bet · H801CU11 · 2021-03-12 00:00:00 — En övergång till fossilfria vägtransporter och en elektrifiering av fordonsparken förutsätter att det finns tillgång till bl.a. laddinfrastruktur i hela landet. Regeringen ger därför stöd till laddinfrastruktur för bl.a. företag, kommuner, bostadsrättsföreningar och privatpersoner som installerar en laddstation på sin fastighet. Som […] påpekar har regeringen dessutom gjort bedömningen att det bör vidtas åtgärder för att skapa tillgång till laddinfrastruktur för olika boendeformer och att en lämplig myndighet bör få i uppdrag att analysera frågan och vid behov föreslå åtgärder. Regeringen har gett i uppdrag att utreda nya krav på laddinfrastruktur för laddfordon. I sin rapport lämnar förslag på hur svenska byggregler kan kompletteras med sådana krav. Så sent som beslutade regeringen en lagrådsremiss där det föreslås att det införs ett krav i (2010:900) på att byggnadsverk ska ha de tekniska egenskaper som är väsentliga i fråga om laddning av elfordon. Anläggningslagen (1973:1149) innehåller inte någon uppräkning av vilka typer av anläggningar som får inrättas utan utgår enbart från grundvillkoret att anläggningen ska vara av stadigvarande betydelse för de berörda fastigheterna. Lagens utformning syftar bl.a. till att rättstillämpningen inte ska bindas upp till specifika användningsområden. Lagen möjliggör på så sätt att tillämpningen följer den tekniska utvecklingen, t.ex. när det gäller vilka ändamål som bör och kan tillgodoses genom en gemensamhetsanläggning. I takt med att vissa typer av anläggningar blir vanligare och mera efterfrågade kan de bedömas uppfylla lagens krav. I vilken utsträckning laddanordningar kan anses tillgodose ändamål av stadigvarande betydelse – och om de i sådana fall kan anses rymmas inom befintliga gemensamhetsanläggningar för t.ex. parkering eller garage, eller om det krävs en ändring av anläggningsbeslutet – är frågor som rättstillämpningen har att ta ställning till. Regeringens arbete för en övergång till fossilfria vägtransporter och en elektrifiering av fordonsparken samt de åtgärder som vidtas för att skapa tillgång till laddinfrastruktur i hela landet kan i det avseendet antas få betydelse. I takt med att laddinfrastruktur på parkeringar och i garage utvecklas till väsentliga inslag i samhällets infrastruktur, kan det förutses att detta också får genomslag i rättstillämpningen. Vidare lämnade statsrådet följande svar på en skriftlig fråga (fr. 2020/21:204) om hur han och regeringen kommer att agera för att klara upp de juridiska och kommunikationsmässiga otydligheter som kvarstår när det gäller laddmöjligheter i samfälligheter: För att lyckas med omställningen till ett fossilfritt samhälle och ett hållbart är det viktigt att olika processer, myndigheter och regelverk fungerar tillsammans och ger tydliga förutsättningar. Det gäller inte minst den utökade utbyggnaden av laddpunkter som krävs för att transportsektorn ska kunna elektrifieras. har i tidigare rapporter visat på den förekommande problematiken och myndigheten har bidragit med förtydliganden kring detta. Precis som […] framhåller finns det dock fortfarande styrelser för samfällighetsföreningar som upplever osäkerhet kring vad som gäller för laddpunkter i förhållande till samfällighets-föreningar och gemensamhetsanläggningar. Laddpunkter är dock fortfarande en relativt ny teknik och för att samhället ska kunna hantera denna teknik på ett effektivt och samordnat sätt krävs fler åtgärder. Regeringen har därför gett Lantmäteriet i uppdrag att driva en kompetenssatsning om digitaliseringens möjligheter i fastighets-bildningsprocessen (Fi2020/03266). Syftet med uppdraget är inte bara att bidra till en bättre förståelse för gällande regelverk hos allmänheten utan även att ge handläggare hos Lantmäteriet bättre förutsättningar för att effektivt möta de utmaningar som teknikutvecklingen ställer på myndigheten och dess processer. Detta bidrar till att utbyggnaden av laddinfrastruktur inte blir