bet · H801JuU25 · 2021-04-30 00:00:00 — 2019/20:120). har i tre tillkännagivanden till regeringen angett att ytterligare steg behöver tas för att förenkla och förkorta tillståndsprocesserna för miljöpåverkande verksamheter (bet. 2016/17:MJU22, rskr. 2016/17:289, bet. 2017/18:MJU19, rskr. 2017/18:217 och bet. 2018/19:MJU18, rskr. 2018/19:275). har även tillkännagett att regeringen bör vidta nödvändiga åtgärder för att förenkla och förkorta tillståndsprocesserna för gruv- och mineralnäringen (bet. 2018/19:NU11, rskr. 2018/19:209). Av regeringens skrivelse 2020/21:75 skrivelser till regeringen – åtgärder framgår att tillkännagivandena inte är slutbehandlade (s. 246 f., 251, 255 och 284). Som utskottet tidigare uttalat är det angeläget att brott kan utredas och lagföras på ett effektivt sätt. Utskottet ser därför positivt på att regeringen vidtagit olika åtgärder när det gäller snabbare lagföring. Som framgår ovan har regeringen tagit initiativ till att se över bl.a. frågan om särskilda snabbförfaranden för brottsutredningar, med särskilt fokus på unga som begår brott och på personer som återkommande begår nya brott. Vidare pågår en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål för vuxna. Försöket utvidgades till att även omfatta unga lagöverträdare. Som framgår ovan lämnades departementspromemorian Snabbare lagföring (Ds 2018:9) . I promemorian lämnas förslag som syftar till att uppnå en snabbare lagföring. Förslagen i promemorian bereds inom . Regeringen har vidare gett en särskild utredare i uppdrag att utreda ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att det arbete som pågår på området inte bör föregripas och avstyrker därför motionerna 2020/21:602 (SD) yrkandena 1 och 2 samt 2020/21:3271 (L) yrkande 29. Som framgår ovan har Utredningen om ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott även i uppdrag att utreda vissa frågor om delgivning. Utskottet anser att utredningens arbete inte bör föregripas och avstyrker därför motionerna 2020/21:227 (SD) och 2020/21:3625 (M). Det förekommer att personer som är misstänkta för brott inte infinner sig till rättegång. En person kan kallas upprepade gånger utan att dyka upp, och kan passera utan att det brott som personen har begått får några konsekvenser. Det här leder till stort lidande inte minst för brottsoffret och hans eller hennes anhöriga som det står i motsats till ambitionen om en snabb och effektiv verkställighet. Att vägra att komma till en rättegång och på så sätt undanhålla sig rättvisan måste enligt utskottet leda till betydligt mer ingripande konsekvenser för den enskilde än vad som är fallet . Höga vitesbelopp bör dömas ut om den som är kallad till en rättegång inte dyker upp och saknar giltig ursäkt, s.k. laga förfall, för det. Vidare bör fler rättegångar avgöras i den tilltalades utevaro om han eller hon medvetet håller sig undan rättvisan. Den ordning som gäller är enligt utskottet inte tillfredsställande och bör ändras. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2020/21:3303 (M) yrkande 8. Utskottet finner däremot inte skäl att ställa sig bakom ett tillkännagivande om ökade resurser till mark- och miljödomstolarna och andra myndigheter som handlägger ärenden om gruvdrift. Motion 2020/21:3155 (C) yrkande 1 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om skyldighet för domstolarna att i vissa fall informera eventuella arbetsgivare om att en person har dömts för brott. (M) anser i motion 2020/21:3682 att det i vissa fall bör finnas en skyldighet för domstolarna att informera eventuella arbetsgivare om att en person har dömts för brott. En sådan informationsskyldighet ska enligt motionären föreligga om ett utdrag ur belastningsregistret har krävts inför beslutet om anställning och brottet är sådant att det påverkar individens lämplighet för vissa anställningar. Uppgifter om den som har dömts eller på annat sätt