bet · H801MJU10 · 2021-03-04 00:00:00 — Personal på slakterierna som hanterar djur under bedövning och avblodning har genomfört en godkänd utbildning om slakt och avlivning samt har kompetensbevis utfärdat av . Officiella veterinärer på slakterierna kontrollerar att djur hanteras i enlighet med djurskyddslagstiftningen från det att de ankommer till slakteriet fram till avblodning. På slakterierna finns också en särskilt utsedd person som har ansvar för djurskyddet. Koldioxidbedövning har ofta diskuterats, både nationellt och på EU-nivå. Forskning har visat att grisar upplever smärta och stress när de andas in gasen och att det kan ta 30–innan djuret är medvetslöst. Det har genomförts studier för att hitta en djurskyddsmässigt bättre gasblandning men det återstår en del forsknings- och utvecklingsarbete. Forskning har också visat att fiskar vid koldioxidbedövning kan hamna i ett tillstånd där de paralyseras innan de blir medvetslösa. Det är viktiga frågor, vår lagstiftning är tydlig och det behövs mer kunskap om alternativa metoder till koldioxidbedövning. Jag kommer fortsätta att följa utvecklingen i denna fråga. Utifrån rådande lagstiftning på området har jag förtroende för att branschen och myndigheterna upprätthåller en god djurvälfärd. () har genomfört den första av flera planerade forskningsstudier med det övergripande målet att få en ny bedövningsmetod med kvävgasskum godkänd för bedövning av grisar och fjäderfä vid slakt. Metoden innebär att kvävgasen appliceras bunden i ett skum. Skummet har effekten att det mycket effektivt trycker bort syret, vilket innebär att syresänkningen går mycket snabbt till . Denna metod har enligt potential att erbjuda fördelar som gruppbedövning av djur och mindre lidande för djuren. Av regleringsbrev framgår att myndigheten ska följa utvecklingen vad gäller forskning om och analysera möjligheten till användning av alternativa metoder till koldioxid- och elbedövning vid slakt. Vid behov kan underlag hämtas in från det vetenskapliga rådet för djurskyddsfrågor vid SLU. biföll ett förslag om finansiering av forskningsprojekt för att hitta alternativ till högkoncentrerad koldioxidbedövning eller avlivning av grisar. Europeiska kommissionen kommer att investera i tillämpad forskning på området. Grundläggande bestämmelser om slakt och annan avlivning finns i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur för avlivning, 5 kap. djurskyddslagen och 5 kap. djurskyddsförordningen. Bestämmelserna är – med vissa undantag – tillämpliga på avlivning av djur som hålls för bl.a. produktion av livsmedel (artikel 1). Med slakt avses avlivning av djur avsedda att användas som livsmedel (artikel 2 j). Med slakteri avses varje anläggning där landlevande djur slaktas och som faller inom tillämpningsområdet för förordning (EG) 853/2004 (artikel 2 k)). De grundläggande bestämmelserna reglerar tillsammans med föreskrifter (SJVFS 2019:8, senast ändrade genom SJVFS 2020:22) om slakt och annan avlivning av djur hur slakt och annan avlivning får ske och vilka bedövningsmetoder som får användas för olika slags djur. Med kulvapen avses enligt SJVFS 2020:22 vapen med fri projektil (kula). För försäljning av livsmedel gäller bl.a. kraven i och rådets förordning (EG) nr 852/2004 om livsmedelshygien och och rådets förordning (EG) nr 853/2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung. Från förordningarnas tillämpningsområde undantas bl.a. produktion och hantering för konsumtion inom privathushåll liksom primärproducenters leveranser av små mängder primärprodukter till konsumenter eller lokala detaljhandelsanläggningar (artikel 1). Bortsett från den produktion och försäljning som faller utanför tillämpningsområdet innebär förordningarna att det för försäljning av livsmedel av animaliskt ursprung krävs att slakten sker på ett godkänt slakteri och att en officiell veterinär besiktigar djuret både före och efter slakt. Vid SLU pågår ett projekt om bedövning och avblodning av