bet · H801MJU10 · 2021-03-04 00:00:00 — () har grundregler för uppfödare och hanhundsägare. Av dessa framgår bl.a. att hundavel ska bedrivas på ett sådant sätt att det främjar både tikens och avkommans hälsa och välbefinnande. Varje medlem som upplåter sin hund till avel ska vara väl förtrogen med SKK:s avelspolicy samt med rasens standard, provregler, registreringsregler och rasspecifika avelsstrategi samt aktuella bestämmelser i djurskyddslagstiftningen. Uppfödningen ska ske kvalitetsmedvetet och med stort ansvar. Vidare krävs det att varje medlem i till avel endast använder hundar som inte har någon allvarlig sjukdom eller något allvarligt funktionshinder och som har ett gott temperament som är typiskt för rasen. Enligt reglerna får man endast genomföra en parningskombination som utifrån tillgänglig information inte ökar risken för allvarlig sjukdom eller allvarliga funktionshinder hos avkomman. Vid SKK finns ett antal kommittéer med ansvar för olika frågor, bl.a. och exteriör sundhet (KSS) som har samordningsansvar för det arbete som pågår inom organisationen för att motverka exteriöra överdrifter hos rashundar. Kommittén ska bevaka den exteriöra utvecklingen hos svenskfödda rashundar och verka förebyggande för uppkomsten av överdrifter och motverka redan uppkomna överdrifter. Enligt utskottets bedömning fungerar det befintliga regelverket på området väl. Utskottet ser således inget behov av att ta några initiativ till förändringar av djurskyddslagens bestämmelser om avel och om tävling och träning med djur. Utskottet vill i sammanhanget framhålla betydelsen av att SKK i alla sammanhang motverkar exteriöra överdrifter hos hundar. Med hänvisning till vad som har anförts avstyrker utskottet motion 2020/21:1315 (V) yrkande 14. Utskottets förslag i korthet avslår yrkanden om smittskyddskontroll vid införsel av levande djur och om att förebygga och motverka utbrott av smittsamma djursjukdomar. Jämför reservation 10 (C, L). I kommittémotion 2020/21:2808 av m.fl. (KD) yrkande 63 framhålls att behöver verka kraftfullt för rätten att ställa krav på provtagning av levande djur för att stoppa smittor från att komma in i landet. Motionärerna anför att , vid EU-anslutningen, införde regler om att i samband med införsel av djur kontrollera dessa för porcint reproduktivt och respiratoriskt syndrom (PRRS) och paratuberkulos. befintliga införselregler måste dock ses över med anledning av EU:s nya djurhälsoförordning, och motionärerna uttrycker bl.a. en oro för att inte längre kommer att kunna ha särskilda införselregler för djur. Även i kommittémotion 2020/21:3358 av m.fl. (M) yrkande 11 anför motionärerna att regeringen i syfte att motverka smittor ska verka kraftfullt för rätten att ställa krav på provtagning av levande djur som ska införas i . Ett liknande förslag finns i motion 2020/21:2764 av m.fl. (MP) yrkande 6 där motionärerna anför att man måste se till att medlemsländerna har rättigheter att provta djur vid införsel till landet för att förhindra att smittsamma sjukdomar sprids. I kommittémotion 2020/21:3273 av m.fl. (L) yrkande 15 framhåller motionärerna att det är nödvändigt att förebygga och motverka utbredning av djursjukdomar i som leder till gruppbehandling med antibiotika. Motionärerna anför bl.a. att åtgärder för att förebygga utbrott kan handla om att importerade djur ska vara friska och inte smittade av t.ex. PRRS-virus och att genom det nationella kontrollprogrammet ska kunna förebygga utbrott av PRRS. behandling och kompletterande uppgifter Porcint reproduktivt och respiratoriskt syndrom (PRRS) är enligt en virussjukdom som drabbar grisar och som kan orsaka betydande förluster och djurlidande genom en ökad sjuklighet och dödlighet. Eftersom sjukdomen är mycket spridd i stort sett i alla europeiska länder och övriga världen är risken att få in den i stor om man inte är mycket noga med smittskyddet. Den främsta smittvägen är genom direkta djurkontakter, t.ex. via inköp av djur, men även