bet · H801MJU19 · 2021-05-20 00:00:00 — För att minska de utsläpp som privatkonsumtionen ger upphov till krävs enligt regeringen ekonomiska incitament som gynnar klimatsmarta konsumtionsval. Vidare anför regeringen att det är angeläget att öka kunskapen om konsumtionens klimatpåverkan och därmed motivationen för ett ändrat konsumtionsmönster. och rådets direktiv /125/EG av (ekodesigndirektivet) är ett ramdirektiv, vilket innebär att det inte direkt fastställer ekologiska minimikrav. Dessa antas i stället genom särskilda genomförandeåtgärder för varje produktgrupp inom ramen för direktivet. Direktivet omfattar mer än 40 produktgrupper (t.ex. pannor, lampor, tv-apparater och kylskåp). utvidgades direktivets räckvidd till att även gälla för energirelaterade produkter som fönster, isoleringsmaterial och vissa vattenanvändande produkter. Det slutgiltiga målet med ekodesigndirektivet är att tillverkare av energianvändande produkter i designfasen kommer att vara skyldiga att minska produktkonsumtionens energiförbrukning och annan negativ miljöpåverkan. Kommissionen presenterade 2016 en arbetsplan för områdena ekodesign och energimärkning som en del i det s.k. vinterpaketet för energi. Arbetsplanen för ekodesign 2016–2019 (COM(2016) 773 final) fokuserade på cirkulära design- och produktionsprocesser, och kommissionen framhäver att smart design i början av en produkts livscykel är avgörande för att skapa cirkularitet. Enligt kommissionen har genomförandet av arbetsplanen lyft fram cirkulär design av produkter ytterligare, tillsammans med energieffektivitetsmål. omfattar ekodesign- och energimärkningsbestämmelserna för flera produkter krav på materialeffektivitet, t.ex. tillgång till reservdelar, hur lätt det är att reparera produkten samt förenklad hantering i slutet av livscykeln. I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 20) anför regeringen att med framgång, i samband med arbete inom EU med nya eller reviderade ekodesign- och energimärkningskrav för flera produktgrupper, drivit att ekodesignkrav ska leda till större resurseffektivitet och att produkter ska gå att reparera. I för cirkulär ekonomi anför kommissionen att av produkters miljöpåverkan avgörs under designfasen. Enligt kommissionen ger dock linjära mönster enligt principen utvinna-tillverka-använda-bortskaffa (take-make-use-dispose) inte tillverkarna tillräckliga incitament att göra sina produkter mer cirkulära. Kommissionen anför vidare att EU:s initiativ och lagstiftning redan i viss utsträckning behandlar hållbarhetsaspekter för produkter, antingen på obligatorisk eller frivillig grund. Särskilt ekodesigndirektivet reglerar framgångsrikt energieffektivitet och vissa kretsloppsegenskaper hos energirelaterade produkter. Instrument som EU:s miljömärke eller EU:s kriterier för miljöanpassad offentlig upphandling har ett mer omfattande tillämpningsområde, men de begränsningar som följer av frivilligheten gör dem mindre effektiva. Faktum är enligt kommissionen att det inte finns någon heltäckande uppsättning krav för att säkerställa att alla produkter som släpps ut på EU-marknaden blir alltmer hållbara och klarar testet för cirkularitet. För att anpassa produkterna till en klimatneutral, resurseffektiv och cirkulär ekonomi, minska avfallet och säkerställa att de mest hållbara produkternas prestanda successivt blir kommer kommissionen därför att lägga fram ett lagstiftningsinitiativ om en politik för hållbara produkter. Kärnan i detta lagstiftningsinitiativ kommer att vara att utvidga ekodesigndirektivet till att omfatta mer än energirelaterade produkter för att göra ekodesignramen tillämplig på ett så brett spektrum av produkter som möjligt och se till att den bidrar till cirkularitet. Som en del av detta lagstiftningsinitiativ, och vid behov genom kompletterande lagstiftningsförslag, kommer kommissionen att överväga att fastställa hållbarhetsprinciper och andra lämpliga sätt att reglera aspekter som bl.a. handlar om att – förbättra produkternas