bet · H801KU11 · 2021-01-29 00:00:00 — Utskottet ansåg mot den bakgrunden att en översyn av lagstiftningen om tjänstefel bör göras med inriktningen att det straffbara området ska utvidgas. Enligt utskottet bör lagstiftningen anpassas till dagens förhållanden och ge ett modernt och tydligt straffrättsligt skydd för den offentliga verksamheten och medborgarnas rättssäkerhet. I samma betänkande (s. 42) framhöll vikten av att statsanställda har goda kunskaper om den statliga värdegrunden och de grundläggande rättsprinciper och regelverk som gäller i statsförvaltningen, t.ex. bestämmelser om offentlighet och sekretess. Utskottet ansåg därför att en introduktionsutbildning för statsanställda ska införas och föreslog ett tillkännagivande till regeringen om detta. biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2017/18:229 och 2017/18:230). Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. (dir. 2020:54) – överväga och ta ställning till om det straffrättsliga ansvaret för tjänstefel bör utvidgas samt – överväga och ta ställning till om straffskalan för brott mot tystnadsplikten bör skärpas. I direktiven anför regeringen i denna del att det, för att allmänheten ska ha ett högt förtroende för den offentliga verksamheten, är nödvändigt att det finns ett effektivt och ändamålsenligt system för straffrättsligt ansvarsutkrävande när det begås felaktigheter inom den offentliga verksamheten. Allmänheten har ett berättigat krav på att arbetet inom den offentliga verksamheten bedrivs på ett ansvarsfullt och korrekt sätt. I utredarens uppdrag ingår inte att föreslå ändringar i grundlag. Uppdraget ska redovisas . Regeringen beslutade att inrätta en delegation, den s.k. Tillitsdelegationen, med uppdrag att inom ramen för befintliga regelverk vidareutveckla en tillitsfull styrning av och statlig verksamhet (dir. 2016:51). Uppdraget har utvidgats . fick delegationen i uppdrag att göra en kartläggning av och analysera introduktionsutbildningar som statliga myndigheter tillhandahåller sina anställda samt att lämna förslag till hur och när en gemensam, obligatorisk introduktionsutbildning för statsanställda kan införas (dir. 2019:6). Av förslaget ska framgå huvuddragen av vilka delmoment utbildningen ska innehålla, formerna i stort för utbildningen samt vilken myndighet som ska ansvara för samordningen av utbildningen. Delegationen ska även lämna nödvändiga författningsförslag. Tillitsdelegationen lämnade sitt slutbetänkande En gemensam utbildning inom statsförvaltningen (SOU 2020:40). Betänkandet sändes ut på remiss . I betänkandet föreslår Tillitsdelegationen att det ska införas en lag om en gemensam utbildning inom statsförvaltningen som ska gälla statliga förvaltningsmyndigheter och domstolar. Utbildningen föreslås även omfatta de myndigheter som lyder under . Förslagen i betänkandet bygger på såväl obligatorium genom författningsreglering, som engagemang och frivillighet hos var och en av myndigheterna inom statsförvaltningen, inte minst när det gäller att genomföra utbildningen. Tillitsdelegationen har valt att inkludera alla statsanställda i förslaget till utbildningen, oavsett tidigare statlig erfarenhet, eftersom regeringens övergripande mål med att införa utbildningen är att öka förtroendet för staten som helhet och dess anställda. Tillitsdelegationen föreslår att utbildningen ska vara obligatorisk och skyldigheten att genomföra den ska som utgångspunkt avse alla som arbetar vid de statliga förvaltningsmyndigheterna och domstolarna, inte endast nyanställda. Utbildningen omfattar såväl chefer som medarbetare. En lag föreslås om en gemensam utbildning inom statsförvaltningen som ska gälla statliga förvaltningsmyndigheter och domstolar. Denna skyldighet omfattar därmed både chefer och medarbetare. Den som omfattas av lagen är skyldig att delta i en grundutbildning inom statsförvaltningen. Myndigheterna ska se till att den som omfattas av skyldigheten att delta i grundutbildningen deltar så snart tillfälle ges. Grundutbildningen