indirekta kontakter via personer, redskap och transportfordon är en risk. Paratuberkulos är enligt en kronisk tarmsjukdom som kan drabba olika idisslare, bl.a. nötkreatur och får. Förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. (införselförordningen) trädde i kraft , dvs. som anslöt sig till EU. Förordningen har enligt 1 § till syfte att förebygga att smittsamma eller ärftliga djursjukdomar kommer in i landet och får ytterligare spridning här, att förhindra en inplantering av utländska djurarter som är skadliga för landets fauna och att tillgodose djurskyddsintresset. får enligt 3 och 4 §§ meddela föreskrifter om införseltillstånd och införselförbud. Vidare får enligt 5 § meddela föreskrifter om hur kontrollen ska genomföras vid införsel av djur och varor. När det gäller införsel av djur eller varor (t.ex. produkter av djur eller hö, halm och annat material som används vid hantering av djur) från ett land utanför EU får denna ske endast på de platser som föreskriver (6 §). Vid införsel av levande djur från ett land utanför EU får djuren inte lastas ur utan medgivande av en officiell veterinär (7 §). När det gäller införsel av djur eller produkter av djur från ett land inom EU får en transport stoppas under färd bl.a. om det finns särskild anledning att misstänka förekomst av en smittsam sjukdom. Enligt 10 § ska övervaka att införsel sker i enlighet med bl.a. förordningen och de föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen. Detaljerade bestämmelser om villkor för införsel till av nötkreatur och grisar från länder inom EU och samt de tredjeländer från vilka införsel får ske finns i föreskrifter (SVJFS 1998:70, senast ändrade genom SJVFS 2018:29) om införsel av nötkreatur och grisar. Föreskrifterna innehåller bl.a. bestämmelser om registrering för införsel (3 §), hälsointyg (10–12 a §§) samt märkning och rapportering m.m. av djur vid införsel (13 a §–14 a §§). Enligt 15 § ska djuren vid införsel genomgå en karantänsbehandling enligt bilagan till föreskrifterna. Av bilagan framgår bl.a. att djuren ska transporteras direkt från införselorten till karantänen och att de ska stanna kvar där tills resultaten av undersökningarna är klara. Först när undersökningarna utvisar att undersökt sjukdom inte har konstaterats kan besluta att häva karantänen. Av bilagan framgår vidare att nötkreatur ska undersökas bl.a. för förekomst av paratuberkulos och att grisar ska undersökas för bl.a. PRRS. Liknande bestämmelser finns i föreskrifter (SJVFS 1994:224, senast ändrade genom SJVFS 2015:12) om införsel av får och getter. Av bilagan till föreskrifterna framgår bl.a. att får och getter under vistelsen i karantän ska undersökas för förekomst av paratuberkulos. antogs och rådets förordning (EU) 2016/429 om överförbara djursjukdomar och om ändring och upphävande av vissa akter med avseende på djurhälsa (EU:s djurhälsoförordning). Med några undantag ska förordningen tillämpas från , då den kommer att ersätta ett stort antal beslut, direktiv och förordningar. EU:s djurhälsoförordning är en ramlag som ska kompletteras av närmare bestämmelser som ska antas av kommissionen i form av delegerade akter och genomförandeakter. Förordningen omfattar regler om bl.a. sjukdomsövervakning, beredskap, sjukdomsbekämpning, registrering av djur och anläggningar, spårbarhet, villkor för djurförflyttningar, införsel till unionen, export från unionen samt nödåtgärder mot djursjukdomar. Medlemsstaterna får, enligt bestämmelser i förordningen, inom sina territorier tillämpa ytterligare eller strängare åtgärder än vad som fastställs i förordningen när det gäller ansvarsområden för djurhälsa, anmälan inom medlemsstaten, övervakning, registrering, godkännande, journalföring, register och spårbarhetskrav. Kraven ska dock vara förenliga med förordningen och får inte hindra förflyttning mellan medlemsstaterna. Förordningen innebär delvis en konsolidering av redan befintliga EU-regler, men den innehåller även en del nyheter jämfört med