bet · H801KU20 · 2021-01-26 00:00:00 — Identifiering och registrering av nyckelbiotoper har dock fortsatt i viss omfattning i samband med annan verksamhet, exempelvis vid tillsyn före avverkning. Begreppet nyckelbiotop och dess utveckling Begreppet nyckelbiotop är inte författningsreglerat och används inte i föreskrifter eller allmänna råd kopplat till skogsvårdslagen. har definierat begreppet enligt följande: En nyckelbiotop är ett skogsområde som från en samlad bedömning av biotopens struktur, artinnehåll, historik och fysiska miljö har mycket stor betydelse för skogens flora och fauna. Där finns eller kan förväntas finnas rödlistade arter. (, Rutin – arbete med nyckel- biotoper, H-46/2017) Resultaten från nyckelbiotopsinventeringen är ett kunskapsunderlag inom svenskt miljö- och naturvårdsarbete och ger en bild av var i skogslandskapet VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN det för inventeringen bedömdes finnas biologiskt särskilt värdefulla miljöer. Informationen om nyckelbiotoper är kunskapsunderlag för myndigheternas beslut om formellt skydd och för markägares ställnings- tagande om frivilliga avsättningar samt annan planering om miljöhänsyn inom skogsbruket. Resultatet från nyckelbiotopsinventeringen används även för handläggning av andra myndighetsärenden, exempelvis vid bildande av naturreservat, samt för kommuner och länsstyrelser i olika planarbeten eller tillståndsprövningar. I och med att kunskapsunderlaget i nyckelbiotopsregistret med tiden har utvecklats har även användningsområdena för resultatet, och antalet intresserade aktörer, ökat. De två svenska certifieringssystemen för skogssektorn, FSC och PEFC, är kopplade till begreppet nyckelbiotop på så sätt att alla skogsbruksåtgärder i nyckelbiotoper är helt eller delvis förbjudna. Enligt FSC:s svenska skogsbruksstandard ska nyckelbiotoper undantas från alla skogsbruksåtgärder, förutom åtgärder påkallade för att bevara eller främja biotopens naturliga eller hävdbetingande biologiska mångfald. De skogsägare som är certifierade enligt FCS har därmed accepterat att inte avverka nyckelbiotoper. Enligt PEFC får i nyckelbiotoper åtgärder endast vidtas för att bevara eller förstärka biologisk mångfald. Enligt PEFC får dock, när andelen nyckelbiotoper överstiger PEFC:s krav på frivilliga avsättningar för naturvård, och staten inte är beredd att ersätta markägaren, avverkning med förstärkt hänsyn göras under vissa angivna förutsättningar. Certifieringssystemen innehåller även krav på markägaren att prioritera nyckelbiotoper vid egna avsättningar för naturvårdsändamål. Det finns inget krav enligt någon av certifieringarna på att nyckelbiotopen ska vara inventerad eller registrerad av . Det är skogens naturvärden som nyckelbiotop som är avgörande. Frågan om förnyad nyckelbiotopsinventering Genom att anta regeringens budgetproposition (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) beslutade om en satsning på en landsomfattande inventering av nyckelbiotoper (bet. 2017/18:MJU2, rskr. 2017/18:18:99). I anslaget 1:1 inom utgiftsområde 23 tillfördes genom beslutet –2027 för en landsomfattande inventering av nyckelbiotoper. beslutade därefter om ett tillkännagivande till regeringen om att det bör säkerställas att inventeringen av nyckelbiotoper är rättssäker och effektiv samt att klassificeringen tar hänsyn till de lokala och regionala förutsättningarna (bet. 2017/18:MJU17 punkt 1, rskr. 2017/18:216). I sitt ställningstagande anförde miljö- och jordbruksutskottet följande i frågan (s. 10): Certifieringssystemen FSC och PEFC har bidragit till att nyckelbiotoper har fått en annan innebörd . Klassificeringen av nyckelbiotoper är inte ett formellt skydd och ger därmed inte rätt till ersättning men VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN innebär i praktiken ett avverkningsförbud eftersom inga aktörer köper virke från nyckelbiotoper. Detta kan slå hårt mot den enskilda skogsägaren. Alla skogsägare kan bli berörda av detta, oavsett om de valt att