bet · H801MJU14 · 2021-04-08 00:00:00 — Motionärerna anser att digitala informationsbärare som sitter fysiskt på produkterna och ger information om vad produkten innehåller, var den kommer ifrån och hur den ska återvinnas, är ett bra exempel på vad tekniken kan göra, men också på hur lagstiftningen inte följt med teknikutvecklingen. Motionärerna påpekar att digitala informationsbärare för textilier försvåras av ROHS-direktivets bestämmelser, och motionärerna vill att verkar för att revidera denna lagstiftning. beredskapsförsörjning av kritiska kemikalier I kommittémotion 2020/21:3348 av m.fl. (M) yrkande 13 framhålls vikten av att säkerställa beredskapsförsörjning av kemikalier som används till rening av vatten och avlopp. Enligt motionärerna har pandemin tydliggjort bristerna i landets beredskap och behöver öka sin självförsörjningsgrad rejält. Det måste upparbetas en ny typ av strategisk plan för lagerhållning på flera olika områden och bättre samsyn och samverkan mellan myndigheter och näring för att bidra till en fullgod beredskapsplan för . behandling och kompletterande information Med nanomaterial avses ytterst små material som definieras så att minst en dimension är av storleksordningen 1–100 miljondels millimeter. Nanomaterial är alltså inte särskilda ämnen, utan mycket små former av ämnen som också ofta förekommer i större form. En rad vanliga ämnen kan förekomma som nanomaterial, t.ex. metaller och metalloxider. Den extremt lilla storleken hos nanomaterial innebär att ett ämne kan få helt andra egenskaper när det förekommer som ett nanomaterial jämfört med sin större, ”vanliga” form. Nanomaterialens förändrade egenskaper kan också innebära förändrad påverkan på människa och miljö och därmed orsaka andra eller nya typer av hälso- och miljörisker jämfört med de som ”vanliga” kemiska ämnen kan ge upphov till. Den nationella plattformen för nanosäkerhet, Swe , etablerades 2016 vid forskningscentrumet Swetox på uppdrag av regeringen och är placerad vid där den ingår som en verksamhet under sekretariatet för riskbedömning, undersökning och tillämpat arbete. Swe arbetar med att utveckla möjligheterna till kommunikation och samverkan mellan aktörer samt identifiera hinder och åtgärder för säker hantering av nanomaterial. På webbportalen presenteras aktuell forsknings- och myndighetsinformation tillsammans med grundläggande information om lagar och vägledningar och kunskapsläget inom forskningen. I Kemikalieinspektionens slutredovisning för uppdraget om en handlingsplan för en giftfri vardag (rapport 4/2020) framhåller myndigheten att EU-lagstiftningen, inte minst Reachförordningen, är komplex och att det krävs bred närvaro med experter i tekniska arbetsgrupper och expertgrupper för att det ska vara möjligt att effektivt påverka tillämpningen och utvecklingen av regelverket. Enligt myndigheten gäller detta inte minst inom utvecklingsområden som nanomaterial. har Kemikalieinspektionen tagit fram underlag och drivit på utvecklingen av lagstiftningen på detta område. –2015 analyserade Kemikalieinspektionen vilka regelförändringar som behövs för att EU-lagstiftningen ska ge ett starkt skydd mot riskerna med nanomaterial. Genom Kemikalieinspektionen lämnade regeringen förslag om ny reglering av riskerna med nanomaterial inom Reachförordningen. röstade EU igenom ett förslag om informationskrav specifikt för nanomaterial. Beslutet trädde i kraft . Enligt Kemikalieinspektionen leder beslutet till bättre information om egenskaper och användning av nanomaterial, vilket kan möjliggöra bättre riskbedömningar. Därefter har Kemikalieinspektionen arbetat inom EU med att få in nanospecifik information även i bilaga II om säkerhetsdatabladen. Krav på detta infördes . För att utveckla regler för nanomaterial behövs ökad kunskap om vilka nanomaterial som finns på marknaden. Ett EU-gemensamt register för att samla information från företagen har efterfrågats, men har beslutat att inte inrätta ett sådant. I stället har Echa infört en nanoplattform (EU:s observatorium för nanomaterial, EUON). Några medlemsländer har infört nationella register. I har Kemikalieinspektionen beslutat att även information om nanomaterial ska lämnas när en kemisk produkt anmäls till produktregistret. De första registreringarna gjordes . Vidare har Kemikalieinspektionen varit aktiv inom OECD-arbetet med att få fram nanospecifika testmetoder som kan användas av företagen samt i arbetet i Echas regi med att få fram vägledningsdokument som riktar sig till företag och som är kopplade till de nya registreringskraven för nanomaterial. I regleringsbreven ger regeringen respektive Kemikalieinspektionen uppdrag som gäller nanomaterial. För har Kemikalieinspektionen i uppdrag att redovisa resultatet av sitt arbete för att nå en säker reglering av hanteringen av nanomaterial. Dessutom har i uppdrag att redovisa hur myndigheten arbetar för att säkerställa en säker återvinning av avfall som innehåller nanomaterial. I handlingsplanen för cirkulär ekonomi tillägger regeringen att uppdraget till ges bl.a. för att ta vara på innovationspotentialen i nanomaterialen och framtidssäkra de produkter och den teknik som sätts på marknaden. I den kemikaliestrategi för hållbarhet (COM(2020) 667) som kommissionen antog åtar sig kommissionen att vidta åtgärder för att på olika sätt stärka den EU-gemensamma regleringen av nanomaterial. Som redovisas ovan åtar sig kommissionen att vidta åtgärder för att uppnå enhetliga regleringsresultat. Enligt kommissionen måste EU:s kemikalielagstiftning därför använda konsekvent terminologi, vilket är särskilt betydelsefullt för bl.a. nanomaterial. Kommissionen åtar sig att se över definitionen av nanomaterial[6] och se till att den tillämpas konsekvent i hela lagstiftningen med hjälp av rättsligt bindande mekanismer. Kommissionen åtar sig även att inrätta en samordningsmekanism inom kommissionen för att i möjligaste mån komma överens om och synkronisera åtgärder i hela kemikalielagstiftningen när det gäller identifiering och klassificering av faror och riskbedömning och övervaka processen mot ”Ett ämne, en bedömning”. ROHS-direktivet och digitala informationsbärare på textilier Utskottet har tidigare framhållit betydelsen av att förbättra tillgången till konsumentvänlig information om kemikalier i varor och produkter. I betänkande 2019/20:MJU14 Kemikaliepolitik uttryckte utskottet sitt stöd till den aviserade utredningen om möjligheten att förse alla varor med ett produktpass som skulle kunna ge information bl.a. om en produkts innehåll och ursprung. Utskottet såg också positivt på det förändringsarbete som presenteras i kommissionens nya konsumentagenda där kommissionen bl.a. lyfter frågan om elektroniska produktpass. Som redovisas ovan publicerade kommissionen en ny handlingsplan för cirkulär ekonomi (COM(2020) 98). Några frågor som lyfts i handlingsplanen är åtgärder för informationssystem för att spåra ämnen som inger betänkligheter i varor och att utvidga ekodesigndirektivet för att skapa mer hållbar produktdesign. Vissa materialströmmar och produkttyper pekas ut som särskilt viktiga ur ett cirkulärt perspektiv, exempelvis textilier. Regeringen framhåller i sin handlingsplan för cirkulär ekonomi, som presenterades , att den inom ramen för EU-arbetet ska verka för att produktpass blir verklighet. Enligt regeringen finns det ett behov av insatser för att aktivt delta i och påverka den utveckling som sker inom EU, t.ex. att öka kunskapen om förutsättningarna för att införa produktpass. Det är också viktigt att produktpassen får en utformning som stämmer med den fria rörligheten för varor och gemensamma principer för internationell handel. Bättre kunskap om produkter, som information om de material som ingår i produkter och hur de kan repareras eller återvinnas, gör det lättare för producenter och aktörer i avfallsledet att hantera produkter på ett hållbart sätt. Informationen kan också utgöra underlag för lättillgänglig information till konsumenter. presenterade kommissionen