bet · H801AU15 · 2021-04-22 00:00:00 — Sammanfattningsvis anser vi att de skilda förutsättningar och behov som råder mellan medlemsländerna gör att målet för de planerade åtgärderna bäst kan uppnås på nationell nivå. Vi anser därmed att det inte finns något mervärde med kommissionens förslag. Direktivet riskerar att göra mer skada än nytta om det blir verklighet. Vi vill avslutningsvis framhålla vikten av att förhandlingen om förslag till rättsakter inte påbörjas innan tidsfristen för subsidiaritetsprövningen har gått ut. Vi beklagar att förhandlingarna inom rådet om det nu aktuella förslaget redan har inletts, alltså långt innan medlemsländernas subsidiaritetsprövningar är avslutade. Vi anser mot denna bakgrund att kommissionens förslag strider mot subsidiaritetsprincipen och föreslår att lämnar ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande i enlighet med 10 kap. 3 § riksdagsordningen. Förteckning över prövade förslag Kommissionens förslag till och rådets direktiv om stärkt tillämpning av principen om lika lön för kvinnor och män för lika eller likvärdigt arbete tack vare insyn i lönesättningen och efterlevnadsmekanismer (COM(2021) 93). Reservanternas förslag till motiverat yttrande från riksdag har prövat om kommissionens förslag till och rådets direktiv om stärkt tillämpning av principen om lika lön för kvinnor och män för lika eller likvärdigt arbete tack vare insyn i lönesättningen och efterlevnadsmekanismer (COM(2021) 93) strider mot subsidiaritetsprincipen. anser att förslaget strider mot subsidiaritetsprincipen. Skälen till bedömning är följande. Kommissionens mål med det föreslagna direktivet är att säkerställa rätten till lika lön i hela EU. anser naturligtvis också att det är angeläget såväl att öka jämställdheten i stort som att motverka osakliga löneskillnader i EU. är dock övertygad om att medlemsländerna själva mest effektivt uppnår dessa mål på nationell nivå genom åtgärder som är anpassade till varje lands unika förutsättningar. Det finns en rad reformer som menar att medlemsländerna kan genomföra på egen hand för att minska löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Tvingande åtgärder för lönetransparens för samtliga 27 medlemsländer är definitivt inte en sådan åtgärd. Subsidiaritetsprincipen innebär att EU ska vidta en åtgärd endast om målen för åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva. Det ska med andra ord finnas ett mervärde med åtgärden på unionsnivå. Medlemsstaterna i EU har olika ekonomiska och sociala förutsättningar, liksom olika arbetsmarknadsmodeller, inte minst när det kommer till lönebildning. Länderna har även kommit olika långt när det gäller jämställdhet. Det gör att medlemsländerna har skilda behov av åtgärder och reformer. Det finns inte en lösning som passar alla. kan för del konstatera att förslaget är ytterligare ett exempel på initiativ från som direkt hotar vår svenska arbetsmarknadsmodell och sätter parternas autonomi ur spel. Särskilt gäller detta de delar i förslaget som kan påverka möjligheterna till individuell lönesättning. menar att bindande åtgärder för lönetransparens inte är ett verkningsfullt sätt att minska löneskillnader mellan kvinnor och män. EU-samarbetet bör i stället fokusera på erfarenhetsutbyte där medlemsländerna delar goda exempel på initiativ på jämställdhetsområdet med varandra. Medlemsländerna behöver inte mer detaljstyrning på EU-nivå. Det är även omtvistat vilka åtgärder som verkligen har effekt när det kommer till att minska löneskillnaderna. har på många sätt kommit långt när det gäller jämställdhet. Vi har relativt små och stadigt minskande löneskillnader mellan kvinnor och män. I finns redan en lag som ålägger svenska arbetsgivare att göra en lönekartläggning. Det är dock inte den lagstiftningen som gjort att löneskillnaderna i minskat, utan helt andra åtgärder. Den starkaste förklaringen till de minskande löneskillnaderna är att könsuppdelningen på arbetsmarknaden minskar. Det är vidare framför allt individuell lönesättning som gynnar kvinnors löneutveckling. har i en granskning visat att den svenska diskrimineringslagens krav på lönekartläggning har en begränsad möjlighet att påverka löneskillnaderna mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden (RiR 2019:16). Kraven på att dokumentera lönekartläggning har enligt granskningen liten eller ingen effekt på de könsrelaterade skillnaderna i arbetsinkomst, och i granskningen lyfts också fram att det finns problem för arbetsgivarna i tillämpningen av lagstiftningen. Att göra dessa och ännu mer långtgående regler tvingande för alla EU:s medlemsländer är helt fel väg att gå. I de medlemsstater som har stora och växande löneskillnader behövs andra åtgärder, som utbyggnad av barnomsorg och äldrevård för att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. En annan avgörande åtgärd är att minska könsuppdelningen i utbildnings- och yrkesval. Det finns både ett direktiv och en rekommendation på EU-nivå som syftar till att minska löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Det är fullt tillräckligt. Att anta ännu ett direktiv kommer inte att lösa någonting utan riskerar endast att leda till en större regelbörda för arbetsgivare. ser en djupt oroande utveckling där på område efter område vill reglera förhållandena på arbetsmarknaden. varnar för att det nu aktuella direktivförslaget kommer att leda till fler konflikter på arbetsmarknaden. menar att det inte går att tvinga in hela EU i en och samma form när det handlar om det som ligger till grund för dagens arbetsmarknad i varje land – historia, traditioner och kulturer som ser väldigt olika ut. delar den bedömningen. menar att direktivförslaget är allt för långtgående och detaljerat och att det innebär en oproportionerlig börda för företagen. Det handlar bl.a. om rätt till information om lönenivåer i rekryteringsförfaranden och krav på analys och rapportering för arbetsgivare. Förslaget innehåller också definitioner av centrala arbetsrättsliga begrepp som menar utvecklas bäst i förhållande till de olika systemens särart på nationell nivå. Det innehåller även bestämmelser om rättsföljder som kan få långtgående konsekvenser. Vidare befarar att direktivet, om det genomförs, kommer att leda till försämrad konkurrenskraft och tillväxtförmåga och därmed i förlängningen påverka sysselsättning och löner negativt – alltså raka motsatsen till vad kommissionen vill uppnå med direktivet. Vidare anser att konsekvenserna av förslaget är mycket svåra att överblicka. I slutändan är det som tolkar de direktiv som EU antar, och det är därför inte möjligt att förutse hur direktivet i fråga kommer att tillämpas i olika situationer. Sammanfattningsvis anser att de skilda förutsättningar och behov som råder mellan medlemsländerna gör att målet för de planerade åtgärderna bäst kan uppnås på nationell nivå. anser därmed att det inte finns något mervärde med kommissionens förslag. Direktivet riskerar att göra mer skada än nytta om det blir verklighet. vill avslutningsvis framhålla vikten av att förhandlingen om förslag till rättsakter inte påbörjas innan tidsfristen för subsidiaritetsprövningen har gått ut. beklagar att förhandlingarna inom rådet om det nu aktuella förslaget redan har inletts, alltså långt innan medlemsländernas subsidiaritetsprövningar är avslutade. anser mot denna bakgrund att kommissionens förslag strider mot subsidiaritetsprincipen och lämnar härmed ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande i enlighet med 10 kap. 3 § riksdagsordningen.