bet · H801FiU22 · 2021-03-11 00:00:00 — Vi ser också att det tar , och , innan vi kommer tillbaka till den ekonomiska aktivitet som vi hade före krisen. är det svårt att bedöma vad som sker i detta sammanhang. Det betyder att ju mer pandemihanteringen drar ut , desto mer förskjuts naturligtvis återhämtningen på ett eller annat sätt. Men de allra värsta farhågorna har inte besannats när det gäller ekonomisk aktivitet. Det har naturligtvis mycket att göra med de olika stödåtgärder som har vidtagits både i och i en lång rad andra länder. Om man reflekterar lite grann kring vad som har gjorts så för centralbankerna en mycket expansiv penningpolitik på olika håll genom att köpa stora mängder tillgångar, genom att ha olika typer av utlåningsprogram och genom att se till att de penningpolitiska styrräntorna hålls låga världen över. Regeringar på olika håll har gjort sitt genom att genomföra omfattande finanspolitiska stimulansprogram som riktar sig till hushåll och företag, så att de ska överleva och så att deras ekonomiska möjligheter ska underlättas när saker och ting mer eller mindre har stått still. har tillsynsmyndigheter på lite olika sätt i olika länder lättat på buffertkrav och infört temporära lättnader som leder till att det är lättare att hantera utbudet av krediter . Allt detta syftar till att undvika alltför svåra finansiella konsekvenser av det som pågår och har pågått. Men det finns naturligtvis risker fortsättningsvis som kan leda till konkurser längre fram och som vi kanske ännu inte har sett i så stor omfattning men som kan ligga runt hörnet, så att säga, eftersom en del av de åtgärder som vidtagits leder till att en och annan frågeställning har dolts. Detta är en fråga framför allt i , eftersom banksystemen i är svagare än vad de är i . Allt detta har också ändrat förutsättningarna för att driva penningpolitik. Vad vi har gjort är att låna ut pengar till företag via bankerna. Vi köper olika typer av värdepapper, vi tillför likviditet i stor omfattning till den finansiella sektorn och vi håller reporäntan på noll. När man går igenom ett sådant här förlopp går det inte att veta exakt vilka åtgärder som behövs . Därför är det rimligt att vidta många olika åtgärder för att se till att räntan är låg och att kreditförsörjningen hålls igång i svensk ekonomi. Senast vi resonerade om dessa frågor var . Då sa vi att efter november och kommer vi att köpa värdepapper för ytterligare . I det vänstra diagrammet som visar dessa köp finns det ett litet tillägg högst upp, och det är köp av företagsobligationer. Här ser man tydligt att företagsobligationsköpen är väldigt små i förhållande till alla andra köp. Men är det viktigt att vi har operationell kapacitet att köpa företagsobligationer eller andra obligationer, för den delen, om vi skulle behöva köpa mycket mer i ett riktigt dåligt scenario. Grafen till höger visar olika räntor. Där ser vi att räntorna började stiga kraftigt . Utan åtgärder från centralbankerna, inkluderad, är det mycket svårt att säga var det hade slutat. Men förmodligen hade det slutat ganska illa. Vi ser också att när de stora påfrestningarna dök upp var det de samlade åtgärderna som vi vidtog som ledde till att räntorna gick ned. Och räntorna är faktiskt lite lägre än vad de var innan krisen inträffade. Förutsättningarna för att bedriva penningpolitik ser annorlunda ut jämfört med hur de såg ut för 20 eller . Det har att göra med finanssektorns sammansättning och hur finanssektorn ser ut. Om man tittar på ränteförändringarna ser man att fallet i räntor när det gäller företagssektorn är ungefär 120 räntepunkter, vilket motsvarar cirka fem räntesänkningar. I detta avseende har våra köp av företagsobligationer fungerat väldigt väl och varit väldigt effektiva när det gäller att se till att det finns en god tillgång till krediter i olika samhällssektorer. Grafen till höger visar sammansättningen av företagens finansiering. Det röda visar värdepappersupplåning i förhållande till bankupplåning. Går man