bet · H801SfU18 · 2021-04-09 00:00:00 — Utredningen föreslår även att den som redan har ett beviljat tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete eller näringsverksamhet ska kunna söka om nytt tillstånd inifrån landet på en annan grund, om ansökan görs inom giltighetstiden för det beviljade tillståndet. Detsamma ska gälla den som har beviljats uppehållstillstånd för att söka arbete eller undersöka möjligheten att starta näringsverksamhet enligt den nya grunden för högkvalificerade personer. För att ytterligare underlätta och förenkla för utlänningar som har ansökt om förlängning av uppehållstillstånd för arbete föreslår utredningen också att det ska vara möjligt för denna grupp att söka en s.k. D-visering inifrån landet. På så sätt kan dessa utlänningar resa t.ex. i tjänsten, som deras ansökan handläggs hos i förvissning om att de tillåts resa in igen i . Utredningens förslag bereds inom . Med det anförda och då utskottet anser att beredningen bör avvaktas saknas skäl för att göra tillkännagivanden om bl.a. förändrade regler för högkvalificerad arbetskraft, s.k. talangvisum eller en talangstrategi för . Motionerna 2020/21:3525 (M) yrkandena 2 och 3, 2020/21:1086 (M) yrkande 5, 2020/21:1342 (M) yrkandena 3 och 4, 2020/21:1746 (M) yrkande 11, 2020/21:2274 (M) yrkande 1, 2020/21:2461 (M), 2020/21:3031 (M) och 2020/21:3536 (M) avstyrks därmed. När det gäller gränshinderproblematiken för tredjelandsmedborgare har den ovan nämnda utredningen om arbetskraftsinvandring tittat på frågan (SOU 2021:5 s. 148 f.). Utredningen föreslår att den reglering som finns med maximal tillståndstid ska tas bort, eftersom den bl.a. anges hindra arbetstagare från att välja som arbetsland. Med den föreslagna ordningen kommer en arbetstagare i som är bosatt i att kunna fortsätta beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete. Om arbetstagaren bor i finns antagligen inte någon avsikt att bosätta sig i och då kan han eller hon inte beviljas ett permanent uppehållstillstånd. Beredningen av utredningens förslag bör enligt utskottet avvaktas. Med det anförda avstyrks motion 2020/21:1746 av m.fl. (M) yrkande 10. I ett par motioner föreslås en översyn av reglerna för invandring av arbetskraft. Vidare föreslås i ett antal motioner ändringar av regelverket så att det blir mer behovs- och kompetensbaserat. Utskottet kan konstatera att det nuvarande systemet för arbetskraftsinvandring gäller och gör som huvudregel inte skillnad mellan hög- och lågkvalificerad arbetskraft eller olika yrkeskategorier. Dock har det med anledning av EU-direktiv införts särskilda bestämmelser om EU-blåkort för högkvalificerad anställning, tillstånd för säsongsanställning och s.k. ICT-tillstånd. Vidare görs inte någon arbetsmarknadsprövning utan utgångspunkten för regelverket om arbetskraftsinvandring är att arbetsgivarens behov ska styra. Ett arbetstillstånd får ges till den som har erbjudits en anställning förutsatt att de angivna villkoren för tillståndet uppfyllts. Vad gäller frågan om ett arbetserbjudande ska vara juridiskt bindande noterar utskottet att Utredningen om arbetskraftsinvandring bl.a. föreslår att vid vite ska få förelägga en arbetsgivare till en utlänning som beviljats arbetstillstånd att lämna skriftliga uppgifter om de villkor som gäller för utlänningens anställning. Dessa villkor ska sedan kontrolleras av för att se om de uppfyller lagkraven. Om villkoren ändras och blir mindre förmånliga för arbetstagaren än uppgifterna som tidigare lämnats införs en straffsanktionerad anmälningsskyldighet. Även de ändrade uppgifterna ska anmälas till , som återigen kontrollerar om anställningen uppfyller lagkraven. En arbetsgivare som inte gör en anmälan enligt ovan kan dömas till böter eller fängelse . En näringsidkare som begår ett brott som det är föreskrivet strängare straff än böter för föreslås dessutom i särskilda fall kunna bli skyldig att betala en företagsbot. Utredningen föreslår alternativt att ett arbetstillstånd endast