bet · H801JuU23 · 2021-06-07 00:00:00 — Förutsättningarna för att en kommun ska få reglera tiggeri genom lokala ordningsföreskrifter prövades av i målet HFD 2018 ref. 75, som då fastställde kommunens beslut om föreskrift om förbud mot tiggeri. I förra årets betänkande om polisfrågor (bet. 2019/20:JuU25 s. 118 f.) finns en mer detaljerad redogörelse om förutsättningarna för en kommun att meddela lokala föreskrifter mot tiggeri med stöd av ordningslagen. Inrikesministern anförde följande som svar på en skriftlig fråga (fr. 2020/21:1611) om tiggeriförbud mot bakgrund av ny praxis från . har frågat mig om jag avser att ta något initiativ med anledning av dom i fallet Lacatus mot . Jag vill börja med att understryka att regeringen är bekymrad över att personer som vistas tillfälligt i tigger för sin försörjning och att denna grupp lever under ovärdiga förhållanden. Regeringen har vidtagit en rad åtgärder för att bekämpa utsatthet, stärka det straffrättsliga skyddet mot människohandel och människoexploatering samt underlätta för och andra myndigheter att agera mot brottslighet som förekommer. Det är också en polisiär uppgift att upprätthålla allmän ordning och ingripa till exempel när personer uppträder ordningsstörande eller begår brott. Vidare har länsstyrelserna ansvarat för regionala kompetensutvecklingsinsatser i frågor som rör utsatta EU/EES-medborgare, riktade mot myndigheter, kommuner och de av det civila samhällets organisationer som möter målgruppen. Kompetensutvecklingsinsatserna har utgått från regionala behov och är baserade på kunskapsstöd från statliga myndigheter samt den kunskap och information som sammanställts av den nationella samordningen vid i –2019. Det finns som bekant inget nationellt förbud mot tiggeri i . Flera kommuner har dock infört förbud eller tillståndskrav gällande tiggeri genom lokala ordningsföreskrifter. Det kommunala självbestämmandet är starkt i . Regeringen analyserar dom. Jag följer frågan om hur man bekämpar utsatthet bland personer som vistas i och som tigger för sin försörjning noga. Allmän ordning och yttrandefrihet Varje medborgare är enligt 2 kap. 1 § regeringsformen gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, definierad som frihet att i tal, skrift eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Enligt 2 kap. 20 § regeringsformen får yttrandefriheten och andra fri- och rättigheter begränsas genom lag i den utsträckning som medges i 21–25 §§. Exempel på sådan lagstiftning är 2 kap. ordningslagen, som innehåller bestämmelser om allmänna sammankomster, t.ex. demonstrationer. Enligt 2 kap. 10 § ordningslagen får tillstånd till en allmän sammankomst vägras endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid sammankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller med hänsyn till trafiken eller för att motverka epidemi. prövar frågor om tillstånd och får uppställa de villkor som behövs för att upprätthålla ordning och säkerhet vid sammankomsten. Definitionen av krigsmateriel återfinns i det regelverk som meddelats med stöd av lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Som krigsmateriel definieras bl.a. vissa typer av skyddsvästar. Lagen om krigsmateriel ställer emellertid bara krav på tillstånd till produktion, utförsel och införsel av krigsmateriel. Däremot är det t.ex. inte förbjudet för privatpersoner i att köpa, inneha och bära skyddsvästar. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av lagstiftningen om förverkande. Syftet med översynen är bl.a. att säkerställa att förverkandelagstiftningen är effektiv, ändamålsenlig och modernt utformad. Utredningen, som antog namnet förverkandeutredning (Ju 2020:16), ska redovisa sitt uppdrag (dir. 2020:66). fattade regeringen beslut om ett kommittédirektiv om ett förstärkt straffrättsligt skydd för vissa samhällsnyttiga funktioner och några andra straffrättsliga frågor (dir. 2020:54). Enligt direktiven ska en särskild utredare bl.a. överväga och ta ställning till vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd och hur ett sådant skydd kan uppnås. Uppdraget ska redovisas . Miljö- och klimatministern anförde följande som svar på en skriftlig fråga (fr. 2019/20:754) om ljudlarm: har frågat inrikesministern vad han avser att göra kring regleringen av ljudlarm som används som s.k. knarkskrämmor. