bet · H801KU33 · 2021-06-04 00:00:00 — Ett institut för mänskliga rättigheter Utskottet ställer sig i huvudsak bakom regeringens förslag. Regeringen föreslår i propositionen att en ny myndighet, , inrättas. Regeringen föreslår en ny lag och lagändringar som ska reglera institutets verksamhet. Förslagen i den nya lagen, lagen om , omfattar bestämmelser om institutets uppgifter, institutets ledning och hur den ska utses samt institutets organisation i övrigt. Det föreslås ändringar i en bestämmelse i lagen om offentlig anställning som reglerar förutsättningarna för att skilja institutets chef från sin anställning. Det föreslås också ändringar i offentlighets- och sekretesslagen som behandlar i vilken omfattning sekretess ska gälla i institutets verksamhet. Den nya lagen föreslås träda i kraft när det gäller de bestämmelser som reglerar institutets styrelse och nomineringen av styrelseledamöter och i övrigt . Lagändringarna i övrigt föreslås träda i kraft . Utskottet tillstyrker regeringens lagförslag förutom en bestämmelse om att institutet får föreslå för regeringen att folkrättsliga åtaganden utvidgas inom området mänskliga rättigheter. Utskottet anser att bör bifalla propositionen delvis, bifalla ett motionsyrkande och avslå övriga motionsyrkanden. I betänkandet finns fyra reservationer (S, M, SD, C, V, L, MP). I en av reservationerna (S, C, V, MP) föreslås att ska anta regeringens förslag även i den del som innebär att får föreslå att folkrättsliga åtaganden utvidgas. Proposition 2020/21:143 . Sju yrkanden i följdmotioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Ett institut för mänskliga rättigheter 1.Avslag på propositionen, punkt 1 (M) 2.Bestämmelse om att lämna förslag om folkrättsliga åtaganden, punkt 2 (S, C, V, MP) , punkt 3 (SD, C, L) 4.Tydliggöra institutets oberoende roll, punkt 4 (SD, L) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Bilaga 3 Utskottets lagförslag Bilaga 4 Reservanternas lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2020/21:3980 av m.fl. (M). Reservation 1 (M) Bestämmelse om att lämna förslag om folkrättsliga åtaganden antar 2 § regeringens förslag till lag om med den ändringen att paragrafen ska ha den lydelse som utskottet föreslår i bilaga 3. 2020/21:3981 av m.fl. (L) yrkande 1 och bifaller delvis proposition 2020/21:143 punkt 1 i denna del. Reservation 2 (S, C, V, MP) antar regeringens förslag till 1. lag om i de delar som inte omfattas av utskottets förslag ovan under förslagspunkt 2 med den ändringen att ordet ”artikel” ska införas i 1 § andra stycket före uttrycket ”33.2”, 2. lag om ändring i lagen (1994:260) om offentlig anställning, 3. lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) med den ändringen att det ska införas ett kommatecken efter ordet ”rättshjälp” i 1 kap. 6 § femtonde strecksatsen. Därmed bifaller proposition 2020/21:143 punkterna 1 i denna del, 2 och 3 samt avslår motion 2020/21:3981 av m.fl. (L) yrkandena 2–5. Reservation 3 (SD, C, L) Tydliggöra institutets oberoende roll 2020/21:3981 av m.fl. (L) yrkande 6. Reservation 4 (SD, L) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (SD), (S), (C), (M), (SD), (S), Skånberg (KD), (L), (SD), (MP), (M), (S), (V) och (M). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlas regeringens proposition 2020/21:143 . Regeringens förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. I propositionen (s. 11) finns en redogörelse för ärendets beredning fram till regeringens beslut om proposition. Av denna framgår bl.a. att regeringen beslutade skrivelsen Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29). I skrivelsen gjordes bedömningen att en rättigheter enligt Parisprinciperna bör inrättas i och att bör vara huvudman för en sådan institution. beslutade att ge en utredare i uppdrag att överväga och analysera om det skulle vara lämpligt att den nationella blir en del av ombudsmän () och på vilket sätt det skulle ordnas organisatoriskt. överlämnade utredaren rapporten som IMR? – Utredning som led i beredning av frågan om en svensk rättigheter till (dnr 1214-2016/17). föreslog utskottet att skulle ge regeringen till känna att regeringen skyndsamt på nytt ska låta utreda frågan om en rättigheter i (bet. 2017/18:KU6 punkt 2). fattade beslut i enlighet med utskottets förslag. Två följdmotioner har väckts med anledning av propositionen. Förslagen i motionerna finns i bilaga 1. Vid sammanträdet lämnade företrädare för regeringen () information i ärendet till utskottet. Regeringen föreslår att en ny myndighet, , inrättas. I propositionen föreslås en ny lag och lagändringar som ska reglera institutets verksamhet. Förslagen i den nya lagen, lagen om , omfattar i huvudsak bestämmelser om institutets uppgifter, institutets ledning och hur den