lagförts för brott finns i belastningsregistret, som förs av . Bestämmelser om belastningsregistret finns i lagen (1998:620) om belastningsregister med tillhörande förordning (1999:1134). För uppgifter i registret gäller absolut sekretess. Uppgifter ur belastningsregistret får därmed endast lämnas ut med stöd av särskilda bestämmelser som bryter sekretessen. Vissa begränsade delar av arbetsmarknaden omfattas av ett regelverk som ger arbetsgivare rätt att ta del av uppgifter ur belastningsregistret inför ett beslut om anställning, s.k. fakultativ registerkontroll. I vissa fall går denna reglering längre på så sätt att arbetsgivare är skyldiga att göra en sådan kontroll, s.k. obligatorisk registerkontroll. Det finns också bestämmelser om registerkontroll som indirekt påverkar den enskildes möjligheter att få anställning inom en viss sektor. Det handlar t.ex. om yrken som förutsätter legitimation eller som ska utövas inom verksamhet som är tillståndspliktig eller står under särskild tillsyn. Underrättelse om domar i vissa brottmål Enligt förordningen (1982:117) om underrättelse till Inspektionen för vård och omsorg och om domar i vissa brottmål ska en domstol som dömt vissa yrkesutövare inom hälso- och sjukvården för brott underrätta Inspektionen för vård och omsorg och . De brott som omfattas av underrättelseskyldigheten är brott som har begåtts i eller i samband med yrkesutövningen samt bl.a. misshandel, våldtäkt, sexuella övergrepp och rån. När det gäller arbetstagare som omfattas av lagen (1994:260) om offentlig anställning ska den myndighet som arbetstagaren tillhör och i vissa fall underrättas om en dom i brottmål (se 23 § förordningen [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). Pågående utrednings- och beredningsarbete I betänkandet Belastningsregisterkontroll i arbetslivet – behovet av utökat författningsstöd (SOU 2019:19) lämnas förslag om ett utökat författningsstöd för registerkontroll i arbetslivet när det gäller Kriminalvården, , , finansiella företag som omfattas av krav på ledningsprövning samt offentliga och enskilda aktörer som utför vård- och omsorgsinsatser i hemmet åt äldre personer eller personer med funktionsnedsättning. Betänkandet bereds inom . Utskottet finner inte skäl att ställa sig bakom förslaget i motion 2020/21:3682 (M). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ersättning till nämndemän. I motion 2020/21:1651 av (S) anförs att möjligheten att ersätta nämndemän för förlorad tjänstepension bör utredas. I motion 2020/21:2047 av m.fl. (S) anförs att regeringen bör överväga att förbättra villkoren för nämndemän. Ersättning till nämndemän regleras i förordningen (1982:814) om ersättning till nämndemän och vissa andra uppdragstagare inom domstolsväsendet m.m. Nämndemän har rätt till ersättning för faktisk inkomstförlust som uppkommer på grund av uppdraget. Därutöver utgår ett grundarvode för varje sammanträdesdag. Arvode kortare än är per dag och eller längre per dag. Arvodet och ersättningen för inkomstförlust är pensionsgrundande till den allmänna pensionen, men utgör inte underlag för tjänstepension. En framtida minskad avtalspension ersätts inte heller som inkomstförlust. Genom förordningsändringar som trädde i kraft har arvodet höjts i två avseenden. Nämndemän i tingsrätterna och hovrätterna har fått rätt till ersättning för förberedelsearbete enligt samma villkor som gäller i förvaltningsrätterna och kammarrätterna. Arvodet är per dag. Dessutom har alla nämndemän fått rätt till ett särskilt arvode om för tjänstgöring efter . överlämnade betänkandet Nämndemannauppdraget – breddad rekrytering och kvalificerad medverkan (SOU 2013:49). I betänkandet föreslås bl.a. en dubblering av nämndemännens dagarvode. Det betonas att arvodet är en viktig markör för nämndemannauppdragets vikt som det ska återspegla att det är ett lekmannauppdrag. Delar av nämndemannautredningens