· H801KU20 · 2021-06-14 11:06:08 — ställde en skriftlig fråga till justitie- och migrationsminister om avsikter att bland annat ta emot evakuerade flyktingar från det nedbrunna flyktinglägret på den grekiska ön . Efter att svaret hade skjutits upp inte mindre än elva gånger besvarades frågan slutligen , i princip efter att den hade ställts. Som skäl för att svaren på de aktuella skriftliga frågorna fördröjdes har i de skriftliga svar som lämnats till utskottet i granskningen hänvisats till beredningen i , medan statsrådet under utfrågningen anförde att fördröjningen berott på en vilja att ge frågeställaren ett fullödigt svar. Enligt utskottet är det en självklar utgångspunkt att både skriftliga frågor och interpellationer besvaras inom den tid som anges i riksdagsordningen. Endast beredningen av svaret på den aktuella frågan är relevant i sammanhanget. Utskottets granskning visar dock att fördröjningen i de aktuella fallen snarare berott på beredning av de regeringsärenden som frågorna avsåg och att statsrådet har velat kunna ge ett svar med ett visst innehåll. En svarstid på runt är enligt utskottet inte acceptabel. Justitie- och migrationsministerns hantering av de aktuella frågorna har därmed inte levt upp till vad som förutsätts för att frågeinstituten ska fungera som ett instrument för parlamentarisk kontroll. lämnade in en interpellation som var ställd till , om skydd av skog. Enligt riksdagsordningen skulle den besvaras . överlämnades frågan till dåvarande miljö- och klimatministern, . Även lämnade två interpellationer ställda till ; dessa lämnade han in . De överlämnades sedan till och skulle enligt riksdagsordningen besvaras . meddelade dock att interpellationerna inte skulle besvaras. Som skäl angavs planerade avgång och redan inbokade engagemang. Men hölls interpellationsdebatter i kammaren, och besvarade då fyra andra interpellationer. konstaterar att frågorna var ställda i sådan tid att svarstiden inföll före statsrådets avgång. Därmed borde de ha besvarats. beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med ett förslag om att införa ett nytt brott - inbrottsstöld - med minimistraffet fängelse . upprepades tillkännagivandet, fast då med tillägget att regeringen skulle återkomma med ett förslag till . Tillkännagivandet upprepades och 2020. Det skulle dröja ända till innan regeringen överlämnade en proposition som tillgodosåg tillkännagivandet. Utskottet har förståelse för att det har rört sig om en komplicerad fråga som krävt relativt omfattande utredningsåtgärder. konstateras att konkreta åtgärder för att tillmötesgå de specifika tillkännagivandena inte påbörjades förrän , alltså efter ursprungliga tillkännagivande. Regeringen kan, enligt utskottet, således inte sägas ha behandlat tillkännagivandet med skyndsamhet. För det granskade ärendet verkar det också finnas en diskrepans mellan vad delgav utskottet under utfrågningen och vad regeringen har redovisat till . Under utskottets utfrågning uppgav bland annat att regeringen , 2016 och delar av 2017 inte vidtog några konkreta åtgärder med anledning av tillkännagivandena eftersom andra ärenden prioriterades, vilket delvis var en konsekvens av bristande resurser. Detta har inte tidigare framkommit i vare sig regeringens redovisning av tillkännagivandena till eller i svar på skriftliga frågor. Dessa uppgifter stämmer inte heller överens med de svar som inkommit på skriftliga frågor. I de svaren har det hänvisats till olika utredningar som pågått. Utskottet anser att den information som lämnade under utfrågningen borde ha framkommit i redovisningarna till . Det skulle ha möjliggjort för att ta detta i beaktande när regeringens hantering av tillkännagivanden har varit föremål för bedömning. Möjligheterna för ledamöter att kontrollera regeringen har belysts i några ärenden i årets granskning. Det har handlat om justitie- och migrationsminister , som inte besvarat skriftliga frågor inom den tid som riksdagsordningen anger, och om den tidigare