ska utses samt institutets organisation i övrigt. Det föreslås ändringar i en bestämmelse i lagen (1994:260) om offentlig anställning som reglerar förutsättningarna för att skilja institutets chef från sin anställning. Det föreslås också ändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som behandlar i vilken omfattning sekretess ska gälla i institutets verksamhet. Den nya lagen föreslås träda i kraft när det gäller de bestämmelser som reglerar institutets styrelse och nomineringen av styrelseledamöter och när det gäller övriga bestämmelser i lagen. Lagändringarna i övrigt föreslås träda i kraft . Ett institut för mänskliga rättigheter Utskottets förslag i korthet antar i huvudsak regeringens förslag till lag om och antar förslagen till ändring i lagen om offentlig anställning och offentlighets- och sekretesslagen, med några mindre ändringar av rättelsekaraktär. Förslagen innebär att en ny myndighet, , inrättas som ska främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . bifaller ett motionsyrkande om att lagen om inte ska innehålla en bestämmelse om att institutet får föreslå att folkrättsliga åtaganden utvidgas inom området mänskliga rättigheter. Därmed bifalls inte propositionen i denna del. Övriga motionsyrkanden avslås. Jämför reservation 1 (M), 2 (S, C, V, MP), 3 (SD, C, L) och 4 (SD, L). Syftet med en nationell rättigheter är att främja och försvara de mänskliga rättigheterna på nationell nivå. Vilka minimikrav som ska gälla för en rättigheter formulerades vid ett internationellt arbetsmöte med representanter för nationella institutioner för mänskliga rättigheter i samarbete med FN:s center för mänskliga rättigheter 1991 i , de s.k. Parisprinciperna. Principerna finns bilagda en resolution från FN, National Institutions for the Promotion and Protection of Human Rights (A/RES/48/134), som antogs av 1993. Parisprinciperna har inte ställning som ett folkrättsligt bindande instrument, men har accepterats som standard för länders institutioner för mänskliga rättigheter. Av Parisprinciperna framgår att en institution ska ha ett så brett uppdrag som möjligt som ska vara tydligt formulerat och slås fast i grundlag eller annan lagstiftning där även institutionens sammansättning och behörighet specificeras. Det framgår också vilka uppgifter institutionen ska ha, vikten av en bred representation från det civila samhället och vilka arbetsmetoder som institutionen ska ha möjlighet att använda. Parisprinciperna erkänner varje stats rätt att välja det ramverk som är bäst lämpat för inrättande av institutionen. Den nationella lösningen måste dock förhålla sig till den tolkning av Parisprinciperna som görs av organet (Ganhri). [1] Ganhri är en samarbetsorganisation för nationella institutioner för mänskliga rättigheter. En av Ganhris viktigaste uppgifter är ackreditering av nya institutioner och re-ackreditering av befintliga institutioner. De organ som anses uppfylla Parisprinciperna fullt ut tilldelas A-status och har rösträtt i Ganhri. En institution med A-status får också tillgång till FN-systemet, vilket bl.a. innebär att den kan delta och uttala sig vid granskningar som genomförs av för mänskliga rättigheter och delta i möten vid FN:s olika konventionsorgan. En institution med B-status bedöms endast delvis uppfylla Parisprinciperna. Dessa institutioner kan tas upp som medlemmar i , men utan rösträtt. En institution med C-status bedöms inte ens delvis uppfylla Parisprinciperna och nekas därmed medlemskap. har inte någon nationell aktör som har ansetts uppfylla Parisprinciperna för ackreditering med A-status. En ny myndighet för att främja säkerställandet av mänskliga rättigheter Regeringen föreslår att det ska inrättas en ny myndighet under regeringen. Den nya myndigheten ska kallas . Som skäl för förslaget anför regeringen att inte har någon nationell aktör som kan anses uppfylla Parisprinciperna för ackreditering med A-status. Regeringen framhåller att en nationell rättigheter som svarar mot Parisprinciperna kan utformas på olika sätt. Statlig verksamhet kan i bedrivas i myndighetsform men även t.ex. som ett aktiebolag eller en stiftelse. Utgångspunkten för statlig verksamhet i är dock att den ska bedrivas i myndighetsform. Institutionen kommer att ha uppgifter som är tydligt policyinriktade. Det regelverk som gäller för myndigheter under regeringen bedöms också i huvudsak som ändamålsenligt för institutionens verksamhet. Regeringen anser därför att verksamheten bör bedrivas i myndighetsform. Av Parisprinciperna framgår att en nationell rättigheter ska vara oberoende. Ett flertal remissinstanser lyfter frågor om de krav på oberoende som ställs i Parisprinciperna och institutionens oberoende i förhållande till regeringen. Några av remissinstanserna anser