certifiera sig eller inte. Dessutom är metoden för att inventera nyckelbiotoper problematisk. Den är utvecklad efter förhållandena i södra och . Trots detta har den tillämpats i hela landet, vilket blir missvisande eftersom de nordvästra skogarna skiljer sig från skogarna i övriga landet. Utskottet anser att det bör säkerställas att inventeringen av nyckelbiotoper är rättssäker och effektiv samt att klassificeringen tar hänsyn till de lokala och regionala förutsättningarna. Utskottet föreslår att ställer sig bakom det anförda och tillkännager det för regeringen. Regeringen beslutade om ett uppdrag till att genomföra en landsomfattande inventering av nyckelbiotoper (N2018/03141/SK m.fl.). I uppdraget ingick dels att applicera utvecklad och förbättrad metodik för att identifiera och avgränsa nyckelbiotoper i nordvästra , dels att uppdatera den nyckelbiotopsinventering som genomförts i övriga delar av landet. Uppdraget utformades med beaktande av tillkännagivande. beslutade att bifalla miljö- och jordbruks- utskottets förslag om att avveckla satsningen på inventering av nyckelbiotoper (bet. 2018/19:MJU2, rskr. 2018/19:113). Av den sakpolitiska överens- kommelsen mellan Socialdemokraterna, de gröna som träffades (januariavtalet) framgår att den utökade nyckelbiotopsinventeringen inte ska återupptas (punkt 26). Genom ett beslut gav regeringen i uppdrag till att avveckla den utökade nyckelbiotopsinventering som regeringen hade gett i uppdrag att genomföra (N2019/02259/SMF). Utredningens bedömningar av nyckelbiotoper Regeringen beslutade att tillsätta en utredning om stärkt äganderätt, flexibla skyddsformer och naturvård i skogen (dir. 2019:46), med uppdraget att bl.a. se över statens roll när det gäller nyckelbiotoper. Utredningen, som antog namnet , presenterade sitt betänkande Stärkt äganderätt, flexibla skyddsformer och naturvård i skogen (SOU 2020:73) . Statens roll när det gäller nyckelbiotoper och utredningens förslag på vad som kan träda i stället för registrering av nyckelbiotoper behandlas huvudsakligen i betänkandets kapitel 11–14. Utredningens bedömningar i denna fråga kan sammanfattas enligt följande. Utredningens rättsliga bedömning är att inventering av nyckelbiotoper utgör ärendehandläggning enligt förvaltningslagen. Ett grundläggande krav för ärendehandläggning och även annan myndighetsverksamhet är att det finns stöd i rättsordningen för myndighetens ageranden (legalitetsprincipen). VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN Utredningen har analyserat olika normer som berör men inte kunnat hitta något uttalat stöd i rättsordningen för att inventera landets skogar efter nyckelbiotoper. Det råder dock ingen tvekan om att , genom olika uttalanden och riktade anslag, haft regeringens uppdrag att genomföra inventeringar. Vid sidan av det beslut om nyckelbiotopsregistrering som regeringen tog 2018 men som nästkommande år drogs tillbaka, har utredningen dock inte kunnat hitta något formellt stöd som kan anses uppfylla legalitetsprincipens krav. Vid sidan av de tveksamheter som kan riktas mot det rättsliga stödet för nyckelbiotopsinventeringar har utredningen även bedömt registret som olämpligt ur andra aspekter. Utredningen har konstaterat att nyckel- biotopsmetodiken i många fall går betydligt längre än vad som krävs för myndighetens olika uppdrag, exempelvis i fråga om tillsyn och rådgivning. Utredningen har bedömt det som mindre lämpligt att det finns en förhandsbedömning av ett områdes naturvärden som påverkar både civilrättsliga förhållanden, exempelvis mellan markägare och virkesköpare, och förvaltningsrättsliga förhållanden, i fråga om bl.a. samrådsplikt och straffansvar. Utredningens uppfattning är att ett områdes naturvärden i stället ska bedömas först i samband med att denna bedömning är relevant för myndighetens agerande. Utredningen har därför inte föreslagit att stöd i rättsordningen ska tillskapas för nyckelbiotopsinventeringarna i nuvarande form. I stället bör, enligt utredningen, gallring