var värdepappersupplåningen mycket liten – av BNP. är den av BNP. Detta innebär att det är viktigt att stödja kreditgivningen i svensk ekonomi också via obligationsmarknaden. Det är bara ett annat sätt att säga det som jag påpekade tidigare, alltså att när det finns många olika marknader behöver man ha beredskap att hantera många olika saker mer eller mindre så att summan av dem blir bra. Man måste alltså kunna agera både snabbt och brett för att hantera de frågor och problem som har uppkommit. Om man funderar lite grann kring dagsläget bidrar ett vaccin självfallet till att förbättra framtidsutsikterna. Men alla risker har inte försvunnit i och med att ett vaccin har kommit. Det tar tid innan alla har vaccinerats, och medan den processen pågår bromsas den ekonomiska utvecklingen. Konkurserna kan fortfarande bli betydligt fler. är det inte bra att dra tillbaka stödåtgärderna för snabbt. Gör man det måste man börja om från början, och det leder till onödiga ekonomiska kostnader. När man vidtar den stora mängden olika åtgärder som sker – egentligen oberoende av om det är sådant som är knutet till penningpolitiken, sådant som är knutet till regelverken eller om det är olika former av finanspolitik – leder det naturligtvis till ökade skulder på ett eller annat sätt på många olika håll i ekonomin. Det betyder att vi längre fram har med oss en ryggsäck med högre skulder med alla de risker som det medför när det gäller framtiden. är det så att om man alltid räknar med att på ett eller annat sätt bli räddad av någon annan kan det leda till högre risktagande , och det är inte bra. En gammal fråga som jag har pratat om i utskottet är att så länge vi har en period med negativa realräntor, alltså ränta minus inflationstakt, och låga räntor i största allmänhet är det billigt att låna. Det är avsikten. Men då finns alltid risken att man lånar för mycket. Ytterligare en ny fråga som vi har med oss är vad som sker när det gäller klimatet. Olika typer av klimatfrågor påverkar naturligtvis också den finansiella sektorn. Men den akuta krishanteringen är rimlig, eftersom det har gällt att hantera finanssektorn på ett sådant sätt att pandemin inte vandrar in för mycket i finanssektorn så att vi också får finanssektorsproblem. Men när krisen är över innebär det att vi också får återgå till att bygga buffertar på ett så bra sätt som det över huvud taget är möjligt. Som jag redan har berört är det viktigt att olika politikområden samverkar för att bidra till en återhämtning. Vad vi gör är att se till att räntorna hålls låga och att vi har en fungerande kreditförsörjning. Om krisen skulle bli djupare av någon anledning är det inte uteslutet att det krävs ytterligare finanspolitiskt stöd. Och finanspolitiken har större möjligheter än penningpolitiken att rikta särskilt stöd till särskilda sektorer om det skulle vara så att en lågkonjunktur drar ut . Alla dessa åtgärder kompletterar varandra, och de behöver finnas där ett bra tag. Sedan är det viktigt att det finns tillräckligt mycket kapital och likviditetsbuffertar i den finansiella sektorn. Med höga risker måste det nämligen finnas riskabsorberande kapital och tillräckligt god likviditet. Jag ska sedan ta upp en fråga som jag har tagit upp i finansutskottet. Den har att göra med hushållens skuldsättning. Det behövs fler åtgärder för att minska riskerna med hushållens skuldsättning. Om vi först tittar på vad som sker i vår omvärld är riskerna i och för sig kanske större i andra delar av än just i därför att man där har mer problem i banksektorn och man har större problem med den statliga skuldsättningen. Om vi tittar på och fokuserar lite grann på staplarna till vänster ser vi hur skuldsättningen var fördelad 1995. Det var mycket statsskuld och mindre skulder i hushållssektorn, som är minst, och i företagssektorn. Om vi spolar bandet framåt till slutet av 2019 ser vi att den dominerande delen är hushållens skulder. Det är också mycket skulder i företagssektorn. Men det är mindre skulder i den