därför att institutionen borde inrättas som en myndighet under . Regeringen framhåller att frågan om huruvida institutionen ska inrättas som en egen myndighet eller inom en befintlig myndighet under har beretts av . Utskottet ansåg att övervägande skäl talade för att en institution om mänskliga rättigheter inte ska inrättas som en myndighet under . ställde sig bakom utskottets uttalande och tillkännagav det för regeringen. Regeringen anser att institutionen bör inrättas som en myndighet under regeringen. Regeringen anser att det finns flera skäl som talar emot att en rättigheter inrättas inom en befintlig myndighet. Som skäl anförs bl.a. att det behövs särskilda regler för att stärka institutionens oberoende och att Parisprincipernas krav på att institutionen har ett brett uppdrag kan vara svårt att förena med mer specifika uppgifter. Regeringen anser också att en lösning där en nationell rättigheter placeras i en befintlig myndighet skulle innebära att Parisprincipernas krav på institutionens oberoende inte kan garanteras. En nationell rättigheter bör därför inrättas som en ny myndighet. Regeringen bedömer att en rättigheter, i form av en myndighet under regeringen, omfattas av ett regelverk som garanterar insyn och offentlighet och att det kan bidra till att den kan arbeta oberoende på det sätt som krävs enligt Parisprinciperna. För att fullt ut garantera att institutionen inrättas i enlighet med Parisprinciperna bedömer dock regeringen att det behövs vissa särskilda lösningar bl.a. för institutionens ledning. Regeringen bedömer att vissa avsteg från vad som normalt gäller för myndigheter under regeringen är nödvändiga och ändamålsenliga för att inrätta en rättigheter i enlighet med Parisprinciperna (se nedan). Institutet regleras i lag Enligt Parisprinciperna ska en nationell rättigheters uppdrag vara tydligt formulerat i grundlag eller annan lagstiftning. Sammansättning och behörighet ska också specificeras i grundlag eller annan lagstiftning. Lagstiftningen måste innehålla fullständiga bestämmelser om tillsättande av institutionens ledning, dess anställnings- och arbetsvillkor, institutionens uppdrag, behörighet, finansiering och inför vem institutionen ansvarar. Dessa bestämmelser anses vara centrala i att garantera institutionens oberoende och varaktighet. För att uppfylla Parisprincipernas krav men också för att stärka institutets oberoende ställning i förhållande till regeringen bör enligt regeringens mening institutets uppgifter och ledning och vissa grundläggande frågor som gäller institutets organisation och arbetssätt regleras i lag. Denna reglering innebär att regeringen inte har möjlighet att styra institutets uppgifter och arbete i samma utsträckning som normalt gäller för myndigheter under regeringen, vilket stärker institutets möjligheter att utföra sina uppgifter på ett oberoende sätt. Den övergripande uppgiften att främja säkerställandet av mänskliga rättigheter En institution för mänskliga rättigheter ska enligt Parisprinciperna ges behörighet att främja och skydda de mänskliga rättigheterna och ha ett brett uppdrag. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att det nya institutets övergripande uppgift ska vara att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i med utgångspunkt i – regeringsformen, tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen – den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () – Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – andra för folkrättsligt bindande förpliktelser inom området för mänskliga rättigheter. Regeringen föreslår även att institutet utses till nationella oberoende mekanism för att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Konventionen är folkrättsligt förpliktigande för och den omfattas därmed enligt regeringen av den övergripande uppgiften som institutet föreslås få. Några av remissinstanserna anser att institutets uppgifter bör tydliggöras i förhållande till andra myndigheter som har motsvarande eller angränsande uppgifter. Regeringen understryker att syftet med att inrätta en nationell rättigheter inte är att den ska ta över uppgifter från andra myndigheter och inte heller att den ska arbeta med samma uppgifter. Institutets arbete bör i stället komplettera och förstärka det arbete som utförs av andra myndigheter genom att institutet bidrar med kunskap i specifika rättighetsfrågor eller expertis om hur arbetet med mänskliga rättigheter kan bedrivas. Följa, undersöka och rapportera om hur de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas Av Parisprinciperna framgår att en nationell institution ska rapportera och lämna rekommendationer när det gäller varje situation som rör kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Regeringen anser därför