miljö- och klimatministern , som inte fullgjort sina plikter som minister fram till avgången genom att inte besvara interpellationer innan hon avgick. Att riksdagsledamöters frågor och interpellationer också i praktiken kan fungera som de instrument för parlamentarisk kontroll de är avsedda att vara genom att statsråden följer fastlagda regler borde vara en självklarhet och inget som KU skulle behöva påpeka brister i. Ändå har så inte varit fallet. Och vad värre är, när det gäller statsrådet är det en upprepad och återkommande brist. doktor konstaterar i en artikel i 1991 att det dominerande inflytandet över den svenska utrikespolitiken historiskt sett har utövats av monarken, eller regeringen. beskriver i artikeln hur inflytande genom parlamentarismen och vissa ändringar i regeringsformen ökade. 1921 tillkom som ett samrådsorgan mellan regering och riksdag i utrikespolitiska frågor. Enligt 10 kap. 11 § regeringsformen ska regeringen fortlöpande hålla underrättad om de utrikespolitiska förhållanden som kan få betydelse för riket och överlägga med nämnden om dessa så ofta det behövs. Med utrikesärenden menas ärenden som rör förhållande till främmande stater eller till mellanfolkliga organisationer. Även de utrikespolitiska sidorna av försvarspolitiken och handelspolitiken omfattas av uttrycket utrikespolitiska förhållanden. I förarbetena till vår nuvarande regeringsform, där ansvaret för utrikespolitiken i första hand åvilar regeringen, konstateras att utrikespolitikens betydelse för rikets säkerhet motiverar att "försäkrar sig om en vidsträckt insyn däri och ett starkt inflytande däröver". Man skulle kunna tro att en klok utrikesminister i en minoritetsregering med bräckligt parlamentariskt stöd skulle vara mån om och vinnlägga sig om att bygga ett starkt och blocköverskridande stöd i frågor som rör förhållande till främmande stater och rikets säkerhet. KU har från tid till annan granskat detta samspel, så även i årets granskning. När coronapandemin ställt det mesta vi kände som det normala på ända har tyvärr inte heller samrådet mellan regering och riksdag när det gäller utrikespolitiken undgått att utmanas. KU uttalade - KU uttalar det även nu - det angelägna i att bland annat strategiska diskussioner om viktiga utrikespolitiska frågor och händelser liksom säkerhetspolitiska frågor äger rum på en konstitutionellt och politiskt sett hög nivå. KU slår fast vikten av att verksamhet upprätthålls. Det är mer regel än undantag att något av granskningsärenden berör arbetsformer i något avseende. Regeringen ska enligt regeringsformen rådgöra med nämnden om hur förhandlingarna i rådet ska föras inför besluten i rådet och inför möten och beslut i . Trots att det gått inrättades finns det, precis som med all mänsklig verksamhet, fortfarande potential att förbättra och utveckla arbetsformerna. handlar det om vikten av att regeringssidan i en intensiv pågående förhandling - en situation som i sig inte är ovanlig för - klargör för nämndens ledamöter vilka dokument som faktiskt är relevanta och finns på bordet. KU konstaterar att det inte tydliggjordes vad samrådet omfattade, vilket kan ha lett till missförstånd. Regeringen bör därför se över rutinerna för att tydliggöra vad under ett samråd har att förhålla sig till. En stor del av granskningen har som tydligt framgått kretsat kring pandemin, och det är inte konstigt. Men vi har ju också haft den vanliga granskningen när vi i utskottet granskar regeringen och enskilda ministrar utifrån de anmälningar som riksdagsledamöter har gjort. Det avsnitt vi nu debatterar handlar om regeringens förhållande till . Här ser vi flera tydliga brister, och jag tänker kommentera tre ärenden som jag tycker sticker ut. Jag börjar där slutade, med anmälan av samrådet med . Det var dåvarande partiordförande som gjorde den. Jag har full förståelse för att det var knöligt med förhandlingarna om EU:s långtidsbudget och återhämtningsplan. Det var många inblandade, det var nattmanglingar och alla