bet · H801CU14 · 2021-04-19 00:00:00 — I motion 2020/21:1115 av (M) föreslås ett tillkännagivande om att stoppa tvångsanslutningar av enskilda avlopp till det kommunala va-nätet. Motionären anför att kommunen måste kunna visa att den enskilda anläggningen inte uppfyller miljökraven. Vidare anför motionären att miljövinsten måste stå i rimlig proportion till den enskildes kostnader. I motion 2020/21:1347 av (M) föreslås ett tillkännagivande om att enskilda fastighetsägare som har en fungerande avloppslösning inte ska tvingas att ansluta sig till det kommunala avloppsnätet. Motionären anför att det inte är rimligt att kräva att enskilda fastighetsägare ska genomföra dyra investeringar i avloppssystem som miljömässigt inte står i proportion till kostnaderna. Kommunens skyldighet att ordna vattentjänster Lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster (vattentjänstlagen) avser olika tjänster för vattenförsörjning och avlopp som tillhandahålls genom en allmän va-anläggning. Lagen syftar till att säkerställa tillgången till sådana vattentjänster för i första hand bostadsbebyggelsens behov. Kommuner har en långtgående skyldighet att ordna vattentjänster. Enligt 6 § vattentjänstlagen ska en kommun ordna vattentjänster om det behövs för skyddet av människors hälsa eller miljön i befintliga eller blivande bebyggelser som ingår i ett större sammanhang. Kommunen ska bestämma det verksamhetsområde inom vilket vattentjänsten eller vattentjänsterna behöver ordnas och sedan se till att behovet , och så länge behovet kvarstår, tillgodoses i verksamhetsområdet genom en allmän va-anläggning. För bebyggelse utanför verksamhetsområdet har kommunen ingen skyldighet att tillhandahålla va-lösningar. kan dock vattentjänster från den allmänna anläggningen tillhandahållas sådan bebyggelse genom ett särskilt avtal mellan kommunen/huvudmannen och fastighetsägarna. Sådana avtal faller utanför reglerna i vattentjänstlagen. utövar enligt 51 § vattentjänstlagen tillsyn över att kommunerna fullgör skyldigheten att tillgodose behovet av vattentjänster enligt 6 § och kan vitesförelägga en kommun som inte fullgör denna skyldighet. Enligt 9 § vattentjänstlagen får verksamhetsområdet inskränkas om en fastighet uppenbarligen inte behöver omfattas av det större sammanhang som avses i 6 §. En sådan inskränkning av verksamhetsområdet får endast göras om fastighetens eller bebyggelsens behov av vattenförsörjning och avlopp lämpligen kan ordnas genom enskilda anläggningar som kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön. Inlösen av enskilda anläggningar Om det inom en allmän va-anläggnings verksamhetsområde finns en enskild anläggning som kan användas i den allmänna va-anläggningen, är fastighetsägaren till den enskilda anläggningen skyldig att, mot skälig ersättning, låta den enskilda anläggningen ingå i den allmänna va-anläggningen om den allmänna va-anläggningens huvudman begär det (39 § vattentjänstlagen). Om en enskild anläggning blir onyttig till följd av att kommunen ordnar eller utvidgar en allmän va-anläggning, ska huvudmannen, enligt 40 § vattentjänstlagen betala skälig ersättning till den enskilda anläggningens ägare. I praxis har ersättning i allmänhet bestämts till anordningarnas bruksvärde, efter avdrag för ålder och skick. Möjlighet att överklaga beslut om allmänna vattentjänster Kommunen beslutar om vilka fastigheter som ska ingå i det verksamhetsområde inom vilket allmänna va-tjänster ska inrättas. Beslutet fattas i de flesta kommuner av kommunfullmäktige och kan överklagas enligt reglerna om laglighetsprövning enligt kommunallagen. Det innebär att endast beslutets laglighet prövas och att det endast kan godkännas eller upphävas, inte ändras. Till den enskilda fastighetsägaren uppkommer ett förhållande först när den allmänna va-anläggningen byggts ut och en avgiftsskyldighet för fastighetsägaren uppstår. Denna avgiftsskyldighet kan prövas