bet · H801MJU10 · 2021-03-04 00:00:00 — Av 7 kap. 2 § föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:25, senast ändrad genom SJVFS 2020:21) om skyldigheter för djurhållare och personal inom djurens hälso- och sjukvård framgår att journal ska föras på svenska. I svaret på en interpellation (ip. 2019/20:291) om bristen på veterinärer och djursjukvårdare anförde landsbygdsminister följande i fråga om journalföring: När det gäller utländska veterinärer och deras möjlighet att exempelvis föra journaler på engelska är det, spontant, ett rimligt förslag som man kanske kan hantera snabbfotat. Jag har inte hört om just den problematiken, men jag förutsätter att den kommer upp i den typ av dialoger som finns med branscherna; det är lite grann det de är till för. Är förslagen rimliga ska vi hantera dem snabbfotat. Enligt uppgift från har frågan om att möjliggöra journalföring på engelska lyfts av djurkliniker runt om i landet. har därför genomfört en enkätundersökning där ett antal kliniker har fått svara på frågor om vilka möjligheter och utmaningar det enligt deras uppfattning skulle kunna innebära ur ett djurskydds- och smittskyddsperspektiv om journaler även fick föras på engelska. Enkätsvaren har kommit in till som bereder frågan vidare. Utskottet konstaterar att och har föreslagit till regeringen att grytanlagsprov med levande grävling inte längre ska tillåtas och att dessa prov ska fasas ut . Myndigheternas förslag bereds nu i . I avvaktan på utfallet av detta arbete föreslår utskottet att motion 2020/21:1315 (V) yrkande 19 lämnas utan åtgärd. Utskottet konstaterar att det enligt djurskyddslagen är förbjudet att utsätta djur för lidande vid tävlingar. Det är även förbjudet att, såväl vid tävlingar som i övrigt, använda utrustning på ett sätt som kan orsaka djur lidande eller skada. Enligt utskottets mening är inte användningen av spö vid tävlingar i sig problematisk, utan problemet uppstår om spödrivningen sker på ett sätt som kan orsaka hästen lidande eller skada. Utskottet noterar att det ska tjänstgöra ban- och tävlingsveterinärer vid hästtävlingar och att dessa bl.a. har till uppgift att rapportera eventuella överträdelser av djurskyddslagens bestämmelser. Utskottet noterar också att överträdelser av de nu beskrivna förbuden är straffsanktionerade. Enligt utskottets mening är det nuvarande regelverket tillräckligt för att kunna upprätthålla ett gott djurskydd i samband med hästtävlingar. Mot denna bakgrund anser utskottet att motion 2020/21:1315 (V) yrkande 17 inte motiverar någon åtgärd. Mot bakgrund av redovisningen ovan konstaterar utskottet att kravet på veterinärintyg för hästar som ska transporteras internationellt inte enbart har till syfte att se till att hästen klarar den planerade transporten utan att det även syftar till att förebygga spridning av smittsamma djursjukdomar. Utskottet ser inget behov av att förändra detta regelverk och föreslår således att motion 2020/21:2601 (M) avslås. Utskottet konstaterar att frågan om huruvida det ska kunna bli tillåtet att föra journaler inom djurens hälso- och sjukvård på engelska i stället för svenska har lyfts av branschen och att bereder frågan. Utskottet anser därför att motion 2020/21:3358 (M) yrkande 16 kan lämnas utan ytterligare åtgärd med hänvisning till det arbete som pågår. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om djurvårdares befogenheter, om rörlighet för veterinärer m.fl. och om kostnaden för veterinärvård. Jämför reservation 19 (M) och 20 (C). Enligt kommittémotion 2020/21:3358 av m.fl. (M) yrkande 17 behöver djurvårdare få utökade befogenheter. Motionärerna anför att djurvårdarna har en lika omfattande utbildning som undersköterskor inom hälso- och sjukvården, men trots detta är djurvårdarnas befogenheter inom djursjukvården mycket begränsade om man jämför med de sjukvårdsinsatser som undersköterskor får utföra på människor. Rörlighet för veterinärer m.fl. Motion 2020/21:3181 av (C) handlar om ökad rörlighet för veterinärer