deltog inte på alla möten . Dessutom skulle regeringen kontinuerligt samråda med och återrapportera till . KU har förut uttalat att det är viktigt att det är tydligt vad ett samråd handlar om för att det ska bli meningsfullt och bra. I det här fallet är det uppenbart att man pratade förbi varandra i och att det blev onödigt rörigt och irriterat när varken statsministern eller övriga från regeringens stab var tydliga med att det tidigare utskickade dokumentet inte längre var aktuellt. Det är alltid lättare att prata med varandra om man pratar om samma sak. Vid sådana här samrådsmöten har regeringen ett stort informationsövertag, och KU anser att det är regeringens ansvar att tydliggöra vad har att förhålla sig till. Ett annat intressant ärende gäller regeringens hantering av tillkännagivanden om skärpta straff för inbrott. Det tog ungefär innan tillkännagivandena kunde anses slutbehandlade. Som en del i vår granskning av det här ärendet hade vi en muntlig utfrågning av justitie- och migrationsminister . Då angav han att det under de första två och ett halvt åren inte vidtogs några beredningsåtgärder alls med anledning av tillkännagivandet och att det framför allt berodde på resursbrist hos regeringen. I bland annat regeringens kontinuerliga redovisning till om vad som gjorts med anledning av detta tillkännagivande har fått information om att beredning av ärendet pågått i och att man skulle ta in ytterligare underlag. Detta har också angetts i svaren på KU:s skriftliga frågor om vad som legat bakom att det tagit så med tillkännagivandena. Att vi inte kan lita på den information som ges till och att inte får korrekta svar är allvarligt, och det verkar tyvärr som att synen på regeringens förhållande till är väldigt olika. Eftersom KU har en specifik och uttalad roll, att kontrollera att regeringen följer de regler och riktlinjer som finns, måste KU kunna lita på regeringens svar. Det är tyvärr inte bara i det här ärendet som svarar på ett sätt i de skriftliga svaren och ministern på ett annat sätt i den muntliga utfrågningen. Vi har ett ärende som hanterar två olika anmälningar från ledamöter som inte har fått svar på sina skriftliga frågor inom utsatt tid. Det finns som bekant ingen absolut skyldighet att svara på alla skriftliga frågor, men de skriftliga frågorna och interpellationerna är viktiga delar i kontroll av regeringen. Att inte svara alls är bara tänkt för undantagsfall och om det finns synnerliga skäl, till exempel om 349 ledamöter ställer i princip samma fråga eller att ministern är allvarligt sjuk. I riksdagsordningen anges att tidsfristen för svar på skriftliga frågor är . I de aktuella fallen kom svaren efter . Det är fullkomligt oacceptabelt. Förutom att inte kan fullgöra sin kontrollfunktion påverkar det möjligheten till politisk debatt när regeringens ståndpunkt eller planerade åtgärder inte blir kända. I det här ärendet får vi alltså också nya svar vid den muntliga utfrågningen. Ministern anger att man ville vänta med svaren för att kunna ge en viss sorts svar eftersom man avsåg att göra åtgärder. Det var inte det som stod i de skriftliga svaren till KU. När ministern under utfrågningen fick frågan om varför KU inte fått korrekta svar på sina skriftliga frågor angav ministern följande: Det är väl precis det som den här typen av utfrågningar är till för, det vill säga att ha ett meningsutbyte där vi kan diskutera formerna och där vi kan fylla på med de svar som jag kan få från utskottets ledamöter. Jag ser det här som en naturlig sak. När vi först har svarat skriftligt svarar vi därefter muntligt. Det är ganska anmärkningsvärt att en person som varit minister anser att KU:s skriftliga frågor inte behöver besvaras sanningsenligt eftersom man kan fylla på och föra en allmän dialog om principer vid en muntlig utfrågning. Jag trodde verkligen att ministern var medveten om att KU inte kallar alla anmälda ministrar till utfrågning utan att vi bara gör det i de fall där vi inte tycker vi har fått