bet · H801JuU29 · 2021-06-03 00:00:00 — (Brå) fick i uppdrag av regeringen att undersöka förutsättningarna för att dela information mellan olika aktörer i arbetet med att förebygga brott samt att vid behov lämna förslag till åtgärder. Brå redovisade uppdraget i rapporten mellan socialtjänst och polis, i brottsförebyggande arbete med barn och unga (Rapport 2021:2). I rapporten anger Brå bl.a. följande. Studien bekräftar att många aktörer upplever att sekretessen genomgående utgör ett hinder för informationsdelning i det brottsförebyggande arbetet. Genomgången visar en mångfasetterad bild som inkluderar kunskapsbrist, osäkerhet och olika tolkningar av befintlig lagstiftning. Som en konsekvens av begränsade kunskaper om andra aktörers lagstiftning finns även felaktiga förväntningar på möjligheterna för informationsutbyte inom den brottsförebyggande samverkan. Sekretesslagstiftningen upplevdes som mindre begränsande i mindre städer och landsbygdskommuner, eftersom dessa hade fastare och mer upparbetade kontaktvägar och samarbetsformer än de större städerna. Detta har betydelse eftersom informationsdelning ofta är kopplat till person snarare än funktioner. I rapporten konstaterar att det inte finns någon entydig bild om vad i sekretesslagstiftningen som upplevs utgöra ett hinder för att dela information. Rapportens huvudsakliga slutsats är att den frustration som många medarbetare inom polisen och ger uttryck för handlar om avsaknaden av vägledning om hur lagen ska tillämpas i enskilda fall, snarare än bestämmelsernas utformning. Säkerhetspolisens tillgång till personuppgifter Utskottet har tidigare redovisat att Säkerhetspolisen och har utvecklat och fördjupat sin samverkan för att öka förmågan att upptäcka potentiella hot (bet. 2018/19:JuU16). Ett system med automatiserad säkerhetsscreening infördes , och Säkerhetspolisen har även fått en utökad direktåtkomst till utlänningsdatabas. Direktåtkomsten får användas i säkerhetsärenden och potentiella säkerhetsärenden. Enligt 19 § utlänningsdatalagen (2016:27) får direktåtkomst till personuppgifter hos endast medges vissa myndigheter, bl.a. Säkerhetspolisen. Direktåtkomsten får endast avse personuppgifter i partens ärende. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskrifter om begränsningar av direktåtkomst. Genom en ändring i utlänningsdataförordningen (2016:30) som trädde i kraft har Säkerhetspolisen fått en utökad direktåtkomst till sådana personuppgifter hos som Säkerhetspolisen behöver bl.a. i sin brottsbekämpande verksamhet. Ändringen innebär att Säkerhetspolisen får medges direktåtkomst till personuppgifter i fler fall än vad som gällde tidigare. Detta ger Säkerhetspolisen bättre förutsättningar att bekämpa bl.a. terrorism och brott mot säkerhet. Ändringen har sin grund i överenskommelsen mellan , , de gröna, , och om åtgärder mot terrorism. har på förslag av utskottet tillkännagett för regeringen att den bör ta initiativ till en översyn av sekretesslagstiftningen för att dels säkerställa att Säkerhetspolisen i tillräcklig omfattning har direktåtkomst till asylsystem, dels öka möjligheterna till informationsutbyte mellan myndigheter i syfte att förebygga och förhindra brott (bet. 2019/20:JuU32 s. 26 f., rskr. 2019/20:178). När det gäller vilka åtgärder som vidtagits med anledning av tillkännagivande hänvisar regeringen till nämnda proposition 2019/20:123 Ett effektivare informationsutbyte mellan polis och socialtjänst vid samverkan mot terroristbrott och till den ovannämnda ändringen i utlänningsdataförordningen. Punkten är emellertid inte slutbehandlad (skr. 2010/21:75 s. 92). Den organiserade brottsligheten har blivit alltmer internationell och gränsöverskridande. Att stärka gränsskyddet och i synnerhet befogenheter, resurser och brottsbekämpande verksamhet är därför av högsta prioritet. saknar personal t.ex. befogenhet att hindra en person eller stoppa och genomsöka ett fordon med misstänkt stöldgods vid gräns. Den uppgiften ligger i stället på polisen, som sällan finns på plats för att kunna ingripa. