bet · H801KU22 · 2021-03-05 00:00:00 — I direktiven anförs att allmänheten har ett berättigat krav på att statlig och verksamhet bedrivs på ett ansvarsfullt och korrekt sätt. För att allmänheten ska ha ett högt förtroende för den offentliga verksamheten är det nödvändigt att det finns ett effektivt system för ansvarsutkrävande när det begås felaktigheter. Ett effektivt system för ansvarsutkrävande stärker också medborgarnas rättssäkerhet. Mot denna bakgrund är det viktigt att straffansvaret för tjänstefel är ändamålsenligt utformat. Vidare anförs i direktiven att frågan om tjänstemannaansvaret varit föremål för omfattande diskussion sedan såväl reform som reform. Det har bl.a. ifrågasatts om avkriminaliseringen som blev följden av reform gick för långt och om det straffrättsliga ansvaret på nytt borde utökas. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . föreslog utskottet att skulle lämna ett tillkännagivande till regeringen om ett modernare och tydligare tjänstemannaansvar genom ett utvidgat straffansvar för tjänstefel. lämnade ett särskilt yttrande. beslutade enligt utskottets förslag (bet. 2017/18:KU37, rskr. 2017/18:229–230). Utskottet anförde följande: ämbetsansvarsreform var genomgripande och medförde en betydande avkriminalisering av fel och försummelser i den offentliga verksamheten. Frågan om utformningen av det straffrättsliga ansvaret för offentliga tjänstemän har alltsedan dess varit föremål för diskussion. Det har bl.a. hävdats att avkriminaliseringen gick för långt och att det straffrättsliga ansvaret borde utökas. Ett utökat straffansvar för tjänstefel skulle enligt utskottets mening stärka skyddet för medborgarnas rättssäkerhet och öka förtroendet för den offentliga verksamheten. Det skulle också stärka tjänstemännens position mot otillbörliga politiska påtryckningar och därigenom bidra till att säkerställa förvaltningens självständighet. Utskottet anser mot den bakgrunden att en översyn av lagstiftningen om tjänstefel bör göras med inriktningen att det straffbara området ska utvidgas. Det innebär inte att utskottet förespråkar en återgång till de bestämmelser som gällde före ämbetsansvarsreformen. Lagstiftningen bör i stället anpassas till dagens förhållanden och ge ett modernt och tydligt straffrättsligt skydd för den offentliga verksamheten och medborgarnas rättssäkerhet. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2017/18:3119. I den mån övriga motionsyrkanden sammanfaller med det utskottet har anfört kan de anses tillgodosedda, och bör därför delvis bifalla dessa i de här aktuella delarna. avstyrkte utskottet motionsyrkanden om tjänstemannaansvar (bet. 2018/19:KU28). Utskottet noterade att hade riktat ett tillkännagivande till regeringen om ett modernare och tydligare tjänstemannaansvar genom ett utvidgat straffansvar för tjänstefel. Utskottet ansåg att det inte fanns skäl att föreslå något ytterligare tillkännagivande i frågan. Utskottet noterar att regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att bl.a. överväga och ta ställning till om det straffrättsliga ansvaret för tjänstefel bör utvidgas och vid behov lämna nödvändiga författningsförslag. Mot den bakgrunden avstyrker utskottet motionsyrkandena. En översyn av förvaltningslagen Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av förvaltningslagen. Jämför reservation 11 (SD). I kommittémotion 2019/20:544 av m.fl. (SD) yrkande 5 föreslås en förnyad översyn av förvaltningslagen. Motionärerna anför att det i den nya förvaltningslagen (2017:900) finns bestämmelser om att en enskild part skriftligen får begära att myndigheten avgör ett ärende som denne har inlett om inte ärendet har avgjorts i första instans senast . Myndigheten ska då från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran. Ett sådant beslut att avslå en begäran om att ärendet ska avgöras får överklagas. Dessa bestämmelser har enligt motionärerna skapat fördröjning av handläggningen