tillräckligt klargörande svar på de skriftliga frågorna. Med tanke på att justitie- och migrationsministern under utfrågningen ägnade så stor tid åt att påpeka hur betungande det är med alla frågor från riksdagsledamöter och att det går åt så mycket arbetstid till att besvara dem vore det väl bra för alla om fortsättningsvis svarar både tydligt och sanningsenligt på frågorna från KU. Då slipper ministern förhoppningsvis ägna tid åt att komma på muntliga utfrågningar i KU. Vi är nu inne i den avdelning av debatten som handlar om vissa frågor om regeringens förhållande till . Jag skulle kunna göra det enkelt för mig och bara instämma med föregående talare, men eftersom alla åtta partier ska upprepa allt får fru talmannen ha lite tålamod. Som vi har hört har utskottet granskat justitie- och migrationsminister och hans hantering av skriftliga frågor. För att uttrycka det kort och koncist understryker utskottet att den självklara utgångspunkten måste vara att både skriftliga frågor och interpellationer besvaras inom den tid som anges i riksdagsordningen. Den beredning som kan ha relevans för frågan om ett statsråds förmåga att lämna ett svar på en skriftlig fråga eller en interpellation i rätt tid är beredningen av själva svaret. Fördröjningen i de aktuella fallen var emellertid snarare hänförlig till beredningen av de regeringsärenden som frågorna avsåg och att statsrådet velat ge ett svar med ett visst innehåll. En fördröjning på runt är inte acceptabel. Justitie- och migrationsministerns sätt att hantera svaren på de skriftliga frågor som uppmärksammas i granskningen har därmed inte levt upp till vad som förutsätts för att frågeinstituten ska fungera som instrument för parlamentarisk kontroll. Vi har vidare granskat dåvarande miljö- och klimatminister hantering av interpellationer. Interpellationerna var ställda i en sådan tid att svarstiden inföll före statsrådets avgång. KU understryker att statsråd som har aviserat sin avgång ändå har att fullgöra sina förpliktelser som statsråd ända fram till avgången. Vi har också haft en rätt besvärlig granskning. Den gäller regeringens information till i samband med auktionen av 5G-licenser, som genomfördes av . Mot bakgrund av vad som framkommer i granskningen påminner utskottet om sina tidigare uttalanden om att det är angeläget att strategiska diskussioner om viktiga utrikespolitiska frågor och händelser liksom säkerhetspolitiska frågor äger rum på en konstitutionellt och politiskt sett hög nivå. Utskottet påminner även om sitt tidigare uttalande att information till partiledare i princip inte kan ersätta samråd med och tillägger att detsamma gäller information till nämnden. Med anledning av uppgifter om omfattningen av verksamhet framhåller utskottet slutligen vikten av att verksamhet upprätthålls. KU har granskat statsministerns samråd med inför överenskommelsen om återhämtningsplan och långtidsbudget i samband med Europeiska rådets möte . KU konstaterar att det inte tydliggjordes under samrådet att det slutsatsutkast som tidigare delats med inte längre var aktuellt och att samrådet i stället gällde den muntliga principöverenskommelse som gjorts under pågående möte. Otydligheten kan ha lett till missförstånd om vad samrådet omfattade. Enligt utskottet åvilar det regeringen att under ett samråd tydliggöra vad har att förhålla sig till. Rutinerna bör därför ses över för att undvika att missförstånd uppstår . Vi har även granskat justitie- och migrationsminister hantering av tillkännagivanden om skärpta straff för inbrott. Vi konstaterar att det tog innan tillkännagivandena kunde ses som slutbehandlade. Konkreta åtgärder för att tillmötesgå de specifika tillkännagivandena påbörjades inte förrän . Regeringen kan således inte sägas ha behandlat tillkännagivandet med skyndsamhet. Skälet till att åtgärder dröjde var att regeringen prioriterade andra frågor, vilket delvis var en konsekvens av bristande resurser. Den motiveringen har inte framkommit i regeringens kontinuerliga