nötkreatur utomhus på gården. Projektet syftar till att öka kunskapen om bedövning med kulvapen och avblodning av nötkreatur på gården före transport till ett närbeläget slakteri. Målet är att dels identifiera nödvändiga praktiska förutsättningar på gården och vid transporten till slakteriet för tillämpning av metoden under svenska förhållanden, dels bedöma konsekvenserna av metoden för djurhantering, bedövningskvalitet och livsmedelssäkerhet. SLU samarbetar även med lantbrukare och slakteriföretag. Projektet samordnas med och kommer att avslutas . har genomfört ett offentligt samråd om ett förslag till ändring av bilaga III till förordning (EG) nr 853/2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung. De föreslagna ändringarna skulle möjliggöra bedövning och avblodning på härkomstgården. Enligt 8 kap. 9 § djurskyddsförordningen är det som, genom de officiella veterinärerna och de officiella assistenterna på slakterierna, utövar de djurskyddskontroller som krävs enligt EU:s kontrollförordning (förordningen beskrivs närmare under avsnittet Transport av djur). beskriver djurskyddskontrollerna i samband med slakt på bl.a. följande sätt: Varje djur som slaktas i kontrolleras, med vissa få undantag. veterinärer besiktigar det levande djuret före slakt och besiktigar köttet efter slakt. På stora slakterier finns veterinärer på plats som slakt pågår. Vi kontrollerar även att djuren hanteras enligt djurskyddslagstiftningen i samband med slakten och djuren är på slakteriet. Det kan till exempel gälla att djuren ska bedövas och slaktas på rätt sätt. På mindre slakterier kontrolleras djuren och köttet på samma sätt men där finns inte på plats som slakt pågår. I sker kontroller både på gården och i slakterierna. Kontrollerna är viktiga, men det är viktigt att komma ihåg att kvalitén i djurskydd i grunden skapas av dem som arbetar nära djuren, djurägare, transportörer med flera – alltså inte i första hand av kontroller. Frågan om kamerabevakning på slakterier behandlades av miljö- och jordbruksutskottet i betänkande 2003/04:MJU14. Utskottet anförde i det betänkandet i huvudsak följande (s. 33 f.): När det gäller kravet i vissa motioner på att införa kameraövervakning på slakterier för att kontrollera att djurskyddsbestämmelserna efterlevs vill utskottet anföra följande. Svenska slakterier är privata företag och staten kan inte tvinga dem att visa upp sin verksamhet för medier eller allmänhet. Jordbruksministern har i ett frågesvar givit den ytterligare aspekten på mediernas tillträde till slakterilokalerna att ingen som arbetar på ett slakteri skall behöva utsättas för risker genom exponering i medierna. Inom slakteribranschen har både personer och egendom blivit utsatta för hot från odemokratiska grupper. Hoten har varit av ett sådant slag att man av säkerhetsskäl beslutat att inte tillåta fotografering eller inspelning i lokalerna. Jordbruksministern ansåg det vara svårt att ifrågasätta att näringen på detta sätt värnar om de anställdas trygghet. anförde jordbruksministern att det bör vara självklart att slakterier i möjligaste mån är öppna för insyn så att allmänheten kan bilda sig en uppfattning om hur slakt går till. Kan konsumenterna försäkra sig om att djurhanteringen på svenska slakterier är god kan de också stödja verksamheten genom att köpa produkterna och på så sätt stimulera arbetet för ökat djurskydd. Jordbruksministern påminde om att tillsynsansvaret ligger på nivå och att kommuner således har fått svenska folkets uppdrag att vara offentlighetens ögon även vad gäller djurskydd på slakterier (svar på fråga 2000/01:529 om öppenhet att granska slakterier). Miljö- och jordbruksutskottet instämde i vad jordbruksministern anfört och avstyrkte motionerna. En motion om att utreda möjligheten att införa kamerabevakning på slakterier behandlades därefter av justitieutskottet i samband med beredningen av propositionen om en ny kamerabevakningslag. anförde i denna del följande i sitt