förslag behandlades i proposition /14:169 Nämndemannauppdraget – stärkt förtroende och högre krav, i vilken regeringen lämnade förslag för att bättre säkerställa nämndemännens lämplighet och kompetens för uppdraget och tydliggöra att uppdraget inte är ett politiskt uppdrag. biföll förslaget (bet. 2013/14:JuU32, rskr. 2013/14:391). I budgetpropositionen (prop. 2015/16:1 utg.omr. 4 s. 17) angav regeringen att den inte avser att genomföra övriga förslag. Svar på skriftlig fråga Justitie- och migrationsminister besvarade en skriftlig fråga (fr. 2019/20:2125) om åtgärder för att höja dagens arvodesnivå och förbättra övriga villkor för nämndemän. I svaret anförde ministern bl.a. följande: Jag tycker att det är viktigt att ersättningarna för uppdraget som nämndeman ligger på en rimlig nivå. Nivåerna påverkas naturligtvis också av de ekonomiska ramarna. får nämndemän per dag i grundarvode. De har även rätt till ersättning för inkomstförlust, rese-ersättning och traktamente. Det är riktigt att nivån på grundarvodet har varit oförändrad under . Däremot förbättrades ersättningsvillkoren 2017 genom att det infördes en rätt till ersättning för tjänstgöring efter kontorstid och för förberedelsearbete i allmän domstol. Regeringen har även genomfört andra insatser för att stärka nämndemännens roll. Det handlar bland annat om den utbildning som nämndemän måste genomgå och om hur rekryteringen av nämndemän kan breddas. Motioner om ersättning till nämndemän har tidigare behandlats av utskottet i betänkande 2016/17:JuU17. Utskottet konstaterade att nya regler om ersättning till nämndemän hade införts och var inte berett att ta något initiativ till en översyn av regelverket om nämndemännens arvodesnivåer eller intjänande av pension (s. 28). följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:212). Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och är således inte berett att ta något initiativ till en översyn av regelverket om arvodesnivåer och andra villkor för nämndemän. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2020/21:1651 (S) och 2020/21:2047 (S). Svensk anslutning till Europeiska åklagarmyndigheten Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att ska ansluta sig till Europeiska åklagarmyndigheten. Jämför reservation 41 (M, KD, L). I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 26 begärs att ska ansluta sig till Europeiska åklagarmyndigheten. Europeiska kommissionen föreslog en förordning som innebär att det ska inrättas en europeisk åklagarmyndighet med uppgift att bekämpa brott mot EU:s finansiella intressen (COM(2013) 534). Europeiska åklagarmyndigheten ska ha exklusiv behörighet att utreda och åtala den typen av brott. Det innebär att medlemsstaternas åklagarbehörighet på det brottsområdet ska överlåtas till EU i motsvarande utsträckning. Med brott mot EU:s finansiella intressen avses exempelvis bedrägerier riktade mot EU. konstaterade rådet att det saknades enhälligt stöd för förslaget, och detta bekräftades av . underrättade 16 medlemsstater , rådet och kommissionen om att de önskade upprätta ett fördjupat samarbete om att inrätta Europeiska åklagarmyndigheten (ofta benämnd med den engelska förkortningen Eppo, European Public Prosecutor’s Office). Samarbetet ledde till att rådets förordning (EU) 2017/1939 om genomförande av fördjupat samarbete om inrättande av Europeiska åklagarmyndigheten utfärdades . Antalet medlemsstater som har anslutit sig till det fördjupade samarbetet har senare utökats. ingår 22 av EU:s 27 medlemsstater. , , , och står utanför det fördjupade samarbetet. I EU-deklarationen framförde statsministern att regeringen står bakom ett svenskt deltagande i Europeiska åklagarmyndigheten. Pågående utrednings- och beredningsarbete Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att analysera behovet av författningsändringar och andra åtgärder som krävs för ett svenskt