får ges till en utlänning som har ett anställningsavtal. Även med det förslaget följer en straffsanktionerad anmälningsskyldighet och förslag om att ska få lägga en skyldighet på arbetsgivare att anmäla försämrade villkor. Utskottet anser alltjämt att det nuvarande systemet för arbetskraftsinvandring övergripande och sett till helheten är väl avvägt. Motionerna 2020/21:653 (SD) yrkande 6, 2020/21:1620 (SD) yrkande 2, 2020/21:3420 (SD) yrkande 1, 2020/21:2065 (S), 2020/21:2274 (M) yrkande 3, 2020/21:2477 (S) yrkande 3 och 2020/21:2553 (SD) yrkande 1 avstyrks därför. Även motion 2020/21:2553 (SD) yrkande 2 om bristyrkesförteckning som grund för arbetstillstånd avstyrks mot denna bakgrund. Utskottet noterar vidare att Utredningen om arbetskraftsinvandring inte har slutfört sitt arbete, och ska enligt direktiven göra en bredare översyn av systemet om arbetskraftsinvandring. Uppdraget ska slutredovisas . Mot denna bakgrund avstyrker utskottet /21:431 (V) yrkande 9 om utformningen av ett rättvist system för arbetskraftsinvandring. Inte heller finner utskottet anledning för att göra tillkännagivanden om att värna arbetskraftsinvandringen och säkra tillgången till arbetskraft till de gröna näringarna. Motion 2020/21:2917 (C) yrkandena 15 och 16 avstyrks därför. När ett arbetstillstånd beviljas kopplas det till ett visst slag av yrke och till en viss arbetsgivare . Därefter kopplas det endast till ett visst slag av yrke. I en motion föreslås en möjlighet att byta arbetsgivare och yrkestitel utan att ansöka om ett nytt arbetstillstånd. Utskottet anser emellertid att gällande ordning ligger i linje med att arbetstillstånd beviljas för att avhjälpa en enskild arbetsgivares svårighet att rekrytera och att den bidrar till att upprätthålla en reglerad invandring. Utskottet avstyrker därför motion 2020/21:2553 (SD) yrkande 10. Försörjningskrav och övriga villkor för arbetstillstånd För att beviljas ett arbetstillstånd krävs att anställningen gör det möjligt för arbetstagaren att försörja sig. I ett antal motioner föreslås att detta s.k. försörjningskrav ska höjas. Utskottet kan konstatera att det i proposition 2007/08:147 (s. 27) anges att försörjningskravet i första hand ställer krav . Den måste vara av sådan omfattning att inkomsten från den erbjudna anställningen inte är så låg att den anställde behöver försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen (2001:453) för att klara bostad och uppehälle. utgår i sina bedömningar från riksnormen för beräkning av skäliga kostnader för försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen med tillägg av en rimlig schablonkostnad för boende och hushållsel samt vissa andra tillägg. En bruttolön som uppgår till bedöms vara tillräckligt för att uppfylla försörjningskravet. Migrationsöverdomstolen har ställt sig bakom denna princip för bedömningen (MIG 2015:11). Utskottet noterar att det i direktiven till Utredningen om arbetskraftsinvandring anges att det finns anledning att titta närmare på situationen för deltidsarbetande arbetskraftsinvandrare. Vidare anges att det kan vara befogat med deltidsarbete som denna grupp kan ha en förhöjd risk för exploatering särskilt i arbetskraftsintensiva branscher med förhållandevis låga löner (dir. 2020:8). Utskottet noterar att utredningen i sin slutredovisning ska kartlägga frågan och vid behov lämna författningsförslag eller föreslå andra åtgärder. Utskottet vill alltjämt framhålla vikten av att det finns en tydlig gräns för försörjningskravet inte minst för att undvika tillämpningssvårigheter men också för att den som vill arbetskraftsinvandra till ska veta vad som krävs av honom eller henne. Mot bakgrund av det ovan anförda kan utskottet inte se att det finns skäl för att nu göra ett tillkännagivande om försörjningskravet för arbetskraftsinvandrare. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2020/21:3525 (M) yrkande 8, motion 2020/21:2803 (M) yrkandena 8 och 9, 2020/21:2996 (KD) yrkande 14 och 2020/21:3663 (KD) yrkande 42. Inte heller anser utskottet att det finns skäl för att göra ett tillkännagivande om en arbetskraftsinvandring på svenska villkor. Även motion 2020/21:2553 (SD) yrkande 3 avstyrks. Enligt gällande regelverk krävs att rekryteringsförfarandet är förenligt med åtaganden inom EU för att beviljas arbetstillstånd. Arbetsgivaren måste annonsera tjänsten inom EU i minst innan en person anställs för att landets egna befolkning samt befolkningen i ska ha företräde till arbetstillfällena. På anges att annonsering ska göras genom Arbetsförmedlingens platsbank, vilket syns i den europeiska platsbanken , eller på annat sätt som motsvarar annonsering i Eures och är tillgänglig i EU/EES och . Migrationsöverdomstolen prövade i ett vägledande avgörande ett fall där arbetsgivaren inte använt sig av Eures (MIG 2018:2). Domstolen fann att den databas som använts för utannonsering var en naturlig kanal för rekrytering av den krets av personer som skulle kunna komma i fråga för tjänsten och att annonsen fått tillräcklig spridning, och rekryteringsförfarandet ansågs därför som förenligt med åtaganden. Motionerna 2020/21:3525 (M) yrkande 1 och 2020/21:2803 (M) yrkande 12 får med det anförda anses delvis tillgodosedda och avstyrks. I ett yrkande föreslås att förbudet mot att ha flera anställningar för att kunna få eller behålla ett arbetstillstånd bör tas bort. Enligt utskottets mening gör sig samma skäl gällande här som i fråga om yrkanden om att arbetstillståndet endast ska vara kopplat till ett visst slag av yrke och inte till en arbetsgivare. Dagens regelverk utgår från att arbetstagaren endast har en anställning. Som utskottet konstaterat tidigare ligger detta i linje med att arbetstillstånd beviljas för att avhjälpa en enskild arbetsgivares svårighet att rekrytera och att det är mot en viss anställning som villkoren för tillståndet prövas. Dessutom underlättar detta kontroll och bidrar till att upprätthålla en reglerad invandring. Utskottet anser alltjämt att detta är en rimlig ordning. Mot denna bakgrund avstyrks motion 2020/21:2803 (M) yrkande 11. I ett antal motioner föreslås att ett försörjningskrav för familjemedlemmar införs. Den som arbetskraftsinvandrat ska antingen kunna försörja sina anhöriga eller så ska dessa kunna försörja sig själva. Utskottet noterar att den tidigare nämnda utredningen om arbetskraftsinvandring föreslår att anhöriga till arbetskraftsinvandrare och innehavare av ICT-tillstånd ska omfattas av ett krav på försörjning (SOU 2021:5). Det föreslås dock inte något krav på bostad av tillräcklig storlek och standard för sig och utlänningen. Utskottet anser att det saknas skäl att föregå beredningen av förslagen. Mot denna bakgrund finner utskottet inte skäl för att göra ett tillkännagivande om att införa ett försörjningskrav för anhöriga vid arbetskraftsinvandring. Med det anförda avstyrks motionerna 2020/21:3525 (M) yrkande 9, 2020/21:2553 (SD) yrkande 13 och 2020/21:3663 (KD) yrkande 44. I fråga om handläggningstider konstaterar utskottet att det i årsredovisning bl.a. anges att handläggningstiderna blev längre och andelen beslut inom författningsstyrd tid minskade för förstagångsansökningar inom arbetsmarknadsärenden. Detta beror enligt främst på att äldre ärenden prioriterades. En mer utredningskrävande ärendesammansättning samt försvårad handläggning på grund av osäkerhet när det gäller arbetsmarknad och reserestriktioner ledde till längre handläggningstider. bedömer resultatet sammantaget som tillfredsställande. Utskottet noterar också att det av årsredovisningen framgår att insatser för att digitalisera och automatisera arbetsmarknadsärendena fortsatte , att e-ansökningstjänsterna utvecklades och att andelen elektroniska ansökningar ökade något. Vidare noterar utskottet att det i direktiven (dir. 2020:8 s. 4 f.) till den pågående utredningen om arbetskraftsinvandring angavs bl.a. att för att ordningen för arbetskraftsinvandring ska upprätthålla sin legitimitet är det viktigt att det