ställningstagande: Genom den nya lagen tillgodoses önskemålen om att möjligheterna till kamerabevakning ska underlättas. Lagen innebär dels ett begränsat tillståndskrav, vilket innebär att viss kamerabevakning inte längre omfattas av kamerabevakningslagen dels att möjligheterna att få tillstånd förbättras. ansåg att yrkandet var tillgodosett genom den nya kamerabevakningslagen och att det inte heller i övrigt framkommit någon omständighet som gav anledning för att ta något initiativ i frågan (bet. 2017/18:JuU36). vidhöll denna uppfattning i betänkande 2018/19:JuU12 och avstyrkte ett motionsyrkande om kamerabevakning på slakterier. Under /20 behandlade justitieutskottet ett motionsyrkande om att införa obligatorisk kamerabevakning på slakterier, och i samband med det redogjorde justitieutskottet för miljö- och jordbruksutskottets uttalande (se ovan). I ställningstagandet vidhöll justitieutskottet sin tidigare framförda uppfattning att det inte finns anledning för att ta något initiativ i fråga om kamerabevakning på slakterier och avstyrkte därför motion 2019/20:1465 (M) (bet. 2019/20:JuU27). besvarade landsbygdsminister i ett sammanhang två skriftliga frågor, varav en handlade om videoövervakning av slakterier. Av det samlade svaret på frågorna (fr. 2020/21:1241 och fr. 2020/21:1242) framgick bl.a. följande: [(SD)] har frågat mig om jag kan tänka mig att likt andra länder införa krav på videoövervakning av slakterier i syfte att effektivisera och förbättra tillsynen av svensk djurskyddslagstiftning och om inte, varför. Jag vill inledningsvis säga att jag blir illa berörd över de bilder vi sett i media. Djur är levande och kännande varelser och ska behandlas väl under hela livet och så även vid slakt. Kamerabevakning på slakterier är en åtgärd med syfte att säkerställa att djurskyddsreglerna följs och som införts i fler andra länder. Det är dock viktigt att komma ihåg att det är slakteriets ansvar att djuren behandlas väl från det att de kommer till slakteriet tills att de avlivas. På större slakterier finns en särskilt utsedd person som har ansvar för djurskyddet. Där finns också officiella veterinärer anställda av som utför djurskyddskontroller i den dagliga, löpande verksamheten. En officiell veterinär besiktigar alltid djuren innan slakt, men det är slakteriets storlek som avgör om en officiell veterinär alltid finns på plats eller bara under delar av dagen. Vidare är det de officiella veterinärerna som utför djurskyddskontroller på slakterier, dessa kan vara planerade eller händelsestyrda och omfattar bl.a. hantering av djur, hållande och skötsel samt bedövning och avlivning. De officiella veterinärerna kan i akuta situationer fatta nödvändiga beslut för att förhindra djurlidande, t.ex. att förbjuda slakt eller besluta om omedelbar avlivning av djur. Precis som för andra verksamheter med djur har även länsstyrelserna till uppgift att utföra kontroller över djurskyddet på slakterierna. Det finns flera aspekter att ta hänsyn till vid en diskussion om kamera-bevakning på slakterier. Det handlar både om djurskyddet men också om skydd för enskildas integritet. Beroende på vilken aktör som skulle bedriva kamerabevakningen behöver olika rättsliga frågor övervägas, bl.a. hur ett krav på kamerabevakning förhåller sig till kamerabevakningslagen (2018:1200) och bestämmelser om dataskydd, sekretess och offentlig kontroll av djurskyddet på slakterier. Regeringen kommer med intresse fortsätta följa frågan noga för att säkerställa att vi har så effektiva verktyg som möjligt. Överträdelser av regler för slakt Bestämmelser om hur slakt får ske finns i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur för avlivning, 5 kap. djurskyddslagen, 5 kap. djurskyddsförordningen och föreskrifter (SJVFS 2019:8, senast ändrade genom SJVFS 2020:22) om slakt och annan avlivning av djur. Överträdelser av bestämmelserna kan leda till straff eller andra sanktioner. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt, otillbörligen utsätter djur för lidande kan dömas för djurplågeri till böter eller fängelse i högst (se 16 kap. 13 § ). Vidare kan den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 5 kap. 1 § första eller andra stycket djurskyddslagen eller föreskrifter om bedövning som regeringen har meddelat dömas till böter eller fängelse i högst (se 10 kap. 1 § första stycket 1 fjärde strecksatsen djurskyddslagen). Detsamma gäller den som överträder vissa bestämmelser i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 (se 10 kap. 2 § första stycket 4–9 djurskyddslagen). Brott mot djurskyddslagen är underordnade djurplågeribrott, vilket följer av 10 kap. 8 § djurskyddslagen. Där anges det att om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i döms det inte till ansvar för brott mot djurskyddslagen. Detta innebär att djurplågeri normalt har företräde framför brott mot djurskyddslagen om en gärning skulle träffas av straffansvar för både djurplågeri och brott mot djurskyddslagen. En grundläggande skillnad mellan djurplågeribrottet och brott mot djurskyddslagen är att djurplågeribrottet är ett effektbrott, dvs. det krävs att ett djur har utsatts för lidande för att straffansvar ska kunna komma i fråga. Brott mot djurskyddslagen innefattar brott mot ett antal handlingsföreskrifter av olika slag, som avser att säkra djurs välfärd. I fråga om djurskyddslagens straffbestämmelser krävs det alltså inte att ett djur har utsatts för lidande. Det är i stället straffbelagt att agera i strid med vissa av lagens bestämmelser eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen eller EU-bestämmelser på området. Brott mot djurskyddslagen kan således betecknas som handlingsbrott, eftersom det för straffbarhet inte krävs att gärningen orsakat en viss effekt eller fara för en sådan effekt. Vidare krävs styrkt uppsåt eller grov oaktsamhet för att någon ska dömas för djurplågeri, medan det i fråga om djurskyddslagens straffbestämmelser är tillräckligt för straffbarhet att det kan visas att förfarandet har varit oaktsamt, dvs. det förutsätts inte uppsåt, även om också uppsåtliga gärningar är straffbelagda, och heller inte grov oaktsamhet. En annan skillnad mellan djurplågeribrottet och djurskyddslagens straffbestämmelser är att det förra riktar sig till en obestämd allmänhet, medan djurskyddslagens straffbestämmelser i första hand riktar sig till den som är ansvarig för djuret eller djurhållningen. Vidare omfattar djurskyddslagen alla djur som avsiktligt hålls av människan oavsett art samt, med vissa undantag, även viltlevande försöksdjur. Djurplågeribrottet är å sin sida inte begränsat till djurslag utan omfattar således både tama och vilda djur (se SOU 2020:7 Brott mot djur – Skärpta straff och ett mer effektivt sanktionssystem, s. 47 f.). Den nämnda utredningens uppdrag bestod i att göra en översyn av straffbestämmelserna i djurskyddslagen och bestämmelse om djurplågeri, bl.a. med syftet att få till stånd lämpliga och proportionerliga straffskalor vid brott mot djur. I uppdraget ingick bl.a. att överväga om straffskalan för djurplågeri bör skärpas. Utredningen, som överlämnades till regeringen , har i den delen föreslagit att brottet grovt djurplågeri ska införas och att straffskalan för det brottet ska vara fängelse i lägst och högst . Enligt förslaget ska det vid bedömningen av om brottet ska anses som grovt särskilt beaktas om gärningen har inneburit allvarligt lidande för djur, har begåtts i större omfattning, har begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar eller annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Utredningen har varit på remiss och en proposition kommer enligt () att beslutas . Med brott avses en gärning för vilken straff, dvs. böter eller fängelse, kan dömas ut. Enligt svensk rätt kan endast fysiska personer begå brott och enbart den som har begått brott kan dömas till ett straff. Juridiska personer kan dock åläggas straffrättsliga sanktioner, t.ex. en