deltagande i Europeiska åklagarmyndigheten (dir. 2019:82). Utredningen överlämnade betänkandet En europeisk åklagarmyndighet i (SOU 2020:74). Utredningen anser att svensk rätt i allt väsentligt är förenlig med rådets förordning om inrättande av Europeiska åklagarmyndigheten. Det krävs emellertid vissa kompletterande regler för att ska kunna ansluta sig till samarbetet. Utredningen föreslår därför att det införs en ny lag och en ny förordning med kompletterande bestämmelser, bl.a. för att ge de särskilda åklagarna nödvändiga befogenheter och tillgång till information. Utredningen föreslår också ändringar i viss befintlig lagstiftning, bl.a. om tillsyn över åklagarna. Betänkandet har remitterats och bereds inom . I utlåtande /14:JuU13 uttalade utskottet att kommissionens förslag till rådets förordning om inrättande av Europeiska åklagarmyndigheten (COM(2013) 534) enligt utskottets uppfattning inte var förenligt med subsidiaritetsprincipen. Utskottet föreslog därför att skulle besluta att lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. Till utlåtandet lämnade dåvarande ett särskilt yttrande. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2013/14:25). Utskottet har behandlat frågor om att ska delta i samarbetet om att inrätta en europeisk åklagarmyndighet, bl.a. i betänkande 2018/19:JuU12. Utskottet konstaterade att åtgärder mot gränsöverskridande brottslighet är mycket angelägna och att det finns möjlighet att samarbeta gränsöverskridande genom olika myndigheter och internationella organisationer. Utskottet, som tidigare motsatt sig inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet, vidhöll sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte motionsyrkandet (s. 79). Utskottet har även hållit ett flertal överläggningar med regeringen i frågan, . Statssekreterare redogjorde då för regeringens ståndpunkt att bör medverka till att beivra brott mot EU:s finansiella intressen, inklusive bedrägerier, penningtvätt, korruption och mutbrott som träffar EU:s budget. Regeringen ville därför inleda samtal med kommissionen, med ambitionen om ett framtida svenskt deltagande i Europeiska åklagarmyndigheten. En majoritet av utskottets ledamöter delade regeringens ståndpunkt (prot. 2019/20:12). Frågan om ett svenskt deltagande i Europeiska åklagarmyndigheten behandlades senast av utskottet i betänkande 2019/20:JuU27. Utskottet uttalade att det delar regeringens ståndpunkt att bör medverka till att beivra brott mot EU:s finansiella intressen, inklusive bedrägerier, penningtvätt, korruption och mutbrott som träffar EU:s budget. Utskottet såg därför positivt på att regeringen hade inlett ett arbete med att se över de nationella förutsättningarna för att ska kunna ansluta sig till Europeiska åklagarmyndigheten. Detta arbete borde enligt utskottet inte föregripas. Utskottet avstyrkte därför motionsyrkandet (s. 73). följde utskottets förslag (prot. 2019/20:120). Utskottet är fortsatt positivt till att regeringen har inlett ett arbete med att se över de nationella förutsättningarna för att ska kunna ansluta sig till Europeiska åklagarmyndigheten och vidhåller sin uppfattning att detta arbete inte bör föregripas. Utskottet avstyrker därför motion 2020/21:3272 (L) yrkande 26. Avtal om rättslig hjälp i brottmål Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att avsluta rättshjälpsavtal med och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 42 (S, MP). I kommittémotionerna 2020/21:2942 av m.fl. (C) yrkande 9 och 2020/21:3241 av m.fl. (L) yrkande 5 samt i motion 2020/21:1057 av m.fl. (C, M, V, KD, L) anförs att bör avsluta det rättshjälpsavtal som finns med . Ett liknande yrkande framförs av m.fl. (SD) i kommittémotion 2020/21:693. Internationell rättslig hjälp i brottmål syftar till att åklagare och domstolar i och utomlands hjälper varandra i brottsutredningar. Rättslig hjälp kan begäras och lämnas