bet · H801MJU8 · 2021-02-24 00:00:00 — Det råder en bred enighet i utskottet om att fiske ska bedrivas utifrån vetenskapliga rekommendationer och att försiktighetsprincipen ska tillämpas i det fall tillräcklig kunskap om beståndssituationen inte finns att tillgå. Som utskottet vid ett flertal tillfällen tidigare framhållit är det av största vikt att driver på för att de beslut som fattas inom EU ska leda till en hållbar förvaltning av fiskeresurserna. Det är därför positivt att allt fler kvoter där har fiskemöjligheter har beslutats i enlighet med dessa utgångspunkter . Utskottet noterar att besluten om EU:s fiskemöjligheter innebär att samtliga fiskemöjligheter fastställdes i enlighet med den gemensamma fiskeripolitikens mål och principer och i enlighet med MSY för EU:s interna bestånd, där MSY-råd finns att tillgå. Även för de fiskemöjligheter som delas med tredjeländer som inte omfattas av EU:s gemensamma fiskeripolitik fastställdes majoriteten av kvoterna i enlighet med MSY och vetenskaplig rådgivning. Vidare noterar utskottet att regeringen har åtagit sig att vara pådrivande i EU för ett starkare samarbete som dels anpassar både fångstkvoter och fångstmetoder till hur hållbara fiskbestånd kan uppnås, dels fasar ut subventioner som leder till överfiske. Utskottet är positivt till regeringens ställningstagande att ska verka för att nödvändiga åtgärder vidtas så snabbt som möjligt när de vetenskapliga råden visar att det behövs. Som svar på fråga 2019/20:1976 av (L) anförde landsbygdsminister bl.a. följande: Kunskap och fakta gällande fiskbestånd är en grundförutsättning för att kunna vidta åtgärder som grundas på vetenskapliga underlag. […] Fiskbestånden påverkas av många faktorer och i tillägg till det årliga datainsamlingsprogrammet genomförs och planeras en rad olika projekt rörande flera fiskbestånd, däribland sillen, för att öka kunskapen och hantera befintliga kunskapsluckor. Havs- och vattenmyndigheten och analyserar den tillgängliga informationen och planerar att genomföra ytterligare datainsamling . Kunskap och fakta om våra fiskbestånd utvecklas kontinuerligt och tillräckliga vetenskapliga underlag är en förutsättning för att bedöma vilka åtgärder som är rätt att vidta för bevarande och förvaltning av fiskbestånden. Att vi har tillräcklig kunskap och fakta för att kunna fatta beslut som grundas på vetenskapliga underlag är en prioriterad fråga för regeringen. Jag följer arbetet med att förbättra kunskapen om miljösituationen och fiskbestånden i . Utflyttning av trålgränsen till sjöterritoriets gräns i havet I och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av om den gemensamma fiskeripolitiken (nedan grundförordningen) anges de grundläggande reglerna för den gemensamma fiskeripolitiken. När det gäller tillträde till fiskevatten är huvudregeln att unionsfiskefartyg ska ha lika tillträde till unionens vatten (artikel 5.1). Medlemsstaterna har emellertid befogenhet att i vatten från baslinjen som är under dess överhöghet eller jurisdiktion begränsa tillträdet för andra medlemsstaters fiskefartyg, utan att det påverkar tillämpningen av befintliga grannavtal (artikel 5.2). Trålgränsen reglerar bottentrålningens tillträde till kustnära områden. I syfte att skydda bottnarna från fysisk påverkan och värna hotade fiskbestånd flyttade dåvarande ut trålgränsen tre respektive från den svenska kusten beroende på kuststräcka. Detta innebar att man flyttade ut gränsen så långt som man bedömde möjligt med hänsyn till avtal om gemensamt fiske med andra länder. Enligt Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter råder ett generellt förbud mot trålfiske innanför trålgränsen, dock med vissa undantag vilket redovisas närmare i avsnittet nedan. har begränsat tillträdet på så vis att det endast är och av medlemsstaterna som tillåts bedriva fiske inom den svenska tolvmilsgränsen. har förenklat uttryckt rätt till tillträde i in till från kustlinjen och i från baslinjen. och har tillträde till fiske in till