ska tillhandahållas minst . Den som har deltagit i grundutbildningen inom statsförvaltningen ska sedan ges fortbildning. Den gemensamma utbildningen inom statsförvaltningen syftar till att stärka förmågan att hantera den särskilda roll som den som arbetar vid en statlig förvaltningsmyndighet eller en domstol har och öka kunskapen om grundläggande rättsprinciper och regelverk som gäller inom statsförvaltningen. Enligt Tillitsdelegationens rekommendation bör målet med utbildningen vara att deltagarna får sådana kunskaper att de stärker sin kunskap om och förståelse för – de grundläggande normer, rättsprinciper och regelverk som gäller för statsförvaltningen och – sin förmåga att hantera den särskilda roll som följer av att arbeta i den statliga förvaltningen. Utbildningen bör inte bara vara kunskapshöjande, utan även identitetsskapande. Den gemensamma identiteten är en central del i rollen som följer av att arbeta i statsförvaltningen. Den ingår som en del i att förstå den kontext man befinner sig i, liksom hur rollen skiljer sig från att exempelvis vara anställd i privat sektor. Utbildningen bör således utgå ifrån den enskilde individen och dennes roll i statsförvaltningen. Tillitsdelegationen rekommenderar att utbildningen omfattar följande fyra delmoment: – Rollen som följer av att arbeta i den statliga förvaltningen i en demokrati och en rättsstat. – Rollen som följer av att arbeta i den statliga förvaltningen och myndigheternas roll och uppdrag. – Förutsättningar, möjligheter, förhållningssätt och risker i rollen som följer av att arbeta i statsförvaltningen. – Olika uppdrag, situationer och krav som den som arbetar i statsförvaltningen möter i vardagen. Inom ramen för dessa delmoment bedömer Tillitsdelegationen att ett antal områden är relevanta att ha med. Dessa är den statliga värdegrunden, grundläggande rättsprinciper och regelverk som gäller i statsförvaltningen, statsförvaltningens konstitutionella grund, de mänskliga rättigheterna, de förvaltningspolitiska målen, rollen som statstjänsteman, en god förvaltningskultur och bemötande av allmänheten. Tillitsdelegationen bedömer att grundutbildningen bör omfatta . Tillitsdelegationen föreslår att ett stort universitet ska tillhandahålla grundutbildningen i den gemensamma utbildningen inom statsförvaltningen. Ett råd föreslås inrättas, Rådet för utbildning inom statsförvaltningen. Rådet ska besluta om innehållet i utbildningen och om den geografiska indelningen för de fysiska mötena. Statskontoret ska vara värdmyndighet för Rådet för utbildning inom statsförvaltningen. De uppgifter som ingår är bl.a. att sköta administrativa uppgifter åt rådet och meddela föreskrifter om utbildningens innehåll i enlighet med de beslut som rådet fattar. Det gäller både grundutbildningen och fortbildningen. Alla statliga förvaltningsmyndigheter och domstolar är dock de enskilt viktigaste aktörerna för att målet med utbildningen ska uppnås och resultaten bli hållbara . Tillitsdelegationen föreslår att utbildningen ska genomföras stegvis i statsförvaltningen. Delegationen föreslår även uppföljning av utbildningen. Effektivare hantering av häktade och minskad isolering Regeringen beslutade propositionen Effektivare hantering av häktade och minskad isolering (prop. 2019/20:129). I propositionen lämnar regeringen ett antal förslag som syftar till en effektivare hantering av häktningar. Förslagen bidrar till ökad rättssäkerhet och till att barnrättsperspektivet får större genomslag. Det handlar om följande förslag: – En misstänkt får som utgångspunkt vara häktad i längst fram till dess att åtal har väckts. Om den misstänkte inte har fyllt är . Tiderna får överskridas om det finns synnerliga skäl, t.ex. när det misstänkta brottet är särskilt svårutrett för att det utgör en del av organiserad eller gängrelaterad brottslighet. – En misstänkt som är och intagen i häkte har rätt att vistas med personal eller någon annan . – Rätten beslutar vilka slags restriktioner åklagaren får ge en