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att i ett tillkännagivande uppmanar regeringen att ge , och ett löpande uppdrag att samverka och genomföra gemensamma kontroller för att bekämpa terrorism och kriminalitet. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2020/21:3217 (M) yrkande 3 och 2020/21:3030 yrkande 1. har, som framgår ovan, riktat ett tillkännagivande till regeringen om att sekretesslagstiftningen behöver bli föremål för en översyn dels i syfte att säkerställa att Säkerhetspolisen i tillräcklig omfattning har direktåtkomst till asylsystem, dels för att öka möjligheterna till informationsutbyte mellan myndigheter för att förebygga och förhindra brott (bet. 2019/20:JuU32, rskr. 2019/20:178). Som framgår av skrivelse 2020/21:75 skrivelser till regeringen – åtgärder har regeringen vidtagit ett antal åtgärder i syfte att bl.a. öka möjligheterna till informationsutbyte mellan myndigheterna. Bland annat har genom den lagändring som trädde i kraft fått ökade möjligheter att dela med sig av uppgifter till och Säkerhetspolisen. Utlämnande kan i större utsträckning göras vid misstankar om att terroristbrottslighet har begåtts men också för att förebygga sådan brottslighet. Brå har haft i uppdrag att undersöka förutsättningarna att dela information mellan olika aktörer i arbete med att förebygga brott och att vid behov lämna förslag till åtgärder. I rapporten mellan socialtjänst och polis i brottsförebyggande arbete med barn och unga (Rapport 2021:2) konstaterar att den frustration som många medarbetare inom polisen och ger uttryck för snarare handlar om bristen på vägledning än på bestämmelsernas utformning. Utskottet ser mot bakgrund av det arbete som bedrivs på området inte anledning för att göra något sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2020/21:3030 (M) yrkande 2. I motion 2020/21:3277 (L) yrkande 9 begärs att det informationsutbyte som blev möjligt genom den lagändring som trädde i kraft efter att antagit regeringens proposition Ett effektivare informationsutbyte mellan polis och socialtjänst vid samverkan mot terrorism ska följas upp genom en översyn. Utskottet kan se värdet av en sådan uppföljning men anser också att bestämmelsen varit på plats alltför för att det nu ska vara aktuellt med en sådan uppföljning. Utskottet utgår också från att regeringen följer frågan. Mot denna bakgrund saknas det anledning för utskottet att ta initiativ till ett sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Utskottet avstyrker därmed yrkandet. Som framgår ovan har Säkerhetspolisen från direktåtkomst till sådana uppgifter hos som Säkerhetspolisen behöver i sin brottsbekämpande verksamhet. Motion 2020/21:642 (SD) yrkanden 19 får därigenom anses vara i vart fall delvis tillgodosett. Utskottet avstyrker därmed yrkandet. Deltagande i och samröre med terroristorganisationer m.m. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om kriminalisering av deltagande i terroristorganisationer och tillkännager detta för regeringen. avslår övriga motionsyrkanden om förbud mot rasistiska organisationer och terroristorganisationer, om samröre med och deltagande i terroristorganisationer och om översyn av bestämmelsen om olovlig kårverksamhet. Jämför reservation 4 (M, SD, KD), 5 (S, V, MP), 6 (M, KD) och 7 (L). Förbud mot rasistiska organisationer och terroristorganisationer I motion 2020/21:2128 av (S) m.fl. begärs att man ser över att i lag förbjuda rasistiska organisationer. Motionären anför att det är angeläget att omgående får relevant lagstiftning på plats för att på så sätt kunna värna alla människors lika värde och ett samhälle utan hot och hat. m.fl. (SD) begär i motion 2020/21:2876 yrkande 4 att möjligheten att förbjuda organisationer som sysslar med kriminell verksamhet eller terrorverksamhet ska utredas. I