att en central del av institutets arbete bör vara att brett följa utvecklingen av hur de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas. Institutet bör också kunna göra undersökningar av hur de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas. Avgörande för institutets arbete är också att institutet får möjlighet att göra resultaten av bevakningen och genomförda undersökningar offentliga. Det bör därför framgå av lag att institutet ska följa, undersöka och rapportera om hur de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas. Lämna förslag om åtgärder till regeringen Av Parisprinciperna framgår vidare att en nationell rättigheter ska lämna yttranden, rekommendationer, förslag och rapporter till regeringen, parlamentet eller något annat behörigt organ för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Det är möjligt att institutet kommer att upptäcka brister som institutet bedömer behöver uppmärksammas och åtgärdas. Regeringen anser därför att det bör framgå av lag att institutet har en möjlighet att lämna de förslag om åtgärder som det bedömer är nödvändiga för att säkerställa de mänskliga rättigheterna. Regeringen betonar att regeringen har det yttersta ansvaret för att de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas i . Det är regeringen som har möjlighet att ingå internationella överenskommelser om de mänskliga rättigheterna, och godkännande krävs innan regeringen ingår vissa internationella överenskommelser, t.ex. överenskommelser som förutsätter att en lag ändras. Enligt Parisprinciperna ska en nationell rättigheter samarbeta med FN och de organ inom FN-systemet, de regionala institutioner och de nationella institutioner i andra länder som är behöriga när det gäller främjande och skydd av de mänskliga rättigheterna. Regeringen anser att en viktig del i institutets arbete bör vara internationella kontakter och internationellt samarbete och att detta därför bör framgå av lag. Det internationella arbetet ger också institutet en möjlighet att följa utvecklingen av skyddet av de mänskliga rättigheterna och de diskussioner som förs internationellt. Främja utbildning, forskning och kompetensutveckling, information och ökad medvetenhet om de mänskliga rättigheterna Av Parisprinciperna framgår att en nationell institution ska bistå vid utarbetandet av program för utbildning och forskning om mänskliga rättigheter och medverka vid genomförandet av sådana program. Det framgår också att en nationell rättigheter ska uppmärksamma de mänskliga rättigheterna och åtgärder för att bekämpa alla former av diskriminering genom att öka allmänhetens medvetenhet, framför allt genom information och utbildning. I propositionen framhåller regeringen att enskildas medvetenhet och kunskap om de mänskliga rättigheterna är nödvändiga för att de ska kunna utkräva sina rättigheter. Det är också en förutsättning för en aktiv debatt kring de mänskliga rättigheterna. Regeringen anför att institutet bör ha möjlighet att arbeta brett med frågor som rör främjandet av utbildning, kompetensutveckling och information om de mänskliga rättigheterna. Det bör finnas utrymme för institutet att självt avgöra hur arbetet utformas och vilka områden som ska prioriteras. En utgångspunkt är dock att institutet har ett strategiskt förhållningssätt och beaktar insatser som redan görs av andra aktörer och kompletterar men inte tar över dessa insatser. Regeringen framhåller också att institutet inte självständigt bör genomföra utbildningar eller ha som uppgift att genomföra egen forskning, utan dess uppgift bör vara att främja utbildning och forskning som utförs av andra aktörer. Föreslå att folkrättsliga åtaganden utvidgas Av Parisprinciperna framgår att en nationell rättigheter ska ha i uppgift att uppmuntra ratificering av eller anslutning till internationella överenskommelser om de mänskliga rättigheterna. Institutets övergripande uppgift ska, som tidigare nämnts, vara att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i med utgångspunkt i för redan bindande folkrättsliga åtaganden. En möjlighet för institutet att uppmuntra till ratificering av eller anslutning till internationella överenskommelser är därmed enligt regeringen en uppgift av en annan karaktär. Några av remissinstanserna avstyrker eller ifrågasätter lämpligheten i att institutet ges möjlighet att föreslå att folkrättsliga åtaganden utvidgas. För att uppfylla Parisprinciperna anser regeringen dock att institutet bör ges en möjlighet att föreslå att internationella åtaganden inom området mänskliga rättigheter utvidgas. I sammanhanget betonar regeringen att frågan om huruvida internationella åtaganden ska utvidgas avgörs av regeringen, ibland med krav på godkännande. Institutet ska inte pröva enskilda klagomål