från baslinjen i . har motsvarande rätt att fiska på danskt och finskt vatten. I tillägg till de tillträden som framgår av grundförordningen har EU och ett avtal som anger att norska fiskefartyg har tillträde in till från den svenska och danska baslinjen i , och tvärtom. När dessa länders fartyg fiskar innanför den svenska tolvmilsgränsen styr respektive mellanstatliga avtal vilka regler de ska följa. Avtalen med respektive och om fiske i föreskriver kuststatsjurisdiktion, dvs. att respektive lands fiskare ska följa kuststatens regler förutsatt att antagit regler i enlighet med . Avtalet med om fiske i och föreskriver flaggstatsjurisdiktion vilket innebär att de danska fiskarna i relevanta områden, utöver det EU-gemensamma regelverket, ska följa sina nationella regler. I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 23) redovisas att inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken fortsätter att vara pådrivande i EU för ett starkare samarbete som anpassar bl.a. fångstmetoder för att uppnå hållbara fiskbestånd. Goda och långsiktiga förutsättningar är viktiga för fiskerinäringen och dess företag i , inte minst för det kustnära fisket. I syfte att förstärka insatser för den biologiska mångfalden fortsätter regeringen arbetet med att utveckla det hållbara fisket med åtgärder för att minska bottentrålning i känsliga områden i och EU. Utgångspunkten är att det ska vara förbjudet att bottentråla i skyddade områden. Möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen. Havs- och vattenmyndigheten fick i uppdrag att utreda och föreslå ändringar i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen (nedan fiskeförordningen) för att genomföra ett generellt förbud mot bottentrålning i skyddade områden innanför trålgränsen samt att utreda hur möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen. I uppdraget ingick även att redovisa hur ett generellt stopp för bottentrålning kan införas i övriga svenska skyddade områden utanför nuvarande trålgräns och tillämpas även på utländska fiskefartyg. Uppdraget följer av januariavtalet mellan Socialdemokraterna, . I avtalet anges att det hållbara fisket ska utvecklas med åtgärder för att minska bottentrålning i känsliga områden i och EU, samt att ett generellt stopp för bottentrålning ska införas i skyddade områden. Möjlighet till begränsade undantag ska kunna ges i förvaltningsplanen. Vad gäller frågeställningen om ett generellt förbud mot bottentrålning i svenska skyddade områden utanför trålgränsen och dess tillämpning även för utländska fartyg ger Havs- och vattenmyndigheten en analys av möjliga förfaranden inom ramen för EU:s gemensamma fiskeripolitik. Bland annat redogör myndigheten för att medlemsstaterna enligt artiklarna 11 och 18 i grundförordningen ges ett mandat att införa nödvändiga bevarandeåtgärder för att leva upp till skyldigheter som följer av artikel 6 i art- och habitatdirektivet, artikel 4 i fågeldirektivet eller artikel 13.4 i havsmiljödirektivet. I korthet innebär förfarandet en s.k. regionaliserad process som bygger på att berörda medlemsstater ska samarbeta för att ta fram gemensamma rekommendationer om fiskeregleringar. Under förutsättning att medlemsstaterna är överens antar kommissionen rekommendationerna genom delegerade akter. Den initiativtagande medlemsstaten ska tillhandahålla relevant information om de begärda åtgärderna till kommissionen och de andra medlemsstater som har direkt förvaltningsintresse, inbegripet skälen för dessa, vetenskapliga belägg som stöd och detaljer om hur de ska genomföras och verkställas i praktiken. Om de berörda medlemsstaterna inte kan enas om en gemensam rekommendation, eller om den gemensamma rekommendationen inte anses vara förenlig med de krav som uppställs, får kommissionen lägga fram ett förslag genom det ordinarie lagstiftningsförfarandet, dvs. kommissionen lägger fram ett förslag till en förordning, ett direktiv eller ett beslut som och rådet antar gemensamt (artikel 289 och 294 