göras av existerande nyckelbiotopsregister och en annan metod utvecklas för inventering, som inte innebär att ett områdes samlade naturvärden bedöms. Markägare bör i stället kunna få hjälp att identifiera de förekomster i skogen som kan ha betydelse för biologisk mångfald. En sådan beskrivning av naturmiljön kan då bl.a. ligga till grund för markägarens egna beslut och bedömningar om målen med skogen. Det alternativ som utredningen föreslår, som innebär att myndigheterna gör s.k. naturmiljöbeskrivningar, bedöms inte medföra några äganderättsliga problem för markägaren men vara av mycket stor betydelse för genomförandet av bl.a. frivilligt formellt skydd. Särskilt om samrådsplikt enligt Bestämmelsen om samråd i 12 kap. 6 § innebär bl.a. att en åtgärd som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön ska anmälas för samråd hos tillsynsmyndigheten, i detta fall (2 kap. 10 § miljötillsyns- förordningen [2011:13]). Den som i enlighet med 14 § skogsvårdslagen har underrättat om avverkning, uttag av skogsbränsle eller dikning i samband med avverkning, anses i och med detta även ha gjort en anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § (6 § förordningen [1998:904] om anmälan för samråd). En särskild anmälan för samråd krävs däremot för de åtgärder som annars får vidtas utan att underrätta , t.ex. gallring och röjning. VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN Därutöver har föreskrivit om obligatorisk samrådsplikt för vissa åtgärder. För dessa åtgärder ska alltid en anmälan om samråd göras. Enligt 29 kap 4 § döms den som bl.a. vidtar en åtgärd utan att först ha gjort en anmälan enligt 12 kap 6 § för otillåten miljöverksamhet till böter eller fängelse högst . Detta kan bli fallet om exempelvis gallring som inte kräver anmälan enligt skogsvårdslagen, men som omfattas av föreskrifter om obligatorisk samrådsplikt, utförs utan att samråd påkallats av markägaren. Utredningen har gjort bedömningen att föreskrifter om obligatorisk samrådsplikt har utformats på ett sätt som strider mot regeringens bemyndigande till . Utredningens bedömning kan samman- fattas enligt följande. Enligt 12 kap. 6 § andra stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om att det inom landet eller en del av landet alltid ska göras en anmälan för samråd i fråga om särskilda slag av verksamheter eller åtgärder som kan medföra skada på naturmiljön. Regeringen har utnyttjat sin delegationsrätt genom förordningen (1998:904) om anmälan för samråd. I 7 § i förordningen har regeringen bemyndigat att föreskriva om anmälningsskyldighet i fråga om särskilda åtgärder som kan medföra skada på naturmiljön och ska utföras på mark som omfattas av skogsvårdslagen och avser avverkning, hygges- behandling, beståndsanläggning, beståndsvård, uttag av skogsbränsle, skogs- bilvägar, skogsgödsling, skogsmarkskalkning eller andra skogsbruksåtgärder. har meddelat bestämmelser om när obligatoriskt samråd ska äga rum, se 4 § i föreskrifter och allmänna råd om anmälningsskyldighet för samråd enligt 12 kap. 6 § om skogs- bruksåtgärder (SKSFS 2013:3). I föreskriften anges följande: Skogsbruksåtgärder i ett skogsområde som från en samlad bedömning av biotopens struktur, artinnehåll, historik och fysiska miljö har mycket höga naturvärden och har mycket stor betydelse för skogens flora och fauna och utgör eller kan förväntas utgöra livsmiljö för akut hotade, starkt hotade, sårbara eller nära hotade arter ska anmälas för samråd. Av de allmänna råden till 4 § i föreskriften framgår att kriterierna för den typ av skogsområde som omfattas av föreskriften motsvarar de som gäller för nyckelbiotoper. Skogsområdet behöver dock inte vara registrerat som nyckel- biotop av myndigheten för att omfattas av föreskriften. Enligt utredningen strider 4 § i föreskriften mot bemyndigandet i 12 kap. 6§ och 7 § förordningen om anmälan för samråd, eftersom Skogs- styrelsens föreskrifter gör alla skogsbruksåtgärder inom en viss naturmiljö (nyckelbiotop) till obligatoriskt samrådsobjekt. Enligt