enligt tvistereglerna i vattentjänstlagen. En fastighetsägare och andra som anser att det finns ett behov av att en eller flera vattentjänster tillhandahålls genom en allmän va-anläggning kan vända sig till med en förfrågan om att ska starta ett tillsynsärende enligt 51 § vattentjänstlagen. En fastighetsägare kan också initiera en process hos en mark- och miljödomstol för att få kommunens skyldighet att ordna vattentjänster prövad. Det finns inget lagkrav på att kommunen ska ha en va-plan. Det ställs dock vissa krav på vattenförvaltningen i i EU:s ramdirektiv för vatten. Direktivet har genomförts i svensk rätt, och kraven i direktivet innebär bl.a. att det ska tas fram förvaltningsplaner som ska innehålla en sammanfattande redogörelse för vattenförhållandena och förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön. Innehållet i förvaltningsplanen ligger sedan till grund för en åtgärdsplan som riktar sig till de myndigheter och kommuner som har ansvar för att genomföra de åtgärder som står i planen. Åtgärdsplanen har en vägledande funktion för myndigheterna och kommunerna. Det finns inga sanktioner för de kommuner och myndigheter som inte klarar av att följa de krav som ställs. Det finns inte heller några tillsynsåtgärder. Enligt åtgärdsplanen –2021 ska kommunerna bl.a. upprätta och utveckla vatten- och avloppsplaner samt dagvattenplaner för att miljökvalitetsnormerna för vatten ska följas. En nationell vägledning om va-planering togs fram av Havs- och vattenmyndigheten . Vägledningen beskriver hur va-försörjningen ska ordnas i hela kommunen, dvs. både inom och utanför kommunalt verksamhetsområde. Vattentjänsternas avgiftsfinansiering, va-taxa och va-avgifter En fastighetsägare ska betala avgifter för anläggningen, om fastigheten finns i anläggningens verksamhetsområde och fastigheten, med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön behöver en vattentjänst och behovet av vattentjänsten inte kan tillgodoses bättre på annat sätt (24 § vattentjänstlagen). Avgifternas storlek och hur de ska beräknas ska framgå av en taxa som kommunen bestämmer. Avgifterna delas upp i två olika delar, anläggningsavgifter och brukningsavgifter. Taxorna ska utformas på ett sådant sätt att principerna i vattentjänstlagen om skälig och rättvis kostnadsfördelning följs. En fastighetsägare ska inte betala mer än vad som motsvarar fastighetens andel av kostnaden för att ordna va-anläggningen och fastigheter som använder va-tjänsterna på samma sätt och är lika stora ska betala lika mycket i förbrukningsavgift. En del kommuner premierar åtgärder som leder till en effektivare dagvattenhantering. Anläggningsavgiften kan t.ex. reduceras om fastigheten själv tar hand om sitt dagvatten lokalt inom fastigheten. När det gäller brukningsavgiften kan fastighetsägaren erhålla reduktion eller befrielse från avgiften om åtgärder vidtagits för att fördröja eller reducera mängden dagvatten till anläggningen. Aviserad proposition om hållbara vattentjänster Regeringen har i propositionsförteckningen /21 aviserat att en proposition rubricerad Vägar till hållbara vattentjänster skulle överlämnas till . Propositionen bygger på betänkandet SOU 2018:34, med samma namn, som Utredningen om hållbara vattentjänster lämnade . har meddelat att propositionen är försenad. Utredningen föreslår bl.a. att en ändring av 6 § vattentjänstlagen som innebär att kommunerna ska lägga ett större fokus på att bedöma behovet av vattentjänster. Det föreslås att kommunerna ska utreda om det finns en möjlighet att på ett annat sätt än med en allmän va-anläggning uppnå ett motsvarande skydd för människors hälsa och miljön, vilket skulle öppna för möjligheten att i befintlig bebyggelse åtgärda bristfälliga enskilda anläggningar i stället för att bygga ut allmänt va, och att i ny bebyggelse acceptera enskilda va-lösningar, om dessa bedöms motsvara kraven