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, EUF-fördraget). Myndigheten bedömer att det är inom ramen för detta förfarande som kan arbeta för ett generellt stopp mot bottentrålning i övriga svenska skyddade områden utanför trålgränsen och att detta kan tillämpas även på utländska fiskefartyg. Myndigheten påpekar att det inte är myndigheten själv utan regeringen som avgör om ska lyfta frågan med berörda medlemsstater, för del det regionala organet Baltfish. Myndigheten bedömer vidare att även artikel 12 i och rådets förordning (EU) 2019/1241 av om bevarande av fiskeresurserna och skydd av ekosystem genom tekniska åtgärder m.m. skulle kunna bidra i detta sammanhang eftersom den ger utökad möjlighet att argumentera för att andra livsmiljöer än de som kopplas till Natura 2000-nätverket ska kunna skyddas. Det finns krav på att kunna påvisa att bevarandeåtgärderna är nödvändiga för att följa unionens miljölagstiftning och myndigheten betonar därför att det är viktigt att kunna presentera ett evidensbaserat underlag. beslutade att remittera myndighetens förslag. Remisstiden löper ut . Som redovisats ovan lämnade Havs- och vattenmyndigheten respektive information till utskottet om myndighetens arbete, bl.a. i fråga om skyddet av sill/strömming och myndighetens översyn av trålgränsen. Myndigheten presenterade bl.a. sin analys av orsakerna till den minskade förekomsten och storleken av sill/strömming, hur detta påverkar det storskaliga pelagiska fisket efter sill/strömming i det småskaliga kustnära fisket samt vilka åtgärder som kan vidtas. Myndigheten har identifierat tio åtgärdsområden, bl.a. skydd av rekryterings- och uppväxtområden för sill/strömming. Åtgärderna innefattar även nationell reglering av dels fiske i nationellt förvaltade trålfiskeområden innanför trålgränsen, dels förvaltning av fiske utanför trålgränsen med stöd av artikel 19 och 20 i grundförordningen. De identifierade åtgärderna gäller även förvaltning av fiskets bedrivande då det rör flera medlemsstater utanför trålgränsen. Enligt myndigheten kan detta regleras med stöd av dels den gemensamma fiskeripolitiken genom regionalt arbetssätt inom det regionala organet Baltfish, dels havsmiljödirektivet. Myndigheten lämnade även information om projektet skärgårdar som genomfördes –2020. Myndigheten berättade om de slutsatser och den åsiktförklaring som projektet resulterat i. Syftet med projektet var att undersöka, utveckla, ge förslag och enkelt beskriva hur sammanhängande ekosystem och deras tjänster kan stödja och stimulera en sund och hållbar samhällsekonomisk utveckling i de berörda skärgårdsområdena. Styrgruppen bestod av representanter från Havs- och vattenmyndigheten, Region , i , Landskapsregeringen , och finländska miljöministeriet. Arbetet har huvudsakligen strukturerats genom regional samverkan, framtagande av studier samt genomförande av tillhörande workshoppar och kommunikationsinsatser. Projektet avslutades med en konferens . Inom projektets ram har ett delprojekt genomförts om digitaliseringens möjligheter och nyttjande av artificiell intelligens för att stödja utveckling av ekosystemen. Vid sin dragning berättade även om de åtgärder som de deltagande organisationerna i pilotprojektet avser att fortsätta med. Bland annat avser de att utveckla det gränsöverskridande samarbetet. Långsiktighet och integrering av fortsatt arbete i ordinarie planerings- och förvaltningsstrukturer är väsentligt för att resultaten ska få verklig effekt. Således är intentionen att gå vidare från projektformen till utveckling av arbetssätt och samverkan för framtiden med aktivt deltagande av offentliga myndigheter. För det fortsatta arbetet behöver dialog föras med den nationella politiken i respektive land i syfte att sätta fokus på långsiktigt samarbete mellan , och , samt att förankra ett gränsöverskridande regionalt samarbete på nationell nivå. Förankringen kan åstadkommas i form av en gemensam deklaration av ansvariga politiker i , och . De tre regionerna