bemyndigandet måste emellertid samrådsplikten kopplas till särskilda slag av verksamheter eller åtgärder. Eftersom föreskrifter har gått utöver bemyndigandet är det utredningens bedömning att föreskrifterna saknar stöd i lag. VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN Utredningen pekar även på att föreskriften kan få avgörande betydelse för om en viss åtgärd är straffsanktionerad som anmälningspliktig – även om det är rimligt att anta att de flesta skogsbruksåtgärder inom nyckelbiotoper kan komma att väsentligt ändra naturmiljön och därmed är anmälningspliktiga även enligt 12 kap. 6 § första stycket . Utredningen föreslår att föreskriften skyndsamt ses över och upphävs i de delar där har överskridit sitt bemyndigande. Det kan i detta sammanhang tilläggas att , på sin webbplats, har publicerat följande meddelande i anslutning till den aktuella föreskriften: Observera att föreskriften är under revidering. saknar mandat att utfärda bestämmelsen i 4 § SKSFS 2013:3. Därför får 4 § och tillhörande allmänt råd inte tillämpas. Rapport 2020/2 om registrering av nyckelbiotoper har utrett frågor som rör registrering av nyckelbiotoper i Rapport /2 Registrering av nyckelbiotoper i samband med avverknings- anmälningar och tillståndsansökningar. I rapporten gör bedömningen att det är olämpligt att myndigheten fortsätter att registrera nyckelbiotoper i samband med inkomna avverkningsanmälningar och tillståndsansökningar, men att kan fortsätta att använda nyckelbiotopsbegreppet i andra verksamheter än vid handläggning av avverkningsanmälningar och tillståndsansökningar samt vid tillsyn. Rapport 2020/2 utgör en syntesrapport av fyra olika underlagsrapporter. En av underlagsrapporterna är en rättsutredning som behandlar inventering av nyckelbiotoper ur ett juridiskt perspektiv, bilaga 1 till Rapport 2020/2 Rättsutredning om inventering och dokumentation av nyckelbiotoper. I rättsutredningen görs bedömningen att inventering och registrering av nyckelbiotoper utgör s.k. annan förvaltningsverksamhet. Det är inte ärendehandläggning eller beslutsfattande. Vidare görs i rättsutredningen bedömningen att inventering och registrering av nyckelbiotoper uppfyller de förvaltningsrättsliga principerna om legalitet, objektivitet och proportionalitet. Det finns enligt utredningen inget som visar på att i sin hantering gör något som strider mot förvaltnings- lagen genom att inventera naturvärden och dokumentera dessa i ett register och sen informera om det. En annan av underlagsrapporterna innefattar en analys av tillsyns- aspekterna av nyckelbiotopsregistreringar, bilaga 3 till Rapport 2020/2 Utredning av identifiering och registrering av nyckelbiotoper inom ramen för handläggning och tillsyn av avverkningsärenden och andra lagärenden (). I görs bedömningen att det inte är lämpligt att identifierar och registrerar nyckelbiotoper i samband med handläggning och tillsyn av avverkningsärenden. Utredningen föreslår att ska upphöra med detta. Det finns visserligen enligt VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN inget hinder i lag eller annan reglering för att identifiera och registrera nyckelbiotoper inom ramen för handläggning och tillsyn av avverkningsärenden. Utredningens tolkning är emellertid att det är mindre lämpligt att, när det finns indikationer om höga naturvärden i samband med ett tillsynsärende, använda metoden för att identifiera och registrera nyckelbiotoper då detta medför att utredningen i den delen måste anpassas efter kraven för inventeringen. Handläggningen av ärendet kan därför i onödan komma att fördröjas. pekar även på att registrering av nyckelbiotoper i samband med tillsyn, med hänsyn till det sätt som frågan om nyckelbiotoper kommit att utvecklas inom skogsbruket, riskerar att påverka tilltron till myndighetens tillsynsverksamhet. På myndighetens webbplats anges att , i enlighet med rapportens rekommendationer, har beslutat att myndighetens identifiering och registrering av nyckelbiotoper i samband med