och annan bristpersonal inom djurhälsan i . I motionen hänvisas till att rekommenderar att personer som varit i kontakt med klövbärande djur i ett annat land inte kommer i direktkontakt med klövbärande djur i inom . Motionären frågar sig om inte denna regel skulle kunna ses över för att underlätta det ansträngda personalförsörjningsläget i . Enligt motion 2020/21:2555 av (SD) bör ett kostnadstak för veterinärvård utredas. Motionären anför att djur som blir sjuka är helt beroende av ägarens ekonomiska situation eller en tecknad försäkring. För att inte fler djur än nödvändigt ska behöva avlivas behöver det utredas om t.ex. staten, efter att ett tröskelvärde eller ett kostnadstak har passerats, kan bekosta en del av självrisken. behandling och kompletterande uppgifter Lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård innehåller bestämmelser om bl.a. behörighetsregler och begränsningar i rätten att vidta hälso- och sjukvårdande åtgärder på djur. Enligt 1 kap. 4 § avses med djurhälsopersonal personer som utövar verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård och som har legitimation enligt 3 kap. 1 § eller enligt de föreskrifter som har meddelats med stöd av den paragrafen, har godkännande enligt 3 kap. 5 eller 6 §, enligt lagen (2016:145) om erkännande av yrkeskvalifikationer och de föreskrifter som meddelas i anslutning till den lagen tillfälligt utövar yrket i , eller har ett sådant särskilt tillstånd som avses i 3 kap. 7 a § att utöva ett yrke inom djurens hälso- och sjukvård. Behörighetsreglerna finns i lagens tredje kapitel. Av 3 kap. 1 § första stycket följer att legitimation kan meddelas den som har avlagt veterinärexamen i (yrkestitel veterinär) eller examen i djuromvårdnad från högskoleutbildning på grundnivå enligt föreskrifter meddelade med stöd av andra stycket (yrkestitel djursjukskötare). Enligt andra stycket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om legitimation för den som har avlagt examen i djuromvårdnad och för den som har genomgått utbildning utomlands. De godkännanden för verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård som kan ges med stöd av 3 kap. 5 och 6 §§ kan ges efter ansökan och avser hovslagare och bl.a. personer som har legitimation enligt patientsäkerhetslagen (2010:659). Enligt 3 kap. 7 a § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om särskilt tillstånd att i den utsträckning som anges i varje särskilt fall utöva yrke som veterinär, djursjukskötare eller hovslagare när det saknas förutsättningar för legitimation eller godkännande som hovslagare. Närmare föreskrifter om behörigheter för djurhälsopersonal finns i föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2016:9, senast ändrad genom SJVFS 2020:24) om behörigheter. Fjärde kapitlet i lagen innehåller bestämmelser om begränsningar i rätten att vidta hälso- och sjukvårdande åtgärder på djur. I 4 kap. 1 § första stycket regleras det s.k. behandlingsförbudet, dvs. att den som utan att tillhöra djurhälsopersonalen yrkesmässigt utövar verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård inte får behandla djur som det finns anledning att misstänka har angripits av sjukdom på vilken epizootilagen (1999:657) eller zoonoslagen (1999:658) är tillämplig utföra operativa ingrepp på eller ge injektioner till djur eller utföra annan behandling som kan orsaka ett lidande som inte är obetydligt eller behandla djur under allmän bedövning eller under lokal bedövning genom injektion. I 4 kap. 2 § första stycket görs vissa undantag från behandlingsförbudet för brådskande åtgärder som vidtas för att rädda djurets liv eller lindra dess lidande. Enligt andra stycket i samma bestämmelse får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ytterligare undantag från 4 kap. 1 §. har i sina föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:25, senast ändrad genom SJVFS 2020:21) för djurhållare och personal inom djurens hälso- och sjukvård beslutat om sådana ytterligare undantag från