bet · H801JuU24 · 2021-06-02 00:00:00 — Om gärningen med hänsyn till omständigheterna är mindre allvarlig, ska det inte dömas till ansvar. I 4 § finns straffbestämmelsen om våldtäkt mot barn. Enligt bestämmelsens första stycke döms den som, med ett barn , genomför ett samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag, för våldtäkt mot barn till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller enligt andra stycket den som begår en gärning som avses i första stycket mot ett barn som fyllt 15 men inte och som är avkomling till gärningsmannen eller står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen, eller för vars vård eller tillsyn gärningsmannen ska svara på grund av en myndighets beslut. Är brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grov våldtäkt mot barn till fängelse i lägst fem och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen har använt våld eller hot om brottslig gärning eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Är ett brott som avses i 4 § första eller andra stycket med hänsyn till omständigheterna vid brottet att anse som mindre grovt, döms enligt 5 § för sexuellt utnyttjande av barn till fängelse i högst . Den som, med ett barn eller med ett barn som fyllt 15 men inte och som gärningsmannen står i ett sådant förhållande till som avses i 4 § andra stycket, genomför en annan sexuell handling än som avses i 4 och 5 §§, döms enligt 6 § för sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i högst . Är brottet grovt, döms för grovt sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen är närstående till barnet eller i övrigt utnyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om brottet med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. Av 9 § framgår att den som, i annat fall än som avses i kapitlet, förmår ett barn som inte fyllt att mot ersättning företa eller tåla en sexuell handling, döms för utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling till fängelse i högst . Av 6 kap. 10 § första stycket framgår att den som, i annat fall än som avses i kapitlet, sexuellt berör ett barn eller förmår barnet att företa eller medverka i någon handling med sexuell innebörd, döms för sexuellt ofredande till böter eller fängelse i högst . I andra stycket i paragrafen föreskrivs att detsamma gäller den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag eller annars genom ord eller handlande ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. I 11 § anges att den som, i annat fall än som avses kapitlet, skaffar sig en tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning, döms för köp av sexuell tjänst till böter eller fängelse i högst . I 13 § föreskrivs att även den som inte haft uppsåt till men varit oaktsam till att personen i fråga inte har uppnått en viss ålder, ska dömas till ansvar för brott som är föreskrivet för en gärning som begås mot någon som är eller alternativt fyllt 15 men inte . En ny sexualbrottslagstiftning byggd på frivillighet De senaste lagändringarna för sexualbrott trädde i kraft (prop. 2017/18:177, bet. 2017/18:JuU29, rskr. 2017/18:302). Lagändringarna innebar att gränsen för straffbar gärning numera går vid om deltagandet i en sexuell aktivitet är frivilligt eller inte. Det ska inte längre krävas att gärningsmannen har använt sig av våld eller hot, eller utnyttjat offrets särskilt utsatta situation, för att kunna dömas för t.ex. våldtäkt. Lagändringarna innebar vidare bl.a. följande: • Det infördes ett särskilt oaktsamhetsansvar för vissa allvarliga sexualbrott. • Minimistraffet för grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn höjdes från fängelse till fängelse . • Vid bedömningen av om bl.a. ett våldtäktsbrott är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen med hänsyn till offrets låga ålder visat särskild hänsynslöshet eller råhet. • Det straffrättsliga skyddet vid sexualbrott mot barn stärktes vid oaktsamhet hos gärningsmannen i fråga om barnets ålder. Brå har i en rapport (2020:6) följt upp tillämpningen av de nya lagreglerna. Brå framhåller att det är en tidig uppföljning som inte kan ge en slutgiltig bild, men konstaterar ändå att anmälningarna om våldtäkt har blivit fler sedan lagändringarna men att ökningen inte är större än . Brå skriver vidare att det mest tydliga resultatet som framträder i uppföljningen är att antalet åtal och fällande domar för våldtäkt har ökat markant sedan lagändringen. Antalet fällande domar ökade från 190 domar 2017 till 333 domar 2019, en ökning . Enligt Brå tyder det på att lagändringarna påverkat antalet lagföringar i betydligt större utsträckning än vad många trodde. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att • se över bestämmelsen om sexuellt ofredande och överväga om ett grovt brott bör införas • analysera och se över principerna för och bestämmelserna som rör straffansvaret för sexualbrott på distans samt för utnyttjande av barn för sexuell posering, analysera om samlagsbegreppet i 6 kap. behöver förändras • se över straffskalorna för sexualbrotten i 6 kap. och lämna förslag på de förändringar som kan behövas för att dessa i tillräcklig mån ska spegla brottens allvar • utreda vissa frågor om spårsäkring efter sexualbrott. I regeringens skrivelse 2020/21:75 anges att det inom ramen för uppdraget ingår att se över straffskalan för utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling (s. 71). I tilläggsdirektiv fick utredningen i uppdrag att föreslå förändringar i straffskalan för köp av sexuell tjänst som innebär att minimistraffet höjs från böter till fängelse. Uppdraget ska redovisas i sin helhet (dir. 2020:5 och 2020:75). Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att undersöka bl.a. om det finns behov av åtgärder i syfte att säker-ställa ett starkt straffrättsligt skydd mot människohandel, köp av sexuell tjänst och köp av sexuell handling av barn (dir. 2014:128). I tilläggsdirektiv som beslutades gavs utredaren även i uppdrag att analysera och ta ställning till om brottet köp av sexuell tjänst ska undantas från kravet på dubbel straffbarhet (dir. 2015:6). Utredningen överlämnade delbetänkandet Ett starkt straff-rättsligt skydd mot köp av sexuell tjänst och utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling, m.m. (SOU 2016:42). Utredningen gjorde bl.a. bedömningen att det inte bör vara möjligt att döma en person i för ett sexköp som han eller hon begått i ett land där köp av sexuell tjänst inte är kriminaliserat. I enlighet med sitt uppdrag presenterade utredningen ändå ett förslag där köp av sexuell tjänst lades till listan av brott som undantas från kravet på dubbel straffbarhet. Regeringen beslutade att överlämna lagrådsremissen Straffrättsliga åtgärder mot sexköp utomlands och mot utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling till Lagrådet. Lagrådet avstyrkte förslaget avseende undantag från kravet på dubbel straffbarhet för att en svensk domstol ska kunna döma för brottet köp av sexuell tjänst som begåtts utomlands. Regeringen överlämnade propositionen Straffrättsliga åtgärder mot utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling (prop. 2018/19:157) till . Regeringen redogör där för ärendets beredning och Lagrådets yttrande och anför att det inte lämnas något förslag om att undanta krav på dubbel straffbarhet för köp av sexuell tjänst utomlands i propositionen utan att det bereds vidare i . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om sexualbrott, i betänkande 2019/20:JuU26 (s. 31 f.). I fråga om straff för sexualbrott konstaterade utskottet att det hade gett tillkänna att straffen för sexualbrott borde skärpas, både på ett mer generellt plan och gällande vissa specifikt utpekade sexualbrott och att straffen för sexualbrott framstått som förhållandevis låga jämfört med andra brott. Utskottet konstaterade även att regeringen hade gett en utredare i uppdrag att se över straffskalorna för sexualbrott men att det var viktigt att detta bl.a. skulle leda fram till ett höjt minimistraff för våldtäkt i enlighet med tidigare tillkännagivande. Enligt utskottet fanns det därför anledning för att åter rikta ett tillkännagivande till regeringen om att den skyndsamt skulle återkomma med ett lagförslag om att höja minimistraffet för våldtäkt från till . Vad gällde motioner om en allmän översyn av straffskalorna för sexualbrott fanns det bl.a. mot bakgrund av den tillsatta utredningen inte anledning att vidta någon åtgärd enligt utskottet. Utskottet avstyrkte i samma betänkande motionsyrkanden om grovt sexuellt ofredande med hänvisning till den pågående utredningen i frågan. Vad gällde frågan om att kriminalisera sexköp utomlands konstaterade utskottet i samma betänkande att frågan bereddes inom och att den fortsatta beredningen inte borde föregripas, varför en motion i frågan avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Utskottet har behandlat motioner om skärpt straff för köp av sexuell handling av barn . beslutade bl.a. om ett tillkännagivande om vikten av att en översyn av straffskalan för köp av sexuell handling av barn genomförs i syfte att säkerställa ett starkt straffrättsligt skydd mot köp av sexuell handling av barn (bet. 2014/15:JuU14, rskr. 2014/15:138). beslutade om ett tillkännagivande om att straffskalan för köp av sexuell tjänst av barn bör skärpas