kommittémotion 2020/21:642 av m.fl. (SD) yrkande 14 begärs att kriminaliseringen när det gäller samröre med terroristorganisation ska breddas. Kriminaliseringen bör enligt motionärerna även omfatta bl.a. att försörja terrorister eller terroristorganisationer med mat och underhåll av materiel samt att förse en terroristorganisation med information som är menad att understödja organisationens verksamhet. I kommittémotion 2020/21:3498 av m.fl. yrkande 6 begärs att en utvidgad lagstiftning om samröre med terrorstämplade organisationer skyndsamt ska komma på plats. Motionärerna anför att definitionen av vad som ska anses brottsligt enligt den nuvarande lagen är alltför snäv. Vidare bör straffet för samröre med terroristorganisationer skärpas. m.fl. (M) begär i kommittémotion 2020/21:3304 yrkande 2 att deltagande i terroristorganisationers verksamhet ska kriminaliseras. Liknande yrkanden framställs i kommittémotion 2020/21:642 av m.fl. (SD) yrkande 15. I kommittémotion 2020/21:3304 av m.fl. (M) yrkande 3 begärs även att förbudet mot att delta ska breddas till att avse även deltagande i andra inhemska våldsbejakande organisationers verksamhet. I kommittémotion 2020/21:3277 av m.fl. (L) yrkande 7 begärs att bestämmelsen om olovlig kårverksamhet ska ses över. Motionärerna anför att en sådan översyn bör göras i syfte att underlätta lagföring av organisering av terrorverksamhet på svensk mark. ratificerade FN:s internationella konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering (SÖ 1971:40). Enligt konventionens artikel 4 b åtar sig varje konventionsstat att olagligförklara och förbjuda organisationer samt organiserad och all annan propaganda som främjar och uppmanar till rasdiskriminering samt att kriminalisera deltagande i sådana organisationer eller i sådan verksamhet. I den proposition som föregick ratificeringen anfördes bl.a. att den förebyggande verkan som förespråkare av ett uttryckligt förbud ville uppnå i viss utsträckning kunde vinnas genom propositionens förslag om bl.a. utvidgat ansvar för hets mot folkgrupp (prop. 1970:87 s. 64). Frågan om förbud mot rasistiska organisationer har övervägts . När den frågan övervägts har också frågan huruvida svensk lagstiftning lever upp till åtaganden enligt den ovan nämnda rasdiskrimineringskonventionen berörts. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 5 regeringsformen är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad föreningsfrihet dvs. en frihet att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften. finns två begränsningsändamål i 2 kap. 24 § andra stycket regeringsformen när det gäller föreningsfrihet. Det första rör ”sammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur” och infördes i första hand för att ge grundlagsstöd åt bestämmelsen i nuvarande 18 kap. 4 § om olovlig kårverksamhet. Det straffstadgandet tar sikte på sammanslutningar som kan utvecklas till ett sådant maktmedel som militär trupp eller polisstyrka. I 18 kap. 4 § anges följande: Om någon bildar eller deltager i sammanslutning, som måste anses vara avsedd att utgöra eller med hänsyn till sin beskaffenhet och det ändamål för vilket den är bildad lätt kan utvecklas till ett sådant maktmedel som militär trupp eller polisstyrka och som icke med vederbörligt tillstånd förstärker försvaret eller ordningsmakten, eller ock för sådan sammanslutning tager befattning med vapen, ammunition eller annan dylik utrustning, upplåter lokal eller mark för dess verksamhet eller understödjer den med penningar eller på annat sätt, dömes för olovlig kårverksamhet till böter eller fängelse i högst . Det andra begränsningsändamålet i 2 kap. 24 § andra stycket regeringsformen rör sammanslutningar vilkas verksamhet ”innebär förföljelse av en folkgrupp på grund av etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande”. Begränsningen infördes för att grundlagen inte skulle lägga hinder i vägen för uppfyllande av åtaganden enligt . Gemensamt för begränsningarna är att de aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så lång att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Den får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 21 § regeringsformen). finns det en omfattande straffrättslig lagstiftning som förbjuder olika uttryck för rasism, bl.a. bestämmelserna om hets mot folkgrupp i 16 kap. 8 § . Hets mot folkgrupp utgör också ett tryck- och yttrandefrihetsbrott enligt 7 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen. Vidare finns en straffbestämmelse om olaga diskriminering i 16 kap. 9 § . Straffskärpningsregeln i 29 kap. 2 § 7 innebär att bl.a. rasistiska motiv ses som en försvårande omständighet vid brott. Det finns också annan lagstiftning som motverkar uttryck för rasism, t.ex. diskrimineringslagen (2008:567) som har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett bl.a. etnisk tillhörighet. Samröre med en terroristorganisation Regeringen lämnade propositionen Ett särskilt straffansvar för samröre med en terroristorganisation till (prop. 2019/20:36). Lagändringarna, som trädde i kraft , innebär bl.a. ett särskilt straffansvar för den som har vissa former av samröre med en terroristorganisation om gärningen är ägnad att främja, stärka eller understödja en terroristorganisation (bet. 2019/20:JuU13, rskr. 2019/20:145). De former av samröre som kriminaliseringen avser är att ta befattning med vapen, ammunition, brandfarliga eller explosiva varor eller transportmedel för en terroristorganisation, upplåta lokal eller mark till en terroristorganisation eller lämna annat liknande stöd till en terroristorganisation. Vidare innebär lagändringen att även försök till det nya brottet kriminaliserades. Det blev också straffbart att offentlig uppmana och rekrytera till samröre med en terroristorganisation, att resa utomlands i avsikt att ha samröre med en terroristorganisation samt att finansiera samröre med en terroristorganisation. Även straffet för brottet olovlig värvning skärptes. Av lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet framgår, när det gäller samröre med en terroristorganisation, att den som för en terroristorganisation tar befattning med vapen, ammunition, brandfarliga eller explosiva varor eller transportmedel, upplåter lokal eller mark till terroristorganisationen eller lämnar annat liknande stöd till terroristorganisationen döms, om gärningen är ägnad att främja, stärka eller understödja en terroristorganisation, till fängelse i högst (2 b §). Av samma lag framgår, när det gäller offentlig uppmaning, att den som i ett meddelande till allmänheten uppmanar eller annars söker förleda till särskilt allvarlig brottslighet eller till samröre med en terroristorganisation enligt 2 b § döms till fängelse i högst (3 §). När det gäller rekrytering anger samma lag att den som söker förmå någon annan, i annat fall än som anges i 3 §, att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet eller försök, förberedelse eller stämpling till sådan brottslighet eller att ha samröre med en terroristorganisation enligt 2 b § döms till fängelse i högst (4 §). I 5 b § samma lag anges bl.a. att den som reser eller påbörjar en resa till ett annat land i avsikt att ha samröre med en terroristorganisation enligt 2 b § döms till fängelse . I 6 § anges att om brott som anges i bl.a. 2 b, 3 och 4 §, är grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om brottet har avsett särskilt allvarlig brottslighet som innefattar fara för flera människoliv eller för egendom av särskild betydelse, om brottet har ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller om det annars har varit av särskilt farlig art. Av 7 § framgår att ansvar enligt 2 b § inte ska dömas ut om samröret har varit obetydligt eller om gärningen med hänsyn till omständigheterna är att anse som ringa (7 §). Deltagande i en terroristorganisation I den ovan nämnda propositionen