handläggning av avverknings- anmälningar och tillståndsansökningar ska upphöra . Frågan om huruvida registrering av nyckelbiotoper utgör ärendehandläggning enligt förvaltningslagen och om en registrering i så fall utgör ett överklagbart förvaltningsbeslut har blivit föremål för rättslig prövning i tre kammarrättsavgöranden. Någon tidigare överrättspraxis verkar inte finnas. Däremot har frågan prövats i första instans (se SOU 2020:73 s. 715 f.). I en dom från Kammarrätten i , meddelad (mål nr 1727-20), slog domstolen fast att registrering av nyckelbiotoper hos en fastighetsägare inte går att överklaga. Fastighetsägarens överklagande avvisades därför. Kammarrätten anförde bl.a. följande: Dessa konsekvenser [av att en nyckelbiotop registreras] inträder redan när ett skogsområde är att anse som en nyckelbiotop – det saknar betydelse att nyckelbiotopen har registrerats i register, annat än att registreringen synliggör den hänsyn som skogsbruket ska visa till höga naturvärden (kommittédirektiv 2019:46, s. 12). Registreringen är alltså inte avsedd att ha några verkningar för markägaren – de eventuella verkningar som uppkommer uppstår redan på grund av den omständigheten att markförhållandena utgör en nyckelbiotop. Funktionen hos registreringen är inte heller att påverka faktiska förhållanden, eftersom området inte blir en nyckelbiotop genom registreringen, utan är det om området uppfyller vissa krav när det gäller flora och fauna. Sammanfattningsvis bedömer kammarrätten därmed att registrering- arna inte är att anse som förvaltningsbeslut. Förvaltningsrättens dom ska därför undanröjas och [NN:s] överklagande ska avvisas. Till motsatt slutsats kom Kammarrätten i i en dom som meddelades (mål nr 2853-19). Kammarrätten, som alltså kom fram till att registreringen av nyckelbiotoper utgör överklagbara förvaltningsbeslut, anförde bl.a. följande: VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN Sammanfattningsvis anser kammarrätten att beslut om registrering av en nyckelbiotop och därmed sammanhängande information har utformats på ett sådant sätt att det är ägnat att uppfattas som bindande och kan förutsättas få verkningar enligt sitt innehåll. Beslutet har sådana faktiska effekter att det kan antas påverka [NN:s] situation på ett inte obetydligt sätt. Beslutet är därmed överklagbart enligt 41 § förvaltnings- lagen. Förvaltningsrättens avvisningsbeslut ska således upphävas och målet visas åter till förvaltningsrätten för vidare prövning. Det kan noteras att Kammarrätten i bedömning inbegriper slutsatsen att en registrering i nyckelbiotopsregistret innefattar ärende- handläggning (se domen s. 4 f. Jfr SOU 2020:73 s. 709 f. där motsvarande bedömning görs). Även Kammarrätten i har i en dom som meddelades (mål nr 638-20) gjort bedömningen att beslut att registrera nyckelbiotoper utgör överklagbara förvaltningsbeslut. De tre avgörandena har överklagats till , som ännu inte har fattat något beslut om prövningstillstånd (mål nr 6555-20, 7215- 20 och 1977-21). Frågan om huruvida registrering av nyckelbiotoper har stöd i rättsordningen (legalitetsprincipen) har berörts i två domstols- avgöranden. I en dom från Förvaltningsrätten i (mål nr 9753-19) gjorde förvaltningsrätten bedömningen att tillräckligt stöd i rättsordningen saknas för nyckelbiotopsregistrering. Förvaltningsrätten anförde bl.a. följande: Det går enligt förvaltningsrättens mening inte att komma ifrån att den ärendehandläggning som ägnar sig åt i fråga om registrering av nyckelbiotoper innebär ett sådant ingrepp i den enskildes äganderätt att dess maktutövning, enligt regeringsformens bestämmelser, kräver stöd i lag, förordning eller efter delegation myndighetsföreskrift. Stöd i ett regeringsbeslut är därmed inte tillräckligt. Det författningsstöd som i övrigt hänvisar till som grund för sin verksamhet anser förvaltningsrätten vara alltför ospecifikt. Förvaltningsrättens dom överklagades till Kammarrätten i som, i den ovannämnda domen meddelad (mål nr 1727-20), gjorde bedömningen