företagsbot. Bestämmelser om företagsbot finns i 36 kap. 7–10 a §§ . Av bestämmelserna framgår bl.a. att ett företag kan åläggas en företagsbot för bl.a. brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet om det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter. En första förutsättning för att en företagsbot ska kunna dömas ut är att det har begåtts ett brott. Det innebär att någon fysisk person måste uppfylla samtliga objektiva och subjektiva rekvisit som krävs för straffansvar. Vem som är att anse som gärningsperson för brott som begåtts inom ramen för ett företags verksamhet får avgöras enligt allmänna straffrättsliga principer. Näringsidkare kan därmed dömas att betala en företagsbot om samtliga objektiva och subjektiva rekvisit för den brottsliga gärningen är uppfyllda. Det finns inte något krav på att gärningspersonen åtalas för brottet eller ens identifieras, men brottet måste vara begånget i verksamheten. För att företaget ska åläggas en företagsbot krävs också att företaget inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottet eller att brottet har begåtts av en person i ledande ställning i företaget grundad på befogenhet att företräda företaget eller att fatta beslut på dess vägnar eller en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten. avses enskilda näringsidkare och juridiska personer (t.ex. aktiebolag och handelsbolag). Företagsboten ska som utgångspunkt fastställas till lägst och högst . Beloppet ska bestämmas med utgångspunkt i straffvärdet för den samlade brottsligheten, och särskild hänsyn ska tas till den skada eller fara som brottsligheten inneburit samt till brottslighetens förhållande till verksamheten. Utskottet konstaterar att bedövning eller avlivning med gasen koldioxid har flera nackdelar ur ett djurskyddsperspektiv. Utskottet ser därför positivt på de forskningsstudier för att hitta alternativ till koldioxidbedövning vid slakt som redan har genomförts och välkomnar de ytterligare studier som planeras såväl i som inom EU. Utskottet noterar här att kommissionen, efter beslut av , kommer att investera i tillämpad forskning på området. Med hänvisning till de arbeten som pågår föreslår utskottet att motionerna 2020/21:64 (SD) yrkande 1, 2020/21:1315 (V) yrkandena 4 och 5 samt 2020/21:2764 (MP) yrkande 25 lämnas utan ytterligare åtgärd. När det gäller slakt på gård med den s.k. kulgevärsmetoden konstaterar utskottet att genomförde ett offentligt samråd om en föreslagen ändring av och rådets förordning (EG) 853/2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung. Bortsett från den produktion och försäljning som faller utanför förordningens tillämpningsområde, bl.a. konsumtion i det privata hushållet och försäljning i mycket begränsad omfattning, innebär förordningen i sin nuvarande lydelse att det för försäljning av livsmedel av animaliskt ursprung bl.a. krävs att slakten sker på ett godkänt slakteri. Den ändring som kommissionen föreslår gör det dock möjligt att under vissa förutsättningar tillåta konsumtion och försäljning av livsmedel av animaliskt ursprung där djuret har slaktats på en gård. Enligt utskottets bedömning kan en sådan reform vara av intresse för under förutsättning att det går att förena gott djurskydd med hög livsmedelssäkerhet. Utskottet noterar i detta sammanhang att resultaten av det pågående projektet vid SLU kommer att vara av betydelse för den slutliga bedömningen av om slakt på gårdar bör tillåtas i . I avvaktan på utfallet av de arbete som pågår föreslår utskottet att motion 2020/21:2808 (KD) yrkande 57 lämnas utan åtgärd. Mot bakgrund av redovisningen ovan och den information som utskottet har fått från myndigheter och andra aktörer under beredningen av detta ärende konstaterar utskottet att regelverket och tillsynen i fråga om djurskydd och slakterier generellt sett fungerar väl. har det framkommit att det förekommer fall av bristande efterlevnad. I likhet med landsbygdsministern vill utskottet framhålla att det finns