av ärenden vid . Vidare anser motionärerna att det var fel att ta bort begreppet myndighetsutövning i förvaltningslagen. Ett motsvarande förslag finns i kommittémotion 2020/21:682 av m.fl. (SD) yrkande 5. Förvaltningslagen (2017:900) trädde i kraft . Genom lagen upphävdes förvaltningslag. Syftet med den nya lagen var att genom enklare och modernare regler för förvaltningsmyndigheternas arbete stärka rättssäkerheten för de enskilda medborgarna. Genom den nya lagen skulle förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna regleras mer heltäckande . Vissa allmänna förvaltningsrättsliga principer som hade utvecklats i praxis anges i uttryckliga bestämmelser. Lagen innehåller också ett nytt rättsmedel mot långsam handläggning. I 11 § förvaltningslagen anges att om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen. Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast , får parten enligt 12 § skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran. Ett beslut att avslå en begäran om att ärendet ska avgöras får överklagas till den domstol eller förvaltningsmyndighet som är behörig att pröva ett överklagande av avgörandet i ärendet. Vid behandlingen av regeringens förslag till en ny förvaltningslag välkomnade förslaget och delade bedömningen i propositionen att reglerna för förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna borde reformeras och moderniseras för att ytterligare stärka enskildas rättssäkerhet (bet. 2017/18:KU2). Utskottet ansåg att förslagen i propositionen var väl avvägda och tillstyrkte regeringens förslag till en ny förvaltningslag. Utskottet avstyrkte ett motionsyrkande om att en bestämmelse i lagen om hur ankomstdagen för handlingar bestäms skulle ha en delvis annan lydelse. reserverade sig till förmån för motionen. I samband med beredningen av propositionen om en ny förvaltningslag behandlade utskottet även ett motionsyrkande om ett tillkännagivande om att begreppet myndighetsutövning alltjämt skulle vara en del av förvaltningslagens materiella innehåll (bet. 2017/18:KU2). Utskottet avstyrkte yrkandet och ansåg att de processuella rättssäkerhetsgarantierna som huvudregel ska gälla i alla ärenden och inte bara i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om innebörden av begreppet myndighetsutövning utvecklades och preciserades i en ny förvaltningslag fanns det enligt utskottet också en uppenbar risk att begreppet kunde komma att tolkas och tillämpas olika på skilda rättsområden. avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om en översyn av den nya förvaltningslagen (bet. 2017/18:KU37). Utskottet anförde att förvaltningslagen hade setts över och att den nya lagen skulle träda i kraft . Utskottet var inte berett att förespråka någon ny översyn av lagen. Även avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om en översyn av förvaltningslagen (bet. 2018/19:KU28). Utskottet noterade att den nya förvaltningslagen trädde i kraft . Utskottet såg inte skäl att förespråka en ny översyn av lagen. Utskottet finner inte skäl för att ta ett sådant initiativ att se över förvaltningslagen i vissa delar som föreslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en medborgarombudsman. (KD) föreslår i motion 2019/20:1723 att man ska utreda om det bör tillsättas en medborgarombudsman för att stärka enskilda personers och näringsidkares ställning gentemot staten och kommunerna. Motionären anför att det är en viktig principfråga att det råder balans i relationen mellan staten och enskilda personer och näringsidkare. Motionären menar att det finns en obalans bl.a. i ärenden om bygglov, i lotsverksamheten och vid uttagandet av påminnelseavgifter för trängselskatt. Ett annat exempel på områden där det finns en obalans är enligt motionären kommunernas verksamhet med inspektioner. Mot den bakgrunden anser motionären att det behövs en medborgarombudsman som ska ha som uppgift att inspektera staten och kommunerna