en färdplan för ett initiativ för hållbara produkter som bl.a. omfattar en översyn av ekodesigndirektivet. En öppen konsultation pågår . Enligt uppgift från Kemikalieinspektionen är det troligt att direktivet kommer att hantera fler hållbarhetsaspekter, inklusive information om kemikalier, och omfatta fler produktgrupper såsom textilier och möbler. Vid det statliga forskningsinstitutet pågår det ett projekt (Tex.it) om informationssystem för framtidens textilier. Användning av digitala informationsbärare integrerade i plagg, s.k. RFID-taggar, har enligt potential att kraftigt öka framtida spårbarhet i hela försörjningskedjan och underlätta efterföljande sorteringsprocesser inför återvinning. Huvudmålet för projektet är att bygga grunden till ett digitalt system baserat på RFID för att nå cirkulära textilvärdekedjor. har tittat på möjligheterna att integrera digitala informationsbärare i textila produkter. Enligt skulle införandet av denna typ av teknologi radikalt ändra förutsättningarna för framtidens textilhanteringssystem. Projektet ska redovisas . ROHS-direktivet (2011/65/EU) omfattar elektriska och elektroniska produkter och dit hör produkter som drivs av ström eller batteri. finns det elektronik även i textilvaror, t.ex. skor eller kläder med inbyggd LED-belysning. I ROHS-direktivet finns det förbud mot vissa tungmetaller, flamskyddsmedel och ftalater. Direktivet ses regelbundet över. Enligt artikel 24.2 i direktivet ska kommissionen genomföra en allmän översyn av direktivet och lägga fram en rapport för och rådet samt vid behov lägga fram lagstiftningsförslag. Enligt artikel 6 ska kommissionen dessutom regelbundet göra en ämnesspecifik översyn av de ämnen som omfattas av begränsningar i direktivets bilaga II. I slutredovisningen av en handlingsplan för en giftfri miljö (rapport 4/2020) redovisar Kemikalieinspektionen att den besvarat två samråd inom ramen för översynen av ROHS-direktivet, i fråga om dels den allmänna översynen, dels den ämnesspecifik översynen. Myndighetens förslag syftar till att öka skyddet för människors hälsa och miljö samt till att förbättra och förenkla arbetet inom direktivet. På grund av den snabba utvecklingen av elektrisk och elektronisk utrustning påpekar myndigheten att det behövs processer som tar hänsyn till detta och en uppdaterad vägledning om vad som omfattas av direktivet. beredskapsförsörjning av kritiska kemikalier Livsmedels- och dricksvattenförsörjning har identifierats som viktig verksamhet av Försvarsberedningen, Försvarsmakten, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och Utredningen om säkerhetsskyddslagen (SOU 2015:25). Inom Nato är resilienta system för livsmedels- och dricksvattenförsörjningen en av sju civila förmågor som gör ett land mer civilt resilient, dvs. Livsmedels- och dricksvattenförsörjning omfattar komplexa flöden och ansvarskedjor med många aktörer, både offentliga och privata. För att upprätthålla dricksvattenförsörjning och avloppsrening krävs ett antal kemikalier. Vissa kemikalier måste finnas tillgängliga kontinuerligt för att klara av produktion och leverans av ett säkert dricksvatten och hanteringen av avloppsvatten eftersom de används i beredningsprocessen vid vattenverken. Kemikalieförsörjningen kan påverkas vid svåra eller långvariga störningar i nationella och internationella varuflöden. lämnade Försvarsberedningen förslag om inriktningen av totalförsvaret och utformningen av den civila verksamheten i totalförsvaret (Ds 2017:66 Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025). I rapporten redovisas att det svenska krisberedskapssystemet bygger på den s.k. ansvarsprincipen. Utgångspunkten är att det verksamhetsansvar som kommunerna har för exempelvis de samhällsviktiga verksamheterna omsorg om äldre och barn, skola, dricksvattenförsörjning, renhållning, avlopp, räddningstjänst och väghållning kvarstår vid en samhällsstörning, en fredstida krissituation och under höjd beredskap. På samma sätt kvarstår regionernas verksamhetsansvar