ett hinder för elektrifieringen av transportsektorn. Uppdraget ska slutredovisas . Vad gäller regelverket kring laddpunkter har regeringen gett i uppdrag att utreda hur regeringen kan gå vidare för att ytterligare höja kraven på laddinfrastruktur vid ny- och ombyggnation. slutredovisade uppdraget och förslagen bereds nu inom . I regeringens klimatpolitiska handlingsplan aviserades även att en lämplig myndighet bör få i uppdrag att analysera frågan om tillgång till laddinfrastruktur för olika boendeformer och vid behov föreslå ytterligare åtgärder. krav på laddinfrastruktur för laddfordon I rapporten krav på laddinfrastruktur för laddfordon (Rapport 2019:15) anger problem med att installera laddstationer på bilparkering hos en samfällighet som ett hinder som kan motverka en utbyggnad av laddningspunkter i eller intill byggnader. anför bl.a följande: finns fler olika tolkningar av betydelsen av laddinfrastruktur vid en bilparkering hos en samfällighet och det finns olika exempel på hur man agerat tidigare som till exempel när TV, bredband och telefoni kom att inkluderas utan ett behov av ett nytt anläggningsbeslut. Att ansöka om en ny förrättning är en signifikant kostnad i relation till installationen av laddstationer. kom Utredningen om mindre aktörer i ett energilandskap i förändring med förslaget att laddinfrastruktur bör betraktas som ”en verksamhet av väsentlig art” även för samfälligheter och därmed kunna ingå i en samfällighets anläggningsbeslut, eftersom laddinfrastruktur på bilparkeringar och i garage är på väg att utvecklas till väsentliga inslag i vårt samhälles infrastruktur. föreslår att en uppföljning bör göras för att se om marknaden har lyckats hantera efterfrågan på laddningspunkter, om utbud möter efterfrågan, eller om det då föreligger ett marknadsmisslyckande som kan motivera ytterligare styrmedel. Vid uppföljningen bör man bl.a. ta reda på om det finns problem med att etablera laddningspunkter på gemensamhetsanläggningar och om det i så fall krävs ändringar i regelverk. I uppdrag att analysera och föreslå åtgärder för bättre tillgång till laddinfrastruktur ska bl.a. de hinder som identifierades i rapporten vara en utgångspunkt för redovisningen (se nedan). Lantmäteriets rapport kompetenssatsning om digitaliseringens möjligheter i fastighetsbildningsprocessen Regeringen gav Lantmäteriet i uppdrag att dels analysera digitaliseringens effekter på fastighetsbildningsverksamheten, dels redovisa hur digitala lösningar kan användas för att förstärka och utveckla informationsstödet inom fastighetsbildningsprocessen. Uppdraget redovisades i rapporten kompetenssatsning om digitaliseringens möjligheter i fastighetsbildningsprocessen. I rapporten tar Lantmäteriet även upp frågan om en utveckling av förrättningslagstiftningen. Lantmäteriet anför bl.a. följande. I samband med fastighetsbildning utförs ofta åtgärder som berör annan lagstiftning än fastighetsbildningslagen. I förlängningen behöver digitala processer även kunna hantera dessa situationer. […] Ett konkret exempel på en gemensam nyttighet är att det kan behöva bildas en gemensamhets-anläggning för ändamålet parkering som förvaltas av en samfällighets-förening. Om parkeringen ska förses med ledningsinfrastruktur och laddningsmöjligheter för elfordon behöver utrymmet och delägarskapet för sådan infrastruktur också säkerställas juridiskt. För att infrastrukturen ska kunna inkluderas i gemensamhetsanläggningen bör ett handläggnings-system stötta även dessa processer och beslut, oavsett om det är befintliga eller helt eller delvis nya anläggningar som berörs. Det kan även vara så att den juridiska hanteringen av laddinfrastrukturen hamnar helt utanför förrättningens ramar och regelverk, om de som önskar ta del av laddmöjligheterna i stället väljer att bilda en ekonomisk förening. Oavsett vilket scenario som aktualiseras behöver de digitala systemen och framtida fastighetsbildningsprocesserna stötta komplexa situationer, samband och gränssnitt. Rapporten