avser att med stöd av sina centrala myndigheter samarbeta inom bl.a. kust- och havsplanering. I förlängningen kan samarbetet konkretiseras genom att en gemensam utvecklingsstrategi för ett hållbart användande av mark- och vattenområden tas fram. En sådan utvecklingsstrategi bör ta sin utgångspunkt i vinsterna av samarbete inom de tre skärgårdarna som inte kan realiseras utan internationellt gränsöverskridande samarbete. Som redovisats ovan presenterade Havs- och vattenmyndigheten för utskottet en promemoria över åtgärder som myndigheten vidtagit eller planerar att vidta för att öka skyddet av sill/strömming. presenterade myndigheten ett långsiktigt åtgärdsprogram för att öka skyddet av sill/strömming i samt och . Totalt pågår och planeras åtta åtgärder, både inom förvaltning av fiskbestånden och inom kunskapsinhämtning. Bland åtgärderna ingår bl.a. en översyn av trålgränser och trålfiskeområden. Som också redovisats ovan presenterade Miljömålsberedningen sitt delbetänkande Havet och människan (SOU 2020:83) vid utskottets sammanträde . I betänkandet lämnas ett antal förslag i fråga om trålgränsen. – Havs- och vattenmyndigheten får i uppdrag att bedöma behov av ändringar av de s.k. inflyttningsområdena för trålgränsen och även ta fram förslag till utflyttningsområden utanför trålgränsen där visst fiske kan behöva begränsas – Havs- och vattenmyndigheten om det finns behov ska ta fram ett samrådsunderlag och på regeringens uppdrag inleda samråd med berörda medlemsstater för att införa bevarandeåtgärder/regleringar för fiske i utflyttningsområdena – Havs- och vattenmyndigheten får i uppdrag att ta fram ett samrådsunderlag och genomföra samråd med och för att införa tidsbegränsade regleringar (s.k. försiktighetsåtgärder) av pelagiskt trålfiske inom hela eller delar av området från ned till , med fokus på . Förslagen medför behov av samråd med yrkesfisket. Fiske i skyddade områden I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20) redovisar regeringen att skydd av områden som är ekologiskt representativt, sammanhängande och funktionellt bidrar till att säkerställa och bevara den biologiska mångfalden i kust- och havsområden. Som redovisats ovan avser regeringen därför att införa ett generellt stopp för bottentrålning i skyddade områden, utöver det arbete med fiskereglering i skyddade områden som redan pågår. Möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen. Havs- och vattenmyndigheten arbetar kontinuerligt med fiskereglering i skyddade områden. Arbetet består av att se över behov av reglering i skyddade områden samt att genomföra nödvändiga bevarandeåtgärder. Arbetet omfattar även åtgärder för att säkerställa att bottentrålning inte ska utgöra ett hot mot utpekade bevarandevärden i skyddade områden. Fiskeregleringar tas fram utifrån vetenskapliga underlag och i samrådsprocesser med berörda aktörer. Förutsättningarna för att reglera bottentrålning varierar beroende på om fisket sker innanför eller utanför trålgränsen. Som redovisats ovan gäller ett generellt förbud mot trålfiske innanför trålgränsen, dock med vissa undantag. Som också redovisats ovan redovisade Havs- och vattenmyndigheten ett uppdrag om bl.a. genomförande av ett generellt förbud mot bottentrålning i skyddade områden innanför trålgränsen samt hur möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen. I uppdraget ingick att sammanställa och beskriva alla befintliga undantag från trålfiskeförbudet både i och utanför skyddade områden innanför trålgränsen. I uppdraget ingick även att redovisa hur ett generellt stopp för bottentrålning kan införas i övriga svenska skyddade områden utanför trålgränsen och tillämpas även på utländska fiskefartyg. I redovisningen sammanställer och beskriver myndigheten alla befintliga undantag från trålfiskeförbudet som finns i myndighetens föreskrifter, både i och utanför skyddade områden, innanför trålgränsen. Bottentrålning i skyddade områden innanför trålgränsen pågår framför allt i och samt delar av Balgö