dagens lagstiftning. De sjukdomsspecifika bestämmelser om förebyggande och bekämpning av sjukdom som föreskrivs i EU:s nya djurhälsoförordning ska tillämpas på de sjukdomar som anges i förordningens artikel 5.1 och bilaga II. Enligt artikel 5.2, 5.3, 6 och 7 kan kommissionen, om vissa kriterier som anges i förordningen är uppfyllda, genom att anta en delegerad akt föra upp nya sjukdomar på den förteckning som anges i bilaga II. Genom kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/1629 om ändring av bilaga II till EU:s djurhälsoförordning har PRRS och paratuberkulos förts upp på listan över sjukdomar som omfattas av djurhälsoförordningens tillämpningsområde. Enligt artikel 8.2 i EU:s djurhälsoförordning ska kommissionen, på grundval av vissa närmare angivna kriterier, upprätta en förteckning över djurarter och grupper av djurarter som utgör en betydande risk för spridning av de förtecknade sjukdomarna. På samma sätt ska kommissionen enligt artikel 9.2, på grundval av vissa kriterier och mot bakgrund av nya viktiga vetenskapliga data, bestämma vilka åtgärder som ska vidtas för att förebygga och bekämpa respektive sjukdom. Beslut om sådan kategorisering finns i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/1882 om tillämpningen av vissa bestämmelser om bekämpning av sjukdom för kategorier av förtecknade sjukdomar och om fastställande av en förteckning över djurarter och grupper av djurarter som utgör en betydande risk för spridning av dessa förtecknade sjukdomar. De förtecknade sjukdomarna delas i genomförandeförordningen in i fem olika kategorier (A–E) med specifika krav på åtgärder för olika sjukdomar, alltifrån omedelbara utrotningsåtgärder (A) till anmälan och rapportering samt övervakning (E). PRRS kategoriseras som en sjukdom i kategori D och E och paratuberkulos som en sjukdom i kategori E. Att PRRS och paratuberkulos finns med på förteckningen över sjukdomar som omfattas av EU:s djurhälsoförordning är enligt upplysning från () resultatet av en svensk förhandlingsframgång. För att kunna behålla de regler för provtagning i samband med införsel av levande djur som har skulle dessa två sjukdomar ha behövt kategoriseras som sjukdomar i lägst kategori C. Den arbetade hårt för det men fick tyvärr inte stöd av andra medlemsstater. behöver därför se över och anpassa reglerna om provtagning vid införsel av levande djur till den nya djurhälsoförordningen och kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/1882. Eftersom regelverket, som ska börja tillämpas , har beslutats relativt är det inte aktuellt med någon ändring. När det blir aktuellt kan naturligtvis arbeta för en ändring av kategoriseringen av de aktuella sjukdomarna. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av nuvarande lagstiftning på djurhälsoområdet. Syftet med översynen var att anpassa lagstiftningen till EU:s djurhälsoförordning och andra nya EU-bestämmelser. Syftet var också att få till stånd en modern och sammanhållen lagstiftning med en tydlig systematik som ska säkerställa ett gott smittskydd och därigenom tillvarata djurskydds-, folkhälso- och miljöintressen samt produktionsekonomiska intressen. Enligt utredningsdirektiven (dir. 2018:111) skulle utredaren bl.a. • överväga vilka lagstiftningsåtgärder, t.ex. processuella bestämmelser, som kan krävas för att komplettera EU:s djurhälsoförordning och annan ny lagstiftning på EU-nivå • bedöma om det finns behov av och möjlighet att ha andra kompletterande nationella bestämmelser • lämna förslag till en ny djurhälsolag som är enkel att förstå, överblicka och tillämpa. Utredningen (SOU 2020:62 En samlad djurhälsoreglering) överlämnades till regeringen . Utredningen har remitterats och remisstiden går ut . Utredningen föreslår bl.a. det införs en ny djurhälsolag och en tillhörande djurhälsoförordning som ersätter epizootilagen (1999:657), zoonoslagen (1999:658) och bisjukdomslagen (1974:211) och de förordningar som beslutats med stöd av dessa lagar. Man föreslår