bereds inom . Uppdrag till att analysera och föreslå åtgärder för bättre tillgång till laddinfrastruktur för hemmaladdning oavsett boendeform Regeringen har gett () i uppdrag att redovisa vilka hinder som finns för att ladda bilen för boende i flerbostadshus och boende i övrigt som har bilparkering ordnad gemensamt med andra i exempelvis samfälligheter. Bland annat ska de hinder som identifierades i rapporten krav på laddinfrastruktur för laddfordon, 2019:15, vara en utgångspunkt för redovisningen. Om redovisningen visar att det föreligger hinder för en snabb, smart och samhällsekonomiskt effektiv elektrifiering ska i de fall det bedöms lämpligt lämna förslag på samhällsekonomiskt effektiva åtgärder som underlättar för dem som har ett laddbart fordon att kunna ladda det i närheten av bostaden eller vid arbetsplatsen. får även lämna förslag till författningsändringar, om syftet med ändringarna inte bedöms kunna uppnås med mindre ingripande styrmedel. Uppdraget ska genomföras i samarbete med och Lantmäteriet och ska redovisas . Med anledning av att laddning av elfordon är ett nytt tekniskt egenskapskrav i (2010:900) ska Lantmäteriet enligt regleringsbrevet redovisa hur myndighetens interna och externa kommunikation har förtydligats i fråga om hur detta krav påverkar handläggningen av förrättningar enligt anläggningslagen. Som redovisats ovan har regeringen gett i uppdrag att analysera och föreslå åtgärder för bättre tillgång till laddinfrastruktur för hemmaladdning oavsett boendeform. får även lämna förslag till författningsändringar, om syftet med ändringarna inte bedöms kunna uppnås med mindre ingripande styrmedel. Uppdraget, som ska genomföras i samarbete med och Lantmäteriet, ska redovisas . Med anledning av att laddning av elfordon är ett nytt tekniskt egenskapskrav i ska Lantmäteriet även, enligt regleringsbrevet , redovisa hur myndighetens interna och externa kommunikation har förtydligats i fråga om hur detta krav påverkar handläggningen av förrättningar enligt anläggningslagen. Vidare lämnar Lantmäteriet på sin webbplats information om bl.a. villkor för att installera laddstolpar, förutsättningar för omprövning av ett anläggningsbeslut och om vilka andra alternativ som finns för en samfällighetsförening som överväger att installera laddstolpar. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om expropriationsersättning m.m. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående beredning. Jämför reservation 8 (SD) och 9 (C, KD). m.fl. (SD) anser i kommittémotion 2020/21:700 att en utredning bör tillsättas för att analysera om ersättningarna vid ledningsintrång på fastigheter är tillräckliga i synnerhet när det gäller ersättning till markägare som drabbas av flera intrång. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 6). I kommittémotion 2020/21:2808 yrkande 41 föreslår m.fl. (KD) ett tillkännagivande om att det bör utredas hur ersättningsreglerna vid expropriation av för t.ex. trafikleder kan ändras så att ersättningen minst motsvarar värdet av de naturmaterial som marken innehåller. I motion 2020/21:454 yrkande 4 anser och (båda C) att ersättning till markägare enligt expropriationslagen bl.a. ska bygga på principen om vinstfördelning mellan markägare och exploatör. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. (C) anför i motion 2020/21:466 att den ersättning som en markägare får när mark tas i anspråk för bl.a. infrastruktur och bostadsbyggande ofta är låg och inte täcker hela den uteblivna inkomsten med anledning av markavståendet. Det bör därför göras en årlig uppräkning så att ersättningen följer prisutvecklingen. Motionären anser att regeringen bör se över ersättningsnivåerna och utreda hur en uppräkningsmodell ska se ut. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. I motion 2020/21:474 anför m.fl. (C) att det är rimligt att markägaren får en ersättning för intrång på mark som tas i anspråk för ledningsutbyggnad, , vägar, järnvägar m.m. som inte enbart täcker ett dagsaktuellt värde utan även omfattar ersättning för avstådd framtida avkastning. Det är också viktigt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv att exploateringskalkyler görs mellan olika alternativ där prissättningen fullt ut täcker den samhällsekonomiska kostnaden för att mark tas i anspråk och därmed mer eller mindre omöjliggör annan användning. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande i enlighet med detta. (M) anser i motion 2020/21:1244 att expropriationslagen ska ändras, i enlighet med vad som föreslås i departementspromemorian Ersättning vid expropriation av bostäder (Ds 2016:16), så att ersättning ska utgå för förhöjd boendekostnad till följd av expropriationen i den utsträckning som det finns särskilda skäl för ersättning med hänsyn till förhållandena på ortens bostadsmarknad. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. I motion 2020/21:1325 anser och (båda M) att det bör göras en översyn av expropriationslagen och lagens ersättningsbestämmelser. Enligt motionärerna är exempelvis ersättningen när tas i anspråk för vägbygge låg. I sammanhanget bör betydelsen av angelägna allmänna intressen uppmärksammas. Tillkännagivanden föreslås i enlighet med detta (yrkandena 1 och 2). (M) anser i motion 2020/21:1558 att äganderätten måste stärkas och markägare få en rimlig ersättning vid expropriation av fastigheter. Motionären anger som exempel att den ersättning som utgått till markägare vid ett vägbygge varit låg. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. I motion 2020/21:2109 föreslår m.fl. (S) ett tillkännagivande om att se över förutsättningarna för fler ersättningsmodeller vid bestämmande av ersättning till fastighetsägare när mark tas i anspråk för byggande av elförbindelser. Motionärerna anser bl.a. att fler ersättningsmodeller skulle förenkla och snabba på processen när det gäller regleringen av ersättningen och skynda på utbyggnaden av elnät i . I motion 2020/21:2303 föreslår (M) ett tillkännagivande om att se över möjligheten att höja ersättningen till det dubbla marknadsvärdet vid markintrång för byggande av infrastruktur. Även (M) föreslår i motion 2020/21:3704 ett tillkännagivande om att höja ersättningen till fastighetsägare vid expropriation så att ersättningen enligt 4 kap. expropriationslagen ska motsvara det dubbla marknadsvärdet. Motionären anför bl.a. att ersättningen bör höjas för att ge en mer skälig ersättning för det intrång som görs i äganderätten. och (båda C) föreslår i motion 2020/21:3167 ett tillkännagivande om att reglerna som styr ersättningen vid inlösen av mark vid byggande av infrastruktur ska ändras så att jordägare kan kapitalisera marken innan den löses in. Motionärerna anför som exempel att ersättningen för är låg. Genom expropriation kan en fastighet tas i anspråk för att tillgodose olika samhällsnyttiga ändamål. Fastigheten kan tas i anspråk med äganderätt, nyttjanderätt eller servitutsrätt. Särskilda rättigheter kan upphävas eller begränsas. De s.k. expropriationsändamålen anges i 2 kap. expropriationslagen (1972:719). Kommunen är berättigad att expropriera mark som ska användas för tätbebyggelse. Expropriation kan också ske för att tillgodose ändamål som avser kommunikationer, elektrisk kraft eller annan drivkraft, värme, vatten och avlopp, näringsverksamhet, skydds- och säkerhetsområden, försvaret, kultur, natur och friluftsliv m.m. Även vanvårdade fastigheter kan exproprieras. Dessutom finns en allmän bestämmelse om expropriation av mark som behövs för verksamhet som staten, kommunen eller regionen har att tillgodose eller som är av väsentlig betydelse för riket, orten eller en viss befolkningsgrupp. Regeln om s.k. värdestegringsexpropriation har något av en särställning. Dess innebörd är att förhindra en oförtjänt värdestegring hos fastigheter som inte direkt berörs av ett expropriationsförfarande men som förväntas öka i värde genom ett expropriationsföretag. Regeln bygger på likhetsprincipen och syftar till att eliminera