i . Bottentrålning kan bedrivas i dessa områden eftersom de antingen omfattas av undantag för trålning djupare än , vilket är fallet i , eller av inflyttningsområden. I redovisningen lämnas författningsförslag till hur det i fiskeförordningen skulle kunna införas ett generellt förbud mot bottentrålning i skyddade områden innanför trålgränsen. Kopplat till detta finns ett förslag om systematik kring hur möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen, såsom skötselplan, bevarandeplan eller motsvarande dokument. Myndigheten föreslår också ett bemyndigande i fiskeförordningen om att Havs- och vattenmyndigheten får bevilja undantag från förbudet. Ett undantag får endast beviljas om det framgår av skötselplanen, bevarandeplanen eller ett motsvarande dokument att undantaget inte gör att syftet med skyddet inte uppnås. Havs- och vattenmyndigheten lyfter fram att 20 § fiskelagen kan utgöra ett hinder mot ett generellt trålförbud i skyddade områden och att paragrafen därför kan behöva utredas. Som redovisats ovan beslutade att remittera myndighetens förslag. Remisstiden löper ut . Som svar på fråga 2019/20:894 av (M) anförde landsbygdsminister bl.a. följande: Lokal dialog kring fiskeriförvaltning, som i exemplet Koster, har i flera områden visat sig vara ett framgångsrikt verktyg och det är något som jag kommer att slå vakt om även . I har fiskeregleringar tagits fram utifrån vetenskapliga underlag och utformats i samrådsprocesser med berörda aktörer. För att skydda värdefull natur och värna hotade arter är det viktigt att stärka naturvården på ett sätt som bygger på legitimitet hos de människor och verksamheter som berörs. […] Regeringen har uppdragit åt Havs- och vattenmyndigheten att utreda och lämna förslag för att genomföra ett generellt förbud mot bottentrålning i skyddade områden innanför trålgränsen, samt hur möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen. Det är viktigt att dessa båda delar i uppdraget, dvs. ett generellt stopp för bottentrålning i skyddade områden och hur möjligheter till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplaner, tas fram och presenteras i ett sammanhang för regeringen. gav regeringen i uppdrag till Havs- och vattenmyndigheten och att utreda hur fiskerikontrollen kan förbättras och effektiviseras som den administrativa bördan för företagen inte ökas. Analysen skulle bl.a. avse landningskontroll, dokumentkontroll, fiskerikontroll till havs och kontroll av beslut om stängning av fiske, även inom skyddade områden. I redovisningen lämnar myndigheterna en kartläggning och utvärdering av fiskerikontrollens delar och presenterar ett antal åtgärdsförslag för att förbättra och effektivisera fiskerikontrollen. Åtgärdsförslagen är dels specifika för ett visst kontrollområde, dels generella och relevanta för hela eller flera delar av den samlade fiskerikontrollen. Myndigheterna har särskilt identifierat behov av att ta fram processer och rutiner för genomförande av fiskerikontroller i skyddade områden med fiskereglering. Myndigheterna föreslår bl.a. att en utredning initieras för att säkerställa att uppdrag, mandat och ansvarsförhållanden mellan de båda myndigheterna inte överlappar. Vidare avser Havs- och vattenmyndigheten att utreda förutsättningarna för att utrusta fiskeredskapen med sensorer som skickar information till medlemsstaten när fiskeredskapen används. Därutöver avser Havs- och vattenmyndigheten att upprätta en databas för fiskets geografiska data i syfte att underlätta en ändamålsenlig och effektiv kontroll av fisket i skyddade områden. Myndigheternas förslag bereds inom . I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20) bedömer regeringen att arbetet med fiskerikontroll samt arbetet för att underlätta genomförande och uppföljning av ett generellt stopp för bottentrålning i skyddade områden behöver förstärkas. Av denna anledning föreslår regeringen att anslaget 1:15 Havs- och vattenmyndigheten inom utgiftsområde 20 ökas med . biföll regeringens