vidare att alla bestämmelser om djurhälsa i provtagningslagen, lagen om kontroll av husdjur och de förordningar som meddelats med stöd av respektive lag flyttas över till den nya djurhälsolagen och dess förordning, i den utsträckning bestämmelsen i fråga ska behållas. Samma sak föreslås i fråga om införselförordningen och förordningen (1994:542) om utförsel av levande djur m.m. (utförselförordningen). Ansvaret för uppgifter på djurhälsoområdet som utgör annan offentlig verksamhet än offentlig kontroll ska enligt utredningens förslag fördelas mellan myndigheter på i huvudsak samma sätt som , och ansvarsfördelningen ska framgå av föreskrifter som regeringen meddelar. Detta innebär att behåller huvudansvaret för uppgifter på djurhälsoområdet som utgör annan offentlig verksamhet än offentlig kontroll. föreslås ha ansvar för att leda och samordna de förebyggande åtgärderna och bekämpningen av smittsamma djursjukdomar enligt djurhälsolagen och de EU-förordningar som lagen kompletterar samt att samordna samarbetet och kontakterna med kommissionen och övriga medlemsstater. Vidare föreslår utredningen att förebyggande åtgärder och bekämpningsåtgärder i huvudsak ska vidtas med stöd av bemyndiganden som i stora delar motsvarar de bemyndiganden som finns i epizootilagen och zoonoslagen. Bemyndigandena ska enligt förslaget omfatta alla åtgärdssjukdomar. Åtgärdssjukdom används av utredningen som ett samlingsnamn för de sjukdomar som får omfattas av tvingande åtgärder, antingen för att de omfattas av ett EU-rättsligt bekämpningskrav eller för att regeringen har fört upp sjukdomen på den nationella sjukdomslistan. När det gäller förflyttningar inom unionen konstaterar utredningen att förutsättningarna för nationella bestämmelser som innebär en restriktion av förflyttningar varierar beroende på vad det är som förflyttas. Utredningen har valt att föreslå ett generellt utformat bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, för att förhindra spridning av en åtgärdssjukdom, meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut om krav på särskilt tillstånd, förbud, begränsningar och andra villkor i fråga om förflyttningar av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Det blir enligt utredningen alltså en uppgift för den myndighet som meddelar föreskrifter eller fattar beslut att ta ställning till om en viss förflyttningsrestriktion är tillåten enligt EU-regleringen. svarade landsbygdsminister på en skriftlig fråga (fr. 2020/21:1683) och anförde bl.a. följande: har frågat mig om jag avser att agera för att ska kunna fortsätta med förebyggande åtgärder, såsom provtagning, för att förhindra att smitta som PRRS kommer in i . Den nya EU-förordningen innehåller direkt tillämpliga bestämmelser om hur olika kategorier av smittsamma djursjukdomar ska övervakas och bekämpas. Genom förordningen begränsas också vilka ytterligare krav som medlemsstaterna får ställa i nationell lagstiftning för att hantera olika smittsamma djursjukdomar. Till följd av den nya förordningen kan inte fortsätta tillämpa de införselbestämmelser avseende PRRS som finns . Det finns däremot fortsatt utrymme för bekämpning av PRRS inom landet och arbetar, tillsammans med och näringen, intensivt för att ta fram nationella åtgärder som kan ersätta nuvarande bestämmelser och ge förutsättningar för ett gott smittskydd och förhindra spridning av PRRS bland svenska djur. Jag och regeringen anser att det är mycket angeläget att vi fortsätter vårt arbete för en god djurhälsa och ansvarsfull antibiotikaanvändning, och jag följer det pågående arbetet noggrant. Av regleringsbrev framgår att myndigheten ska redovisa vilka åtgärder som den i samarbete med andra aktörer har vidtagit eller planerar att vidta för att förhindra spridning av smittsamma djursjukdomar i landet efter att EU:s nya djurhälsoförordning börjar tillämpas . Redovisningen ska i första hand avse djursjukdomarna paratuberkulos och PRRS. Enligt uppgift från () pågår det arbetet