flera aspekter att ta hänsyn till vid en diskussion om kamerabevakning på slakterier. Djurskyddet måste naturligtvis beaktas men också skyddet för enskildas integritet. Utskottet ser mycket allvarligt på de brister i efterlevnaden av regelverket som har redovisats och kommer att följa det fortsatta arbetet noga. Enligt utskottets bedömning är det dock inte aktuellt att föreslå obligatorisk kamerabevakning vid slakt. Utskottet föreslår därför att motion 2020/21:3044 (M) lämnas utan åtgärd. Överträdelser av regler för slakt Utskottet vill inledningsvis framhålla att det är mycket allvarligt om djur behandlas illa, såväl vid slakt som i andra situationer. Utskottet kan dock konstatera att sådant beteende enligt dagens regelverk kan leda till såväl straff som andra sanktioner. Därutöver lämnade Utredningen om sanktioner vid brott mot djur sitt betänkande Brott mot djur – Skärpta straff och ett mer effektivt sanktionssystem till regeringen . Utredningen lämnade bl.a. förslag som syftar till att förbättra efterlevnaden av regelverket på området. Betänkandet har remissbehandlats och ärendet är nu under beredning i . Med hänvisning till det arbete som pågår anser utskottet att motion 2020/21:1734 (SD) yrkande 2 kan lämnas utan närmare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om avel på och träning och tävling med hundar. Jämför reservation 9 (V). Enligt partimotion 2020/21:1315 av m.fl. (V) yrkande 14 bör regeringen återkomma med kompletterande förslag på regler i djurskyddslagen som förhindrar att hundar med framavlade sjukdomar får bedömas i tävlingar och utställningar. Motionärerna anför bl.a. att avel i många fall sker baserat på hur väl en hund har bedömts på utställningar, och dessa bedömningar bidrar till avelsproblem. behandling och kompletterande uppgifter Enligt 2 kap. 11 § första stycket djurskyddslagen är det förbjudet att utföra avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för föräldradjuret eller avkomman. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förbudet och om villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurets naturliga beteende, normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma (2 kap. 11 § andra stycket djurskyddslagen). Bestämmelsen i 2 kap. 11 § första stycket är straffsanktionerad enligt 10 kap. 1 § djurskyddslagen. Bestämmelserna som meddelats av regeringen i förordning eller av i en föreskrift är straffbelagda enligt 10 kap. 5 § djurskyddslagen. får enligt djurskyddsförordningen meddela föreskrifter om förbudet i 2 kap. 11 § första stycket djurskyddslagen och villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurets naturliga beteende, normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma (2 kap. 21 § djurskyddsförordningen). föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:28) om hållande av hund och katt innehåller bestämmelser om bl.a. avel som gäller för båda djurslagen. Enligt 1 kap. 24 § i föreskrifterna får inte djur användas i avel om de har sjukdomar eller funktionshinder som kan nedärvas de är eller med stor sannolikhet är bärare av recessivt anlag i dubbel uppsättning för sjukdom de är eller med stor sannolikhet är bärare av enkelt recessivt anlag för sjukdom såvida inte parning sker med individ som är konstaterat fri från motsvarande anlag parningskombinationen utifrån tillgänglig information ökar risken för sjukdom eller funktionshinder hos avkomman de uppvisar beteendestörningar i form av överdriven rädslereaktion eller aggressivt beteende i oprovocerade eller för djuret vardagliga situationer eller de saknar förmåga att föröka sig på ett naturligt sätt. har med stöd av bemyndiganden i djurskyddslagen och djurskyddsförordningen även meddelat föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:26) om träning och tävling med djur. Av dessa framgår bl.a. att ett djur som tränas för eller används vid tävling ska vara fritt från skada och sjukdom som kan antas förorsaka lidande (2 kap. 1 §).