misstänkt. – Möjligheterna att hålla en s.k. gemensam häktnings- och huvudförhandling utökas. – Åklagaren ska redovisa en tidsplan för förundersökningen. – Den som inte har fyllt och som är gripen eller anhållen får hållas i förvar i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt, och ska därför som utgångspunkt placeras på något annat ställe. – Det tydliggörs att den som inte har fyllt får anhållas endast om det finns synnerliga skäl. När det gäller förslaget att rätten ska besluta vilka slags restriktioner som åklagaren får meddela, konstaterar regeringen i propositionen att den nu gällande ordningen att rätten ger åklagaren ett generellt tillstånd att meddela restriktioner är kritiserad. särskilda kommitté mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT) och mot tortyr (CAT) har återkommande rekommenderat att ändra regelverket på så sätt att åklagaren ska specificera vilka enskilda restriktioner han eller hon vill kunna meddela och ange grunderna för detta. har vidare rekommenderats att frångå ordningen där rätten meddelar ett generellt tillstånd till restriktioner, och i stället införa en ordning där rätten beslutar vilka enskilda restriktioner som omfattas av tillståndet. Den häktade ska enligt rekommendationerna också kunna överklaga rättens beslut om enskilda restriktioner. Rekommendationerna utgör en del av den kritik som har riktats mot för den omfattande restriktionsanvändningen med isolering som följd. Även nationellt har dessa uppfattningar framförts, bl.a. från och . Vidare har JO betonat vikten av att den som är häktad inte underkastas mer omfattande inskränkningar i sin frihet än vad som är absolut nödvändigt. Det får enligt JO naturligtvis inte förekomma att misstänkta slentrianmässigt åläggs restriktioner (JO 2016/17 s. 447). Regeringen anser att förslaget ska leda till en mer återhållsam användning av restriktioner. Vidare, anför regeringen, får förslaget till följd att den häktade ges möjlighet att överklaga rättens tillstånd till restriktioner av ett specifikt slag, vilket innebär en utvidgad prövning jämfört med dagens möjligheter att överklaga rättens generella tillstånd till restriktioner (49 kap. 5 § 6 och 54 kap. 3 § första stycket och 4 § RB). Detta förväntas successivt skapa en praxis som bidrar till en enhetlig restriktionsanvändning, vilket ökar förutsebarheten och rättssäkerheten för den enskilde. Enligt regeringen är detta en värdefull effekt av en ändrad ordning. Propositionen bereds i justitieutskottet. Förskottsbetalning i vissa ärenden om utlämnande av allmän handling På förslag av gjorde ett tillkännagivande om frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling. Efter att frågan utretts föreslog regeringen i propositionen Förskottsbetalning i vissa ärenden om utlämnande av allmän handling (prop. 2019/20:179) en lagändring som syftar till att komma till rätta med problemet att föreskrivna avgifter för kopior av allmänna handlingar inte betalas. Lagändringen innebär att en myndighet i ett enskilt fall ska kunna besluta att den som begär att få en kopia av en allmän handling ska betala avgiften helt eller delvis innan kopian lämnas ut. Förslaget behandlades i utskottets betänkande 2020/21:KU6; lagändringen trädde i kraft . Utskottet vill på nytt framhålla värdet av att ombudsmännen informerar om sina iakttagelser och påtalar de behov av författningsändringar eller andra åtgärder som har identifierats genom ombudsmännens granskningar. Utskottet ser särskilt allvarligt på brister i lagstiftning och rutiner som rör grundlagsskyddade fri- och rättigheter när det gäller den kroppsliga integriteten och rörelsefriheten, och förutsätter att regeringen och myndigheterna vidtar de åtgärder som krävs för att komma till rätta med fel och brister som ombudsmännen konstaterat. Den grundlagsreglerade skyldighet som åligger dem som utför offentliga förvaltningsuppgifter att iaktta saklighet och opartiskhet är del av grunderna för vårt statsskick. Utskottet ser mycket allvarligt på brister