såväl på ett tidigt stadium i brottsutredningen som under rättegången. Bestämmelser om internationell rättslig hjälp i brottmål finns huvudsakligen i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Frågor om straffrättsligt samarbete i brottmål behandlas även i en del multilaterala konventioner och bilaterala avtal som har tillträtt. undertecknade ett avtal med regeringen i särskilda administrativa region om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Avtalet trädde i kraft . Parterna ska enligt bestämmelserna i avtalet i största möjliga utsträckning lämna varandra ömsesidig rättslig hjälp vid utredning av och lagföring för brott och i rättsliga förfaranden som hänför sig till brott (artikel 1). Rättslig hjälp ska enligt avtalet innefatta: – att lokalisera och identifiera personer – delgivning av handlingar – bevisupptagning och hållande av förhör – att fullgöra framställningar om husrannsakan och beslag – att underlätta personlig inställelse för personer som ska vittna eller på annat sätt bistå den ansökande parten – att verkställa tillfälligt överförande av frihetsberövade personer för förhör eller för att lämna annan hjälp – att tillhandahålla upplysningar, handlingar, föremål och uppteckningar samt överföra bevisföremål – att lokalisera, beslagta eller kvarstadsbelägga och förverka utbyte av brott och hjälpmedel vid brottslig verksamhet – att återlämna egendom – att ge annan rättslig hjälp som är förenlig med avtalets syften och inte är oförenlig med den anmodade partens lagstiftning. Av artikel 4 framgår att rättslig hjälp får vägras i vissa särskilt angivna fall, bl.a. om verkställigheten av framställningen skulle skada suveränitet, säkerhet, allmänna ordning, allmänna rättsprinciper eller andra väsentliga intressen eller om framställningen om rättslig hjälp avser ett politiskt brott. I en interpellationsdebatt anförde utrikesminister bl.a. följande i svaret på om ministern avser att agera för att utlämningsavtal med ska avslutas (ip. 2019/20:447): enades EU:s medlemsstater om ett antal rådsslutsatser om vilka betonar att den nya säkerhetslagen strider mot internationella åtaganden och grundlag. I rådsslutsatserna anges också en rad konkreta åtgärder som svar på händelseutvecklingen. Bland åtgärderna som EU:s respektive medlemsstater åtar sig att överväga märks att ytterligare se över och begränsa export av känslig utrustning och känsliga teknologier, att ge ett utökat stöd till civilsamhället, att ha fortsatt EU-närvaro vid rättegångar mot företrädare för demokratirörelsen och att se över konsekvenserna av den nya säkerhetslagstiftningen för utlämningsavtal liksom andra avtal med . Det är välkommet att EU nu går bortom uttalanden till mer konkreta åtgärder. Regeringen verkar för ett fortsatt tydligt EU-gemensamt agerande. Diskussionen om vägen framåt kommer att fortsätta. Något utlämningsavtal med har inte ingått. har däremot, precis som många andra länder, ett bilateralt avtal om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Avtalet trädde i kraft och syftar till att förbättra effektiviteten i samarbetet på brottmålsområdet. Det möjliggör för och att lämna varandra rättslig hjälp vid utredning och lagföring av brott. Svenska åklagare och domstolar kan med stöd av avtalet få direkt bistånd av och till exempel inhämta bevis och hålla förhör. Att det nu finns ett avtal på plats innebär dock inte att det finns en automatisk skyldighet för att bistå med rättslig hjälp. kan neka rättslig hjälp bland annat om framställningen rör politiska brott eller om hjälpen skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Detta är något som gäller inte bara i relationen till utan även för övriga som ber om rättslig hjälp i brottmål. En prövning sker alltid från fall till fall. har ett avtal med om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Detta avtal markerar speciella ställning med ett