hållbarhet, återanvändbarhet, uppgraderbarhet och reparerbarhet samt att ta itu med förekomsten av farliga kemikalier i produkter och öka deras energi- och resurseffektivitet – öka innehållet av återvunnet material i produkter och garantera deras prestanda och säkerhet – begränsa engångsprodukter och motverka planerat åldrande – införa ett förbud mot destruktion av osålda hållbara produkter – mobilisera potentialen för digitalisering av produktinformation, inklusive lösningar som digitala pass, taggning och vattenmärken. Kommissionen kommer i detta sammanhang att ge prioritet åt de produktgrupper som har identifierats inom ramen för de produktvärdekedjor som ingår i handlingsplanen, t.ex. textilier och elektronik. Lagstiftningsinitiativet och alla andra kompletterande regleringsstrategier eller frivilliga strategier kommer att utvecklas för att förbättra samstämmigheten med befintliga instrument som reglerar produkter i olika faser av deras livscykel. Det är kommissionens avsikt att principerna om produkthållbarhet ska vara vägledande för en bredare utveckling av strategier och lagstiftning . Kommissionen kommer också att öka effektiviteten i den nuvarande ramen för ekodesign för energirelaterade produkter, bl.a. genom att snabbt anta och genomföra en ny arbetsplan för ekodesign och energimärkning 2020–2024 för enskilda produktgrupper. Översynen av ekodesigndirektivet och det fortsatta arbetet med specifika produktgrupper, inom ekodesignramen eller i samband med andra instrument, kommer, där så är lämpligt, att bygga på kriterier och regler som fastställs i förordningen om EU:s miljömärke, strategin för produkters miljöavtryck och EU:s kriterier för miljöanpassad offentlig upphandling. Kommissionen kommer att överväga införandet av obligatoriska krav för att öka inte bara varors utan också tjänsters hållbarhet. Möjligheten att införa krav kopplade till miljömässiga och sociala aspekter längs värdekedjan, från produktion via användning och till slutet av livscykeln, kommer också att bedömas noggrant, även inom ramen för . Exempelvis kan ett säkerställande av tillgängligheten för vissa produkter och tjänster utöver att bidra till social integration även ge fördelar som ökad hållbarhet och återanvändbarhet hos produkter. För att stödja en effektiv och ändamålsenlig tillämpning av den nya hållbara produktramen kommer kommissionen dessutom att • inrätta ett gemensamt europeiskt dataområde för smarta cirkulära tillämpningar med uppgifter om värdekedjor och produktinformation (Meddelande från kommissionen till , rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt – Att forma EU:s digitala framtid, COM(2020) 67). • intensifiera insatserna, i samarbete med nationella myndigheter, för att upprätthålla tillämpliga hållbarhetskrav för produkter som släpps ut på EU-marknaden, särskilt genom samordnade inspektioner och marknadsövervakning. I handlingsplanen anför kommissionen vidare att det är en viktig del av policyramen för hållbara produkter att ge konsumenterna ökat inflytande och ge dem möjligheter till kostnadsbesparing. För att öka konsumenternas deltagande i den cirkulära ekonomin kommer kommissionen att föreslå en översyn av EU:s konsumentlagstiftning för att säkerställa att konsumenterna får tillförlitlig och relevant information om produkter på försäljningsstället, bl.a. om produkternas livslängd och om tillgången till reparationstjänster, reservdelar och reparationsmanualer. Kommissionen kommer också att överväga att ytterligare stärka konsumentskyddet mot s.k. grönmålning och planerat åldrande, genom att fastställa minimikrav för hållbarhetsmärkning och för informationsverktyg. inledde kommissionen ett samråd om initiativet för hållbara produkter. Samrådstiden går ut och ett lagstiftningsförslag kan enligt kommissionen väntas . Ett av fokusområdena i regeringens strategi och handlingsplan för cirkulär ekonomi är cirkulär ekonomi genom hållbar produktion och produktdesign (fokusområde 1). Fokusområdet inriktas bl.a. på att främja