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska besvara frågan. Till att börja med vill jag framhålla att sådana ljudlarm som har aktualiserats är en vara eller en produkt som omfattas av produktsäkerhetslagen (2004:451). Larmen ska därför uppfylla produktsäkerhetskrav för att få säljas. Det är som har tillsynsansvar för att dessa regler följs. Med stöd av är det även möjligt att ingripa om det finns en risk för skada eller olägenhet för människors hälsa när ljudlarmen används. Den som upplever att den är störd kan vända sig till den nämnd i kommunen som ansvarar för miljö- och hälsoskydd. Kommunen får då, i det enskilda fallet, bedöma om ljudet utgör en olägenhet för människors hälsa och kan i så fall ställa krav på att det ska vidtas åtgärder. Kommunens beslut kan överklagas till . Jag har förståelse för att ifrågasätter att denna typ av teknik används för att begränsa rörelsefriheten för vissa grupper i samhället. Jag konstaterar att det finns lagstiftning som omfattar såväl produkten som användningen. har jag inte underlag för att kunna konstatera att det finns behov av ytterligare reglering i frågan. Utskottet har tidigare behandlat yrkanden om ett nationellt tiggeriförbud och framfört uppfattningen det inte finns anledning att förbjuda tiggeri (se bl.a. bet. 2018/19:JuU10 s. 182 f.). Utskottet konstaterade att det finns möjligheter för kommuner att under vissa förutsättningar reglera passiv insamling av pengar för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats och avstyrkte mot bakgrund av det anförda motionerna. Det fanns enligt utskottet, mot bakgrund av Högsta förvaltningsdomstolens dom HFD 2018 ref. 75, inte heller anledning att föreslå något tillkännagivande om att klargöra kommunernas möjlighet att begränsa tiggeriets utbredning genom lokala ordningsföreskrifter. Utskottet gjorde samma bedömning vid behandlingen av liknande yrkanden (bet. 2019/20:JuU:25 s. 130). följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:191 och rskr. 2019/20:256). I samband med behandlingen av motioner från allmänna motionstiden föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om ökad säkerhet på sjukhus (bet. 2017/18:JuU13 s. 48 f.). Utskottet ansåg att det behövde göras en översyn av vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att stärka tryggheten för patienter och personal på sjukhus och ge polisen förutsättningar att förhindra ordningsstörningar där. Obehöriga som tar sig in på sjukhus, stör ordningen, hotar personal och försvårar vård måste enligt utskottet t.ex. lättare kunna avvisas från platsen. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:254). Vid behandlingen av regeringens proposition Ett stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och myndighetsutövning (prop. 2018/19:155) framställdes liknande motionsyrkanden om ökad säkerhet på sjukhus (bet. 2019/20:JuU8 s. 21 f.) Utskottet noterade att regeringen, såvitt känt, inte vidtagit några åtgärder med anledning av det tidigare tillkännagivandet. Utskottet påpekade att det var angeläget att en översyn görs av ytterligare åtgärder som kan vidtas för att stärka tryggheten för patienter och personal på sjukhus och ge polisen förutsättningar att förhindra ordningsstörningar och föreslog mot den bakgrunden ett nytt tillkännagivande. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:43). I propositionen Ett förstärkt medarbetarskydd för polisanställda (prop. 2019/20:186), som överlämnades till , redovisades de två tillkännagivandena om ökad säkerhet på sjukhus som slutbehandlade genom kommittédirektivet som regeringen beslutade om (dir. 2020:54). Utskottet hade inget att invända mot regeringens redovisning av tillkännagivandena (bet. 2020/21:JuU3 s. 11). Ett yrkande om straffbelagt förbud mot inköp, innehav och nyttjande av skyddsvästar behandlades av försvarsutskottet i betänkande 2016/17:FöU10. anförde att det utredningsuppdrag som legat till grund för den proposition som behandlades i betänkandet inte omfattat införandet av ett särskilt straffstadgande som förbjuder privatpersoners innehav och använd-ning av krigsmateriel, varför det inte funnits möjlighet att behandla frågan inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet. Utskottet fann inte skäl att vidta ytterligare åtgärder och avstyrkte därför yrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:195). Utskottet behandlade en motion om att utreda ett straffbelagt förbud mot inköp, innehav och nyttjande av skyddsvästar i betänkandet om straffrättsliga frågor (bet. 2018/19:JuU11 s. 94 f.). Utskottet var inte berett att vidta någon åtgärd och avstyrkte motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet har tidigare avstyrkt motionsyrkanden om att klargöra i vilken utsträckning kommuner har möjlighet att begränsa tiggeri genom lokala ordningsföreskrifter. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker förslaget i motion 2020/21:2406 (S) om att tillsätta en sådan utredning. Utskottet är inte heller berett att ta något initiativ med anledning av det som anförs i motion 2020/21:223 (SD) om avvägningar mellan allmän ordning och yttrandefrihet. Som framgår ovan har tidigare riktat flera tillkännagivanden till regeringen om att öka säkerheten på sjukhus och dessa har ansetts slutbehandlade genom tillsättandet av den utredning som ska redovisa sitt uppdrag . I avvaktan på utredningen finner utskottet inte skäl att rikta ett nytt tillkännagivande i samma fråga till regeringen. Motion 2020/21:3311 (KD) yrkande 41 avstyrks därför. Utskottet har tidigare avstyrkt motionsyrkanden om att införa ett straffbelagt förbud mot att inneha skyddsväst. Utskottet noterar vidare att frågan om förverkande av skyddsväst kan komma att behandlas förverkandeutredning, som ska redovisa sitt uppdrag . Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2020/21:3271 (L) yrkande 37 om att införa en straffsanktionerad tillståndsplikt för skyddsvästar. Motionsyrkandet avstyrks därför. Avslutningsvis är utskottet inte heller berett att ta något initiativ med anledning av förslaget i motion 2020/21:449 m.fl. (V) yrkande 11 om att förbjuda ljudlarm i tätbefolkade områden. Utskottets förslag i korthet avslår olika motionsyrkanden som avser ordningsvakter, bl.a. om deras befogenheter, kostnader för utbildning och den privata bevakningsbranschen. Jämför reservation 49 (V) och 50 (M, C, KD, L). I kommittémotion 2020/21:91 av m.fl. (V) yrkande 7 begärs att regeringen ska tillsätta en utredning om den privata bevakningsbranschen, dels för att kartlägga omfattningen av kommuners och regioners användning av tjänsterna, dels för att se över möjligheten att bedriva sådana bevakningstjänster i statlig regi. I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 9 efterfrågas en modernisering av lagen om ordningsvakter. Motionärerna framhåller att utbildningskraven på ordningsvakter måste skärpas om ordningsvakternas befogenheter utökas genom en sådan reform. I samma motion yrkande 10 uppmärksammar motionärerna problematiken med att det förekommer att personer som nekats förordnande som ordningsvakt på grund av kriminell belastning i stället anställs som s.k. entrévärdar. I motionerna 2020/21:778 av (C) och 2020/21:766 av (KD) yrkande 2 begärs en utvärdering av konsekvenserna av kraftiga höjning 2020 av avgifterna för grundutbildning och vidareutbildning för ordningsvakter. Motionärerna menar att en översyn av avgifternas storlek behöver göras i syfte att säkerställa tillgången på ordningsvakter . Ordningsvakter är personer som har förordnats av att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen. Bestämmelser om ordningsvakter