för bl.a. hälso- och sjukvård, smittskydd och kollektivtrafik vid en fredstida krissituation. Beredskapen bygger därmed i stor utsträckning på den ordinarie verksamhetens leveranssäkerhet, uthållighet och robusthet. De aktörer som har ansvar för samhällsviktig verksamhet måste följaktligen samverka och samordna sin verksamhet för att viktiga samhällsfunktioner ska kunna upprätthållas även i kris. ansvarar för den nationella samordningen av beredskapsplanering i fråga om dricksvattenförsörjning. Kommunerna ansvarar för själva tillhandahållandet av dricksvatten som en del av den kommunaltekniska försörjningen. Detta ansvar kvarstår alltså även vid olika störningar och avbrott. För att kommunen ska kunna säkerställa tillgången till dricksvatten vid höjd beredskap och krig anser Försvarsberedningen att planeringen och logistiken kring dricksvattenförsörjningen bör stärkas hos kommunerna. Förutom att inventera och säkerställa möjligheter till reservvattentäkter konstaterar att det kan finnas behov av att utöka lagerhållningen av kemikalier och reservdelar samt säkra tillgången på reservkraft för att säkerställa nödvattenförsörjningen. Olika metoder för att upprätthålla försörjning av dricksvatten i de fall transportmöjligheterna begränsas bör identifieras. Försvarsberedningen anser att kommunerna i fredstid behöver planera för en prioritering av dricksvattenförsörjningen på den lokala nivån utifrån geografiska och faktiska förhållanden i den egna kommunen. Beredningen konstaterar även att länsstyrelserna vid höjd beredskap kan komma att ha en roll när det gäller att göra prioriteringar av nödvatten mellan kommuner i det egna länet. Regeringen framhåller i budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 6 och 23) att coronapandemin har synliggjort behoven av att trygga samhällets försörjningsberedskap och av åtgärder för att samhällsviktig verksamhet ska fungera under en kris. Ökade medel för planering, kunskapsuppbyggnad och förmågeutveckling inom samhällsviktiga funktioner kommer enligt regeringen att stärka totalförsvarets robusthet och uthållighet. Regeringens inriktning är att återuppbyggnaden av det civila försvaret intensifieras, att länsstyrelserna fortsätter att arbeta med beredskapsfrågor och civilt försvar samt att de vidtar åtgärder för att minska riskerna och sårbarheterna i sina verksamheter. Mot bakgrund av det behov som regeringen ser av ytterligare åtgärder utöver insatserna inom ramen för livsmedelsstrategin föreslår regeringen satsningar i budgetpropositionen för uppbyggnad av livsmedelsberedskap och tryggad dricksvattenförsörjning vid höjd beredskap och då ytterst krig (utg. omr. Regeringen föreslår att ökar anslaget 1:14 med 2021 för att intensifiera uppbyggnaden av det civila försvaret. Regeringen föreslår därutöver att anvisar till anslaget 1:27 Åtgärder för beredskap inom livsmedels- och dricksvattenområdet . biföll regeringens förslag i denna del (prop. 2020/21:1 utg.omr. 23, bet. 2020/21:MJU2, rskr. 2020/21:132). I regleringsbrev ger regeringen myndigheten i uppdrag att utveckla stödet till kommunernas arbete med dricksvattenförsörjning genom åtgärder, inklusive ett forum för samverkan med branschens aktörer, som under höjd beredskap minskar sårbarheten bl.a. i fråga om tillgång, omfördelning och lagerhållning av kemikalier. Myndigheten ska tillsammans med länsstyrelserna utveckla frågor om regional prioriteringsförmåga i fråga om nödvatten och utveckla stöd för länsstyrelsernas vägledning till kommunernas arbete med kontinuitetsplanering för dricksvattenförsörjning under höjd beredskap. Myndigheten ska redovisa vidtagna åtgärder och uppnådda resultat till regeringen . Sedan 2020 års regleringsbrev arbetar med ett regeringsuppdrag för att utveckla frågor om dricksvattenförsörjning i det civila försvaret inom myndighetens arbete med nationell samordning av dricksvattenfrågor. Myndigheten ska även utarbeta ett förslag till arbetsplan –2023 för arbetet med att stärka dricksvattenförsörjningen