statliga sektorn. Vad som har hänt är i grunden att skulderna har flyttats över från det offentliga till den privata sidan. är hushållens skulder av bruttonationalprodukten. Men allt är inte ett evigt bekymmer när det gäller detta. Låt mig därför ändå nämna två positiva initiativ som har kommit i närtid. Det första är att det är bra att det nu har tillsatts en utredning som ska hantera frågeställningen om hur vi ska skaffa rimlig information om hushållens tillgångar. Det är en fråga som vi och andra har tagit upp , och det är bra att denna utredning nu har tillsatts och att vi kommer att få bra statistik när det gäller hushållens tillgångar. Att enbart känna till skulderna men inte veta hur tillgångarna ser ut är egentligen inte ett acceptabelt tillstånd. Det har också tillsatts en utredning som ska hantera och skapa ett offentligt bostadsrättsregister. Bostadsrättsmarknaden växer och blir större och större, och allt fler har lån för att finansiera köp av bostadsrätter. Då är det oerhört viktigt och rimligt att vi har ett fungerande bostadsrättsregister, även om det kommer att ta att åstadkomma detta. Det är nämligen väldigt många bostadsrätter som är pantsatta när det gäller lån i detta sammanhang. Vi har många och mångåriga strukturella problem på bostadsmarknaden. Om dessa problem inte hanteras måste vi hantera dem via mer och mer makrotillsynsåtgärder. Men dessa makrotillsynsåtgärder är i grunden enbart ett plåster i ena hörnet som inte hanterar de strukturella obalanserna. Men en makrotillsynsåtgärd som är viktig och som behöver återinföras under loppet av året är det amorteringskrav som temporärt har upphävts och som kommer tillbaka . Det är oerhört centralt och viktigt att så sker. Jag har nämligen ännu aldrig varit med om att man inte får problem förr eller senare om utlåningen och upplåningen i hushållssektorn fortsätter hur länge som helst i stor skala. Coronapandemin belyser i vid mening vikten av god motståndskraft i det finansiella systemet. Framtiden kan vi inte veta så mycket om. Vi vet att kriser inträffar med jämna mellanrum. Vi vet också att det ekonomiska läget, inte minst i en väldigt öppen ekonomi som den svenska ekonomin med stor export och import och mycket stora kapitalflöden, snabbt kan förändras. Då behöver finanssystemet ha god motståndskraft. Det innebär att vi behöver väl kapitaliserade banker. Denna motståndskraft kommer att behöva stärkas, eftersom det är ett slags evigt arbete med dessa frågor, när saker och ting förhoppningsvis återgår till någonting mer normalt . Vi har ett antal strukturella sårbarheter i den finansiella sektorn och i det finansiella systemet. En långvarig sådan är hushållens skuldsättning. En annan är bristen på den svenska marknaden för företagspapper av olika slag, där transparensen behöver öka. Vi behöver förbättra funktionaliteten och likviditeten på dessa marknader. Jag har nämnt hushållens skuldsättning. Och det som finns högt på agendan på många olika håll och som vi kommer att ha att leva med är olika typer av klimatrisker som vi också har att hantera och som också kan påverka finansiell stabilitet på olika sätt men på lite . Ordföranden: tackar för en väldigt bra presentation från . Du ska få svara på frågor . , : Jag tackar för inbjudan till denna viktiga utfrågning om finansiell stabilitet i kölvattnet efter coronapandemin. Jag ska först gå tillbaka till . Då var det en monumental dramatik på de finansiella marknaderna. Det kändes då som om vi stod vid avgrunden. Aktieturbulensen var faktiskt värre än vad den var 2008. Som har beskrivit gick spreadarna, det vill säga räntekostnaderna på företagsobligationer och säkerställda obligationer, de som styr bostadsupplåningen, upp väldigt kraftigt. därefter stängde företagsobligationsmarknaden i praktiken. Det spåddes BNP-fall. Vissa bedömare trodde att det kunde bli fall på tvåsiffriga tal. Det var där vi var . Men detta kom att bli en väldigt annorlunda kris i många avseenden. Först är det viktigt att säga