Ett särskilt straffansvar för samröre med en terroristorganisation (prop. 2019/20:36) anförde regeringen följande om frågan om att införa ett särskilt straffansvar för deltagande i terroristorganisationer eller andra kriminella organisationer. I lagrådsremissen Ett särskilt straffansvar för deltagande i en terroristorganisation föreslogs införande av ett särskilt straffansvar för den som deltar i verksamheten i en terroristorganisation på ett sätt som är ägnat att främja, stärka eller understödja organisationen (Ju2019/00767/L5). Enligt bedömningen i lagrådsremissen finns det ett behov av att kunna ingripa mot deltagandet som sådant i en terroristorganisation. Vidare gjordes bedömningen att en straffbestämmelse om deltagande i en terroristorganisations verksamhet kan införas utan att regeringsformens rättighetsreglering begränsas och att ett deltagandebrott således inte står i strid mot den grundlagsskyddade föreningsfriheten i 2 kap. 1 § första stycket 5 regeringsformen. Lagrådet anförde i sitt yttrande över förslaget att de skäl som anförs till stöd för bedömningen om behovet av att kunna ingripa mot deltagandet i en terroristorganisation får anses godtagbara, även med beaktande av den försiktighet som bör gälla vid nykriminalisering. Däremot talar övervägande skäl enligt Lagrådet för att en kriminalisering av deltagande i en terroristorganisations verksamhet på det sätt som föreslås i lagrådsremissen innebär en begränsning av den grundlagsskyddade föreningsfriheten. En sådan begränsning får ske genom lag endast under de förutsättningar som framgår av 2 kap. regeringsformen. Lagrådet konstaterade att frågan om sådana förutsättningar finns inte har aktualiserats i lagrådsremissen. Lagrådet ansåg sig inte kunna tillstyrka att förslaget i lagrådsremissen om ett särskilt straffansvar för deltagande i en terroristorganisation läggs till grund för lagstiftning (s. 14 f.). I den ovannämnda propositionen gör regeringen bedömningen att det fortfarande finns ett behov av att kunna ingripa mot deltagandet i en terroristorganisation som sådant bl.a. eftersom det finns en risk för att utan en straffbestämmelse om deltagande i en terroristorganisation kan uppfatta ha en otillräcklig lagstiftning för motverkande av terrorister och terroristorganisationer. Regeringen bedömde att en kriminalisering av deltagande i en terroristorganisation som stöder sig på de befintliga inskränkningsändamålen i 2 kap. regeringsformen skulle få ett alltför smalt tillämpningsområde och därmed riskera att bli ineffektivt (s. 16). Kommittén om förbud mot rasistiska organisationer Regeringen beslutade kommittédirektiv till en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att bl.a. överväga om det bör införas ett särskilt straffansvar för deltagande i en rasistisk organisation och ett förbud mot rasistiska organisationer som sådana (dir. 2019:39). I utredningens direktiv anger regeringen att utvecklingen i är komplex och oroande. Enligt undersökningar tyder det mesta på att det svenska samhället utvecklas positivt i termer av ökad öppenhet. Å andra sidan kan de som utsätts för rasism vittna om ett samhällsklimat där rasismen har blivit oroväckande utbredd. Regeringen har på ett strukturellt plan vidtagit en mängd åtgärder för demokratin och mot rasismen. Strategi för en stark demokrati – främja, förankra, försvara nämnas. Regeringen har även vidtagit ett antal lagstiftningsåtgärder. För att nämna ett exempel krävs det inte tillstånd för kamerabevakning av exempelvis medieredaktioner och religiösa samfunds lokaler enligt den nya kamerabevakningslagen som trädde i kraft . Flera myndigheter har också fått särskilda uppdrag och intensifierat sitt arbete på området. och Säkerhetspolisen redovisade ett regeringsuppdrag om att stärka sitt arbete mot politiskt motiverad brottslighet och redovisade bl.a. hur det myndighetsgemensamma arbetet kan utvecklas och samverkan med andra myndigheter