redovisning av tillkännagivanden till . Det borde den enligt utskottet ha gjort, vilket också hade möjliggjort för att ta detta i beaktande när regeringens hantering av tillkännagivanden varit föremål för bedömning. Detta var den korta redovisningen av detta ärende. Ett av de viktigaste verktyg en ledamot har i sitt arbete är att till ett statsråd få ställa interpellationer och frågor som rör statsrådets tjänsteutövning. Det ingår i så kallade kontrollmakt och ska inte missbrukas vare sig av riksdagsledamöter eller av statsråd. Man behöver till exempel som ledamot inte ställa frågor som har besvarats, kanske redan ett antal gånger till och med. Som statsråd har man att svara inom den tid och i den form som riksdagsordningen anger, även om man tycker att frågan är tjatig eller irrelevant. Om man ser hinder för detta besvarande meddelar man det. Det finns visserligen ingen formell skyldighet för statsråd att svara, som vi har hört. Men det hör till undantagen att så inte sker. Det vore väldigt olyckligt om denna så kallade frivilliga modell skulle upphöra. Vårt arbete mellan riksdag och regering bygger, trots våra åsiktsskiljaktigheter i sak, på respekt och förståelse för varandras roller. Detta är en fundamental del av vår demokrati och måste värnas. Vad gäller den granskning som KU genomförde av justitie- och migrationsminister och hans hantering av skriftliga frågor kan jag till viss del sympatisera med statsrådets förklaring till varför hans svar dröjt. Statsrådet ville avvakta en tydligare linje från gällande rättsliga förutsättningar för att hämta flyktingar till utan EU-beslut. Men att det skulle krävas elva så kallade fördröjningsmeddelanden till - det uppgavs att frågan skulle besvaras , , , och så vidare fram till - är inte rimligt. folkvalda och våra medborgare ska kunna ställa högre krav än så på ett statsråd. En annan granskning som också rör förhållandet mellan och regeringen gäller regeringens kontakt med . Att sammankalla är inget fritt valt arbete. Det är ett konstitutionellt reglerat organ som inrättats för att ge tydlig insyn och ett starkt inflytande inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Det finns ingen möjlighet för regeringen att leverera i andra former än vad som föreskrivs i regeringsformen. I detta fall rörde granskningen specifikt regeringens information till i samband med auktionen av 5G-licenser, som genomfördes av , samt omfattningen av verksamhet . Detta ger anledning till att tydligt markera vikten av att format upprätthålls. En annan nämnd med ett unikt format, som också är beroende av respekten för arbetssättet och förtroendet mellan riksdag och regering, är . I denna granskning av statsminister hantering av regeringens skyldighet att samråda med inför överenskommelsen om återhämtningsplan och långtidsbudget i samband med Europeiska rådets möte konstaterar KU att det inte varit tydligt för alla vad exakt samrådet omfattade, vilket kan ha lett till missförstånd. Jag skulle definitivt vilja säga att det åtminstone ledde till misstro mellan parterna. Eftersom vi vet att dessa samråd mellan regering och kan ske med mycket kort varsel, via telefon, mitt , med olika aktörer inblandade och inte alltid med samma personer närvarande är det extra viktigt att det finns tydliga rutiner, om inte rent av övertydliga, så att inget faller mellan stolar eller kan missuppfattas. Det är med andra ord bättre att vara tydlig till en nivå där man nästan kan ses som tjatig och formalistisk i dessa kontakter - allt för att säkerställa att är en tydlig röst för demokratin både i EU och här hemma. vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Kapitel 3, Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen, får jag inleda. Det är tre ärenden, fru talman: föreskrifter avseende nyckelbiotoper, försäljning av viss verksamhet och slutligen Ambassadörens roll i ärendet . Innan jag lite kort går in på de ärendena vill jag bara reflektera lite grann över någonting som har tagits upp här