finns en balans mellan å ena sidan åtgärder som avser att underlätta för arbetstagare och arbetsgivare och å andra sidan åtgärder som avser att motverka missbruk. Regelverket bör därför vara utformat på ett sätt som så långt möjligt förenklar handläggningen hos och möjliggör för myndigheten att hålla korta handläggningstider. Inom ramen för en översyn av reglerna för arbetskraftsinvandring bör genomgående beaktas vad som kan göras för att hålla korta handläggningstider som kravet på en rättssäker och ändamålsenlig handläggning upprätthålls. Utskottet anser att det saknas skäl för att föregå kommande förslag och beredningen av dessa. Utskottet avstyrker därför motionerna 2020/21:1342 (M) yrkande 5, 2020/21:2553 (SD) yrkande 7 och 9, 2020/21:3420 (SD) yrkande 2 och 2020/21:3262 (L) yrkande 10. Även när det gäller krav på en garanti för 30-dagars handläggningstid anser utskottet att den pågående utredningens förslag bör avvaktas. Motionerna 2020/21:3525 (M) yrkande 6 och 2020/21:2553 (SD) yrkande 8 avstyrks därför. I fråga om myndighetssamverkan och en myndighetsgemensam kontaktpunkt för högkvalificerad arbetskraft konstaterar utskottet att den tidigare nämnda utredningen ska ta ställning till om det finns ett behov av ytterligare myndighetssamverkan vid arbetskraftsinvandring, och om utredaren finner att det finns ett sådant behov, lämna nödvändiga förslag för att åstadkomma detta (dir. 2020:8 s. 13). Utskottet anser att det saknas skäl att föregripa utredningens förslag. Motion 2020/21:3525 (M) yrkande 5 avstyrks därför. Även motion 2020/21:3525 (M) yrkande 7 om en ny ordning för prövning av arbetstillstånd avstyrks med det anförda. Åtgärder mot missbruk av regelverket Det svenska regelverket för arbetskraftsinvandring är ett generöst system som är utformat för att tillgodose svenska arbetsgivares behov av arbetskraft. är det viktigt att motverka olika typer av missbruk, som t.ex. dåliga arbetsvillkor, falska anställningar och handel med anställningsavtal. Det är emellertid också angeläget att inte kompetent arbetskraft utvisas vid mindre fel i arbetsvillkoren. När det gäller frågan om s.k. kompetensutvisningar, dvs. att arbetskraftsinvandrare inte ska utvisas på grund av att arbetsgivaren utan uppsåt begått mindre eller obetydliga fel, har tidigare gjort en rad tillkännagivanden till regeringen om att denna ska återkomma med förslag som åtgärdar problemet. gav regeringen till känna att det uppdrag som regeringen hade gett den pågående utredningen om arbetskraftsinvandring skulle utvidgas till att bl.a. lämna författningsförslag i syfte att de s.k. kompetensutvisningarna skulle upphöra (bet. 2019/20:SfU25, rskr. 2019/20:198). Regeringen beslutade därefter om tilläggsdirektiv till utredningen. Utskottet kan konstatera att den pågående utredningen i ett delbetänkande har gjort en bred analys av rättsläget och dess konsekvenser när det gäller s.k. kompetensutvisningar av arbetskraftsinvandrare, bl.a. när det gäller avvikelser i anställningsvillkoren hos en tidigare arbetsgivare och tillämpningen av begreppet branschpraxis (SOU 2021:5). Utredningen föreslår bl.a. en ökad möjlighet att låta bli att återkalla arbetstillstånd. Vad gäller frågor om en arbetskraftsinvandrare ska ha rätt till ersättning från arbetsgivaren om arbetstillståndet återkallas och att ett beslut om företagsbot ska ersätta ett beslut om utvisning anser Utredningen om arbetskraftsinvandring att övriga lämnade förslag, bl.a. det om att låta bli att återkalla arbetstillståndet i fler fall och att en straffsanktionerad anmälningsskyldighet ska införas är tillräckliga för att skydda arbetstagaren. Utskottet vill även peka på att en person som har arbetat i utan rätt att vistas här har rätt till ersättning enligt lagen om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av en utlänning som inte har rätt att vistas i . Utredningen föreslår vidare att brottet organiserande av människosmuggling utvidgas. Den gällande straffbestämmelsen är inte