i detta avseende. Vidare vill utskottet på nytt understryka betydelsen av att myndigheter och kommuner fullgör sina skyldigheter enligt offentlighetsprincipen på ett korrekt sätt och i överensstämmelse med gällande regelverk. I sammanhanget vill utskottet även påminna om vikten av att den grundlagsskyddade meddelarfriheten respekteras och om efterforskningsförbudet. Utskottet noterar att ändrade bestämmelser om förskottsbetalning i vissa ärenden om utlämnande av allmän handling trädde i kraft . Utskottet vill även återkomma till vikten av att den ärendehantering som förekommer i den offentliga förvaltningen håller en god förvaltningsrättslig standard, t.ex. när det gäller dokumentation och avgörande av ärenden i rimlig tid. För att detta ska kunna säkerställas krävs bl.a. att tjänstemän i den offentliga förvaltningen har den kompetens som krävs. Utskottet vill här även inskärpa vikten av att myndigheter, kommuner och regioner följer de beslut som har fattats av en högre instans. Myndigheter, kommuner och regioner har i sin roll som arbetsgivare ett ansvar för att anställda ges den kompetensutveckling och det stöd i övrigt som kan behövas för att utföra sina arbetsuppgifter på ett alltigenom korrekt sätt. För detta krävs goda kunskaper om de grundläggande principer och regelverk som gäller för offentlig förvaltning. Här kan framhållas värdet av den statliga värdegrunden, som riktar sig till alla som arbetar i staten. Slutligen vill utskottet framhålla förtjänsten i det viktiga arbete med granskning av frihetsberövades situation under coronapandemin som ombudsmännen inledde , som snabbt kunde ge bilder av situationen så som den såg ut och av hur pandemin har påverkat de frihetsberövade . Utskottet ser positivt på att beslut har överlämnats till regeringen och . Förteckning över behandlade förslag Redogörelse /21:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Vice ordföranden: Jag förklarar sammanträde öppnat. Jag hälsar alla välkomna till detta öppna sammanträde med anledning av överlämnandet av JO:s ämbetsberättelse. Jag hälsar särskilt chefs-JO och justitieombudsmän välkomna till dagens sammanträde. Vi har också att fatta beslut om närvaro på distans, och det gäller (C), (L) och (MP). Kan vi besluta att de får delta på distans? Jag finner att det är beslutat så. Vi har som tradition att ombudsmän kommer till och vid ett öppet möte redovisar sina iakttagelser och slutsatser från det år som varit. Det uppskattar vi. Vi kommer att få en redogörelse från hela ämbetet, och sedan ges möjlighet för oss ledamöter att ställa frågor. Utgångspunkten för arbetet för ombudsmän, eller det som vi i dagligt tal kallar justitieombudsmännen, är enkelt uttryckt att säkerställa den enskildes intresse av att få en lagenlig och i övrigt korrekt behandling av myndigheterna. är en del av det konstitutionella skyddet för den enskildes grundläggande fri- och rättigheter. Det är därför naturligt, viktigt och värdefullt för oss i utskottet att få denna möjlighet att återkommande följa upp och diskutera de iakttagelser som har gjorts. En tidigare kollega i sa att detta var ett tillfälle att se det svenska samhällets skuggsidor. Med det överlämnar jag ordet till chefsjustitieombudsman . , chefsJO: Tack! Vi ombudsmän uppskattar alltid möjligheten att få berätta om JO:s verksamhet för utskottet och de människor som följer denna webbsändning. Jag kommer först att lämna några allmänna kommentarer till JO:s verksamhet för att sedan säga något om vårt särskilda uppdrag att besöka institutioner där människor hålls frihetsberövade innan jag tar upp några frågor från mitt eget tillsynsområde. Den pågående pandemin har inte satt så stora avtryck i den ämbetsberättelse vi nu överlämnar. När smittspridningen blev märkbar i hade redan två tredjedelar av verksamhetsåret passerat. De beslut som har fattats därefter avser också främst händelser som inträffat före pandemin. Mot slutet av sammanträdet lämnar vi dock en kort redogörelse för några pandemirelaterade