bet · H801JuU26 · 2021-05-06 00:00:00 — startades det även ett pilotförsök på tre anstalter med ett nyutvecklat generellt behandlingsprogram, Krimfokus. Programmet har en bred målgrupp och är tänkt att utgöra en basbehandling på de flesta anstalter för de flesta intagna med bedömd medelrisk eller hög risk för återfall. Programmet är utformat för att även kunna användas för intagna med korta tider i anstalt (cirka ). Om piloten faller väl ut ger det enligt Kriminalvården förutsättningar att skapa ett enhetligt utbud av behandlingsinsatser, som i sin tur ökar tillgängligheten och minskar risken för oplanerade avbrott. Det säkrar även tillgången på programledarkompetens och effektiviserar användandet av programledarresurser. Kriminalvården uppger också att ett manualbaserat sexualbrottsprogram för klienter med bedömd låg eller medel risk för återfall är under utarbetande och beräknas bli färdigt för att prövas . Därutöver prövas programmet Virtual reality aggression prevention training (Vrapt) i Kriminalvården i samverkan med rättspsykiatrin i . Vrapt riktar sig till klienter med aggressionsproblem och bedrivs med stöd av modern interaktiv VR-teknik. Kriminalvården anför även att det utöver behandlingsprogrammen genomförs förberedande och förstärkande insatser. Eftersom behandlingsprogrammen är effektivast är Kriminalvårdens ambition att de ska utgöra merparten av det totala antalet fullföljda behandlingsinsatser. Andelen behandlingsprogram fortsatte att öka och var av det totala antalet fullföljda behandlingsinsatser i anstalt och frivård, jämfört 2018. I fråga om våldsprevention anför Kriminalvården att samarbetet med och i om att utveckla effektivare metoder för behandling av våldsutövare fortsatte genom att klienter dömda för hedersrelaterat våld deltog i RVP på försök. Därutöver användes programmet Predov även utanför Kriminalvården. Konceptet ska utvärderas. Ett fåtal klienter gick programmet Entré på grund av att de bedömts vara våldsbejakande extremister. Ingen klient har hunnit fullfölja programmet vilket innebär att det inte har kunnat göras någon utvärdering. Andelen som fullföljt behandlingsprogram ökade för de som frigavs från anstalt , och låg på samma nivå för de som avslutade frivårdspåföljd. Ökningen i anstalt var enligt Kriminalvården mycket positiv, särskilt mot bakgrund av den höga beläggningen som inneburit stora utmaningar i att kunna placera intagna efter behov. Myndigheten uppger att den förändrade lagstiftningen för villkorligt frigivna gör att Kriminalvården i högre utsträckning än förut kan fatta beslut om föreskrifter om att fullfölja behandlingsprogram i frivård som har påbörjats i anstalt. Det innebär att det bör finnas potential att öka andelen klienter som genomför program i frivård. Det var dock för tidigt att se några effekter av detta i fråga om frigivna . När det gäller hedersrelaterat våld uppger Kriminalvården under rubriken återfall i våldsbrott mot närstående och hedersrelaterade brott (s. 37) att myndigheten slutförde en studie inom ramen för Kriminalvårdens pågående arbete med att utveckla verksamhetens insatser kring klienter som begått hedersbrott. Studien hade fokus på värderingar och attityder bland klienter som begått hedersbrott. Vidare anges (s. 64) att Kriminalvården fastställde en strategi för arbetet mot organiserad brottslighet, våldsbejakande extremism och hedersrelaterad brottslighet. Strategin bygger till stor del på de erfarenheter och kunskaper som myndigheten fått inom regeringsuppdraget mot våldsbejakande extremism. Behandlingsprogram för personer med missbruk eller beroende Kriminalvården har fyra behandlingsprogram som riktar sig till personer med missbruk eller beroende. Tolvstegsprogrammet är ett behandlingsprogram för drog- och alkoholmissbrukande klienter. I tolvstegsprogrammet är det deltagarna som hjälper, påverkar och stöttar varandra. En av de två programledarna är ofta en före detta missbrukare. Deltagarna och programledarna