att detta i allt väsentligt – viktigast av allt – är en mänsklig och human tragedi. Men om vi ändå håller oss till de ekonomiska konsekvenserna blev detta en annorlunda kris. På bilden har jag jämfört krisförloppet i denna kris med finanskrisen –2008 och 90-talskrisen. Det blå visar BNP-fallet. Man ser att BNP har fallit ganska mycket i alla kriser. Men fallet kommer att bli mycket mindre än vi trodde. Vi tror nu att BNP kommer att landa på knappt minus . En del trodde, som sagt, till och med på tvåsiffriga minustal ett tag. Det var större BNP-fall i de tidigare kriserna. Men framför allt hade vi då ganska dramatiska aktieprisfall och fall i bostadspriser. Vi hade alltså en kris som både var en realekonomisk kris och som innebar ett väldigt kraftigt fall i tillgångspriser. Så har det inte varit . Tvärtom har aktiepriserna stigit, och bostadspriserna har stigit ganska kraftigt. Man kan fundera på vad detta beror på. Det huvudsakliga skälet är väldigt stora stödåtgärder från regering och riksdag, det vill säga finanspolitik. Men det handlar också om stödåtgärder, som har redogjort för, från penningpolitiken, från sida och från tillsynsmyndigheter och andra. Men det handlar inte bara om detta. Det är klart att det även under de tidigare kriserna genomfördes stora stödåtgärder. Det handlar också om att många bedömare tror att denna kris förvisso är djup men att den tar ett ganska abrupt slut och att vi sedan återgår till något slags normalt läge. Jag säger inte att det behöver bli så, men det är nog det som man får anta ligger i dessa förväntningar. Därav att aktiepriserna fortsätter att gå upp. Det blir ett tillfälligt tapp, men sedan vänder det. Krisen har också slagit väldigt olika i olika sektorer. Vissa sektorer har helt slutat att fungera – restaurang, hotell och flyg – medan andra sektor går relativt normalt – svensk industrisektor. Det finns till och med vinnare i denna bransch. Jag behöver bara nämna Facebook och Tesla så förstår ni säkert vad jag menar. Det är alltså en mycket annorlunda kris, och det tycker jag att vi ska ha med oss när vi tittar på hur vi ska hantera krisen. Vi på talar väldigt mycket om motståndskraft – motståndskraft i banksektorn, motståndskraft i företagssektorn och motståndskraft i hushållssektorn. Detta med motståndskraft är ingenting som kommer automatiskt. Motståndskraft byggs upp i goda tider. Vad gäller den finansiella sektorn, företagssektorn och hushållssektorn sker det ofta genom aktiva beslut. Det är beslut från lagstiftaren och beslut från myndigheter. Motståndskraft har vi alltså nytta av när vi kommer in i en kris. Men vi måste kämpa för att upprätthålla den och för att skapa den. På bilden visas hur vi har agerat vad gäller den kontracykliska bufferten. Det är ett krångligt ord för att säga att det finns ett regelverk som säger att vi ska bygga upp kapital i banksystemet. När det går bra i ekonomin, när det går bra på kreditmarknaden och när tillgångspriser stiger då kan den höjas. När det blir kris kan den sänkas. Jag tänkte säga någonting om denna höjningsfas. Det är de röda staplarna som är beslutstidpunkt. Sedan kommer en viss fördröjning, och sedan kommer kapitalet in på kontot. I stort sett varje beslut som har tagits , det var före min tid på , och därefter har alltid mötts av ett aktivt motstånd från banksystemet som har tyckt att detta inte har behövts. Men jag menar att denna kris ändå har visat att det var oerhört bra att faktiskt ta strid för att bygga upp denna motståndskraft. Det var och , men är inte ett EU-land, som hade den högsta kontracykliska bufferten när vi gick in i krisen. Flera länder hade ingen kontracyklisk buffert alls, inklusive . Dessa länder fick hitta på och fixa till för att ha något kapital att spela med. Vi stod därmed bättre rustade. Men det handlar inte bara om banksystemet. Även på försäkringsbolagssidan har vi stresstestat deras portföljer och instruerat dem om att det måste finnas buffertkapital. Och även genom hushållssektorn och