finns i lagen (1980:578) om ordningsvakter och i ordningsvaktsförordningen (1980:589). gäller därutöver föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter (2017:12, FAP 670-1). Ordningsvakter får, enligt 2 § lagen om ordningsvakter, förordnas att tjänstgöra vid • allmänna sammankomster och cirkusföreställningar • bad- eller campingplatser och lokaler eller platser för idrott, friluftsliv, spel, lek, förströelse eller liknande som allmänheten har tillträde till • lokaler eller utrymmen där alkohol serveras till allmänheten med tillstånd enligt alkohollagen. Ordningsvakter får vidare förordnas att tjänstgöra vid säkerhetskontroller i domstolar, på frivårdskontor och vid offentliga sammanträden i kommuner och regioner (2 a–2 c §§). Om det finns ett särskilt behov och det är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt får ordningsvakter förordnas även i andra fall (3 §). Ett förordnande meddelas , högst , och i förordnandet ska det anges för vilken verksamhet och inom vilket område det gäller (5 §). Av 4 § framgår att endast den som med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget och har fyllt får förordnas till ordningsvakt. Ordningsvakter har enligt 29 § tredje stycket polislagen vissa befogenheter som normalt endast tillkommer polisen. En ordningsvakt kan, t.ex. när någon stör den allmänna ordningen eller är en omedelbar fara för densamma, avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Om en sådan åtgärd inte är tillräcklig får en ordningsvakt tillfälligt omhänderta personen. Ordningsvakter har också under vissa omständigheter rätt att använda handfängsel. En ordningsvakt har vidare befogenhet att omhänderta en person med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. samt även beslagta spritdrycker, vin eller starköl enligt lagen (1958:205) om förverkande av alkohol m.m. I samtliga fall när en ordningsvakt gripit eller omhändertagit någon ska han eller hon skyndsamt överlämnas till närmaste polis. I lagen (1974:191) om bevakningsföretag finns bestämmelser för den som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bevaka t.ex. fastigheter, enskilda personer eller transporter med sedlar och mynt. Lagen syftar till att säkerställa samhällets insyn i och kontroll över sådan verksamhet. Enligt lagen krävs att alla bevakningsföretag ska vara auktoriserade. Även all personal i bevakningsföretag ska vara godkänd för anställning i sådant företag. Frågor om auktorisation prövas av . Anställda med uppgift att utföra bevakningstjänst benämns väktare. En väktare har – till skillnad från en ordningsvakt – inte några särskilda befogenheter utöver dem som tillkommer medborgare i allmänhet. En väktare kan dock ibland inneha förordnande som ordningsvakt. Lagen innehåller även regler om tillsyn över bevakningsföretag. Enligt årsredovisning (s. 101) fanns 7 864 aktiva ordningsvakter vid utgången av 2020, att jämföra med 8 166 ordningsvakter 2019 och 8 097 ordningsvakter 2018. fattade beslut om höjda avgifter för grundutbildning och fortbildning som ordningsvakt. Med anledning av coronapandemin beslutade att ställa in all fortbildning av ordningsvakter . För att det inte skulle uppstå brist på ordningsvakter beslutade myndigheten om en tidsbegränsad föreskrift, föreskrifter (PMFS 2020:8, FAP 670-2) om fortbildning av ordningsvakter med anledning av sjukdomen covid-19, som innebar att en ordningsvakt kunde bli förordnad på nytt utan att föreskriven fortbildning hade genomgåtts. beslutade också om motsvarande föreskrifter för skyddsvakter och väktare. fortbildningar för ordningsvakter har varit fortsatt inställda . trädde en ny tidsbegränsad föreskrift i kraft (PMFS 2020:20, FAP 670-2) som möjliggör att ordningsvakter förordnas på nytt trots att fortbildningen inte har genomgåtts. På anges att myndigheten avser att senast /2022 ha återupptagit fortbildningarna för ordningsvakter i den utsträckning som är möjlig utifrån hälsoläge och tillgängliga resurser. I en