorma straffrabatter i vårt straffsystem som gör att syftet motverkas. Det ges rabatt för många brott, och det är en väldigt låg progressivitet. Andra här vill ha mycket progressiva skatter, men samma personer är ofta emot att ha progressivitet vid återfall i brott. Då behövs med rehabilitering, hjälp och behandlingsprogram, som tagits upp av talare tidigare här i talarstolen. Detta behöver vi komma framåt med på andra håll. Om vi tittar på kriminalvården, som är ämnet för debatten, fru talman, ser vi att vi ändå har gjort framsteg. Vi firar rösträttens hundraårsdag, och när jag började i var det så att man på Kriminalvårdens anstalter kunde ligga på sängen och röka. Man behövde inte delta i arbete eller behandling, utan man kunde ligga och röka. Det har vi ändrat på. Men det tog tid, för det var några som försvarade det också. Vi tog bort regelverket som sa att man kunde ta in hur mycket pengar som helst utifrån för att kunna köpa det som man tyckte var nödvändigt. är det mer fokus på att man måste arbeta för att få betalt, utbilda sig eller behandla sig. Vi tog bort kontanterna så att man inte kan spela så mycket och fortsätta med kriminell verksamhet inne på anstalterna. Vi har alltså gjort en resa. tas steg som är bra, men det är viktigt att vi har tillkännagivandet, som regeringens företrädare och tyvärr reserverar sig emot. Det har dykt upp att frivården inte har så mycket att bidra med, men jag och Liberalerna tycker att den gör ett fantastiskt viktigt arbete, inte minst de biträdande övervakare som på olika sätt försöker hjälpa dessa ofta trasiga individer som har varit på anstalt och som, om de sköter sig, kan komma ut, vara inom frivården och fortsätta att anpassa sig för att komma in på en laglydig väg. Frivården, fru talman, är värd en egen stjärna på vår himmel, tycker jag. Med detta sagt vill jag och Liberalerna som sagt yrka bifall till utskottets förslag. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 14.)