frågor i verksamheten , framför allt vad gäller våra granskningar av pandemins effekter på de frihetsberövades situation. Verksamhetsåret har även på andra sätt medfört förändringar i vår verksamhet. Vi fick ju två nya justitieombudsmän, . fick vi en ny kanslichef, . fick flera av ombudsmännen också delvis ändrade ansvarsområden. Syftet var att vi skulle jämna ut arbetsbelastningen och bland annat ge nödvändigt utrymme för chefs-JO:s myndighetsledande uppgifter. Bland annat överlämnades ansvaret för kriminalvården, som är en av JO:s största ärendegrupper, till . Det fick också till följd att alla ombudsmän nu är delaktiga i det särskilda uppdraget som nationellt besöksorgan för att förebygga omänsklig behandling av frihetsberövade människor. Den ökning av antalet klagomål till JO som vi har sett under en följd av år har fortsatt, och det totala antalet nya ärenden ökade med cirka 650. Det betyder att vi nu bara har ett par hundra kvar till gränsen 10 000 ärenden . Ser vi till antalet ärenden var ökningen störst inom kriminalvården och , som också är de två största ärendegrupperna. Men den kraftigaste procentuella ökningen stod hälso- och sjukvårdsområdet för med närmare 90 procents ökning, och det var förstås delvis en pandemieffekt. Även utbildning och forskning samt miljö- och hälsoskydd ökade med ungefär en tredjedel. avgjorde vi ungefär 400 fler ärenden än förra verksamhetsåret. Det var delvis tack vare viss personalförstärkning men framför allt genom de engagerade och mycket skickliga medarbetare vi har. Ändå räckte det tyvärr inte för att hindra ärendebalansen från att öka. Jag får också konstatera att både antalet fullt utredda ärenden och antalet kritikbeslut har minskat något även detta år. Den stora mängden ärenden gör det svårt för oss att hinna med fler större utredningar. Jag brukar påminna om att JO:s inspektioner av många skäl är ett viktigt komplement till klagomålshanteringen, inte minst för att vi ska få information på områden där enskilda människor har begränsade möjligheter att själva upptäcka brister eller komma med klagomål. Vi avslutade detta år totalt närmare 50 inspektionsärenden, men försvårades inspektionsverksamheten påtagligt av smittspridningen. Jag övergår nu till att säga några ord om JO:s särskilda uppdrag som nationellt besöksorgan enligt tilläggsprotokollet Opcat till mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling. I det uppdraget får ombudsmännen hjälp av . En fördel med denna särskilda enhet är att vi får en samlad överblick över likheter och skillnader mellan olika myndigheter som kan hålla människor frihetsberövade. Det kan vara Kriminalvården, , vårdgivare inom tvångs- och rättspsykiatrin men också tvångsvård. Denna enhet arbetar också med metodutveckling och sammanställer rapporter från verksamheten, både årsvis och på särskilda teman. En sådan tematisk rapport under verksamhetsåret gällde isoleringen av intagna i svenska häkten, och det är en fråga jag strax återkommer till. Rapporterna gör det också lättare för oss att nå ut med våra iakttagelser och bedömningar. Ett annat sätt att både sprida och inhämta information om de frihetsberövades situation är det forum för dialog med företrädare för civilsamhället som JO har inrättat. Under verksamhetsåret hade vi två sådana möten med representanter för ett antal olika organisationer ute i samhället. Då går jag över till mitt eget ansvarsområde, område 2, som omfattar bland annat de allmänna förvaltningsdomstolarna, försvaret, hälso- och sjukvården, utbildning och forskning samt skatt och folkbokföring. Hit hör också ärenden om offentlig upphandling och ett antal olika centrala myndigheter, till exempel , och . Fram till tillhörde alltså också kriminalvården mitt ansvarsområde. Det övergripande syftet med JO:s verksamhet är att främja rättssäkerheten, och vill jag inrikta mig på några ärenden där vissa av de särskilda redskap JO förfogar över har kommit till användning. Det första är ett ärende som gäller långsam handläggning