arbetar med ämnen som sjukdomsbegreppet, vad som utlöser ett beroende, skuld och skam, tankemönster och relationer. Programmet har flera faser och pågår som längst . Prism är ett individuellt program som riktar sig till missbrukare av alkohol, narkotika och/eller tabletter vars kriminalitet har en koppling till missbruket. Tillsammans med programledaren sätter deltagaren upp sina egna mål – drogfrihet eller minskning av missbruket. Deltagaren får lära sig känna igen de signaler som utlöser missbruk och kriminalitet, att öka sin självkontroll, att stå emot och att lösa problem relaterade till missbruk. Han eller hon tränar på att känna igen obehagliga känslor, hitta stresslindring och att reparera relationer. Programmet omfattar 21 möten. Våga välja är också ett program till personer vars kriminalitet har en koppling till missbruket. Våga välja är ett grupprogram där deltagarna tillsammans med de två programledarna arbetar med att förstå sitt missbruk, känna igen risksituationer, lära sig verktygen för förändring och planera för en framtid utan missbruk. Programmet finns i två varianter med olika längd, beroende på vilken riskgrupp deltagaren tillhör. Efter gruppdelen tar en fortsättningsdel vid, där deltagarna tränar på och underhåller de kunskaper de fått i programmet. Träningen pågår fram till villkorlig frigivning eller utslussning från anstalt. Våga välja innehåller också fyra träffar som förbereder deltagarna för frigivningen eller utslussningen. Behandlingsprogram för personer dömda för sexualbrott Kriminalvårdens behandlingsprogram är utformat för att passa personer som är dömda för sexualbrott. riktar sig till män och kvinnor dömda för alla typer av sexualbrott och deltagarna finns både i frivård och på anstalt. ges både i grupp och individuellt. Deltagarna arbetar med frågor som intimitet, relationer, sexualitet, förändringsstrategier och hur man hanterar känslor. Deltagarna får mot slutet av programmet göra en plan för framtiden som bl.a. handlar om hur de ska hantera risksituationer. Omfattningen på programmet varierar utifrån klientens behov. Matchning av behov och insats I Kriminalvårdens årsredovisning (s. 41) anges att Kriminalvården följer upp dels i vilken utsträckning klienterna får insatser riktade till sina behov, dels vilka insatser klienterna har behov av men av olika anledningar inte får tillgång till. Anledningen kan vara att den insats som bedöms vara mest effektiv tar än klientens tid i kriminalvård. Det kan också bero på att klienten inte är motiverad, att insatsen inte ges där hen är placerad, att insatsen inte ges på klientens språk, av säkerhetsskäl eller på grund av ohälsa som gör att klienten inte är mottaglig. Enligt visar statistiken att en hög nivå av matchning upprätthölls även . Enligt statistiken kunde av klienterna med identifierade behov matchas med en insats 2020. Statistiken har följts , och det finns inga större skillnader mellan åren. Kriminalvården uppger att myndigheten kommer att arbeta mer med kvalitetsgranskningar och utveckla mått som visar i hur stor utsträckning planerade insatser genomförs. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 (bet. 2018/19:JuU13 s. 35 f.) behandlade utskottet ett motionsyrkande om att Kriminalvårdens programverksamhet ska utökas till att även omfatta program för personer som begått hedersrelaterade brott. Utskottet anförde att det är viktigt att Kriminalvården arbetar för att alla intagna som behöver behandling genomgår lämpliga behandlingsinsatser. Vidare framhöll utskottet att Kriminalvården har regeringens uppdrag att utreda förutsättningarna för att inom ramen för myndighetens verksamhet bedriva återfallsförebyggande arbete för personer som är dömda för hedersrelaterade brott och att utveckla effektiva och målgruppsanpassade insatser. Utskottet såg därför inget skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärdes och avstyrkte motionsyrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Ett likalydande