fortfarande men kommer sannolikt att redovisas . Ett motionsyrkande om rätten att ställa krav på provtagning vid införsel av djur för att hindra smittspridning behandlades av miljö- och jordbruksutskottet under det förra . Utskottet anförde då följande i sitt ställningstagande (bet. 2019/20:MJU9): Inledningsvis vill utskottet framhålla att det naturligtvis är beklagligt att de nuvarande svenska reglerna för provtagning för PRRS och paratuberkulos i samband med införsel av levande djur inte kan behållas oförändrade. Av redovisningen ovan framgår emellertid att det pågår en utredning som har till uppgift att göra en översyn av nuvarande lagstiftning med syftet att anpassa den till EU:s nya djurhälsoförordning och andra nya EU-bestämmelser. En del i detta uppdrag är att bedöma om det finns behov av och möjlighet att ha andra kompletterande nationella bestämmelser. Som framgår av redovisningen ovan arbetar dessutom tillsammans med SVA och näringen med att ta fram förslag på åtgärder som kan vidtas med stöd av EU:s djurhälsoförordning för att förhindra spridning av de aktuella sjukdomarna bland svenska djur. Utskottet ser med förhoppning fram emot att resultatet av dessa arbeten leder till att , trots att det befintliga regelverket nu måste ses över, även fortsättningsvis kan upprätthålla en god djurhälsa. Utredningen om en samlad djurhälsoreglering har överlämnat sitt betänkande till regeringen. Ärendet är under beredning i . Utredningen anser att även fortsättningsvis bör ha huvudansvaret för de uppgifter på djurhälsoområdet som utgör annan offentlig verksamhet än offentlig kontroll. Utredningen föreslår bl.a. ett generellt utformat bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, för att förhindra spridning av en åtgärdssjukdom, meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut om krav på särskilt tillstånd, förbud, begränsningar och andra villkor i fråga om förflyttningar av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Det skulle därigenom bli en uppgift för den myndighet som meddelar föreskrifter eller fattar beslut att ta ställning till om en viss förflyttningsrestriktion är tillåten enligt . Utskottet noterar vidare att kommer att redovisa vilka åtgärder myndigheten har vidtagit eller kommer att vidta för att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar i , särskilt PRRS och paratuberkulos, fr.o.m. det att EU:s djurhälsoförordning börjar tillämpas. Utskottet vill framhålla betydelsen av att vårt svenska regelverk på området utformas på ett sätt som medför att även i fortsättningen kan upprätthålla en god djurhälsa. Med hänvisning till det arbete som pågår föreslår utskottet att motionerna 2020/21:2764 (MP) yrkande 6, 2020/21:2808 (KD) yrkande 63, 2020/21:3273 (L) yrkande 15 och 2020/21:3358 (M) yrkande 11 lämnas utan ytterligare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om burhållning inom äggindustrin och om fjäderfähållning i övrigt. Jämför reservation 11 (V). I partimotion 2020/21:1315 av m.fl. (V) yrkande 1 anför motionärerna att burhållning av höns inom äggindustrin ska vara utfasad . Även i motion 2020/21:2764 av m.fl. (MP) yrkande 15 anför motionärerna att djur, dvs. höns, inte ska hållas permanent uppbundna eller permanent i bur. I motion 2020/21:1734 av (SD) yrkande 1 framhåller motionären behovet av att se över regelverket för levnadsvillkoren inom kycklingindustrin. Motionären anför bl.a. att det råder extrem trängsel i många kycklingfabriker, att kycklingarna avlas så hårt att sjukdomar och hälta uppstår och att hanteringen inför slakt har stora brister ur ett djurskyddsperspektiv. Enligt motion 2020/21:2764 av m.fl. (MP) yrkande 17 bör hönor som hålls på frigång få större yta per höna att leva på än vad som är lagstadgat . I samma motion yrkande 18 anför motionärerna att metoder som gör det möjligt att sortera ut ägg med tuppkycklingar i, så att dessa inte går vidare till kläckning, bör utvecklas och användas inom svensk värphönshållning. Enligt