amorteringskraven har vi byggt upp buffertar. Det är buffertar som kan användas i krisscenarier. Bilden som visas har visat på ett lite annat sätt. Men jag tycker också att den är bra. Den visar på det som har gjort riktigt bra och det som är stora utmaning. Vi har lyckats, och regering och riksdag har lyckats hålla statsskulden på en i ett internationellt perspektiv mycket låg nivå. Jag brukar ibland säga att staten är som ett gigantiskt försäkringsbolag. Och ett försäkringsbolag som har så här bra finanser klarar av de värsta naturkatastroferna. Och om man tar staten i detta fall klarar man av en pandemi eller en finanskris för att man helt enkelt har muskler. Detta ska vi värna. Men vi har en annan bild som visar hushållens skuldsättning som har gått upp från 40 till av BNP . Ett annat sätt att uttrycka det är att hushållens skulder i absoluta tal har stigit ungefär fyra gånger . Det innebär att det hushåll som 2000 hade ett lån på har ett lån på . Det hushåll som hade lån på har ett lån på . Detta är i och för sig inget konstigt om man också skulle lägga på en räntebild, eftersom räntan har fallit kraftigt. Att bära denna skuld är förstås ganska billigt jämfört med hur det var när räntorna var högre. Men det illustrerar också att hushållen är mycket räntekänsliga. Vi kan titta på krisförloppet. Detta var vårt nyckeldiagram under krisförloppet. Vi, och även sa att det nu var viktigt att det finansiella systemet inte blir en del av problemet utan en del av lösningen. Det innebär att kreditgivningen, som är nyckelfaktorn för vad finanssystemet ska lyckas med, måste fortsätta. Företag som får problem och hushåll som får problem ska fortsatt kunna få tillgång till krediter. Den blå kurvan visar den totala tillväxttakten i utlåningen till företagssektorn. Även om den går ned något ser ni att den upprätthålls på en ganska god nivå. Det är ganska intressant att se vad som hände i krisförloppet. Marknadsfinansieringen föll när företagsobligationsmarknaden fick stora problem. I stället ökade bankernas utlåning, det vill säga att de företag som lånade via företagsobligationsmarknaderna, och då inte kunde göra det längre, ringde sin hembank och fick dra på de kreditlinor som de hade i banken. Här ser man hur starkt kopplad marknadsfinansieringen är till bankutlåningen. Det vi gjorde när krisen kom var att uppmana till att använda bufferten. Som var inne på sänkte vi det kontracykliska buffertkravet ganska dramatiskt, från . Vi frigjorde 40 miljarder i kapital. En snabb räkning visar att det skulle kunna stödja utlåning med så mycket som 800–. Vi pausade amorteringskravet för att skapa ökad flexibilitet i hushållssektorn, om det skulle bli en stor stress på hushållssidan. Vi sa också: De likviditetsbuffertar och de buffertar som finns i försäkringssektorn ska användas. Vi kommer inte att jaga de företag som bryter mot buffertkraven. Tvärtom är det nu dags att använda buffertarna. Det här tror jag var viktigt. Vi fick inga tvångsförsäljningar i försäkringssektorn därför att de blev stressade av att aktiekurserna föll, utan de satt lugnt i båten. Hushållssektorn har tuggat på bra. Det är absolut inte bara på grund av det pausade amorteringskravet, men det hade en sådan effekt. Och, som sagt, banksystemet verkar faktiskt att fortsätta göra sitt jobb. Bidragande till detta är förstås också att kreditförlusterna än så länge, peppar peppar, har varit väldigt låga. Internationellt brukar man tala om usable buffers, användbara buffertar, och det tror jag är nyckelord också för framtiden. Det pågår nu en intensiv diskussion internationellt om att göra ännu mer av just usable buffers. Låt mig säga någonting om marknadsfinansiering, som var inne på. Marknadsfinansieringen, alltså finansiering via obligationer, har ökat från 700 miljarder till 1 500 miljarder. Det är alltså mer än en fördubbling på sex . Det är i grund och botten, tycker jag, en positiv utveckling. Vi blir något mindre bankdominerade och får en bredare investerarbas för att