eget och oberoende rättsväsen. drev det kinesiska igenom en s.k. nationell säkerhetslag för . Genom den blir det uppenbart att rättssystemet i är fristående. Flera länder har därför valt att avsluta sina avtal med . EU har också uppmanat medlemsstaterna att granska effekterna av säkerhetslagen på gjorda överenskommelser. Utifrån det som sker är det enligt utskottet uppenbart att det inte finns skäl att upprätthålla rättshjälpsavtal med . Utskottet anser därför att bör avsluta avtalet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2020/21:1057 (C, M, V, KD, L), 2020/21:2942 (C) yrkande 9 och 2020/21:3241 (L) yrkande 5 samt tillstyrker delvis motion 2020/21:693 (SD). Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår 25 motionsyrkanden med olika förslag som har behandlats och avslagits tidigare . Jämför särskilt yttrande 1 (M), 2 (SD), 3 (V), 4 (KD) och 5 (L). I betänkandet behandlas motionsförslag som rör samma eller i huvudsak samma frågor som utskottet har behandlat tidigare , se bilaga 2. Motionsyrkandena behandlades i betänkandena /19:JuU12, 2019/20:JuU1, 2019/20:JuU14 och 2019/20:JuU27. avslog yrkandena i enlighet med utskottets förslag. Utskottet avstyrker de nu aktuella motionerna med hänvisning till detta. Ökade möjligheter till kamerabevakning, punkt 1 (M, KD) av (KD), (M), (M), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3302 av m.fl. (M) yrkande 39 och 2020/21:3184 av och (båda C) yrkande 4. Dagens möjligheter till kamerabevakning på platser dit allmänheten har tillträde bör förstärkas. Lagstiftningen bör rent allmänt anpassas till en ny verklighet där avvägningen mellan trygghet och brottsuppklaring å ena sidan och integritet å andra sidan måste förändras. Den största integritetskränkningen är att bli utsatt för brott. Samhällets och allmänhetens intresse av trygghet och av att brott upp måste därför ges en ökad tyngd när ny lagstiftning om kamerabevakning utformas. Kamerabevakning i sjukvården m.m., punkt 2 (M, C, KD) av (KD), (M), (C), (M), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:2957 av m.fl. (C) yrkande 48 och 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 17. När kriminella hotar vårdpersonal och andra personer i deras yrkesutövning är detta indirekt ett hot mot hela samhällssystemets förmåga att fungera. Detta är helt oacceptabelt. Det allmänna bär i dessa fall också ett ansvar som arbetsgivare och ett ansvar för att säkerställa att människor även framöver vill arbeta i offentlig tjänst. Problemen med att kriminella exempelvis tränger sig in och hotar personal och patienter på sjukhus och vårdinrättningar måste adresseras. Regeringen bör göra en översyn av lagstiftningen för att förenkla för sjukhusen att, med bibehållet högt integritetsskydd för patienter och personal, sätta upp kameror med inspelningsmöjlighet för ökad trygghet och brottsbekämpning. Kamerabevakning i sjukvården m.m., punkt 2 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 17 och 2020/21:2957 av m.fl. (C) yrkande 48. Rätt utformad kan kamerabevakning på särskilda platser vara en viktig trygghetsskapande åtgärd. Min hållning är att kamerabevakning i sig inte löser alla problem, men där brottsligheten är särskilt allvarlig fyller kamerabevakning en viktig funktion. Lagen behöver därför ändras för att underlätta kamerabevakning på brottsutsatta platser. Det behövs också en väl fungerande tillsyn och skarpa konsekvenser för den som missbrukar kamerabevakningsmaterial. har lagstiftningen om kamerabevakning moderniserats i flera steg. Dessa förändringar har gått i rätt riktning, men fortfarande svarar inte regelverket mot de behov som finns. En stor del av trygghetsproblemen i offentliga miljöer finns t.ex. i direkt anslutning till skolor, där kriminella gäng kan uppehålla sig eller droghandel förekomma, eller vid akutmottagningar och andra sjukvårdsinrättningar där personal utsätts för hot.