och uppmärksamma var det krävs förändringar för att stärka den enskildes rätt. Av 40 § förvaltningslagen framgår att beslut av myndigheter överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ett beslut får enligt 41 § överklagas om beslutet kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt. Enligt 42 § får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. I förarbetena anges att överklagandeinstitutet är av grundläggande betydelse för den enskildes rättsskydd (prop. 2016/17:180 s. 252). Den offentliga tillsynen är viktig för att stärka efterlevnaden av de föreskrifter som bl.a. och regeringen har beslutat (skr. 2009/10:79 s. 5). Den bidrar till att upprätthålla grundläggande värden i samhället såsom rättssäkerhet, effektivitet och demokrati. Medborgarna ska genom tillsynen vara förvissade om att deras intressen tas till vara. Statskontoret gjorde en studie för att bl.a. fördjupa kunskapen om tillsyn som förvaltningspolitiskt instrument (På väg mot en bättre tillsyn? En studie av den statliga tillsynens utveckling). I rapporten anförs bl.a. att tillsyn är en verksamhet som ytterst sker på medborgarnas uppdrag och som syftar till att tillgodose de krav som medborgare kan ställa utifrån vad lagen säger (s. 70). Tillsynen ska emellertid inte bara bidra till att medborgarnas gemensamma intressen skyddas och att ansvar utkrävs om nödvändigt. Tillsynen ger också insyn i offentlig verksamhet. Detta är inte minst viktigt för verksamheter som bedrivs i konkurrens på en marknad. ombudsmän () är en del av kontrollmakt. JO har till uppgift att på vägnar utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar (13 kap. 6 § regeringsformen). Tillsynen omfattar såväl domstolar och andra myndigheter som de anställda befattningshavarna. JO:s tillsyn är extraordinär till sin karaktär och kompletterar den ordinarie offentliga tillsynen. Utgångspunkten för JO:s verksamhet är den enskildes intresse av att bli föremål för en lagenlig och även i övrigt korrekt behandling från myndigheternas sida. är en del av det konstitutionella skyddet för den enskildes grundläggande fri- och rättigheter. Enligt 2 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän står under ombudsmännens tillsyn statliga och kommunala myndigheter tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter annan som innehar tjänst eller uppdrag, varmed följer myndighetsutövning, såvitt avser denna hans verksamhet tjänstemän och uppdragstagare i statliga affärsverk, när de för verkens räkning fullgör uppdrag i sådana aktiebolag där staten genom verken utövar ett bestämmande inflytande. Ombudsmännens tillsyn bedrivs enligt 5 § genom prövning av klagomål från allmänheten samt genom inspektioner och andra undersökningar. Utskottet noterar att både rätten att överklaga förvaltningsbeslut och den offentliga tillsynen bidrar till att upprätthålla den enskildes rättsskydd och rättssäkerheten. Därutöver finns JO:s tillsyn. Utskottet finner inte skäl för att ta ett sådant initiativ som föreslås och avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om reglering av språktolkar. Jämför reservation 12 (KD). I kommittémotion 2020/21:3405 av m.fl. (KD) föreslås att barntolkning förbjuds (yrkande 38) och att det införs en statlig auktorisation och utbildning av samt ett register för tolkar som har offentliga uppdrag (yrkande 39). Motionärerna anför att merparten av de tolkar som är verksamma saknar formell tolkutbildning. Staten bör enligt motionärerna utbilda färre tolkar, men dessa ska hålla en högre kvalitet och auktoriseras. De ska även registerföras av en sammanhållande aktör. Vidare anför motionärerna att barntolkning innebär ett för stort ansvar för barnen. Det är heller inte bra att barn genom tolkning får reda på saker om sina föräldrar som inte är lämpligt för deras ålder och i den beroendeställning som barnen kan befinna sig i. En särskild utredare har gjort en översyn av samhällets