sådan markvärdestegring som ställer ägare av mark som inte exproprierats i en bättre situation än de vars mark exproprieras. Bestämmelserna om den ersättning som ska utgå vid expropriation återfinns i 4 kap. expropriationslagen. Det finns bestämmelser i flera andra lagar om att mark får tas i anspråk med tvång, bl.a. i fastighetsbildningslagen (1970:988), väglagen (1971:948), ledningsrättslagen (1973:1144), kulturmiljölagen (1988:950), och (2010:900). I samtliga av dessa lagar görs hänvisningar till expropriationslagens ersättningsregler. Reglerna om ersättning i expropriationslagen bygger på grundtanken att den vars fastighet eller rättighet tas i anspråk ska ha samma förmögenhetsställning efter expropriationen som om någon expropriation inte hade skett (se t.ex. prop. 1971:122 s. 165 f. och 2009/10:162 s. 41). trädde nya lagregler i kraft som innebär höjningar av den ersättning som betalas vid expropriation och andra åtgärder där fastigheter tas i anspråk med tvång (prop. 2009/10:162, bet. 2009/10:CU21, rskr. 2009/10:362). Ändringarna avsåg ersättningsbestämmelserna i expropriationslagen och i de andra lagar som hänvisar till dessa bestämmelser. Lagändringarna syftade till att stärka äganderätten och hade sin bakgrund i att de exproprierande numera allt oftare utgörs av enskilda, som driver sin verksamhet i vinstsyfte. Expropriationslagens presumtionsregel, som begränsar rätten till ersättning för s.k. förväntningsvärden, upphävdes. Därigenom bestäms ersättningen vid expropriation närmare fastighetens marknadsvärde och omfattar även den del av marknadsvärdet som beror på förväntningar om en ändring av fastighetens tillåtna användningssätt. De nya reglerna innebär vidare att det är möjligt att göra något s.k. toleransavdrag från expropriationsersättningen eller från skadestånd enligt för en miljöskada. I sådana fall motsvarar ersättningen fortsättningsvis hela den ersättningsgilla skadan. De nya reglerna innebär dessutom att det ska göras ett schablonpåslag på expropriationsersättningen av fastighetens marknadsvärde eller marknads-värdeminskning. Genom påslaget tas det vid värderingen av fastigheten ökad hänsyn till att fastighetsägaren ofrivilligt blir av med sin fastighet. I propositionen om de nya ersättningsreglerna redovisade regeringen att ett förslag om s.k. vinstfördelning hade kritiserats under remissbehandlingen, bl.a. för att förslaget inte var tillräckligt genomarbetat. En särskild utredare fick därför i uppdrag att föreslå en ordning för vinstfördelning vid expropriation och andra sådana förfoganden (dir. 2011:20). överlämnade 2012 sitt betänkande Högre ersättning vid mastupplåtelser (SOU 2012:61). Utredningen hade haft i uppdrag att föreslå en ordning för vinstfördelning vid expropriation och andra sådana förfoganden. Med vinstfördelning avses en särskild ersättning till den fastighetsägare vars fastighet tas i anspråk för vinstdrivande verksamhet. I betänkandet kartläggs ett antal områden som kan aktualisera markåtkomst, nämligen bebyggelse och bostadsförsörjning, allmänna vägar, järnvägar, energi och kraft samt elektronisk kommunikation. För att besvara frågan om vilka fall av markåtkomst som bör omfattas av vinstfördelning diskuterar utredningen vilka rättsekonomiska utgångspunkter som bör ligga till grund för reformen. Ett flertal av de argument som anförs såväl för som emot en vinstfördelningsordning rör stärkande av äganderätten, rättvisa och benägenheten att ingå frivilliga överenskommelser. Det konstateras att ett införande av en ordning för vinstfördelning vid expropriation och andra sådana förfoganden fördyrar markförvärv och stärker äganderätten. Rättviseskäl kan anföras såväl för som emot en vinstfördelningsordning. Behovet av vinstfördelning beror bl.a. på graden av såväl allmänna som enskilda intressen. Utredningen diskuterar därefter olika avgränsningsproblem och konstaterar att en avgränsning av en vinstfördelningsordning är problematisk. Utredningen påpekar bl.a. att verksamheter