i allmän domstol, som jag övertog efter tidigare JO när han gick i pension . Jag har normalt inte ärenden om allmän domstol. JO har både möjlighet och skyldighet att som särskild åklagare väcka åtal när vi i vår tillsyn får anledning att anta att någon befattningshavare genom att åsidosätta sina åligganden i tjänsten har gjort sig skyldig till brott. Ombudsmännens främsta redskap är kritik och andra vägledande uttalanden. Det är inte lika vanligt att JO inleder förundersökningar, men när vi ändå gör det leder det sällan så långt som till åtal. Men väckte dåvarande JO åtal för tjänstefel mot en ordinarie domare i tingsrätt liksom mot domstolens chef, lagmannen. Bakgrunden var att tre tvistemål hade blivit liggande utan några åtgärder från domstolens sida. Det är givetvis inte acceptabelt att en enskild får vänta på ett avgörande utan att det finns några godtagbara skäl för dröjsmålet. Det framgår redan av grundlagen att en rättegång ska genomföras rättvist och inom skälig tid. Det var kanske inte så överraskande att den ansvarige domaren också dömdes för tjänstefel. Även lagmannen fälldes, men där var rätten inte enig. Domen har i den delen överklagats till , som alltså kommer att få ta ställning till frågan om även en domstolschef har ett straffrättsligt ansvar att se till att målen i hans eller hennes domstol avgörs inom rimlig tid. Här väntar vi fortfarande på besked. I ombudsmännens uppdrag ingår också att avhjälpa brister i lagstiftningen. Ett viktigt redskap i detta sammanhang är vår möjlighet att göra framställningar till riksdag eller regering om översyn av lagstiftningen. Även om vi får konstatera att det är den granskade myndigheten som inte har följt gällande bestämmelser händer det också att ett otydligt regelverk eller avsaknad av reglering bidrar till rättsosäkerhet. Brister i lagstiftningen kan medföra att grundläggande rättigheter riskeras, och då är det ombudsmännens uppgift att påtala bristerna. Vi har dock inte tillsyn över regering och riksdag och kan inte kräva återrapportering, så uppföljningen av våra framställningar får göras på annat håll. Under verksamhetsåret gjorde jag fyra framställningar om översyn av lagstiftningen. En av dem gällde isoleringen av intagna i svenska häkten. Det är ett problem som har medfört internationell kritik och återkommande påtalats av JO. vet vi alla bättre än tidigare hur viktig mänsklig kontakt är, och här talar vi om människor som hålls inlåsta i begränsade utrymmen och med mycket begränsad kontakt med omvärlden. En intagen anses vara isolerad om han eller hon vistas i ensamhet under mer än utan meningsfull mellanmänsklig kontakt. Detta medför risk för såväl fysisk som psykisk ohälsa och kan ytterst utgöra ett brott mot det folkrättsliga regelverket om förbud mot tortyr. Huvudregeln är också att intagna ska ges möjlighet att vistas i gemensamhet med andra. Placering i avskildhet kan dock bli nödvändig av exempelvis utredningsskäl eller säkerhetsskäl. Då är det viktigt att olika isoleringsbrytande åtgärder vidtas. Jag granskade förhållandena i häktena, och det som kom fram ledde till att jag gav Kriminalvården mycket allvarlig kritik. Enligt myndighetens egna mätningar var av de häktade som hade restriktioner att betrakta som isolerade. Ännu mer anmärkningsvärt var att en tredjedel av de häktade som hade laglig rätt att vistas i gemensamhet fick så begränsad tillgång till mänsklig kontakt att de också var att betrakta som isolerade. Även om Kriminalvården förtjänade mycket allvarlig kritik för att inte ha lyckats bättre med sitt uppdrag är det ytterst regeringens ansvar att ge myndigheterna de rätta förutsättningarna. Jag ansåg också att det behövdes en översyn av bland annat häkteslagen för att förtydliga de intagnas rättigheter och motverka isolering. Jag gjorde en framställning till regeringen och påminde om en framställning jag tidigare gjort. Mot bakgrund av de långvariga problemen och situationens allvar lämnade jag en kopia av beslutet till för kännedom.