med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön. Utredningen föreslår vidare att Havs- och vattenmyndigheten ska utses till tillsynsvägledande myndighet för länsstyrelsernas tillsyn över hur kommunerna uppfyller sin skyldighet enligt 6 § vattentjänstlagen. Vad gäller planering av vattentjänster i kommunen föreslår utredningen att det införs ett krav i vattentjänstlagen om att kommunen ska upprätta en va-plan för den långsiktiga försörjningen av vattentjänster och att denna plan ska beslutas av kommunfullmäktige. För att öka det demokratiska inflytandet över hur kommunen planerar för att ansluta fastigheter till kommunalt vatten och avlopp ska planen, innan den antas, lämnas för samråd med berörda fastighetsinnehavare och andra intressenter. Dåvarande miljö- och klimatminister svarade på en skriftlig fråga om när regeringen kommer att presentera en proposition som bygger på den statliga utredningen om hållbara vattentjänster (fr. 2020/21:1012). Regeringen har uppmärksammat att vissa kommuner upplever skyldigheten att ordna vattentjänster enligt 6 § lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster som ett hinder för nybyggnation på landsbygderna. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att se över kommunens skyldighet att ordna allmänna va-tjänster. Syftet var bl.a. att utredaren skulle ta fram förslag för att underlätta byggandet och öka andelen godkända avloppsanläggningar på landsbygderna. Utredningen presenterade sitt betänkande ”Vägar till hållbara vattentjänster” . Utredningen föreslår bland annat att vid bedömningen av behovet av allmänna vattentjänster enligt 6 § lagen om allmänna vattentjänster ska kommunen kunna beakta alternativ till allmänt va för att uppnå ett motsvarande skydd för människors hälsa och miljö. Enligt utredningen ger detta kommunen en större flexibilitet för enskilda lösningar vilket skulle kunna underlätta byggandet utanför tätorter. Utredningen föreslår också en uppsättning andra insatser, bl.a. framtagande av förbättrade kunskapsunderlag, kompetensutveckling, utveckling av tillsynsvägledningen samt att se över möjligheterna till att ge stöd till kommunerna för va-rådgivning. Betänkandet har remitterats och regeringen bereder förslagen. En proposition avses läggas fram till . Utskottet har tidigare behandlat och avstyrkt motioner om allmänna vattentjänster, bl.a. i betänkande 2018/19:CU5. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena med hänvisning till beredningarna av de förslag som lämnats 2018 av Utredningen om hållbara vattentjänster. Utskottet ansåg att det inte fanns skäl att föregripa resultatet av pågående utredningar genom att föreslå tillkännagivanden. följde utskottets förslag. Regeringen har skjutit upp den aviserade propositionen Vägar till hållbara vattentjänster . Propositionen skulle ursprungligen ha överlämnats till , vilket sköts upp till . Enligt den senaste propositionsförteckningen skulle propositionen ha överlämnats . Utskottet kan konstatera att propositionen åter är försenad. Detta är olyckligt eftersom det enligt utskottet är angeläget och brådskande att enskilda får ett bättre skydd mot tvångsinlösen av godkända avlopp. De nuvarande reglerna kring vattentjänster leder ofta till konflikter, särskilt de bestämmelser i vattentjänstlagen som ger huvudmannen för en allmän va-anläggning rätt att lösa in befintliga enskilda va-anordningar för fastigheter som ska betjänas av en utbyggd . Regeringen bör därför enligt utskottet skyndsamt vidta de åtgärder som krävs för att en fastighetsägare som har ett enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav inte ska kunna tvingas att ansluta sig till det kommunala va-nätet. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Det innebär bifall till kommittémotion 2020/21:3102 (M) yrkande 15, kommittémotion 2020/21:728 (SD) yrkande 7, kommittémotion 2020/21:2920 (C) yrkande 18 och kommittémotion 2020/21:2807 (KD) yrkande 41 (i denna del). Utskottet ser dock, med hänsyn till det pågående beredningsarbetet, inte behov av något initiativ från sida när det gäller förslagen om lokalt anpassade va-lösningar i kommittémotion 2020/21:728 (SD) yrkande 6, kommittémotion 2020/21:2920 (C) yrkande 3, kommittémotion 2020/21:2807 yrkandena 40, 43 och 44 samt i kommittémotion 2020/21:3408 yrkande 37. Utskottet avstyrker därför dessa motionsyrkanden. Med hänsyn till det pågående beredningsarbetet finner utskottet inte heller skäl för att ta något initiativ med anledning av de övriga förslagen om allmänna vattentjänster, och utskottet avstyrker därför kommittémotion 2020/21:3102 (M) yrkande 14, kommittémotion 2020/21:1615 (SD) yrkande 42 och kommittémotion 2020/21:2807 (KD) yrkandena 41 (i denna del) och 42. Riksintressen, punkt 1 (M, SD, KD) av (KD), (M), (M), (SD), (M), (SD), (SD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:733 av m.fl. (SD) yrkande 26, 2020/21:1086 av m.fl. (M) yrkande 12, 2020/21:2927 av m.fl. (C) yrkandena 13 och 15, 2020/21:3102 av m.fl. (M) yrkande 23 och 2020/21:3408 av m.fl. (KD) yrkandena 42 och 43, 2020/21:1240 av (M), 2020/21:1245 av (M), 2020/21:1321 av m.fl. (M) och 2020/21:2927 av m.fl. (C) yrkande 14 och 2020/21:192 av och (båda SD) yrkande 1, 2020/21:370 av (C) och 2020/21:1889 av m.fl. (S). De utpekade riksintresseområdena innehåller nationellt viktiga värden och kvaliteter. Inledningsvis var avsikten med riksintressesystemet att ett fåtal unika områden skulle omfattas. Men med tiden har både antalet geografiska områden och utbredningen av dessa ökat, och utgörs ungefär hälften av areal av utpekade riksintresseområden. Många av dessa riksintressen är inaktuella eller otydliga. Osäkerheten kring vad som kan tillåtas i ett riksintresseområde leder till att exploatörer drar sig för att starta projekt i dessa områden. Som riksintressesystemet fungerar utgör det därför ett hinder mot ökat bostadsbyggande. Regeringen har gett ett antal myndigheter i uppdrag att bl.a. se över och precisera kriterierna för riksintressen. Översynen ska leda till en kraftig minskning av såväl antalet områden som dessa områdens samlade areella utbredning. Vi ställer oss positiva till denna översyn, men vi menar att man bör gå längre för att begränsa och förtydliga riksintressena. Till att börja med anser vi att intresset av att bygga bostäder är av sådan vikt att detta intresse bör få samma prioritet som riksintressena vid en avvägning. Vi menar vidare att riksintressena bör begränsas till förmån för den regionala och kommunala självbestämmanderätten. Utpekande av riksintressen bör endast ske efter en dialog mellan kommuner och regioner, och efter en avvägning mot det kommunala plansystemet. När en kommun antar en ny översiktsplan bör ett riksintresse upphävas om inte den ansvariga myndigheten aktivt pekar ut området med en aktuell motivering. Vidare bör inte samma intresse kunna skyddas av flera olika nivåer, således bör t.ex. riksintressena kulturmiljö och friluftsliv begränsas. Något som ansågs vara ett riksintresse i går behöver inte nödvändigtvis vara det . Utöver att definiera utpekade riksintressen tydligare och minska dess antal och areella omfattning i landet bör man därför även överväga att begränsa giltighetstiden för riksintressen. Närmare bestämt menar vi att de riksintressen som inte uttryckligen följer av lagen ska vara giltiga endast . Därefter ska den aktuella myndigheten på nytt kunna ansöka om att området även fortsättningsvis ska vara ett riksintresse, och ska tidsfristen kunna förlängas. Om myndigheten inte ansöker om förlängning ska dock riksintresset förfalla. Det får vara en uppgift för regeringen att ta nödvändiga initiativ för att tydliggöra riksintressena samt begränsa riksintressenas antal, omfattning och giltighetstid i enlighet med det som vi har anfört. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Skyddet av jordbruksmark, punkt 2 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3102 av m.fl. (M) yrkandena 11 och 12, 2020/21:576 av och (båda C) och 2020/21:724 av m.fl. (SD) yrkande 11 och 2020/21:368 av (C), 2020/21:724 av m.fl. (SD) yrkande 12, 2020/21:733 av m.fl. (SD) yrkande 28, 2020/21:1419 av (L), 2020/21:2639 av Boriana m.fl. (M) yrkande 2, 2020/21:2709 av m.fl. (MP) yrkande 14, 2020/21:2917 av m.fl. (C) yrkande 10 och 2020/21:2927 av m.fl. (C) yrkandena 17 och 30. Det är viktigt att vår miljö skyddas. råder det stor bostadsbrist i , och vi behöver ett ökat bostadsbyggande. På grund av utformning och detaljnivå försenas många projekt eller hindras i onödan. Det behövs därför en bred översyn av för att utreda möjligheterna att främja ett ökat bostadsbyggande genom en bättre balans mellan olika intressen. En viktig aspekt handlar om jordbruksmarken. Enligt är jordbruksmark av nationellt intresse och ska hushållas med. Sådan mark får tas i anspråk endast om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen och detta inte kan tillgodoses på ett från allmän synpunkt tillfredsställande sätt genom att annan mark tas i anspråk. finns ett stort intresse av att bygga och bo på landsbygden. Vi anser att man från nationellt håll måste kunna säkra tillräckligt med mark för jordbruket och särskilt värna den mest bördiga jordbruksmarken utan att detta står i strid med en levande landsbygd. Båda dessa två mål bör kunna uppfyllas, men det behövs en bättre balans mellan intressena. Bostadsbyggande i anslutning till befintlig bebyggelse, t.ex. att bygga ett nytt hus åt sina barn i nära anslutning till en befintlig bostad, bör inte hindras. Hästnäringen bör också räknas till övrigt jordbruk, och därmed bör t.ex. inte krav på bygglov för ridhus ställas. Skyddet av jordbruksmark, punkt 2 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:724 av m.fl. (SD) yrkandena 11 och 12 samt 2020/21:733 av m.fl. (SD) yrkande 28, 2020/21:576 av och (båda C) och 2020/21:3102 av m.fl. (M) yrkandena 11 och 12 samt 2020/21:368 av (C), 2020/21:1419 av (L), 2020/21:2639 av Boriana m.fl. (M) yrkande 2, 2020/21:2709 av m.fl. (MP) yrkande 14, 2020/21:2917 av m.fl. (C) yrkande 10 och 2020/21:2927 av m.fl. (C) yrkandena 17 och 30. Jordbruksmarken exploateras i hög grad vid nybyggnation. försvinner svensk till förmån för nya vägar, köpcentrum och bostäder. Bostadsbehovet har ökat drastiskt, och det är både enklare och billigare att bygga på jordbruksmark än på annan mark. Att städer och byar utvecklas är naturligt. Bebyggd jordbruksmark är dock svår att återställa, och bebyggelsen kan oftast förläggas till andra platser än till förstklassig . Den svenska självförsörjningsgraden har varit sjunkande , och den utvecklingen måste brytas. Tillgången till mat är en viktig aspekt av vår krisberedskap. Dessutom är jordbruksmarker av olika slag ofta mycket artrika, och många arter som har utrotats eller riskerar att utrotas i är beroende av jordbruksmarker präglade av äldre brukningsmetoder. Exploateringen av jordbruksmark leder till att biologiska livsmiljöer försvinner. mellan de olika intressena kring jordbruksmarken är reglerad i 3 kap. 4 § . I den bestämmelsen framgår att jordbruket är av nationell betydelse och att brukningsvärd jordbruksmark får tas i anspråk för bebyggelse eller anläggningar endast om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen. Dessutom krävs att samhällsintressena inte kan tillgodoses på ett från allmän synpunkt tillfredsställande sätt genom att annan mark tas i anspråk för exploateringen. Bestämmelsen ska alltså se till att olika intressen vägs mot varandra, och man ska då jämföra vilka konsekvenser exploatering av jordbruksmark får jämfört med en exploatering av annan mark. I praktiken har det visat sig att bestämmelsen ger ett mycket svagt skydd för jordbruksmark vid kommunernas planering av exploatering. förlägger många kommuner bebyggelse