tydlig och lättillgänglig information om produkters innehåll, ursprung och miljöpåverkan och hur de kan återvinnas eller tas om hand. Det inriktas även på att styra mot att produkter utformas för en lång livslängd, bl.a. genom att de är lätta att återanvända och reparera, och på ett sätt som möjliggör materialåtervinning när de kan användas mer. Ett annat fokusområde är cirkulär ekonomi genom hållbara sätt att konsumera och använda material, produkter och tjänster (fokusområde 2). Fokusområdet inriktas bl.a. på att förbättra konsumentinformationen för att underlätta för den enskilda konsumenten att göra hållbara och cirkulära val i vardagen. Av handlingsplanen för cirkulär ekonomi framgår att regeringen avser att inom ramen för EU-arbetet verka för att s.k. produktpass blir verklighet. Det finns ett behov av insatser för att aktivt delta i och påverka den utveckling som sker inom EU, t.ex. öka kunskapen om förutsättningarna för att införa produktpass. Det är enligt regeringen också viktigt att produktpassen får en utformning som stämmer med den fria rörligheten för varor och gemensamma principer för internationell handel. Bättre kunskap om produkter, som information om de material som ingår i produkter och hur de kan repareras eller återvinnas, underlättar för producenter och aktörer i avfallsledet att hantera produkter på ett hållbart sätt. Informationen kan enligt regeringen också utgöra underlag för lättillgänglig information riktad till konsumenter. I handlingsplanen konstaterar regeringen vidare att spelar en viktig roll för att främja omställningen till en cirkulär ekonomi genom att i samverkan med andra statliga myndigheter och andra aktörer tillhandahålla information som underlättar för den enskilda konsumenten att göra hållbara val och bidra till en cirkulär ekonomi. Regeringen har därför i regleringsbrevet infört ett återrapporteringskrav om att ska redovisa hur myndigheten inom sitt verksamhetsområde har arbetat för att bidra till en cirkulär ekonomi. Av budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20) framgår att regeringen har arbetat för att bl.a. minska textilkonsumtionens klimat- och miljöpåverkan och att det har avsatts särskilda medel för att informera om textilkonsumtionens miljöpåverkan. I handlingsplanen för cirkulär ekonomi anför regeringen att länge har drivit frågan om behov av information om kemikalier i varor för att underlätta materialåtervinning i giftfria kretslopp. Som ett resultat av bl.a. detta infördes krav i EU-direktivet om avfall om att inrätta en SCIP-databas (of Concern in Articles as Such or in Complex Objects [Products]) som ett EU-gemensamt verktyg för att samla kunskap om varors innehåll av särskilt farliga ämnen. behöver de företag som sätter ut varor som innehåller särskilt farliga ämnen på marknaden rapportera detta till Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa). I Kemikalieinspektionens regleringsbrev ger regeringen myndigheten i uppdrag att –2022 stärka arbetet för en giftfri cirkulär ekonomi både nationellt, inom EU och globalt genom särskilda insatser så att produkter och varor är giftfria från början, dvs. redan i design- och produktionsledet. Myndigheten ska bl.a. fokusera på att stärka information och vägledning om användningen av återvunnen råvara, särskilt om att minska risker med farliga ämnen och utfasning av särskilt farliga ämnen i olika sammanhang och för olika materialslag. I denna del ska Kemikalieinspektionen samarbeta med . I regleringsbrevet har fått i uppdrag att tillsammans och med stöd av , och utarbeta förslag och vara pådrivande i det europeiska arbetet med utveckling av ekodesigndirektivets och energimärkningsförordningens (och rådets förordning (EU) 2017/1369 av om fastställande av en ram för energimärkning och om upphävande av direktiv /30/EU) produktförordningar i fråga om resurseffektivitet, reparerbarhet och återvinningsbarhet samt verka för att frågan om krav på produkters tekniska livslängd tas upp i samband med nya