yrkande behandlades i betänkande /20:JuU28. Utskottet hänvisade då till det arbete som fortfarande pågår inom området och vidhöll sin tidigare uppfattning i frågan. Motionsyrkandet avstyrktes och följde utskottets förslag (prot. 2019/20:106). Som framgår ovan har Kriminalvården haft regeringens uppdrag att utreda förutsättningarna att inom ramen för sin verksamhet bedriva återfallsförebyggande arbete för personer dömda för hedersrelaterade brott. Kriminalvården har som ett led i uppdraget vidtagit ett antal insatser och uppger att myndigheten kommer att fortsätta arbetet med att utforska lämpliga återfallsförebyggande insatser för målgruppen samt erbjuda behandling genom befintliga program. Mot bakgrund av det arbete som pågår inom området vidhåller utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning i frågan och avstyrker därmed motion 2020/21:90 (V) yrkande 7. Utskottet konstaterar att det framgår av Kriminalvårdens årsredovisning att myndigheten följer upp i vilken utsträckning intagna får del av insatser som de har behov av men inte får tillgång till, t.ex. därför att de inte ges på de intagnas språk. Enligt kunde av de intagna med identifierade behov matchas med en insats . Mot denna bakgrund anser utskottet att det saknas skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i motion 2020/21:90 (V) yrkande 8. När det gäller sexualbrott finns det ett ackrediterat behandlingsprogram som är utformat för att passa personer dömda för sexualbrott och som kan anpassas efter de behov som finns. Vidare framgår det av årsredovisningen att Kriminalvården arbetar med att ta fram ännu ett sexualbrottsprogram. Mot denna bakgrund saknas det enligt utskottet anledning för att ta något sådant initiativ som efterfrågas i motion 2020/21:395 (V) yrkande 2. Utskottet avstyrker därför yrkandet. Som framgår ovan har Kriminalvården flera behandlingsprogram som riktar sig till missbrukare av narkotika. Utskottet ser därför inte skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2020/21:1860 (M). Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom tillkännagivandet om frivillig kemisk kastrering som efterfrågas i motion 2020/21:2600 (M) och avstyrker yrkandet. Sexuella övergrepp mot barn är ett vedervärdigt brott och ska resultera i ett kraftigt fängelsestraff. Detta är viktigt inte minst ur ett brottsofferperspektiv. Mot bakgrund av att många förövare vid sexuella övergrepp mot barn är män med den sexuella avvikelsen pedofili framstår fängelse dock inte som en tillräckligt adekvat påföljd för att förhindra fortsatt brottslighet. Brottsligheten bör hindras även med vård och behandling som minskar risken för återfall. Behandling eller medicinering får dock aldrig få till följd att fängelsestraffet kortas ned. Sådan vård bör kunna erbjudas inom ramen för Kriminalvårdens återfallsförebyggande program samt föreskrivas som särskild föreskrift i samband med skyddstillsyn. De behandlingsprogram för sexualförbrytare som erbjuds inom kriminalvården utgår från kognitiv beteendeterapi och är frivilliga att delta i. Behandling med testosterondämpande läkemedel, s.k. farmakologisk behandling, används sällan, bl.a. eftersom det saknas tillräckligt underlag för att bedöma i vilken utsträckning den minskar risken för återfall i brottslighet. publicerades dock en studie från där ett femtiotal pedofiler deltagit i en behandlingsmetod med ny medicinering. Studien visade att de som medicinerades löpte en lägre risk att begå övergrepp eftersom riskfaktorerna minskade. Utskottet anser att behandlingsprogrammen för sexualförbrytare mot barn behöver utvecklas och intensifieras. När den farmakologiska behandlingen är tillräckligt evidensbaserad bör den införas som behandlingsform. Regeringen bör därför ge Kriminalvården i uppdrag att inventera forskning på området samt utforma lämpliga program för farmakologisk och annan medicinsk behandling av pedofiler. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed bifaller utskottet delvis motion 2020/21:3296 (M) yrkande 8. Utskottet instämmer i det som motionärerna anför om att det är viktigt att intagna deltar i behandlingsprogram för att minska risken för återfall i brott. Som framgår av Kriminalvårdens årsredovisning har andelen som fullföljt behandlingsprogrammen ökat något och myndighetens bedömning är att det finns potential att ytterligare öka denna andel med anledning av den förändrade lagstiftningen för villkorlig frigivna. Mot denna bakgrund finns det enligt utskottet inte skäl för att göra ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2020/21:3303 (M) yrkande 17. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att förbättra möjligheterna till utbildning på anstalterna och att öka antalet yrkeskurser som leder till yrkesförberedande gymnasieexamen. Jämför reservation 17 (V) och 18 (M, KD, L). I kommittémotion 2020/21:90 av m.fl. (V) yrkande 9 begärs att alla intagna på anstalt ska ges rätt att fullgöra grundskole- och gymnasieutbildning. I yrkande 10 begärs att regeringen ska ta initiativ till en översyn av vilka utbildningar som erbjuds på anstalterna i syfte att dels se till att grund- och gymnasieutbildning erbjuds vid samtliga anstalter, dels öka möjligheterna för de intagna att delta i t.ex. folkhögskoleutbildningar eller utbildningar på högskolenivå på distans. Motionärerna anför att det är nödvändigt att såväl studie- och yrkesvägledningen som teknikstödet håller en hög kvalitet för att tillhandahållandet av utbildningar ska fungera rent praktiskt. I yrkandena 11 respektive 12 begärs att regeringen ska ta initiativ till att dels vidta åtgärder i syfte att förstärka Kriminalvårdens studie- och yrkesvägledning, dels utveckla teknikstödet såväl för undervisningen som för administrationen av Kriminalvårdens utbildningar. I partimotion 2020/21:3365 av m.fl. (M) yrkande 38 begärs att Kriminalvården ska få i uppdrag att öka antalet yrkeskurser som leder till yrkesförberedande gymnasieexamen. Motionärerna anför att de i syfte att nå fler intagna med utbildningsinsatser önskar att utbudet på anstalterna utvecklas. Programverksamheten inom är enligt motionärerna av stor betydelse för att intagna ska bryta med en tidigare kriminell livsstil. Ett liknande förslag framställs av m.fl. (M) i kommittémotion 2020/21:3303 yrkande 20. Av årets budgetproposition (prop. 2020/21:1 s. 20) framgår att möjligheten för Kriminalvården att erbjuda intagna full sysselsättning var en extra utmaning till följd av det fortsatt ökade klientinflödet. Sysselsättningsgraden var trots det i nivå med föregående år. Liksom föregående år studerade en femtedel av de intagna i anstalt. Det framgår av Kriminalvårdens årsredovisning (s. 45) att vuxenutbildning utgör av sysselsättningstiden i och för kvinnor. Den omfattar framförallt grundläggande nivå, inklusive svenska för invandrare, och gymnasial nivå. Det är en formell utbildning som ger betyg och kan leda till examen på samma sätt som den kommunala vuxenutbildningen. Betygsdokumenten är neutrala och visar inte att studierna bedrivits inom . bedrivs huvudsakligen utbildning i teoretiska ämnen, men det finns också yrkesutbildning vid några anstalter. Yrkesutbildningen har även utvecklats till att kunna ges på distans mellan anstalter, i samarbete mellan yrkeslärare och produktionsledare. Av årsredovisningen framgår vidare att utvecklingen av studieguider fortsatte för att på bästa sätt stödja de studerande samt att det i samråd mellan Arbetsförmedlingen och Kriminalvården bedrevs 30 arbetsmarknadsutbildningar upphandlade av Arbetsförmedlingen, fördelat på 24 anstalter. Både antalet utbildningar och fördelningen på antalet anstalter var på samma nivå som . Kriminalvården anger slutligen (s. 45 f.) att såväl antalet påbörjade som fullföljda kurser och utbildningar ökade . Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /17 avstyrkte utskottet ett yrkande om att alla intagna ska ges rätt att fullgöra grundskoleutbildning och om att det ska bli obligatoriskt för Kriminalvården att erbjuda kompletterande utbildning för de som inte har någon fullständig gymnasieutbildning (bet. 2016/17:JuU19 s. 27 f.). Utskottet konstaterade att Kriminalvården hade haft regeringens uppdrag att utreda förutsättningarna för myndigheten att kunna erbjuda kompletterande utbildning på gymnasial nivå för intagna i anstalt som saknar fullständig gymnasieutbildning. Vidare anförde utskottet att det i Kriminalvårdens regleringsbrev angavs att myndigheten skulle vidta åtgärder för att öka tillgängligheten och genomströmningen i klientutbildningen. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:203). I betänkande 2017/18:JuU16 avstyrkte utskottet genom förenklad beredning ett yrkande om att alla intagna på anstalt ska ges rätt att fullgöra grundskoleutbildning. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:184). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 (bet. 2018/19:JuU13 s. 37) behandlade utskottet ett motionsyrkande om att alla intagna ska ges rätt att fullgöra grundskoleutbildning. Utskottet anförde att utbildning är en viktig återfallsförebyggande insats och att en god utbildningsnivå ger bättre förutsättningar för tidigare dömda som ska etablera sig på arbetsmarknaden. Vidare konstaterade utskottet att Kriminalvårdens vuxenutbildning omfattar både grundläggande och gymnasial nivå och att Kriminalvården har fortsatt arbetet med att öka tillgängligheten och genomströmningen i vuxenutbildningen. Eftersom utbildningsfrågan redan var uppmärksammad vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning och såg inte något skäl att ställa sig bakom yrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /20 (bet. 2019/20:JuU28) behandlade utskottet yrkanden om att ge Kriminalvården i uppdrag att öka antalet yrkeskurser som leder till yrkesförberedande gymnasieexamen. Utskottet anförde att Kriminalvården hade fortsatt arbetet med att öka tillgängligheten och genomströmningen i vuxenutbildningen, och att tillgängligheten till de gymnasiala yrkeskurserna året före hade ökat. Utskottet, som fann att utbildningsfrågan således var uppmärksammad, såg inte något skäl att ställa sig bakom yrkandet. följde utskottets förslag (prot. 2019/20:106). Utskottet delar motionärernas uppfattning att utbildning är en viktig återfallsförebyggande insats. Som framgår ovan arbetar också Kriminalvården aktivt med utbildningsfrågan. utvecklades t.ex. yrkesutbildningen till att kunna ges på distans och även utvecklingen av studieguider fortsatte. Det framgår också att såväl antalet påbörjade som antalet fullföljda kurser och utbildningar ökade. Utskottet vidhåller därmed sin tidigare uppfattning att frågan om utbildning på anstalterna är uppmärksammad och ser inte något skäl att ställa sig bakom de tillkännagivanden om förbättring av möjligheterna till utbildning på anstalt och ökning av antalet yrkeskurser som begärs i motionerna 2020/21:90 (V) yrkandena 9–12, 2020/21:3303 (M) yrkande 20 och 2020/21:3365 (M) yrkande 38. Utskottet avstyrker yrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism och ett om att motverka radikalisering i fängelser. Jämför reservation 19 (M, SD, KD). I kommittémotion 2020/21:3497 av m.fl. (KD) yrkande 2 begärs att Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism. I yrkande 3 vill motionärerna att arbetet med att motverka radikalisering och rekrytering i svenska fängelser ska intensifieras. Det är enligt motionärerna angeläget att regeringen kontinuerligt följer upp Kriminalvårdens uppdrag att motverka radikalisering. Uppdrag till Kriminalvården att kartlägga metoder och arbetssätt för att stärka arbetet mot våldsbejakande extremism Regeringen beslutade att ge Kriminalvården i uppdrag att göra en kartläggning av metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga våldsbejakande extremism bland Kriminalvårdens klienter (Ju2015/05232/). Kartläggningen skulle även omfatta metoder och arbetssätt som kan användas