och aktörer kan stärkas. Det finns numera en nationell kontaktpunkt och s.k. demokrati- och hatbrottsgrupper i , och . I direktivet konstaterar regeringen att det kan ses som en begränsning i den straffrättsliga lagstiftningen att den är inriktad på den enskilda individens uttryck för rasism och således inte vänder sig mot den rasistiska organiseringen eller de rasistiska organisationerna som sådana. Enligt regeringens uppfattning talar detta för att det kan finnas behov av lagstiftning som mer direkt tar sikte på rasism i organiserad form. I kommitténs uppdrag ingår att göra en kartläggning av hur rasistiska organisationers möjlighet att verka har begränsats i andra länder och ta del av vad som är känt om begränsningarnas effekter. Kommittén ska också överväga om det bör införas ett särskilt straffansvar för deltagande i en rasistisk organisation och hur ett sådant skulle kunna utformas. Kommittén ska också överväga ett förbud mot rasistiska organisationer och vilka rättsverkningar och administrativa system som skulle kunna knytas till ett sådant förbud samt bedöma hur verkningsfullt ett sådant förbud skulle vara. I uppdraget ingår att lämna författningsförslag om kommittén kommer fram till att lagstiftning om de aktuella frågorna bör införas. Vid samtliga överväganden ska grundläggande fri- och rättigheter enligt såväl svensk grundlag som internationella åtaganden beaktas. Det ingår inte i kommitténs uppdrag att föreslå ändring i grundlag. Uppdraget skulle enligt det första direktivet redovisas . Utredningstiden förlängdes och uppdraget ska i stället redovisas (dir. 2020:134). Kommittén lämnade betänkandet Ett förbud mot rasistiska organisationer (SOU 2021:27). Kommittén konstaterar i betänkandet att ett förbud mot rasistiska organisationer måste utformas så att det bara omfattar sådana organisationer som uppfyller de föreskrivna förutsättningarna i regeringsformens begränsningsstadgande. I betänkandet gör kommittén bedömningen att det finns klara indikationer på att den organiserade rasistiska förföljelsebrottsligheten har ökat i omfattning. Den skapar oro i samhället och kan i förlängningen leda till splittring och djupa motsättningar. riskerar den att allvarligt hota den ordning och säkerhet som bör råda i det svenska samhället. Kommittén redogör i betänkandet för skälen för och emot ett förbud mot rasistiska organisationer. Kommitté kommer vid sin bedömning fram till att samhällsutvecklingen nu har blivit sådan att skälen för ett förbud med tillräcklig styrka överväger skälen mot ett förbud. Det finns anledning att tro att ett förbud skulle motverka att rasistiska organisationer får ytterligare fäste i samhället och därmed stävja en farlig utveckling. Kommittén bedömer att det nu är nödvändigt att begränsa föreningsfriheten och införa ett förbud mot rasistiska organisationer och anser att ett förbud mot rasistiska organisationer bör införas genom en ny straffrättslig lagstiftning. Det finns ett påtagligt behov av och utrymme för att kriminalisera ytterligare gärningar som gäller den som deltar i, bildare eller lämnar vissa former av stöd åt en rasistisk organisation. Straffbestämmelsen om stöd åt organiserad rasism ska omfatta den som, i annat fall, för organisationen tar befattning med vapen eller ammunition eller till organisationen lämnar ekonomiskt bidrag, upplåter lokal eller mark eller lämnar annat liknande stöd, om gärningen är ägnad att främja stärka eller understödja organisationen. Med rasistisk organisation avses enligt kommitténs förslag en sammanslutning av personer som genom brottslighet förföljer en folkgrupp på grund av etniskt ursprung, hudfärg eller ras. Enbart de åsikter som kommer till uttryck i sammanslutning är alltså inte tillräckliga. Sammanslutningens verksamhet i sig måste innebära förföljelse och det måste röra sig om en förföljelse genom kriminalitet, t.ex. organiserad skadegörelse, misshandel eller hets mot folkgrupp.