yrkande 19 bör slaktkycklingproduktionen minska beläggningsgraden så att kycklingarna har tillgång till betydligt större utrymme, och om att krav på olika typer av miljöberikningar bör införas. Vidare anförs i yrkande 20 att uppfödningen av slaktkycklingar bör ställa om till långsamväxande raser för att minska hälsoproblemen. Avslutningsvis anför motionärerna i yrkande 21 att kontrollprogram inte ska kunna användas för att kompromissa bort viktiga djurskyddsparametrar såsom utrymmeskrav. behandling och kompletterande uppgifter Djurskyddslagen syftar enligt lagens 1 kap. 1 § till att säkerställa ett gott djurskydd och främja en god djurvälfärd och respekt för djur. Enligt 2 kap. 1 § första stycket ska djur behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande. Av 2 kap. 2 § första stycket följer att djur ska hållas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas, att de kan utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade för och som är viktiga för deras välbefinnande (naturligt beteende) och att beteendestörningar förebyggs. Enligt andra stycket i samma bestämmelse får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter och villkor för eller förbud mot viss djurhållning för att tillgodose kraven enligt första stycket. Enligt 2 kap. 11 § första stycket djurskyddslagen är det förbjudet att utföra avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för föräldradjuret eller avkomman. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förbudet och om villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurets naturliga beteende, normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma (2 kap. 11 § andra stycket djurskyddslagen). Bestämmelsen i 2 kap. 11 § första stycket är straffsanktionerad enligt 10 kap. 1 § djurskyddslagen. Bestämmelserna som meddelats av regeringen i förordningar eller av i föreskrifter är straffbelagda enligt 10 kap. 5 § djurskyddslagen. I 2 kap. 1 § djurskyddsförordningen anges att höns för äggproduktion ska hållas i inhysningssystem som uppfyller hönsens behov av att värpa i rede, sitta upphöjt och sandbada. har meddelat föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:23) om fjäderfähållning inom lantbruket m.m.. 1 kap. innehåller gemensamma bestämmelser om bl.a. skötsel, renhållning av stallutrymmen, foder och dricksvatten. I 2 kap. finns särskilda bestämmelser för som hålls för produktion av ägg och livsmedel. Av 2 kap. 2 § framgår att endast hönsraser som har en medelvikt under får hållas i burar och att de får hållas där i högst . 2 kap. 10 § innehåller detaljerade bestämmelser om minsta utrymme för bur, rede och ströbad för värphöns i bur. I 2 kap. 11 § finns ytterligare föreskrifter om värphöns i bur, bl.a. mått för sittpinne och fodertråg samt högsta antal värphöns per bur. I 2 kap. 12–14 §§ anges hur olika utrymmen (bl.a. rede, sittpinne, ströarea och fodertråg) för frigående värphöns ska vara utformade och med hur många frigående värphönor en viss yta får beläggas. I 3 kap. finns särskilda bestämmelser för slaktkycklingar och i 4 kap. finns särskilda bestämmelser för hur avelsdjur inom slaktkycklingproduktionen ska hållas. Kontrollprogram initieras frivilligt av branschorganisationer för att stärka konkurrenskraften och öka flexibiliteten för företagare som en god djurskyddsnivå främjas och upprätthålls. Föresatsen med dessa program är att minst samma djurskyddsnivå ska uppnås som vid tillämpning av ordinarie föreskrifter. Kontrollprogram kallas ibland även för djuromsorgsprogram. Innebörden av ett kontrollprogram är att producenter som är anslutna till programmet förbinder sig att uppfylla ett flertal kriterier som går utöver miniminivån i myndighetsföreskrifter, t.ex. om teknisk utrustning och skötsel av djuren, och att genomgå en utökad kontroll. Den som deltar i sådana kontrollprogram kan undantas från vissa andra bestämmelser i föreskrifterna och kan t.ex. få ha en högre beläggningsgrad än vad som annars är tillåtet.