produktförordningar. Myndigheten ska i arbetet verka för att öka den samhällsekonomiska effektiviteten samt även tillvarata kunskap och erfarenhet när det gäller konsumenters förutsättningar att tillgodogöra sig och använda sig av informationen. Av januariavtalet följer att en utredning ska tillsättas om möjligheten att alla produkter ska ha ett produktpass med information om vad produkten innehåller, var den kommer ifrån och hur den kan återvinnas eller tas om hand. I regleringsbrev fick myndigheten i uppdrag att med stöd av ta fram underlag om produkters livslängd och återvinningsbarhet för att öka kunskapen om förutsättningarna för att införa s.k. produktpass. Myndigheten skulle bl.a. sammanställa befintlig kunskap på området och ta fram information om befintlig sådan information för produkter, i och i ett urval av andra länder. skulle i arbetet även tillvarata kunskap och erfarenhet i fråga om konsumenters förutsättningar att tillgodogöra sig och använda sig av information. Uppdraget redovisades till regeringen () (NV-00076-20). Av skrivelsens sammanfattning framgår bl.a. följande om myndighetens slutsatser: – Det finns ingen entydig definition av en produkts livslängd, utan det definieras på ett flertal olika sätt och mäts med olika metoder utifrån syfte, produkt och produktkategori. Det finns inte heller någon entydig definition av en produkts återvinningsbarhet. En produkts återvinningsbarhet kan beräknas/uttryckas på olika sätt. Det finns även flera begrepp som har en mer eller mindre närliggande betydelse till livslängd och återvinningsbarhet. Internationellt har flera initiativ tagits för att skapa standarder och metoder för information om produkters återvinningsbarhet, men till mindre del för livslängd. Krav på såväl återvinningsbarhet som livslängd, eller aspekter med nära anknytning till dessa begrepp, ställs på olika sätt i olika standarder och metoder. – Konsumenter väljer gärna varor som har miljömärkning, dvs. ”gröna produkter”, om de har samma prestanda och inte är alltför mycket dyrare. Viktiga principer som bör känneteckna miljöinformation för att konsumenter ska kunna tillgodogöra sig den är bl.a. trovärdighet, transparens, tillgänglighet och jämförbarhet. – Om produktpass skulle komma att vara tvingande och om en produktgrupp hör till ett harmoniserat område inom EU finns det litet eller inget utrymme för nationell reglering av ett produktpass beroende på hur omfattande harmoniseringen är av produktgruppen och vilka möjligheter som finns för medlemsstaterna att införa egna regler. Om det saknas harmoniserad lagstiftning av en produktgrupp kan det eventuellt finnas utrymme för produktpass på nationell nivå, men det ska prövas i det enskilda fallet. Om produktpass skulle komma att bli frivilligt finns det större utrymme för produktpass på nationell nivå. I skrivelsen redogör också för några reflektioner över vad i övrigt som kan vara relevant att beakta i en utredning om produktpass. anför bl.a. att syftet med ett produktpass och målgruppen för ett sådant måste vara tydliga liksom hur informationen ska kommuniceras. anför här att det kan vara relevant att titta vidare på olika typer av informationsbärare som t.ex. streckkoder och QR-koder. Vidare framhåller myndigheten att produktpass inte bör överlappa redan befintliga (eller planerade) produktinformationssystem som innehåller motsvarande eller liknande krav. anför också att en utredning om produktpass i möjligaste mån bör utformas för att bidra till det planerade arbetet i EU med produktpass för att få ökat genomslag/ökad synlighet för svenska ståndpunkter och förbättra våra förutsättningar att nå miljömålen och Agenda 2030-målen. Viktiga frågor som också bör utredas vidare är enligt hur möjligheterna ser ut att införa krav på information för olika produktgrupper inom EU och nationellt samt i vilken utsträckning sådana krav kan utformas för att gälla produkter generellt, alternativt om kraven behöver se olika ut för olika produktgrupper. Enligt