som bedrivs i det allmännas regi kan komma att kommersialiseras. En möjlighet som hade tagits upp i utredningens direktiv är att förhållandena kan vara så att de kan motivera att reformen begränsas till särskilt angelägna fall. Utredningen anser att de omständigheter som påverkar behovet av vinstfördelning är bl.a. faktorer som indikerar graden av ”kommersialism”, främst graden av allmänna respektive enskilda intressen, samt omfattningen av offentligrättsliga regleringar, t.ex. i vilken utsträckning verksamheten är konkurrensutsatt. Därutöver bör särskilt följande områdesspecifika omständigheter beaktas: • Vid förvärv för tätbebyggelse innebär främst avskaffandet av den s.k. presumtionsregeln, men även den omständigheten att det 25-procentiga påslaget också görs på förväntningsvärden, ett minskat behov av vinstfördelning. • En vinstfördelningsordning kan i fråga om allmänna vägar samt järnvägar fördyra markåtkomst och motverka medfinansiering av sådana projekt. • En vinstfördelningsordning kan inom energiområdet fördyra markåtkomst för förnybar energi och motverka en hög ambitionsnivå såvitt avser sådan utbyggnad. • På området elektronisk kommunikation har tre avgöranden från , de s.k. mastfallen, inneburit att det i fråga om och liknande anordningar har uppstått en avsevärd skillnad mellan ersättningsnivåer vid frivilliga respektive tvångsvisa förvärv. Denna skillnad talar för att det finns ett behov av vinstfördelning i dessa fall. För att det finns ett sådant behov talar även den omständigheten att det i dessa fall normalt inte finns några beaktansvärda förväntningsvärden som höjer ersättningsbeloppet och på detta sätt åstadkommer en vinstfördelning. Utredningen finner att behovet av vinstfördelning varierar mellan olika områden och listar – inte på ett uttömmande sätt – fall som inte bör omfattas av vinstfördelning. Det gäller natur- och kulturvård, allmänna platser i en detaljplan, bebyggelseändamål, allmänna vägar och järnvägar samt ledningar, däribland ledningar för energiöverföring och elektronisk kommunikation. Mot bakgrund av utredningens ställningstagande att ändamålet med förvärvet ska vara avgörande för om det omfattas av vinstfördelning eller inte samt påtagliga gränsdragningsproblem är utredningens slutsats att samtliga markförvärv för och liknande anordningar, t.ex. basstationer samt antenner på tak och fasader, bör omfattas av en vinstfördelningsordning. Enligt utredningen finns det inte något vinstbegrepp som generellt kan ligga till grund för en användbar regel om vinstfördelning. Den extra ersättning som ska betalas bör i stället bestämmas enligt en fristående ersättningsprincip och i konsekvens med detta benämnas förhöjd ersättning. En regel för att bestämma en förhöjd ersättning bör utformas med ledning av principen om vad som skulle ha skett vid en ”normal” frivillig överenskommelse. Säljaren bör – totalt sett – ersättas utifrån hans eller hennes reservationspris om försäljningen hade skett på en öppen marknad, dvs. utan markägarens monopolställning. Det innebär att ersättningen ska omfatta en viss ”vinstandel”. En förhöjd ersättning vid markupplåtelser för etc. bör därmed relateras till vad som betalas för ”masttomter” vid frivilliga överenskommelser. Vid sådana uppgörelser vägs – typiskt sett – faktorer in som är hänförliga till såväl allmän lönsamhet som alternativ och fastighetsekonomisk vinst. Enligt utredningen innebär reformen en reell förstärkning av äganderätten i mastfallen och präglas av ett liknande synsätt som bar upp ersättningsreform. I fråga om förslagets ekonomiska konsekvenser är utredningens samlade bedömning att införandet av en vinstfördelningsordning i och för sig kommer att innebära ökade utgifter för framför allt mobiloperatörerna med därav följande kostnadsökningar för konsumenterna men att konsekvenserna i form av prisökningar, budgeteffekter m.m. ändå blir måttliga. Utredningsbetänkandet bereds inom . Departementspromemorian Ersättning vid expropriation av bostäder