behandlingsförbudet. Undantagen innebär att icke legitimerad personal, efter viss utbildning och erfarenhet, får utföra moment som ska vara förbehållna dem som är legitimerade. Undantagen ges på tre nivåer och i föreskrifterna anges vilka behandlingar som får göras på respektive nivå (4 kap. 10, 11 och 13 §§) samt de villkor, framför allt i fråga om utbildning och kompetens, som måste vara uppfyllda för att få utföra behandlingar på respektive nivå (4 kap. 12 och 14 §§). Undantagen är i vissa delar tidsbegränsade till (4 kap. 11 och 13 §§). I den proposition som låg till grund för lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård beskrivs bakgrunden till och övervägandena bakom den nya lagstiftningen utförligt. Av propositionen framgår bl.a. följande i fråga om vilka som bör omfattas av begreppet djurhälsopersonal (prop. 2008/09:94 Verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård s. 56 f.): På humansidan finns uttrycket hälso- och sjukvårdspersonal som ett samlingsnamn för de grupper som omfattas av de skyldigheter som följer av lagen (1998:531) om yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område (LYHS). Begreppet och därmed skyldigheterna omfattar en vidsträckt grupp. Utöver de som har legitimation eller annan behörighetsreglering omfattas också de som biträder legitimerad personal samt alla som arbetar med hälso- och sjukvård på sjukhus och vårdinrättningar av skyldigheterna. I vissa fall kan även administrativ personal utgöra hälso- och sjukvårdspersonal, om deras arbete har betydelse för patientsäkerheten. I den nu gällande behörighetslagstiftningen finns bestämmelser om skyldigheter som åligger veterinärer. Dessa motsvarar delvis de skyldigheter som åligger hälso- och sjukvårdspersonalen enligt LYHS. Djurens hälso- och sjukvård har många likheter med hälso- och sjukvården på humansidan men det finns också viktiga skillnader. Inom området för djurens hälso- och sjukvård är det, till skillnad från på humansidan, förhållandevis vanligt att personer som saknar formell utbildning lärs upp på arbetsplatsen, exempelvis till djursjukvårdare. Om denna grupp ska omfattas av lagstiftningens skyldigheter om att arbetet ska bedrivas enligt vetenskap och beprövad erfarenhet skulle det innebära att ett mycket stort ansvar läggs på personer som saknar formell kompetens för sina arbetsuppgifter. Regeringen delar mot den bakgrunden utredarens bedömning att det är ändamålsenligt att begränsa tillämpningen av dessa bestämmelser till personer som verkar inom djurens hälso- och sjukvård och som har legitimation eller annan behörighet enligt lagen. De personer som ingår i denna grupp bör benämnas djurhälsopersonal. När det gäller frågan om behörighetsreglering av vissa yrkesgrupper anförde regeringen i samma proposition bl.a. följande (s. 65 f.): Vid bedömningen av om fler yrken bör behörighetsregleras bör de kriterier som har utarbetats för legitimation inom humansjukvården, se prop. 1997/98:109 s. 80 ff, användas som utgångspunkt. Inom hälso- och sjukvården är det överordnande kriteriet för en behörighetsreglering patientsäkerheten. Därutöver har även yrkesrollens innehåll, utbildningens nivå och internationella förhållanden betydelse för bedömningen. När det gäller yrkesrollen är dess bredd av betydelse, vilket innebär att ju bredare spektrum av diagnostik och behandlingsinsatser, desto större behov av legitimation. Yrkesrollens självständighet liksom risknivån vid eventuella felbedömningar och felbehandlingar har också betydelse för frågan om legitimation. Utbildningen bör vara definierad och kvalificerad samt leda till ett särskilt yrke. Den bör vidare vara av högskolekaraktär samt ha en viss omfattning. Eftersom yrkesutövare inom hälso- och sjukvården ska utöva sitt yrke i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet måste ett legitimationsyrke ha en väsentlig förankring i vetenskaplig grund. När det gäller djurens hälso- och sjukvård bör, enligt regeringens bedömning, de övergripande