förslag i denna del (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20, bet. 2020/21:MJU1, rskr. 2020/21:142). Vidare redovisas i budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 23) att Havs- och vattenmyndigheten utifrån sitt riskbaserade angreppssätt inom fiskerikontrollen utförde särskilda kontrollinsatser i fråga om flera specifika fisken. genomfördes och utvecklades även utökade kontroller av redskap och geografisk övervakning av skyddade områden. Regeringen bedömer att det riskbaserade angreppssättet och de vidtagna åtgärderna ökar regelefterlevnaden. Med fritidsfiske avses fiske som inte sker med stöd av tilldelad rätt att fiska i särskild omfattning, dvs. yrkesfiskelicens eller personlig fiskelicens, utan som utövas enligt de grundläggande bestämmelserna i fiskelagen (1993:787) för allmänhetens fiske och fiske med stöd av enskild rätt (se 8, 9 och 13 §§). Enligt () statistik ägnade sig ungefär 1,6 miljoner svenskar i åldern 16–åt fritidsfiske i svenska vatten minst en gång . Antalet fiskedagar uppgick till omkring 12,7 miljoner, och den fångst som inte återutsattes utan behölls uppskattas till från sjöar och vattendrag och till från havet. Bland de viktmässigt dominerande arterna i den fångst man behöll märks abborre, gädda, öring samt kräfta för fisket i inlandet och abborre, makrill och torsk i havsfisket. Fritidsfiskets sammanlagda utgifter inklusive investeringar uppgick till . Utöver fiskelagen regleras fritidsfiske i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen samt Havs- och vattenmyndighetens författningssamling. De senare omfattar i huvudsak havet och de fem samt i dessa vattenområden mynnande vattendrag upp till första vandringshindret, och de innehåller också föreskrifter som tillkommit av fiskevårdsskäl. Dessa föreskrifter rör bl.a. fredningsområden, fredningstider, minimimått och redskapsbegränsningar och ändras vid förändringar i beståndssituationen. I inlandsvatten bestäms merparten av de restriktioner som behövs för fiskevården av fiskerättsägarna själva. Ofta sker förvaltningen genom en fiskevårdsområdesförening enligt lagen (1981:533) om fiskevårdsområden. Av bestämmelserna följer att fritidsfiskare som regel inte behöver registrera sig för att få fiska och inte heller behöver rapportera in hur mycket fisk de fångar. Fritidsfiskets fiskemöjligheter begränsas dock av bestämmelser om t.ex. fredningstider och fredningsområden samt i vissa fall även av redskaps- och fångstbegränsningar. redovisade Havs- och vattenmyndigheten ett regeringsuppdrag om utformning av bestämmelser om rapporteringsskyldighet för andra fiskare än yrkesfiskare. I uppdraget ingick även att tillsammans med utreda förutsättningarna för och föreslå hur det kan införas en möjlighet att fördela den nationellt tillgängliga fiskeresursen mellan olika kategorier av fiske utifrån andra skäl än fiskevård. Myndigheten skulle särskilt beakta möjligheten att främja fritidsfisket och fisketurismen, som förutsättningarna för ett livskraftigt yrkesfiske och det traditionella fisket bibehålls. I redovisningen för myndigheten fram ett antal förslag som omfattar fritidsfiskets redskapsanvändning och fördelning av fiskeresurser samt bemyndigande för Havs- och vattenmyndigheten att utfärda föreskrifter om anmälnings- och rapporteringsskyldighet för fritidsfisket och fisketurismföretag om det finns särskilda skäl. Myndighetens förslag bereds inom . lämnade kommissionen ett förslag till och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1224/2009 m.m. vad gäller fiskerikontroll (COM(2018) 368). Av förslagets artikel 55 framgår att medlemsstaterna ska vara skyldiga att ha ett system för kontroll av deltagare i fritidsfiske genom registrering eller licensförfarande samt att samla in fångstinformation. För arter som omfattas av bevarandeåtgärder som är tillämpliga på fritidsfisket måste fångstdeklarationerna skickas till de behöriga myndigheterna och ett registrerings- eller licenssystem för fartyg måst införas.