dels genom att minimistraffet höjs från böter till fängelse i lägst , dels genom att maximistraffet höjs från fängelse till fängelse (bet. 2017/18:JuU29, rskr. 2017/18:302). Liknande motionsyrkanden behandlades vid beredningen av propositionen Straffrättsliga åtgärder mot utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling (prop. 2018/19:157, bet. 2019/20:JuU7, rskr. 2019/20:36). Utskottet anförde då följande: Vad sedan gäller frågan om straffskalan för brottet beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med ett förslag som innebar en höjning av straffminimum till sex månaders fängelse, eftersom utskottet ansåg att ett straffminimum inte i tillräcklig mån markerar det oacceptabla i att köpa sexuella handlingar av barn. Regeringen har således haft god tid på sig att ta fram ett lagförslag med ett straffminimum i enlighet med tillkännagivandet. Att regeringen först nu avser att ge en utredare i uppdrag att bl.a. se över de frågor som aktualiseras till följd av tillkännagivande är beklagligt. Mot denna bakgrund, anser utskottet, som vidhåller vad som anfördes i samband med det tidigare tillkännagivandet, att bör göra ett nytt tillkännagivande om att regeringen skyndsamt bör återkomma med ett lagförslag som innebär att ett minimistraff om sex månaders fängelse införs för brottet. följde utskottets förslag. Skärpta straff för sexualbrott Som framgår av redogörelsen ovan har riktat flera tillkännagivanden till regeringen om att straffen för sexualbrott bör skärpas, både på ett generellt plan och gällande vissa specifika sexualbrott, bl.a. våldtäkt. Vidare framgår det att en utredning har tillsatts med uppdrag att se över dessa frågor, vilket utskottet välkomnar. Då det är angeläget att detta arbete verkligen leder till dels ett höjt minimistraff för våldtäkt i enlighet med tidigare tillkännagivanden, dels att straffen även för övriga sexualbrott höjs för att bättre spegla allvaret i dessa brott, finner utskottet att det åter finns skäl för att rikta tillkännagivanden till regeringen om att återkomma till med sådana lagförslag. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2020/21:641 (SD) yrkande 22, 2020/21:657 (SD) yrkande 8 i denna del, 2020/21:1097 (M), 2020/21:2957 (C) yrkande 39, 2020/21:3296 (M) yrkandena 1 och 2 samt 2020/21:3311 (KD) yrkande 14. Trots att bestämmelsen om sexuellt ofredande är föremål för en översyn där det ingår att överväga om ett grovt brott bör införas är det enligt utskottet viktigt att detta arbete leder ett lagförslag i frågan. Enligt utskottet bör därför åter göra ett tillkännagivande till regeringen om detta. Utskottet tillstyrker motionerna 2020/21:2957 (C) yrkande 40, 2020/21:3296 (M) yrkande 5 och 2020/21:3427 (L) yrkande 6. Vad gäller motionsyrkanden om skärpt straff för köp av sexuell tjänst konstaterar utskottet att det i den utredning som redogörs för ovan ingår att föreslå förändringar i straffskalan för köp av sexuell tjänst som innebär att minimistraffet höjs från böter till fängelse. Även när det gäller motionsyrkanden om skärpt straff för köp av sexuell tjänst av barn finner utskottet att det inte finns skäl att föregripa utredningens förslag i denna del. Utskottet vidhåller sin inställning i fråga om att kriminalisera sexköp utomlands och finner slutligen inte heller skäl att ta något initiativ med anledning av motionsyrkandet om livesända köp av sexuella tjänster. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2020/21:395 (V) yrkandena 3 och 8, 2020/21:641 (SD) yrkande 23, 2020/21:855 (S), 2020/21:2086 (S), 2020/21:2087 (S), 2020/21:2364 (S), 2020/21:2957 (C) yrkande 41 samt 2020/21:3311 (KD) yrkande 17. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om umgängessabotage. I motion 2020/21:3603 av (SD) menar motionären att vårdnadstvister ofta avgörs genom smutskastning, undanhållande av information, manipulation och umgängessabotage och att detta inte tas på allvar av socialtjänst och rättsväsendet. Det finns en risk att en förälder alienerar den andra föräldern – parental alienation – vilket kan leda till att barnet får en avog inställning till den alienerade föräldern trots att det saknas en saklig grund för detta. Detta blir inte minst problematiskt när barnet blir stort nog för att själv få uttrycka sin mening i vårdnadstvister. Motionären menar att ett sätt för att komma till rätta med denna problematik vore att kriminalisera parental alienation och umgängessabotage (yrkandena 4 och 7). Barnets bästa ska vara avgörande vid alla beslut om vårdnad, boende och umgänge (6 kap. 2 a § ). Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska fästas avseende särskilt vid risken för att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa. Såväl olovliga kvarhållanden som olovliga bortföranden av barn anses således normalt stå i strid med barnets bästa. En vårdnadshavare har dessutom möjlighet att begära överflyttning av barnet till sig om den andra vårdnadshavaren utan beaktansvärt skäl för bort eller håller kvar barnet (21 kap. 8 § ). Barn har rätt till sina vårdnadshavare, och ett agerande som innebär att ett barn skiljs från en vårdnadshavare står normalt i strid med barnets bästa. Enligt 7 kap. 4 § första stycket döms den som obehörigen skiljer ett barn från någon som har vårdnaden om barnet för egenmäktighet med barn till böter eller fängelse i högst , om gärningen inte utgör brott mot frihet. Detsamma gäller, om den som gemensamt med någon annan har vårdnaden om ett barn utan beaktansvärt skäl egenmäktigt skiljer barnet från den andra vårdnadshavaren eller om den som ska ha vårdnaden obehörigen bemäktigar sig barnet och därigenom själv tar sig rätt. Frågan om straffansvaret bör omfatta även det fallet att en boendeförälder som gemensamt med den andra föräldern har vårdnaden om barnet inte lämnar ifrån sig barnet för umgänge behandlades i proposition /14:120 Straffansvaret för egenmäktighet med barn. Regeringen uttalade då bl.a. följande (s. 10 f.): Enligt regeringen måste straffansvaret gälla oberoende av vilken förälder som skiljer barnet från den andra. Några sakliga skäl att inskränka bestämmelsens tillämpningsområde beroende på om barnet i större eller mindre utsträckning är bosatt hos den ena eller andra föräldern kan inte anses finnas, inte minst med hänsyn till att barnet kan bo växelvis hos föräldrarna eller ha ett mycket omfattande umgänge med en av dem. Regeringen vill dock understryka att ett försenat överlämnande eller återlämnande av ett barn, eller att barnet inte alls lämnas för umgänge eller boende, inte bör anses innebära att barnet har skilts från den andra vårdnadshavaren på ett sådant sätt som förutsätts för straffansvar. Detta är i linje med att gärningsmannens agerande bör ha till avsikt att varaktigt skilja barnet från den andra vårdnadshavaren. Straffansvaret för egenmäktighet med barn syftar inte till att skydda umgängesrätten som sådan. På motsvarande sätt bör inte heller redan det fallet att en vårdnadshavare flyttar med barnet bort från den andra vårdnadshavaren – en situation där Lagrådet ansett att det åtminstone i vissa fall skulle kunna vara fråga om ett skiljande – i sig innebära att det skulle bli fråga om ett straffbart skiljande. Om barnet däremot undanhålls på ett sådant sätt – t.ex. genom att det hålls oåtkomligt eller dolt – att den andra vårdnadshavaren varaktigt skiljs från möjligheterna att utöva vårdnaden, eller om det är fråga om ett sådant bortförande som redan är straffbart, bör det omfattas av straffansvaret. Agerandet kan vidare, även om det inte skulle anses vara straffbart, i vissa fall utgöra skäl för att ändra vårdnaden, boendet eller umgänget. Av detta följer också att det inte finns anledning att , som några remissinstanser varit inne på, överväga att utvidga straffansvaret till att avse att vårdnadshavaren undanhåller barnet från eller på annat sätt motverkar barnets umgänge med en förälder eller annan som inte har del i vårdnaden. Utskottet behandlade en motion om egenmäktighet med barn i betänkande 2018/19:JuU11 (s. 55 f.). Utskottet var då inte berett att ta något initiativ med anledning av motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet har därefter behandlat ett motsvarande motionsyrkande förenklat. Utskottet är inte berett att ta något initiativ med anledning av vad som anförs i motionen. Därmed avstyrks motion 2020/21:3603 (SD) yrkandena 4 och 7. Åtgärder mot organiserade stölder m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. näringsförbud för företrädare för verksamheter som medvetet befattar sig med stöldgods och straffskärpningar för handel och befattning med stulet metallskrot. Jämför reservation 9 (SD). I kommittémotion 2020/21:710 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att företrädare för verksamheter som medvetet befattar sig med stöldgods bör beläggas med näringsförbud. I kommittémotion 2020/21:666 av m.fl. (SD) yrkande 4 vill motionären se straffskärpningar för handel och befattning med stulet metallskrot. I motion 2020/21:1046 av (KD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör kriminalisera utförsel av stöldgods ur landet. I motion 2020/21:1364 av (M) vill motionären att det ska övervägas straffskärpningar och andra åtgärder för att komma åt organiserade bilstölder och bildelsstölder. Bestämmelsen om stöld finns i 8 kap. 1 § och innebär att den som olovligen tar och tillägnar sig egendom som tillhör annan döms för stöld till fängelse i högst . För ringa stöld, som straffbeläggs i 2 §, är straffet böter eller fängelse . Vid bedömningen av om en stöld är ringa ska hänsyn tas till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet. Straffet för grov stöld är fängelse i lägst och högst (4 §). Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om det avsett sak som någon bar på sig eller hade i sin omedelbara närhet, om gärningsmannen varit försedd med vapen, sprängämne eller annat dylikt hjälpmedel, om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsyns-lös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Om stölden har skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende, döms för inbrottsstöld till fängelse i lägst ett och högst . Är en gärning som avses i första stycket med hänsyn till integritetskränkningen eller omständigheterna i övrigt av mindre allvarlig art, döms dock inte för inbrottsstöld utan för annat brott som gärningen innefattar (4 a §). Den som på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande tar befattning med något som är frånhänt annan genom brott, bereder sig otillbörlig av annans brottsliga förvärv, eller genom krav, överlåtelse eller på annat liknande sätt hävdar genom brott tillkommen fordran, döms för häleri till fängelse i högst . För häleri döms likaledes den som i näringsverksamhet eller såsom led i en verksamhet, som bedrivs vanemässigt eller annars i större omfattning, på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande förvärvar eller mottar något som skäligen kan antas vara frånhänt annan genom brott. Är brott som avses i första eller andra stycket grovt, döms för grovt häleri till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har avsett betydande värde, ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller annars varit av särskilt farlig art. Försvårande omständigheter vid bedömningen av brottets straffvärde Enligt 29 kap. 2 § 6 ska rätten som försvårande omständighet vid straffvärdebedömningen särskilt beakta om brottet har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering. Bestämmelser om näringsförbud finns i lagen (2014:836) om näringsförbud. Enligt 4 § ska den som grovt har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamheten och därvid har gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa meddelas näringsförbud. En förutsättning är dock att ett sådant förbud är påkallat från allmän synpunkt. I ett svar på en skriftlig fråga om näringsförbud för att begränsa häleriverksamhet anförde näringsministern bl.a. följande (fr. 2020/21:2384): Regeringen ser allvarligt på brott som riktas mot företag och har vidtagit och vidtar ett flertal åtgärder som ska bidra till att minska utsattheten för brott och skapa en tryggare miljö för enskilda företagare. trädde lagändringar i kraft som syftar till att förstärka skyddet mot tillgreppsbrott och vissa andra brott. Bland annat infördes en ny lag om tillträdesförbud till butik som innebär att en person kan förbjudas att få tillträde till och vistas i en butik om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att han eller hon kommer att begå brott i butiken eller allvarligt trakassera någon som befinner sig där. Det infördes även en ny kvalifikationsgrund i bestämmelserna om grov stöld och grovt häleri. Kvalifikationsgrunden syftar till att systematiska inslag vid stöld- och häleribrottslighet ska få ett större genomslag vid bedömningen av om ett brott är grovt. Vidare kriminaliserades försök, förberedelse och stämpling till häleri. Ett intensivt arbete pågår också med att genomföra regeringens 34-punktsprogram mot gängkriminaliteten som innefattar bl.a. bättre verktyg för myndigheterna i brottsbekämpningen, skärpta straff och åtgärder för att förebygga brott. Inom ramen för arbetet mot organiserad brottslighet pågår det myndighetsgemensamma arbetet mot organiserad brottslighet. presenterades resultaten av den myndighetsgemensamma satsningen . Redovisningen visade på tydliga resultat och att det här är rätt väg för att komma åt den organiserade brottsligheten. uppdrog regeringen till de tolv myndigheter som ingår att inrätta pilotprojekt som riktar sig mot näringsverksamhet kopplad till organiserad brottslighet. Uppdraget ska redovisas . Det är viktigt att denna brottslighet inte får fäste och utövar inflytande i företag. I sammanhanget bör även nämnas regeringens unika satsning på utbyggnaden av svensk polis. har haft fler anställda. Regeringens mål är att ska ha 10 000 fler polisanställda än vad vi hade vid ingången av 2016.