behov av och tillgång till tolkar samt den offentliga sektorns användning av tolkar (dir. 2017:104). Utredaren lämnade betänkandet Att förstå och bli förstådd – ett reformerat regelverk för tolkar i talande språk (SOU 2018:83) . Utredningen föreslår bl.a. att staten och den offentliga sektorn i huvudsak ska nyttja tjänster från tolkar som är auktoriserade eller har registrerats med godkänd utbildning. Det kan även gälla tolkar vars kompetens blivit validerad. ska det enligt utredningens förslag inte längre vara möjligt att arbeta som tolk inom staten om man saknar både utbildning och auktorisation, annat än i undantagsfall. Utredningen föreslår också ett förbud mot att använda barn som tolkar och att detta tas in i förvaltningslagen, och förvaltningsprocesslagen. Betänkandet bereds inom . En särskild utredare har lämnat förslag om auktorisation av tolkar och förbud mot att använda barn som tolkar. Utskottet anser att den fortsatta beredningen av utredarens förslag inte bör föregripas och avstyrker motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ett nationellt säkerhetsråd. Jämför reservation 13 (C). I motion 2019/20:2110 av (L) begärs ett tillkännagivande om att inrätta ett nationellt säkerhetsråd. Motionären anför att ansvaret för den nationella säkerheten bör ligga hos statsministern och inte som utspritt på olika departement. Enligt motionären har flera länder, bl.a. , ett nationellt säkerhetsråd. Att inrätta ett sådant kan enligt motionären sägas ligga inom ramen för återuppbyggnaden av totalförsvaret. m.fl. (C) begär i kommittémotion 2020/21:2944 yrkande 8 ett tillkännagivande om att inrätta ett nationellt säkerhetsråd under Statsrådsberedningen. Motionärerna anför att föreslog att krishanteringsorganisation skulle inrättas under Statsrådsberedningen. Vidare anför motionärerna att tsunamikommissionen påpekade att just närheten till statsministern är av stor vikt för att ge krisledningen auktoritet i relationen till fackdepartementen (se SOU 2005:104 s. 26). För att bereda regeringsärenden och för att biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet i övrigt ska det finnas ett regeringskansli enligt 7 kap. 1 § regeringsformen. I detta ingår departement för olika verksamhetsgrenar. Regeringen fördelar ärendena mellan departementen. Statsministern utser chefer för departementen bland statsråden. Bestämmelser om organisation finns i förordningen (1996:1515) med instruktion för . ansvarar för bl.a. samordning av samhällets krisberedskap inklusive civilt försvar, i den mån sådana ärenden inte rör försvarets militära förmåga, och informationssäkerhet, i den mån sådana ärenden inte hör till något annat departement. Vidare finns vid enligt instruktionen en särskild chefstjänsteman för krishantering (11 b §). Under chefstjänstemannen finns ett kansli för krishantering. Den särskilda chefstjänstemannen för krishantering ansvarar för utveckling, samordning och uppföljning av krishanteringen i samt nödvändiga förberedelser för detta (11 c §). Chefstjänstemannen får i det syftet ge ut riktlinjer och annat material. För krishantering finns det en grupp för strategisk samordning (11 d §). Gruppen består av statssekreterare i de departement vars verksamhetsområden berörs av en allvarlig händelse eller en uppkommen situation. Gruppen leds av en statssekreterare i , som vid förhinder får utse en annan statssekreterare att leda gruppen. Med statssekreterare avses även kabinettssekreteraren. I Statsrådsberedningen finns ett säkerhetspolitiskt råd för utbyte av information om säkerhetspolitiska frågor (§). Statsministern leder rådets möten. På regeringens webbplats anges att ett krishanteringsråd inrättades av regeringen och att detta leds av inrikesministerns statssekreterare. I rådet ingår normalt rikspolischefen, säkerhetspolischefen, överbefälhavaren samt generaldirektörerna för , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , och . I rådet