målen en god och säker vård samt ett gott djurhälsotillstånd användas som det överordnade kriteriet för bedömning av behörighetsreglering. Med yrkesrollens innehåll bör avses bredden och självständigheten i yrkesrollen, förekomsten av direkt kontakt med djur och djurägare samt risknivån. När det gäller övervägandena bakom den behörighetsreglerade yrkestiteln djursjukskötare framgår bl.a. följande av propositionen (s. 66 f.): Djursjukvårdaryrket har under utvecklats till ett allt viktigare komplement till den veterinära yrkesutövningen. Djursjukvårdarnas arbetsuppgifter inom djurens hälso- och sjukvård kan liknas vid de som en sjuksköterska har inom humansjukvården. Arbetet är självständigt, med en direktkontakt med djurägarna och innehåller kvalificerade uppgifter som från säkerhetssynpunkt är likartade de som utförs av veterinärer. Utbildningen som, enligt nu gällande poängsystem, omfattar 120 högskolepoäng (högskolestudier) leder till en statligt reglerad yrkesexamen och har en vetenskaplig förankring. För att antas till djursjukvårdarutbildningen krävs minst 6 månaders relevant praktik. Utredaren föreslår att djursjukvårdare ska omfattas av bestämmelser om legitimation. Utredarens förslag har starkt stöd bland remissinstanserna. har dock avstyrkt utredarens samtliga förslag vad gäller behörighetsreglering av ytterligare yrken inom djurens hälso- och sjukvård och anser att det är viktigt att utbildningar och yrkesfunktioner inte i detalj regleras från samhällets sida. har erfarit att legitimation i sig kan verka konserverande på utbildningen och särskilt på den pedagogiska delen av denna. Djursjukvårdarnas arbetsuppgifter är av stor betydelse för de övergripande målen en god och säker vård och ett gott djurhälsotillstånd. Regeringen finner att såväl arbetsuppgifternas natur som utbildningens innehåll motiverar en behörighetsreglering i form av legitimation. Regeringen har förståelse för synpunkter men bedömer att det finns starka skäl att införa behörighetsreglering i form av legitimation för djursjukvårdare. I hög grad handlar det om att anpassa nuvarande lagstiftning till den verklighet som gäller för djurens hälso- och sjukvård. Genom legitimation av djursjukvårdare åstadkoms en situation på djursjukhus och kliniker som innebär att arbetet kan genomföras effektivt genom att djursjukvårdarnas kompetens bättre tas till vara. Den föreslagna lagstiftningen klargör ansvarsförhållanden och skapar en möjlighet att delegera arbetsuppgifter, vilket innebär en ökad trygghet inte bara för de aktuella yrkesgrupperna utan även för djurägarna. […] Regeringen anser, liksom utredaren, att yrkestiteln bör bidra till att den legitimerade yrkesgruppen klart kommer att kunna särskiljas från de djursjukvårdare som av olika skäl inte kommer att omfattas av behörighetsregleringen och därmed stå utanför kretsen av djurhälsopersonal. […] Kravet för legitimation ska vara en examen i djuromvårdnad från högskoleutbildning på grundnivå som minst motsvarar den nuvarande djursjukvårdarutbildningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör bemyndigas att föreskriva om det närmare innehållet i utbildningen. Rörlighet för veterinärer m.fl. Enligt har myndigheten till uppgift att hantera de smittor hos djur som orsakar svåra sjukdomar hos djur eller människor. ansvarar för kontroll och bekämpande av dessa sjukdomar hos djur och även för övervakningen av sjukdomsläget i . Detta sker i nära samarbete med bl.a. SVA, , Havs- och vattenmyndigheten, , , länsstyrelserna och näringens organisationer. Allvarliga smittsamma sjukdomar hos djur delas in i zoonoser (smittor orsakade av t.ex. bakterier, virus eller parasiter som kan spridas mellan djur och människor) och epizootier (vissa särskilt allvarliga djursjukdomar som normalt inte finns i ). En sjukdom kan räknas både som en zoonos och som en epizooti. För dessa sjukdomar är djurhållare, veterinärer m.fl. skyldiga att vidta vissa åtgärder för att förebygga smitta och agera på ett visst