att registrering av nyckelbiotoper inte utgör ett överklagbart förvaltningsbeslut. I en dom meddelad (mål nr 4997-19) kom Förvaltningsrätten i till motsatt slutsats, jämfört med Förvaltnings- rätten i . Förvaltningsrätten anförde bl.a. följande i sina domskäl: Bakgrunden till registreringen av nyckelbiotoper är att genom ett beslut från regeringen har fått i uppdrag att genomföra en landsomfattande inventering av nyckelbiotoper. Av regeringens beslut framgår bl.a. följande. Syftet med registreringen är att identifiera, avgränsa och registrera nyckelbiotoper i hela landet. Det anges att inventeringen är ett viktigt kunskapsunderlag när och andra myndigheter handlägger ärenden och för skogsägare som bedriver skogsbruk. har genom antagandet av budgetpropositionen också VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN beslutat bl.a. att tillförs resurser –2027 för inventeringen. I 5 § förvaltningslagen (2017:900) stadgas att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen. Det saknas formell reglering i författning av hur registrering av nyckelbiotoper ska gå till. Mot bakgrund av regeringens beslut får dock anses ha stöd i rättsordningen för att utföra dessa registreringar (jfr prop. 2016/17:180 s. 47 f och s. 59). Registreringen uppfyller därför förvaltningslagens krav på legalitet. Förvaltningsrättens dom överklagades till Kammarrätten i som, i den ovannämnda domen meddelad (mål nr 638-20), delade förvaltningsrättens bedömning i sak och avslog överklagandet. Svar på skriftliga frågor Inventeringen och registreringen av nyckelbiotoper har föranlett ett förhållandevis stort antal skriftliga frågor, vilka främst har besvarats av de statsråd som vid det aktuella tillfället har ansvarat för miljö- eller landsbygds- frågor. Nedan redovisas ett urval av statsrådens svar på dessa skriftliga frågor. Som svar på en skriftlig fråga (2004/05:602) anförde dåvarande infrastrukturminister följande: har frågat hur jag avser att agera för att inte äganderätten ska kränkas i fall där större arealer skog hos en och samma markägare klassats som nyckelbiotop av skogsvårdsorganisationen. Jag är medveten om att skogsägare upplever den situation som beskrivs i frågan. Skogsägaren har skött sin skog så att den blivit värdefull för naturvården, men ändå svår att få kompensation för. Skogsvårds- organisationen kan kompensera markägaren för inskränkning av brukanderätten av skogsmarken genom naturvårdsavtal eller biotopskydd. Naturvårdsavtal har ingen arealgräns utan kan omfatta stora eller små områden. Biotopskydd är enligt praxis oftast inte större än ca men om det rör sig om enhetliga biotoper kan området göras större. kan kompensera markägaren genom att inrätta naturreservat. För dessa finns inte heller några arealgränser, men eftersom varje naturreservat kräver ganska stora resurser så arbetar man ofta med lite större områden. och arbetar tillsammans med en samlad strategi för skogsskyddet i . De resurser som står till myndigheternas förfogande för områdesskydd i skogsmark är begränsade. Arbetet med att skydda skog med statliga medel prioriteras främst efter områdets kvaliteter för naturvården sett i ett nationellt perspektiv. har skogsvårdsorganisationen klassificerat mindre värdekärnor för naturvården som så kallade nyckelbiotoper. Dessa är ojämnt fördelade i landskapet. Det gör att vissa skogsägare har en stor andel nyckelbiotoper på sin mark, medan många inte har några. De så kallade nyckelbiotoperna har inte alltid de kvaliteter som krävs för att komma i fråga för statlig kompensation. Därför kan vissa markägare komma i kläm på det vis beskriver. Regeringen avser att utvärdera de olika instrumenten för skogsskydd, och då även beakta de olika situationer som markägare kan råka ut för beaktas. Det gäller även situationer som är ganska ovanliga. Den pågående skogspolitiska utredningen berör också dessa frågeställningar. VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN 2016 följande som svar på en skriftlig fråga (2016/17:258):