under höjd beredskap. Planen ska lämnas till regeringen . Därutöver har regeringen i regleringsbrevet gett , och () i uppdrag att tillsammans påbörja lämpliga åtgärder för att inleda uppbyggnaden av en livsmedelsberedskap. Bland åtgärderna ska ingå bl.a. kartläggning av strategiska varor för livsmedelskedjans funktionalitet, identifiering av totalförsvarsviktig verksamhet i livsmedelskedjan samt analys av livsmedelskedjans beroenden och sårbarheter. Uppdraget ska redovisas . , och har dessutom i uppdrag att utarbeta ett förslag till arbetsplan för perioden –2023 i fråga om en uppbyggnad av livsmedelsberedskapen inklusive åtgärder vid en bristsituation i livsmedelskedjan. Myndigheternas gemensamma arbetsplan ska redovisas . överlämnade regeringen den försvarspolitiska propositionen (prop. 2020/21:30) i vilken regeringen lämnar förslag om bl.a. ett övergripande mål för totalförsvaret, nya mål för det militära respektive civila försvaret för perioden –2025 samt inriktningen för Försvarsmaktens krigsorganisation. I fråga om det civila försvaret bedömer regeringen att det är särskilt viktigt att arbetet med att stärka motståndskraften i de viktigaste samhällsfunktionerna vidareutvecklas och fördjupas. Att säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna inkluderar att upprätthålla en nödvändig försörjning. Det innebär som regel en lägre ambitionsnivå än i ett fredstida normalläge. Regeringen redovisar att arbetet har påbörjats men att det nu behöver intensifieras ytterligare. Arbetet med att öka motståndskraften inom särskilt områdena ordning och säkerhet, skydd av civilbefolkningen, hälso- och sjukvård, livsmedel och dricksvatten, finansiell beredskap, transporter, energiförsörjning samt elektroniska kommunikationer och post behöver vidareutvecklas och stärkas. Regeringen framhåller vidare att försörjningstryggheten när det gäller kemikalier för dricksvattenproduktion är en betydelsefull fråga i den kommunala kontinuitetsplaneringen och i planeringen inom såväl krisberedskap som civilt försvar. Att säkerställa en nödvändig försörjning av bl.a. livsmedel, dricksvatten, energi och läkemedel samt tillgång till vissa strategiska insatsvaror för inhemsk industriell produktion samt tillhörande transporter är avgörande för att upprätthålla förmågan inom totalförsvaret. Regeringen framhåller även att det kan finnas behov av att utöka lagerhållningen av kemikalier och reservdelar hos dricksvattenproducenterna för att säkra dricksvattenproduktionen. bör fortsätta att stödja kommunerna i deras arbete med att säkerställa dricksvattenproduktionen i exempelvis frågor om tillgång till och omfördelning och lagerhållning av kemikalier och även verka för att standardisera utrustning och reservdelar. biföll regeringens förslag i denna del (prop. 2020/21:30, bet. 2020/21:FöU4, rskr 2020/21:136). överlämnade Utredningen om civilt försvar sitt slutbetänkande Struktur för ökad motståndskraft (ännu inte publicerad i ). Utredningen har haft i uppdrag att analysera och föreslå en struktur för ansvar, ledning och samordning inom civilt försvar på central, regional och lokal nivå. Utredningen föreslår att beredskapssektorn Livsmedelsförsörjning och dricksvatten inrättas. , , SVA och länsstyrelserna har centrala uppgifter i arbetet med att säkerställa att det finns goda förutsättningar för landets försörjning av livsmedel och dricksvatten. Utredningen föreslår därför att dessa myndigheter ska ingå i beredskapssektorn Livsmedelsförsörjning och dricksvatten. Utredningen konstaterar vidare att en fungerande avloppshantering är av kritisk betydelse för livsmedels- och dricksvattenförsörjningen, inte minst ur smittskyddssynpunkt. Det är viktigt att det finns en samlad beredskap för att säkra tillgången till rent och säkert vatten vid händelse av kris eller höjd beredskap. Utredningen konstaterar även att dricksvatten och avlopp till stor del omfattar samma verksamhetsaktörer och att man till viss del är beroende av samma insatsvaror för att rena dricksvatten