En nationell rättigheter kan ges befogenhet att behandla framställningar eller klagomål från enskilda, men det är dock inte något krav enligt Parisprinciperna. Regeringen bedömer att det av flera skäl vore olämpligt att ge institutet i uppgift att behandla framställningar eller klagomål från enskilda. För det första skulle en sådan uppgift helt eller delvis bli en uppgift som redan har getts till andra myndigheter. ombudsmän () och Justitiekanslern () har, med vissa undantag, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar. För det andra föreslås institutet ha som övergripande uppgift att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna. Institutet kommer dock inte att ha som uppgift att bedriva tillsyn och kommer inte att besluta om åtgärder som syftar till att åstadkomma rättelse. Institutet kommer sammanfattningsvis inte att ha de verktyg som skulle krävas för att bedriva tillsyn eller för att behandla enskilda klagomål. Det finns därutöver myndigheter med specialistkompetens som utövar tillsyn över ett visst område. Institutet ska lämna en rapport till regeringen om sin verksamhet och sina iakttagelser av utvecklingen inom området mänskliga rättigheter under det närmast föregående kalenderåret. Regeringen framhåller att den har åtagit sig att i budgetpropositionen redovisa det arbete som bedrivs inom ramen för regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter. Den kunskap som regeringen får genom den årliga rapporten kommer att bli en viktig del i regeringens redovisning till , anför regeringen. Institutets organisation och arbetets inriktning Regeringen föreslår att institutet inrättas som en förvaltningsmyndighet under regeringen. Regeringen framhåller att för att uppfylla Parisprincipernas krav på oberoende bör institutet självt inom ramen för sina uppgifter bestämma sin organisation och den närmare inriktningen av arbetet. Institutet bör t.ex. självt bestämma institutets interna indelning och vilka befattningsinnehavare som ska finnas. Regeringens bedömning är att det bör regleras i lag att institutet självt bestämmer sin organisation och den närmare inriktningen av sitt arbete. Institutets ledning och chef Enligt Parisprinciperna ska en nationell rättigheters sammansättning vara specificerad i lag eller grundlag. För att garantera kravet på oberoende enligt Parisprinciperna placeras en rättigheter vanligtvis under parlamentet. Regeringen framhåller att eftersom det föreslås vara en myndighet under regeringen är det särskilt viktigt att överväga utformningen av institutets ledning. Det innebär bl.a. att det kan krävas en mer detaljerad reglering i lag än vad som normalt finns för en myndighet under regeringen i syfte att garantera ett så stort mått av oberoende som är möjligt. Regeringen föreslår att institutet ska ledas av en styrelse. Med en styrelse kan institutet få en stark ledning med en bred kompetens och flera personer som kan stödja varandra. har därmed goda möjligheter att fatta strategiska beslut om verksamhetens inriktning och organisering. Institutet bör ha en myndighetschef som sköter den löpande verksamheten och som ansvarar inför styrelsen (enligt 13 § myndighetsförordningen). Institutets myndighetschef bör ges titeln direktör. Direktören, som ska ha erfarenhet av kvalificerat arbete inom området mänskliga rättigheter, anställs av styrelsen genom en tidsbestämd anställning för . Anställningen ska utlysas och tillsättas genom ett ansökningsförfarande. Den som har varit ledamot av institutets styrelse eller anställd som direktör får inte utses till styrelseledamot eller anställas som direktör tidigare än efter det att uppdraget eller anställningen upphörde. Regeringen föreslår också att chefen för ska få skiljas från sin anställning, före utgången av sin tidsbestämda anställning, om det är nödvändigt av hänsyn till myndighetens bästa. Regeringen föreslår att styrelsen ska bestå av direktören och sju andra ledamöter. Med undantag för direktören ska ledamöterna utses av regeringen för . Styrelsen utser en ordförande och en vice ordförande bland de ledamöter som utses av regeringen. Regeringen får entlediga en ledamot endast på ledamotens begäran eller om det finns synnerliga skäl. Om en ledamots uppdrag upphör ska en ny ledamot utses för återstoden av tiden. För att stärka institutets oberoende bör styrelsen enligt regeringen ha en bred sammansättning med erfarenhet från skilda verksamhetsområden. Regeringen anser att det är angeläget att styrelseledamöterna inte utgör eller uppfattas som att de utgör representanter för olika intressen. Inom styrelsen ska det finnas ledamöter med sakkunskap inom området mänskliga rättigheter och erfarenhet av kvalificerat arbete inom följande verksamhetsområden: – det civila samhället