från talarstolen, nämligen roll i granskningen. Det har framhållits från ett flertal ledamöter att den ska vara strikt konstitutionell och inte politisk. Jag tror att det är viktigt att man i alla fall reflekterar lite grann över det. För mig är det konstitutionella väldigt politiskt. Det är bara att fundera över hur världen ser ut, hur den är skapt. Det har en enorm betydelse vilken konstitution som styr ett land. Det är den ena delen av det här. Det kanske låter som ordvrängeri från min sida, men jag tycker att det är viktigt. Sedan är det inte heller helt enkelt att med kirurgisk precision skilja det strikt konstitutionella från det mer partipolitiska. Det tycker jag att vi har kunnat konstatera när vi har lyssnat på talarna här . Jag säger detta inte alls för att upplysa er, ärade ledamöter. Men för dem som lyssnar på debatten kan det vara bra att få en förklaring av vad vi menar med detta. Jag upplever att ni, mina kära kollegor, menar att ni när ni ska se er i spegeln ska känna att de ställningstaganden ni har gjort inte är beroende av om ni representerar regeringsbärande partier eller oppositionspartier. Det är så jag tolkar vad ni säger. Om ni rodnar när ni ser er i spegeln eller inte är väl upp till var och en av er. Jag tänker inte på något sätt recensera det. Gransknings-betänkande våren 2021Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Jag går in på de olika ärendena, fru talman, och börjar med föreskrifter avseende nyckelbiotoper. var inne på detta. Hon konstaterade - för att hänvisa till vad som är politik och vad som inte är det - att det finns vissa konsekvenser av det här ärendet när det gäller äganderättsfrågor och enskilda medborgares möjligheter att utöva sina rättigheter. Gransknings-betänkande våren 2021Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Jag kan hålla med om det och ställer mig bakom detta resonemang. Jag skulle vilja förstärka det och säga att om man ändå är inne på det spåret finns det dessutom naturligtvis ekonomiska konsekvenser. är ett land som är beroende av ett välfungerande skogsbruk. Men det är inte detta som granskning handlar om, utan det handlar om att dessa föreskrifter har utfärdats i strid med regeringens bemyndigande. Detta innebär att det har funnits formellt giltiga myndighetsföreskrifter som varken anser sig kunna tillämpa eller har behörighet att upphäva. Då har KU konstaterat att regeringen inte har hanterat den uppkomna situationen på ett tillfredsställande sätt. Det är det som är resultatet av vår granskning. Sedan handlar det om frågan om försäljning av viss verksamhet. Här har man också kommit fram till att det finns synpunkter på hur regeringen har hanterat denna fråga. Man kunde vid granskningen konstatera att vid sin årliga revision har kunnat konstatera att kraven på affärsmässighet inte har uppfyllts vid försäljning av denna verksamhet. Det är naturligtvis en enormt viktig princip att denna typ av försäljningar genomförs affärsmässigt. Det är viktigt att komma ihåg att det är myndigheten som har haft ansvaret för denna fråga men att regeringen inte fullt ut sett till att informera sig om hur detta skulle skötas. Det är kontentan. Myndigheten har ansvaret, men regeringen har inte fullt ut följt upp hur detta har hanterats. Sedan kommer jag till den tredje frågan i detta kapitel som handlar om ambassadörens roll i ärendet om . Detta är ett ärende som är oerhört komplext, både från konstitutionell synpunkt och från diplomatisk synpunkt. Ärendet har även prövats juridiskt. Detta är alltså ett ärende som har föranlett mycket tankearbete och mycket diskussioner i när det gäller hur detta skulle tolkas. har efter dessa genomgångar kommit fram till att ambassadören har gått utanför sina instruktioner. Utskottet konstaterar också att ambassadören har gjort en annan bedömning av detta. Då gör bedömningen att det finns en brist någonstans i kommunikationen mellan departement och ambassadör. Annars skulle inte denna otydlighet ha kunnat uppstå.