ingår även en landshövding som företräder länsstyrelserna. Vid krishanteringsrådets möten träffas och rådets ledamöter för information och diskussion. Under normala förhållanden sammanträder rådet för allmän orientering om arbetet inom krisberedskapsområdet. Rådet kan också sammankallas för informationsutbyte mellan och myndigheter under allvarliga händelser och kriser. Regeringen beslutade att tillsätta en kommitté i form av en kommission med uppdrag att utvärdera regeringens, berörda förvaltningsmyndigheters, regionernas och kommunernas åtgärder för att begränsa spridningen av det virus som orsakar sjukdomen covid-19 och spridningens effekter (dir. 2020:74). Kommissionen ska bl.a. utvärdera hur krisorganisationen inom , berörda förvaltningsmyndigheter, regioner och kommuner har fungerat under pandemin. Uppdraget ska slutredovisas . behandlade utskottet motionsyrkanden om att inrätta ett nationellt säkerhetsråd (bet. 2018/19:KU28). Utskottet föreslog att skulle ställa sig bakom det som utskottet anförde om en översyn av den centrala krisledningsorganisationen med inriktningen att inrätta ett nationellt säkerhetsråd för krisledning vid Statsrådsberedningen och tillkännage detta för regeringen. I sitt ställningstagande anförde utskottet följande: Ledningen av krishantering måste organiseras så att den speglar dagens komplexa hotbild och risker. I baseras krisberedskapen på ansvarsprincipen, dvs. den myndighet som har ansvaret för en verksamhet under normala förhållanden har det även under en kris. katastrofkommission pekade på vissa svagheter hos ansvarsprincipen (SOU 2015:104). Det handlade exempelvis om att signalerna från en myndighet som inte förmår lösa en kris på egen hand fördröjs. Kommissionen ansåg också att närhet till statsministern är av stor vikt för att ge krisledningen auktoritet i förhållande till fackdepartementen. Mot den bakgrunden anser utskottet att regeringen bör göra en översyn av den centrala krisledningsorganisationen med inriktningen att skapa ett nationellt säkerhetsråd för krisledning vid Statsrådsberedningen. På så sätt skulle krisledningen få en tydligare ställning högt upp i hierarkin. Just närheten till statsministern är av stor vikt för att ge krisledningen auktoritet i relationen till fackdepartementen. Det nya nationella säkerhetsrådet bör därför ledas av statsministern och utgöra knutpunkten i den centrala krisledningsorganisationen. Rådet bör arbeta med frågor som rör rikets säkerhet i bred bemärkelse och fånga upp och bereda strategiska säkerhetsfrågor som inte har en naturlig hemvist i ett enskilt fackdepartement. Utskottet har tidigare uttalat att inte har till uppgift att fatta beslut i frågor som rör organisation. Utskottet anser emellertid att frågan om utformningen av den centrala krisorganisationen inte är begränsad till hur bör vara organiserat utan gäller hanteringen av nationell krisledning i vidare mening. Sammantaget finner utskottet att bör tillkännage för regeringen vad utskottet anför om en översyn av den centrala krisledningsorganisationen med inriktningen att inrätta ett nationellt säkerhetsråd för krisledning vid Statsrådsberedningen. Därmed tillstyrker utskottet motionsyrkandena. Ledamöterna för Socialdemokraterna, reserverade sig. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2018/19:214). I Regeringens skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen– åtgärder anges att frågan analyseras inom . tillkännagav för regeringen att det borde göras en översyn av den centrala krisledningsorganisationen med inriktningen att inrätta ett nationellt säkerhetsråd för krisledning vid Statsrådsberedningen. Utskottet noterar också att coronakommissionen bl.a. ska utvärdera hur krisorganisationen har fungerat under pandemin. Mot den bakgrunden finner inte utskottet skäl för att nu besluta något ytterligare tillkännagivande till regeringen om ett nationellt säkerhetsråd. Motionsyrkandena avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om lättläst svenska. Per Lodenius och (båda C) föreslår i motionerna 2019/20:1617 och 2020/21:463 att reglerna om lättläst text stärks och förtydligas. Man bör alltid kunna få offentliga handlingar liksom annan information från stat, region och kommun på lättläst svenska, anser motionärerna. Enligt 11 § språklagen (2009:600) ska språket i offentlig verksamhet vara vårdat, enkelt och begripligt. I förarbetena till bestämmelsen anges att innebörden av att språket ska vara vårdat är att det ska följa gängse språknormer (prop. 2008/09:153 s. 32). Att språket ska vara enkelt innebär att det ska ligga relativt nära talspråket, och att språket ska vara begripligt innebär att det ska vara anpassat så att mottagaren bör kunna förstå. Av förarbetena framgår vidare att det är angeläget att samhällsinformationen utformas med tanke på att många människor har läs- och skrivsvårigheter och att detta också får anses ligga i uttrycken enkelt och begripligt. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av statens insatser på området lättläst (dir. 2012:109). Syftet med översynen var att ge ett beslutsunderlag till regeringen för eventuella reformer och prioriteringar. Frågan om lättläst samhällsinformation ingick inte i översynen, men utredningen konstaterade att ett tydligare uppdrag och skarpare tillsyn av tillgängligheten av myndigheters samhällsinformation på lättläst är ett område som bör ingå i statens uppgift (SOU 2013:58). Myndigheten för tillgängliga medier har i uppdrag att vara ett nationellt för tillgängliga medier och arbeta för att alla ska ha tillgång till litteratur och samhällsinformation utifrån vars och ens förutsättningar, oavsett läsförmåga eller funktionsnedsättning. har tidigare behandlat motionsyrkanden om lättläst information på myndigheters webbplatser (se bl.a. bet. 2009/10:KU29 s. 6 f., bet. 2010/11:KU23 s. 38 f. och bet. 2015/16:KU17 s. 19 f.). ansåg utskottet att det saknades skäl att tillstyrka yrkandena med hänvisning till de krav som redan ställs på offentlig verksamhet och statliga myndigheter i språklagen (bet. 2015/16:KU17 s. 23). Liksom tidigare anser utskottet att det saknas skäl att tillstyrka motionsyrkandena mot bakgrund av de krav som ställs på offentlig verksamhet samt det arbete Myndigheten för tillgängliga medier utför. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om legalitetsprincipen. (M) begär i motionerna 2019/20:2284 och 2020/21:961 yrkande 1 ett tillkännagivande om att regleringsbrev till myndigheter ska utformas så att det tydligt framgår att det är rättsordningen som gäller. Motionären anför att myndigheternas riktlinjer och interna mål inte är en del av rättsordningen och därför inte kan ligga till grund för myndighetsutövning. I motion 2020/21:962 av (M) begärs ett tillkännagivande om att regleringsbreven bör utformas så att tillämpningen av förvaltningslagen (2017:900) prioriteras. Motionären anför att rättssäkerhet, legalitet, objektivitet, proportionalitet och service betonas i förvaltningslagen. Den offentliga makten utövas enligt 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen under lagarna. Här slås fast principen om all maktutövnings lagbundenhet, legalitetsprincipen. Den gäller inte bara domstolar och förvaltningsmyndigheter utan även regeringen och (se m.fl. Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 59). Av 12 kap. 1 § regeringsformen framgår att under regeringen lyder statliga förvaltningsmyndigheter som inte är myndigheter under . Förvaltningsmyndigheterna står alltså till regeringens förfogande som organ vid styrandet av riket. Regeringen styr myndigheterna bl.a. genom instruktioner, regleringsbrev och särskilda regeringsbeslut. Av 12 kap. 1 § regeringsformen följer att myndigheterna i princip är skyldiga att följa de föreskrifter av allmän natur och de direktiv för särskilda fall som regeringen meddelar (prop. 1973:90 s. 397).