till i sina översiktsplaner för framtida expansionsbehov. Dessa översiktsplaner lägger en död hand över utvecklingen av lantbruket i de drabbade områdena. Det finns exempel på mark som har legat i markreserv till ingen nytta. hindrar bestämmelsen i 3 kap. 4 § markägare från att bygga på egen mark eftersom det då handlar om ett enskilt intresse. Vi anser att en översyn behöver göras av 3 kap. 4 § med syfte att bestämmelsen ska fungera som avsett, dvs. säkerställa en fungerande avvägning mellan olika samhällsintressen. Översynen ska också syfta till att underlätta begränsad byggnation på egen mark. Vi menar vidare att både och bör ses över för att utreda om det finns anledning att ge länsstyrelserna större befogenheter att ingripa mot en plan när den avvägning mellan olika samhällsintressen som kräver inte har gjorts, med resultatet att jordbruksmark exploateras för annan markanvändning trots att andra alternativ finns. Slutligen anser vi att det behöver tas fram en nationell strategi för en långsiktigt hållbar användning av , där särskilt värdefull ska kunna skyddas för framtiden. Det får bli en uppgift för regeringen att ta nödvändiga initiativ för att få till stånd en översyn av reglerna i och med den inriktning vi förespråkar ovan och en strategi för åkermarken. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Skyddet av jordbruksmark, punkt 2 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:2917 av m.fl. (C) yrkande 10 och 2020/21:2927 av m.fl. (C) yrkandena 17 och 30, 2020/21:368 av (C), 2020/21:576 av och (båda C) och 2020/21:724 av m.fl. (SD) yrkandena 11 och 12 samt 2020/21:733 av m.fl. (SD) yrkande 28, 2020/21:1419 av (L), 2020/21:2639 av Boriana m.fl. (M) yrkande 2, 2020/21:2709 av m.fl. (MP) yrkande 14 och 2020/21:3102 av m.fl. (M) yrkandena 11 och 12. Inom de gröna näringarna produceras mycket av den mat vi behöver, och åkermarken är en ovärderlig resurs för . Därför ställs det särskilda krav på hur tätortsnära mark kan användas för bostadsbyggande i förhållande till livsmedelsproduktionen. Tyvärr ser vi att värdefull exploateras för byggnation av bostäder, industrier och infrastruktur. Givetvis kommer byggnation på att behöva ske även , men bl.a. pekar i rapporter på att åkermarkens långsiktiga värden ofta får stå tillbaka mot mer kortsiktiga ekonomiska värden. Områden med värdefull måste skyddas för att trygga livsmedelsförsörjningen. Jag menar att skyddet av åkermarken måste stärkas för att åkermarken ska bevaras och exploateringen ska minska. Det kan handla om att kraven på beslutsunderlag stärks och att definitionen av vad som utgör ett väsentligt samhällsintresse blir tydligare. som värdefull jordbruksmark behöver skyddas från omfattande exploatering måste det vara möjligt att tillskapa enskilda tomter som kan bebyggas. Ett problem med det nuvarande regelverket är att den småskaliga nybyggnationen som i grunden är viktig för landsbygdernas överlevnad inte sällan hindras. När det gäller behovet av bostäder måste en noggrann avvägning göras mot behovet av produktiv jordbruksmark. Det behöver t.ex. finnas en möjlighet att stycka av mindre befintliga jordbruksfastigheter som inte längre brukas för att möjliggöra att nya ägare kan bebo och bruka marken på nytt. Lagstiftningen på området bör vara utformad så att utveckling och livskraft inte allvarligt förhindras. Därför behövs en proportionalitet när det gäller bedömningen av bostadsbyggande på landsbygder. Mot bakgrund av det anförda bör regeringen till att börja med tillsätta en utredning som ser över hur kommuner definierar väsentligt samhällsintresse och vilka eventuella förändringar och förtydliganden som behöver göras för att tillämpningen ska fungera. Regeringen bör vidare ge några utvalda länsstyrelser i uppdrag att kraftsamla tillsammans med kommuner och andra aktörer för att hitta fungerande metoder för att långsiktigt bevara den värdefulla åkermarken.