respektive avloppsvatten. I många fall utnyttjas också samma vattentäkt för både dricksvatten och avlopp. Avlopp bör därför ingå i beredskapssektorn Livsmedelsförsörjning och dricksvatten. Utredningen bedömer vidare att beredskapssektorn Livsmedelsförsörjning och dricksvatten är avgränsad och specifik och omfattar viktiga samhällsfunktioner med starka beroendeförhållanden. Utredningen anser att verksamheten är viktig för totalförsvaret och för den fredstida krisberedskapen. Det finns också ett starkt behov av samordning mellan de myndigheter som utredningen föreslår ska ingå i beredskapssektorn när det gäller planering för och genomförande av beredskapsåtgärder. Utredningen vill också framhålla betydelsen av en strukturerad och aktiv samverkan med andra aktörer, bl.a. privata företag och livsmedelsproducenter. Utredningens förslag och bedömningar bereds inom . Åtgärder för att säkra tillgången på kritiska kemikalier vidtas även på EU-nivå. Som redovisas ovan antog kommissionen en kemikaliestrategi för hållbarhet (COM(2020) 667). I strategin framhåller kommissionen att coronapandemin inte bara har ökat det akuta behovet av att skydda människors och planetens hälsa utan också har gjort oss medvetna om att tillverknings- och försörjningskedjorna har blivit alltmer komplexa och globaliserade för vissa kritiska kemikalier från tredjeländer, t.ex. sådana som behövs för att producera läkemedel. Enligt kommissionen måste EU stärka sitt öppna strategiska oberoende med motståndskraftiga värdekedjor och diversifiera hållbar anskaffning av de kemikalier som har nödvändiga användningar för vår hälsa och för en klimatneutral och cirkulär ekonomi. För att ekonomin och hälso- och sjukvårdssystemen ska bli mer motståndskraftiga krävs det även att EU:s befintliga produktionskapacitet för kemikalier utvecklas, att det finns tillräckligt diversifierade försörjningskällor och en bättre hantering av risken för leveransstörningar på alla nivåer, strategiska reserver och lageruppbyggnad samt mekanismer för att säkerställa att leveranskedjorna kan fortsätta att fungera opåverkade i händelse av en kris. Mot denna bakgrund åtar sig kommissionen att vidta följande åtgärder: – identifiera strategiska beroenden och föreslå åtgärder för att minska dessa beroenden – identifiera strategiska värdekedjor, särskilt för teknik och tillämpningar som är relevanta för den gröna och digitala omställningen, där kritiska kemikalier är viktiga komponenter – samarbeta med berörda aktörer för att öka unionens strategiska arbete på kemikalieområdet – främja interregionalt samarbete längs hållbara värdekedjor för kemikalier, genom smart specialisering för att påskynda utvecklingen av gemensamma investeringsprojekt – främja EU:s motståndskraft när det gäller försörjning och hållbarhet i fråga om kemikalier som används i tillämpningar som är nödvändiga för samhället, genom EU:s finansierings- och investeringsmekanismer Nanomaterial och andra avancerade material är ett område i mycket snabb utveckling. Liksom motionärerna anser utskottet att riskbedömningar och säkerhetsrutiner kontinuerligt måste ses över och anpassas till denna utveckling så att hanteringen av nanomaterial och produkter som innehåller nanomaterial blir så säker som möjligt. Utskottet ser därför mycket positivt på att regeringen och ansvarig myndighet aktivt drivit på för att anpassa informationskraven i Reachförordningen så att de inkluderar relevanta data för karakterisering av nanomaterialens miljö- och hälsoegenskaper. Utskottet ser också positivt på att det inom EU och i internationella forum har vidtagits åtgärder för att öka kunskapen om nanomaterial, vilket är grundläggande för den fortsatta regelutvecklingen. Utskottet förutsätter att regeringen även fortsättningsvis är drivande i arbete med att utforma en reglering av nanomaterial som säkerställer en säker hantering. Mot bakgrund av det som anförts ovan bedömer utskottet att motion 2020/21:2807 (KD) yrkande 17 ska lämnas utan vidare åtgärd.