uppgift från () kommer det inte att tillsättas någon utredning om att produkter ska förses med produktpass. Anledningen till detta är att kommissionen har aviserat att den inom ramen för det s.k. produktpolicyinitiativet kommer att presentera ett förslag om produktpass. Regeringen kommer att delta aktivt i detta arbete på EU-nivå. Varor och tjänster påverkar miljön och klimatet under hela livscykeln: vid tillverkning, användning, återbruk, materialåtervinning, omhändertagande av avfall och transporter. Det är därför viktigt att konsumenter kan göra informerade och medvetna val baserade på vilka miljö- och klimatmässiga avtryck olika varor och tjänster ger upphov till. Vidare måste det finnas ekonomiska incitament för förändrade och mer hållbara produktions- och konsumtionsmönster. Det är enligt utskottet därför glädjande att kommissionen har aviserat ett stort antal åtgärder som förhoppningsvis kommer att skapa bättre förutsättningar och starkare incitament för hållbar produktion och konsumtion av varor och tjänster. Några av de åtgärder som särskilt förtjänar att framhållas är översynen av ekodesigndirektivet och EU:s konsumentlagstiftning samt arbetet med s.k. produktpass. Utskottet förutsätter att regeringen kommer att ha en hög ambitionsnivå i det fortsatta arbetet med kommissionens policyinitiativ för hållbara produkter. Utskottet välkomnar också de initiativ som tagits på området på nationell nivå. Med hänvisning till det breda arbete som pågår i frågan föreslår utskottet att motionerna 2020/21:2709 (MP) yrkande 17, 2020/21:2729 (MP) yrkandena 3, 23 och 25, 2020/21:2918 (C) yrkande 16, 2020/21:3058 (MP) yrkande 4, 2020/21:3238 (L) yrkandena 4 och 8 och 2020/21:3349 (M) yrkande 4 lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kemisk återvinning av plast, om mål för insamling av plast och om övriga plastfrågor. Jämför reservation 21 (M), 22 (C), 23 (SD) och 24 (C, KD). Kemisk återvinning av plast och mål för insamling av plast I partimotion 2020/21:3368 av m.fl. (M) yrkande 57 framhåller motionärerna att det bör inrättas en strategi för kemisk återvinning för att öka återvinningen av plast. Även i kommittémotion 2020/21:3348 av m.fl. (M) yrkande 9 anför motionärerna att regeringen ska ta fram en handlingsplan med konkreta förslag och åtgärder för etableringen av kemisk återvinning av plast i . I kommittémotion 2020/21:1918 av m.fl. (C) yrkande 44 anför motionärerna att möjligheten att skapa förutsättningar för en anläggning för kemisk plaståtervinning i bör utredas. Enligt samma motion yrkande 34 i denna del bör det införas ett ökat etappmål för insamling av plast. I kommittémotion 2020/21:728 av m.fl. (SD) yrkande 10 anför motionärerna att det bör vidtas åtgärder för att minska den totala användningen av plastprodukter. Eftersom en stor del av plastavfallet i miljön härrör från platser utanför och är det enligt motionärerna av grundläggande betydelse att agera i internationella forum. Enligt kommittémotion 2020/21:2918 av m.fl. (C) yrkande 35 behöver skarpare europeiska och internationella regelverk för att minska användningen och spridningen av mikroplaster främjas. Motionärerna anför att plaster, och engångsplaster i synnerhet, är en materialström där EU kan göra mer genom att höja ambitionsnivån för vilka engångsplaster som ska förbjudas helt och skärpa regelverken för att förhindra spridningen av mikroplaster. behandling och kompletterande uppgifter presenterade kommissionen en europeisk strategi för plast i en cirkulär ekonomi (COM(2018) 28 final) med fokus på hela värdekedjan för plast och plastens negativa miljöpåverkan i de olika leden (plaststrategin). Strategin innehåller en tydlig vision för en hållbar konsumtion och produktion av plast och kvantifierade mål på EU-nivå. ska bl.a. alla plastförpackningar som släpps ut på EU-marknaden gå att återanvända eller återvinna. Strategin föreslår åtgärder på EU-nivå och nationell nivå för materialåtervinning, nedskräpning, cirkulära system och globala