finansiera vår företagssektor. Det är i grund och botten inte något som är dåligt, och det är så här det ser ut i många andra länder. Något som också hände på den svenska marknaden var att en del av företagsobligationsupplåningen togs upp av fonder. Som bilden visar har innehavet av företagsobligationsfonder ökat från ungefär 80 miljarder till 180 miljarder när det stod på toppen. Men där brast det. När marknaden för företagsobligationer stängde blev många hushåll oroliga. Priserna föll och räntorna steg. Helt plötsligt fick man en negativ avkastning på sina fondinnehav, och man ville snabbt lämna skutan. Man sprang mot dörren och tog ut pengar. Då skulle ju fonden sälja obligationen, men det gick inte att sälja obligationer. Slutsatsen blev att flera fonder stängde. Detta visade sig vara den stora akilleshälen för den svenska finansmarknaden. Vi har inlett ett omfattande reformarbete, internationellt och i , för att se över hur man ska hantera fondernas likviditet. Det blir en anomali att de investerar i tillgångar som är illikvida men säger till sina kunder att de kan ta ut pengar . Det är en likviditetstransformation som måste styras upp på ett tydligare sätt än i det svenska regelverket. Och som också var inne på ska vi förbättra företagsobligationsmarknaden, bland annat genom att öka transparensen. Bostadsmarknaden har i princip ignorerat krisen. Som ni ser på bilden är det ett litet hack, men det är inte mycket att tala om. I stort sett alla segment på bostadsmarknaden är nu uppe i mer än all time high, och vi har fått ett skifte mellan bostadsrätter och villor. Den röda kurvan visar att det som sker är att villor är inne i någon typ av catch up till det som har skett på bostadsrättsmarknaden. Villapriserna stiger nu mycket kraftigare, men de har ju legat lite efter bostadsrätternas utveckling . Vi har en årstakt på på totalen, på villorna och i . Det är en rusning som sker på bostadsmarknaden, och i kölvattnet av detta kommer förstås ökad utlåning. Det här är en situation som vi förstås också tittar på när vi funderar på om vi ska återställa amorteringskravet. Vår inställning är att det ska återställas första möjliga datum som vi har bundit oss vid, nämligen . Vi har några månader på oss att utvärdera detta, men som läget och de grova prognoserna för framtiden ser ut nu kommer amorteringskravet att återinföras. Vad gör vi då nu? Fokus är på att stötta återhämtningen. Vi är inte primärt i läget att vi ska återställa allting – amorteringskravet är ett undantag – utan nu gäller det att stötta återhämtningen och se till att kreditgivningen fortsatt fungerar, så att vi inte drar tillbaka åtgärderna för . Vi utvärderar kontinuerligt våra stödåtgärder och de olika beslut som vi har tagit om utdelningar, och vi har lättat något på det utdelningsstopp som gällde 2020. Syftet var att bankerna skulle ha kapital för att täcka sin kreditgivning. Vi har lättat något på detta och sagt att , om vi då har lite mer normalitet, är det bankerna som ska besluta om och hantera utdelningarna utan våra rekommendationer. Men där är vi inte ännu, utan nu gäller 25-procentsgränsen. Det kontracykliska kapitalkravet utvärderas, men vi kommer att behålla det på den här nivån framåt. Sedan får vi studera utvecklingen. Amorteringskravet har jag redan kommenterat. Det stora reformarbetet för oss är förstås på företagsobligations- och fondmarknaderna. Låt mig också säga något om att vi lever i en osäker tid. Det finns ju någon typ av common wisdom, en allmänt uppfattad sanning, att räntorna kommer att vara låga eller till och med på riktigt lång sikt och att också inflationen kommer att vara låg eller stabil på lång sikt. Jag har ingen annan uppfattning, men jag brukar väldigt starkt betona att vi vet väldigt lite. Det visar ju förstås pandemin. Den här bilden tycker jag är intressant. Den visar obligationsmarknadens prissättning av inflationsförväntningarna. Som ni ser har inflationen i legat ganska stabilt på 1,5–, men den föll när krisen kom.