tillämplig om det finns ett sådant tillstånd som krävs även om det utfärdats på grundval av oriktiga uppgifter. Utredningen föreslår därför att även den som i vinstsyfte planlägger eller organiserar verksamhet som är inriktad på att främja att utlänningar reser till med sådana tillstånd som har utfärdats på grundval av oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få tillståndet, ska kunna dömas för organiserande av människosmuggling till fängelse i högst . Utskottet noterar även att det straffrättsliga skyddet när det gäller människohandel och annan exploatering av personer i arbete stärktes . Det infördes då ett nytt brott, människoexploatering, som bl.a. straffbelägger exploatering av personer i tvångsarbete eller arbete under uppenbart orimliga villkor (prop. 2017/18:123, bet. 2017/18:JuU32, rskr. 2017/18:303). I promemorian Myndigheter i samverkan mot arbetslivskriminalitet (Ds 2021:1) föreslås att samverkan mellan myndigheter stärks genom etablerandet av ett kansli med kompetens från flera av myndigheterna som bl.a. kan ansvara för utbildning, gemensamma rutiner och återrapportering. bör ha som uppgift i sin instruktion att samordna arbete inom samverkan. Myndigheterna bör ges förutsättningar och uppdrag att utveckla uppföljningen av arbetet och dess resultat. Vidare föreslås ytterligare en utredning för att identifiera det ur juridisk synvinkel lämpligaste sättet att möjliggöra för samtliga eller en delmängd av de samverkande myndigheterna att kunna delge varandra information. Det föreslås också att regeringen bör inrätta en delegation mot arbetslivskriminalitet. Den bör ledas av en ordförande, stödjas av ett kansli och ha ett inledande mandat . Arbetsmarknadens parter bör särskilt bjudas in att ha representation i delegationen. Slutligen föreslås att regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att närmare utreda förutsättningarna för samlad och regelmässig överföring av offentlig information till auktoriserade aktörer som har behov av den i syfte att verka för sund konkurrens, exempelvis genom att ställa krav i upphandling eller att genomföra kontroller. Vidare har granskat statens insatser mot arbetskraftsexploatering i granskningsrapporten mot exploatering av arbetskraft – regelverk, kontroller samt information och stöd till de drabbade, (RiR 2020:27). är ansvarigt utskott för beredningen av regeringens kommande skrivelse med anledning av rapporten. Med det anförda och mot bakgrund av det arbete som pågår samt beredningen av förslag från den pågående utredningen anser utskottet att det inte finns skäl för att göra tillkännagivanden om bl.a. kompetensutvisningar, arbetskraftsinvandring för personliga assistenter, kontroll och samarbete mellan myndigheter, nya brottsrubriceringar eller skärpta straff. Inte heller finns det skäl för att göra tillkännagivanden om åtgärder mot arbetskraft utan tillstånd eller företag som anställer personer utan tillstånd. Utskottet avstyrker därför motionerna 2020/21:3525 (M) yrkandena 11–13, 2020/21:1053 (M) yrkande 3, 2020/21:1342 (M) yrkande 1, 2020/21:1856 (M), 2020/21:2274 (M) yrkande 2, 2020/21:2350 (M) yrkandena 4 och 5, 2020/21:2800 (M), 2020/21:2803 (M) yrkande 10, 2020/21:2552 (SD) yrkandena 5 och 6, 2020/21:2553 (SD) yrkandena 11, 14, 16 och 17, 2020/21:3420 (SD) yrkande 3, 2020/21:306 (V) yrkandena 15 och 17 samt 2020/21:3663 (KD) yrkande 43. Utskottet ser inte heller skäl för att göra ett tillkännagivande om att det i den pågående utredningen ska ingå hur arbetsmarknadens parter kan bli en del av kontrollfunktionen för att människohandel inte ska pågå. Motion 2020/21:343 (C) avstyrks därmed. När det gäller frågan om arbetsplatsinspektioner konstaterar utskottet att det enligt det s.k. sanktionsdirektivet är möjligt att genomföra inspektioner för att kontrollera om en arbetsgivare inom en verksamhetssektor som är identifierad som risksektor har en utlänning anställd som inte har rätt att vistas i eller som har rätt att vistas här men saknar