samarbeten. Den uppmanar även andra berörda parter att göra frivilliga åtaganden för att möta den övergripande visionen. Som en del i plaststrategin antogs ett nytt direktiv för användningen av vissa engångsprodukter i plast och fiskeredskap (och rådets direktiv (EU) 2019/904 av om minskning av vissa plastprodukters inverkan på miljön – engångsplastdirektivet). Direktivet reglerar en rad åtgärder som medlemsstaterna ska vidta för att komma till rätta med plastens miljöpåverkan. Vissa plastprodukter där det finns fullgoda ersättningsalternativ ska enligt direktivet förbjudas helt, t.ex. engångsbestick och sugrör. För produkter för vilka det inte anses finnas enkelt tillgängliga alternativ, bl.a. livsmedelsbehållare avsedda för mat för exempelvis avhämtning, ligger fokus på att minska förbrukningen. För att minska risken för nedskräpning innehåller direktivet krav på förbättrad design för dryckesbehållare och att produkter endast tillåts på marknaden om de har kapsyler eller lock som sitter kvar på behållaren under hela behållarens livslängd. Direktivet innehåller även ett krav på att petflaskor innehåller återvunnen plast och att dryckesflaskor innehåller återvunnen plast . Engångsplastdirektivet innebär även att det införs ett utökat producentansvar för ett antal produkter, t.ex. livsmedelsbehållare, dryckesbehållare med en kapacitet av högst samt muggar inklusive lock. Det utökade producentansvaret innebär att producenterna ska stå för kostnaden för medvetandehöjande åtgärder, insamling i offentliga system samt uppstädning av sina produkter. Direktivet omfattar även fiskeutrustning i plast och innebär att producenter av sådan fiskeutrustning ska täcka kostnaderna för transport och insamling av avfall av fiskeutrustning som kommer in till hamnmottagningar. tillsatte en s.k. bokstavsutredning som skulle ta fram förslag på hur EU:s engångsplastdirektiv ska genomföras. Uppdraget redovisades i promemorian Genomförande av EU:s engångsplastdirektiv och andra åtgärder för en hållbar plastanvändning (M2020/02035). Förutom åtgärder för genomförandet av direktivet föreslås det i promemorian bl.a. förbud mot att på den svenska marknaden släppa ut vissa engångsplastprodukter, krav på att den som på den svenska marknaden tillhandahåller dryck i en engångsmugg eller snabbmat i en engångsmatlåda ska erbjuda en möjlighet att få drycken eller maten serverad i en återanvändbar mugg eller matlåda, ett utökat retursystem för plastflaskor, krav på att en förpackning ska gå att materialåtervinna, krav på att dryckesflaskor och plastförpackningar ska innehålla återvunnen plast samt krav på att korkar och lock ska vara fästa vid en dryckesbehållare under hela användningen. När det gäller frågan om ökad insamling av plast framgår bl.a. följande av promemorian: För att en förpackning ska kunna materialåtervinnas måste den först samlas in. För att öka materialåtervinningen och åstadkomma en cirkulär ekonomi är det därför avgörande att fler förpackningar av samtliga materialslag samlas in. av alla plastförpackningar slängs i hushållsavfallet vilket omöjliggör materialåtervinning (SOU 2018:84). Enligt Avfall som har gjort beräkningar baserade på plockanalyser återfinns av plastförpackningarna i restavfallet. Det är därför särskilt viktigt är att insamlingen av plastförpackningar förbättras. Inte förrän en större andel av plastförpackningarna samlas in till materialåtervinning kommer materialåtervinningsgraden att nå en acceptabel nivå. […] Genom förpackningsförordningen har regeringen beslutat att insamlingssystemen för förpackningar ska erbjuda borttransport av hushållens förpackningar av papp, papper, kartong, wellpapp, plast, glas och metall från först sedan av alla bostadsfastigheter (45 § förpackningsförordningen). av förpackningsavfall leder till att andelen avfall som samlas in ökar. Enligt uppgifter från Förpacknings- och tidningsinsamlingen har undersökningar gjorts som visar att insamlingen av plastförpackningar ökade vid bostadsnära insamling.