interpellationsdebatt anförde inrikesministern bl.a. följande i svar på frågor om avgiftshöjningen (ip. 2019/20:266): För den utbildning som genomförs av får myndigheten ta ut en avgift. Det är som bestämmer nivån på avgiften, och myndigheten disponerar avgiftsintäkterna. Om något annat inte har föreskrivits ska avgiftsintäkterna enligt avgiftsförordningen täcka samtliga kostnader som har för att genomföra utbildningen. Jag har förstått att den avgift som har tagits ut under har varit för låg och att myndigheten därför har tvingats höja avgifterna väsentligt för både grundutbildning och vidareutbildning. Det är olyckligt att avgifterna höjs så mycket i ett slag. Det hade varit att föredra om hade omprövat avgifterna kontinuerligt och vid behov höjt dem stegvis. Inom ramen för den löpande dialogen med har myndigheten informerat om avgiftshöjningen, och det har efterfrågats vilken konsekvensbedömning myndigheten har gjort. Jag vill dock betona att det är som fastställer avgiftsnivån och ansvarar för att dess beslut är väl underbyggda. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av regelverket för ordningsvakter (dir. 2019:89). Uppdraget har syftat till att modernisera och effektivisera regelverket och anpassa det till dagens förhållanden. I uppdraget har ingått att överväga bl.a. för vilka ändamål ordningshållning bör kunna utföras av ordningsvakter, på vilket sätt ska utöva kontroll och ledning över ordningsvakternas verksamhet, om det finns ytterligare uppgifter i ordningshållningen som en ordningsvakt bör kunna utföra samt hur reglerna för ordningsvakternas utbildning bör utformas. Utredningen har också haft i uppdrag att se över vissa frågor kring lämplighetsprövningen av personal hos auktoriserade bevakningsföretag. Utredningen, som antog namnet (Ju 2019:12), presenterade sina förslag i utredningsbetänkandet En ny lag om ordningsvakter m.m. (SOU 2021:38). I betänkandet föreslås en ny lag och förordning om ordningsvakter i syfte att skapa bättre förutsättningar för en mer flexibel och ökad användning av ordningsvakter. Utredningen föreslår bl.a.: • att ordningsvakter ska kunna användas för fler ändamål • att ordningsvakter ska få utökade befogenheter, bl.a. när det gäller att transportera en omhändertagen person till sjukhus, tillnyktringsenhet eller polisstation, utföra kroppsvisitation i syfte att fastställa en persons identitet och förstöra beslagtagen alkohol av ringa värde • att möjligheter till ledning och kontroll av ordningsvakterna ska förstärkas, bl.a. genom krav på den som vill använda ordningsvakter att ansöka om tillstånd hos som ska kunna meddela villkor för användningen • att ordningsvaktsutbildningen ska utökas till minst samt att utbildningen delvis ska finansieras med allmänna medel och berättiga till studiemedel. Utskottet har tidigare behandlat frågor om ordningsvakter, (bet. 2019/20:JuU25 s. 93 f.). Utskottet noterade då att det pågår en utredning i syfte att modernisera och effektivisera regelverket om ordningsvakter och anpassa det till dagens förhållanden, vilket öppnar för en bred översyn. Utskottet ansåg att utredarens arbete inte bör föregripas och avstyrkte därför samtliga motionsyrkanden i avsnittet. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:256). Utskottet ser positivt på att har redovisat förslag till en ny lag och förordning om ordningsvakter, som bl.a. innebär att ordningsvakter kan användas för fler ändamål och får utökade befogenheter i jämförelse med det nu gällande regelverket. Utskottet konstaterar att det rör sig om en omfattande översyn och anser att beredningen av utredningsbetänkandet inte bör föregripas. Vad gäller höjningen av avgifterna för utbildning för ordningsvakter konstaterar utskottet också att sådana utbildningar ställdes in i stor utsträckning och att giltighetstiden för tidigare förordnanden har förlängts till följd av coronapandemin. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionerna 2020/21:91 (V) yrkande 7, 2020/21:766 (KD) yrkande 2, 2020/21:778 (C) samt 2020/21:3272 (L) yrkandena 9 och 10. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om pass och identitetshandlingar, bl.a. om åtgärder för att motverka missbruk. I motion 2020/21:12 av (SD) yrkande 1 efterfrågas skärpta regler för utfärdande av pass. I motion 2020/21:53 av och (båda SD) begärs att ett striktare krav på namnteckning införs på identitetshandlingar som utfärdas av myndigheter. Enligt motionärerna är det t.ex. vanligt förekommande att förolämpningar mot polisen anges i rutan för namnteckning i stället för personens namn. I motion 2020/21:1943 av Boriana (M) yrkande 1 föreslås att polisen ska ges behörighet att kontrollera om personer som ansöker om id-kort är efterlysta. Motionären anser också att det bör utredas om motsvarande kontroll kan göras vid andra myndighetskontakter som är förenade med identitetskontroll (yrkande 2). I motion 2020/21:2873 av Boriana (M) begärs ett tillkännagivande om att förhindra missbruk av svenska resehandlingar, särskilt uppehållstillståndskort som kan användas tillsammans med ett utländskt pass för resa. Enligt motionären bör det även utredas om det är möjligt att placera svenska tjänstemän på högriskflygplatser utomlands, i syfte att upptäcka missbruk med svenska resehandlingar. I motion 2020/21:494 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska få i uppdrag att möjligt vidta åtgärder för att stoppa försäljning av pass inom EU. Pass regleras i passlagen (1978:302) och passförordningen (1979:664). Kompletterande föreskrifter finns när det gäller hantering i föreskrifter och allmänna råd om pass och nationellt identitetskort (PMFS 2019:3, FAP 530-1). Av 1 § passlagen följer att svenskt pass utfärdas till svenska medborgare. Pass utfärdas enligt 3 § passlagen som vanligt pass eller särskilt pass. Särskilt pass kan utfärdas som provisoriskt pass, extra pass, tjänstepass eller diplomatpass. Vanliga pass är som huvudregel giltiga . Om den som ansöker om passet inte har fyllt är giltighetstiden i stället . infördes ändringar i passlagen för att motverka missbruk av svenska pass (prop. 2015/16:81, bet. 2015/16:JuU25 och rskr. 2015/16:158). Ändringarna innebär att svenska medborgare numera kan beviljas högst tre vanliga pass , att ett vanligt pass ska återkallas när ett provisoriskt pass utfärdas för passinnehavaren och att giltighetstiden för vanligt pass till barn har sänkts till . Flyktingar och statslösa personer har oftast inte möjlighet att vända sig till sitt hemlands myndigheter för att få en passhandling. I de internationella konventioner som reglerar förhållandena för dessa grupper finns därför föreskrifter om att det land där flyktingen eller den statslöse lovligen vistas, ska utfärda resedokument. får utfärda resedokument för flyktingar eller statslösa personer (4 kap. 4 § utlänningslagen [2005:716], förkortad UtlL) Resedokumentet är en särskild passhandling som gäller för resor utanför och vid inresa och vistelse i (2 kap. 9 § utlänningsförordningen [2006:97], förkortad UtlF). Ett resedokument ska utfärdas och ska återlämnas till om innehavaren upphör att vara flykting eller statslös (2 kap. 8 § första stycket och 10 § UtlF). Även andra utlänningar än flyktingar och statslösa kan vara förhindrade att skaffa hemlandspass. Om en utlänning inte har någon handling som gäller som pass och saknar möjlighet att skaffa en sådan handling, får utfärda ett främlingspass för honom eller henne (2 kap. 1 a § första stycket UtlL). Om det finns särskilda skäl får främlingspass utfärdas även i andra fall (tredje stycket). Som huvudregel utfärdas inte främlingspass om bedömer att personen har möjlighet att skaffa ett hemlandspass. Passet ska återlämnas till om innehavaren har blivit svensk medborgare, har fått en annan handling som gäller som pass, ska resa till sitt hemland, inte längre har rätt att vistas i landet enligt ett särskilt beslut om avvisning eller utvisning eller om personen har avlidit (2 kap. 16 § UtlF).