arbetstillstånd. En inspektion får genomföras på arbetsplatser och i lokaler där arbetsgivaren bedriver näringsverksamhet och utan att arbetsgivaren underrättas i förväg. I en motion föreslås att inspektionerna inte bör begränsas till särskilt definierade riskbranscher. Detta skulle enligt utskottets mening innebära ett avsevärt intrång i arbetsgivares verksamhet. Vidare föreslås i en motion att regeringen ska utvärdera bestämmelserna om arbetsplatsinspektioner. Utskottet noterar att regelverket om arbetsplatsinspektioner ändrades . Det finns därför enligt utskottet inte skäl för att göra tillkännagivanden om att utvärdera regelverket. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna 2020/21:2553 (SD) yrkande 15 och 2020/21:306 (V) yrkande 14. I en motion föreslås att arbete utan uppehålls- eller arbetstillstånd ska avkriminaliseras. Enligt gällande rätt döms en utlänning som uppsåtligen eller av oaktsamhet har anställning eller bedriver verksamhet som kräver arbetstillstånd utan att ha ett sådant tillstånd till böter. Utskottet anser att det finns ett samhällsintresse att bestämmelserna om den reglerade invandringen inte kringgås. Det finns därför enligt utskottet inte skäl för att tillkännage att arbete utan uppehålls- eller arbetstillstånd ska avkriminaliseras. Motion 2020/21:306 (V) yrkande 16 avstyrks därmed. I ett antal motioner föreslås att det s.k. spårbytet ska stoppas. Det finns en möjlighet för en tidigare asylsökande, som har arbetat i , att ansöka om uppehållstillstånd för arbete utan att först ha rest ut ur . Även om utskottet ser utmaningar med missbruk och verkställighetsarbetet när vistelsetiderna ökar genom möjligheten till spårbyte anser utskottet att det inte finns skäl att stoppa möjligheten till spårbyte. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2020/21:3525 (M) yrkande 10, 2020/21:3642 (M) yrkande 5, 2020/21:2553 (SD) yrkande 12 och 2020/21:3663 (KD) yrkande 40. Utskottets förslag i korthet avslår samtliga motioner om uppehållstillstånd och arbetstillstånd för forskning och studier inom högre utbildning. Jämför reservation 17 (M) och 18 (SD). Frågan om uppehållstillstånd för forskning och studier inom högre utbildning regleras bl.a. i 5 b kap. utlänningslagen (UtlL) och 4 a kap. utlänningsförordningen (UtlF). Regelverket grundar sig huvudsakligen på det s.k. student- och forskardirektivet, dvs. och rådets direktiv /801/EU om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för forskning, studier, praktik, volontärarbete, deltagande i elevutbytesprogram eller utbildningsprojekt och för au pair-arbete. När det gäller uppehållstillstånd för forskning krävs att utlänningen ska utföra forskning i enligt ett mottagningsavtal som har ingåtts enligt lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare (5 b kap. 1 § UtlL). Tillståndstiden får efter ansökan förlängas (5 b kap. 17 § UtlL). Vad gäller forskares rörlighet för kortare vistelse i får en utlänning som har beviljats ett uppehållstillstånd för forskning av en annan EU-stat för tillståndet i resa in och vistas i för att utföra en del av sin forskning hos en godkänd forskningshuvudman här (5 b kap. 13 § UtlL). Detta gäller även medföljande familjemedlemmar. Enligt 5 b kap. 2 § UtlL ska en utlänning beviljas ett uppehållstillstånd för forskning vid rörlighet för längre vistelse om utlänningen har beviljats ett uppehållstillstånd för forskning av en annan EU-stat och ska utföra forskning i i enligt ett mottagningsavtal. Samma förutsättningar krävs som vid uppehållstillstånd för forskning. Vad gäller uppehållstillstånd för studier inom högre utbildning krävs bl.a. att utlänningen har antagits till en utbildning på heltid vid en utbildning i och att utlänningen har betalat de avgifter som tas ut för studierna vid läroanstalten (5 b kap. 3 § UtlL). Ett uppehållstillstånd för studier inom högre utbildning ska gälla eller den som studierna ska pågå. Tillståndstiden får efter ansökan förlängas (5 b kap. 17 § UtlL).