sätt om man upptäcker smitta. Om det är klarlagt att ett fall av mul- och klövsjuka, vesikulär stomatit, Aujeszkys sjukdom, boskapspest, infektion med bovint herpesvirus 1, får- och getpest, får- och getkoppor, vesikulär svinsjuka, klassisk svinpest, afrikansk svinpest, PRRS, aviär influensa (hönspest) eller Newcastlesjuka har inträffat gäller förbud mot tillträde till djurstallar eller andra anläggningar där mottagliga djur hålls för en person som har kommit i kontakt med djur eller produkter som är eller misstänks vara smittade av eller kontaminerade med det aktuella smittämnet. Förbudet framgår av 3 kap. 2 § första stycket föreskrifter (SJVFS 2002:98, senast ändrad genom 2010:44) om förebyggande och bekämpning av epizootiska sjukdomar. Enligt andra stycket i bestämmelsen gäller tillträdesförbudet från kontakttillfället om den aktuella epizootiska sjukdomen är mul- och klövsjuka och från kontakttillfället om den aktuella epizootiska sjukdomen är någon av de övriga sjukdomar som anges i första stycket. Utöver dessa bindande föreskrifter finns det enligt vissa generella rekommendationer som har tagits fram för personer som kommer från ett annat land och som ska besöka en gård. Av rekommendationerna, som enligt har ett smittförebyggande syfte, framgår bl.a. att den som har besökt en utländsk gård eller på annat sätt kommit i kontakt med klövbärande djur, t.ex. på en marknad, måste vänta före besök i en svensk besättning. Enligt rekommendationerna gäller det även dem som normalt arbetar med djuren. Enligt uppgift från torde det finnas utrymme för en veterinär, som har god kunskap om risken för smittspridning, att i viss utsträckning anpassa dessa besöksrekommendationer efter situationen. Såväl som Distriktsveterinärerna har uppgett att de inte har fått några indikationer på att regelverket har hindrat personal inom djurens hälso- och sjukvård i deras yrkesutövning i någon nämnvärd omfattning. besvarade landsbygdsminister en skriftlig fråga om kostnaden för veterinärvård (fr. 2020/21:365) och anförde följande: har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att kostnaden för erbjuden veterinärvård står i paritet med de faktiska kostnaderna. har efterfrågan och utbudet av djursjukvård kraftigt stigit. Inom djursjukvården finns avancerade diagnostiska verktyg och behandlingsalternativ som i princip är fullt jämförbara med dem som används vid vård av människor. pågår en intensiv debatt om skenande kostnader inom djursjukvården och höjda försäkringspremier. Det finns olika anledningar till de ökade kostnaderna. belyser dessa frågor. I rapporten konstateras till exempel att betalningsviljan för djursjukvård hos konsumenter har ökat liksom antalet vårdinsatser. Vidare konstateras att kostnaden för ett veterinärbesök påverkas av bland annat vilken tid besöket görs och vilken typ av vårdinrättning som besöks. En betydande del av kostnaderna för djursjukvård finansieras av försäkringar. Prissättningen är fri på denna marknad. I konstateras att det kan vara svårt för konsumenter att jämföra försäkringsvillkor och få en bild av i vilken utsträckning en viss åtgärd kommer att täckas av försäkringen. På finns verktyg för att underlätta sådana jämförelser. Att priserna varierar mellan olika kliniker och djursjukhus är en följd av att prissättningen inom djursjukvården är fri. Regeringen vidtar inte prisreglerande åtgärder på en fri marknad. Det är därför viktigt att som konsument, om möjligt, jämföra priser mellan olika veterinärer. Enligt uppgift från () pågår det inte några diskussioner om att utreda om staten i någon utsträckning bör bära en del av kostnaderna för djursjukvård. Utskottet konstaterar att förarbetena till lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård innehåller en utförlig redogörelse för de överväganden som ligger bakom vilka personalgrupper som inte utgör djurhälsopersonal i lagens mening och som därmed omfattas av behandlingsförbudet, dvs. förbudet att utföra vissa slags hälso- och sjukvårdande