i arbetet med de klienter som redan är anslutna eller på annat sätt har koppling till våldsbejakande extremistiska grupper. Kriminalvården skulle när den genomförde uppdraget samråda med den nationella samordnaren för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (Ju 2014:18), Brå, , , och samt med relevanta organisationer i det civila samhället. Kriminalvården lämnade en redovisning av uppdraget i rapporten i Kriminalvården. Redovisningen innehåller en kartläggning av metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga radikalisering mot våldsbejakande extremism bland klienter i Kriminalvården. Av redovisningen framgår hur Kriminalvården kommer att sprida relevanta arbetssätt och metoder inom myndigheten. Av redovisningen framgår också att Kriminalvården bedömde att klienter som redan var anslutna till, eller på annat sätt hade kopplingar till, våldsbejakande extremistiska grupper förekom i relativt begränsad omfattning. En mindre ökning av redan radikaliserade individer som kommit in i kriminalvården hade noterats . Myndigheten bedömde emellertid att risken för religiös och politisk radikalisering som leder till våldsbejakande extremism för straffverkställigheten fortfarande var låg. I redovisningen anges även bl.a. följande: Omfattningen av antalet resande från som väljer att ansluta sig till väpnade extremist- och terroristgrupper i utlandet, den lag om förbud mot terrorresor som trädde i kraft i kombination med den ökande aktiviteten inom de höger- och vänsterextrema miljöerna kan sannolikt leda till en ökning av klienter som är anslutna eller på annat sätt har koppling till extremistiska grupper. Kriminalvården kommer i så fall att i större utsträckning både hantera dessa individer/nätverk och begränsa dem. Därmed finns även en risk att medarbetare utsätts för hot, våld och otillåten påverkan i större utsträckning. Utvecklingen har inneburit att Kriminalvården tagit frågan på stort allvar och området är prioriterat. Målet är att bidra till samhällets arbete att värna demokratin mot våldsbejakande extremism samt att utveckla och anpassa myndighetens metoder och arbetssätt så att de bättre möter de krav som ställs för att hantera dessa individer. Av Kriminalvårdens redovisning framgår slutligen att möjligheten att integrera ett förebyggande arbete mot våldsbejakande extremism i myndighetens existerande strukturer är god. För att detta ska kunna uppnås framhåller Kriminalvården att det är nödvändigt att myndighetens personal blir mer medveten om och får en större förståelse för våldsbejakande extremism. Kriminalvården lyfter därför fram behovet av att utveckla och genomföra utbildningsinsatser för personalen som en angelägen åtgärd. Därutöver framhåller myndigheten ytterligare ett antal förslag för att stärka sitt förebyggande arbete, bl.a. att kvalitetssäkra processen när man anlitar trosföreträdare, att utreda behovet av utökad kunskap och expertis inom områden som religionsvetenskap och sociologi och att fortsätta utveckla arbetet med extern samverkan. När det gäller myndighetssamverkan framhålls bl.a. att svensk kriminalvård har en fördel i att frivård är en väl integrerad del av verksamheten och att det finns strukturer för samverkan som Kriminalvården kan utgå från i arbetet mot våldsbejakande extremism. Den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism lämnade den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism slutbetänkandet demokratin mot våldsbejakande extremism – Hinder och möjligheter (SOU 2017:110). Samordnaren konstaterade att det fortfarande finns ett mycket stort behov av att stödja det lokala arbetet mot våldsbejakande extremism. Ett omfattande och närmast outtömligt framtida behov är att från centralt håll hjälpa till att utveckla, beskriva och utvärdera metoder för det lokala förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism. Samordnaren anförde bl.a. följande (s. 20 f.): Kommunerna behöver också handfast stöd i enskilda ärenden.