åtgärder på djur. Av redovisningen ovan framgår bl.a. att det ofta finns skillnader mellan undersköterskor inom humansjukvården och djurvårdare när det kommer till formell utbildning samt att dessa skillnader motiverar att djurvårdare som yrkesgrupp inte ges befogenheter i lag som är lika omfattande som undersköterskornas. Utskottet noterar att , med stöd av delegation från och regeringen, har meddelat föreskrifter som möjliggör undantag från behandlingsförbudet och att undantag kan göras på tre nivåer beroende på erfarenhet och utbildningsnivå. Utskottet anser att lagstiftningen är väl avvägd och avser inte att ta initiativ till någon förändring av denna. Därmed föreslår utskottet att motion 2020/21: 3358 (M) yrkande 17 avslås. Som redovisas ovan har utfärdat såväl bindande föreskrifter som rekommendationer som har till syfte att förebygga spridning av smittsamma djursjukdomar. Vidare noterar utskottet att veterinärer utifrån sin medicinska kunskap och kompetens kan anpassa de aktuella rekommendationerna i det enskilda fallet. Detta i kombination med att varken eller Distriktsveterinärerna har fått några signaler om att regelverket har hindrat personal inom djurens hälso- och sjukvård i deras yrkesutövning gör att utskottet avstyrker motion 2020/21:3181 (C). Utskottet har förståelse för den problematik som uppstår när sällskapsdjur inte kan få nödvändig vård på grund av ägarens bristande ekonomiska resurser. är utskottet inte berett att ta initiativ till att staten, på ett liknande sätt som via högkostnadsskyddet inom humansjukvården, genom skattemedel delvis ska bekosta djursjukvård. Utskottet föreslår därför att motion 2020/21:2555 (SD) avslås. Övriga frågor om djurskydd och djurhälsa Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om hållbar utveckling och djurskydd, om uppföljning, samarbete, granskning m.m., om digivning av kalvar, om avvänjning av smågrisar och samt om hundburar. Jämför reservation 21 (M) och 22 (V). Hållbar utveckling och djurskydd I partimotion 2020/21:1315 av m.fl. (V) yrkande 22 anför motionärerna att bör engagera sig för att höga krav på djurskydd och minskad köttkonsumtion ska bli en beståndsdel i det globala arbetet för hållbar utveckling, t.ex. på FN:s klimattoppmöten, Agenda 2030 och efterarbetet till 20. Uppföljning, samarbete, granskning m.m. I kommittémotion 2020/21:3358 av m.fl. (M) yrkande 1 efterfrågar motionärerna en uppföljning av hur den nya djurskyddslagen har genomförts i . Som yrkandet måste förstås är det en uppföljning av tillämpningen av den svenska djurskyddslagen som efterfrågas. Enligt samma motion yrkande 2 bör regeringen verka för ett närmare samarbete mellan myndigheterna och branschen för att upptäcka brister i djurhållning. I yrkande 4 anför motionärerna att EU:s nya förordning om veterinärmedicinska läkemedel ska följas upp systematiskt för att säkerställa att den följs, och motionärerna menar att bör driva denna fråga i EU. Vidare bör enligt yrkande 8 verka för att Europeiska revisionsrättens granskning ska leda till åtgärder och att revisionsrätten granskar djurskydd med tätare mellanrum. I motion 2020/21:2764 av m.fl. (MP) yrkande 12 anför motionärerna att den myndighet som har ansvar för djurskydd bör revidera samtliga djurskyddsföreskrifter så att de är i enlighet med ambitionerna i den nya djurskyddslagen. I motion 2020/21:2764 av m.fl. (MP) yrkande 14 framhåller motionärerna behovet av att främja att även kalvar av mjölkras ska få dia kon efter födseln. Motionärerna anför att de flesta kalvar föds upp med mjölkersättning redan från födseln och att de därmed går miste om den kontakt med kon som är en del av ett naturligt beteende. Enligt motion 2020/21:2764 av m.fl. (MP) yrkande 16 bör inte griskultingar få avvänjas från suggan förrän allra tidigast vid fyra veckors ålder. Motionärerna framhåller att smågrisarnas immunförsvar och tarmsystem inte är helt utvecklade förrän vid denna ålder, och en tidigare avvänjning främjar inte djurvälfärden.