bet · H801KU23 · 2021-04-16 00:00:00 — Som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet ska, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationalitet eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet (29 kap. 2 § 7 ). Nationell plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott fattade regeringen beslut om en nationell plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott (Ku2016/02629/DISK). Planen innebär att ett samlat grepp tas om arbetet mot rasism och liknande former av fientlighet. Arbetet utförs av flera myndigheter, regionala och lokala aktörer samt organisationer inom det civila samhället. Planen utgår från fem särskilt viktiga strategiska områden, däribland mer kunskap, utbildning och forskning samt ett mer aktivt rättsväsen. besvarade inrikesminister en skriftlig fråga (fr. 2020/21:1722) som hade ställts till justitie- och migrationsministern, men som hade överlämnats till honom för besvarande. Frågan gällde vad ministern gör för att undersöka om det finns likartade motiv bakom flera brott mot kyrkor, hur den eventuella kristofobin i ser ut samt vad som kan göras för att få stopp på den. Inrikesministern anförde följande i sitt svar: Inledningsvis vill jag betona att regeringen tar angrepp på människor och egendomar i syfte att hindra människor från att utöva sin tro på stort allvar. Det är både olagligt och helt oacceptabelt. Regeringen arbetar med kraft för att motarbeta dessa företeelser. I regeringsförklaringen underströk statsministern att rasism i alla dess former och uttryck ska motas tillbaka av hela samhället. Den som hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan liknande grupp av personer med anspelning på t.ex. trosbekännelse, såsom kristendom, kan dömas för hets mot folkgrupp. Om ett motiv för ett brott har varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av t.ex. trosbekännelse kan straffet skärpas. Regeringen har därtill genomfört en rad straffskärpningar, till exempel när det gäller olaga hot och skadegörelse, som utgör majoriteten av brotten med kristofobiska motiv. Till detta kan läggas att regelbundet tar fram hatbrottstatistik, där antalet anmälda hatbrott med kristofobiska motiv ingår. Statistiken redovisar även vilka de vanligaste brotten är, brottsplats samt relation mellan gärningspersonen och den utsatta. gör kontinuerligt bedömningar av hotbilden mot religiösa byggnader och trossamfund och samråder vid behov med Säkerhetspolisen. Beslut om relevanta skyddsåtgärder fattas därefter i varje enskilt fall. Det som har hänt är allvarligt och hanteras inom polisens brottsutredande verksamhet. I det ingår att undersöka om liknande brott kan knytas till varandra. För att bekämpa hatbrott och rasism krävs både långsiktighet och uthållighet. Liksom jag påtalat i tidigare frågesvar är en tillgänglig polis, ett starkt rättsväsende, en god myndighetssamverkan samt en ändamålsenlig lagstiftning viktiga delar för att öka tryggheten och förebygga brott. Regeringens nationella plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott omfattar även kristofobi. Genom planen tar regeringen ett helhetsgrepp om det viktiga arbetet i dessa frågor. I budgetpropositionen föreslår regeringen en förstärkning av arbetet mot rasism med . Förstärkningen ger utrymme för fortsatta och nya insatser inom ramen för planens fokusområden, däribland ett mer aktivt rättsväsende. Fler poliser och civilanställda är helt centralt för att öka tryggheten i vårt land. har haft fler anställda än nu och arbetet med att nå målet om 10 000 fler polisanställda fortsätter med full kraft. Vi är nu mer än halvvägs och regeringen är fast beslutna om att nå målet och öka antalet polisanställda. har behandlat liknande yrkanden som rör hatbrott mot troende, bl.a. (bet. 2018/19:JuU14). Utskottet anförde att det ser allvarligt på hatbrott mot troende inom alla religioner. Utskottet hänvisade till att regeringen hade beslutat om en nationell plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott. Det hade enligt utskottet inte framkommit något som mot denna bakgrund gav utskottet anledning att ta något sådant initiativ som motionärerna efterfrågade. Utskottet var således inte berett att föreslå ett tillkännagivande till regeringen. Utskottet ser allvarligt på hat- och våldsbrott som begås mot troende, oavsett religionstillhörighet. Regeringen har bl.a. beslutat om en nationell plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott. I budgetpropositionen föreslog regeringen en förstärkning av arbetet mot rasism som ger utrymme för nya insatser inom ramen för planen, däribland ett mer aktivt rättsväsen. Mot bakgrund av de åtgärder som vidtagits och det arbete som pågår är utskottet inte berett att ta några sådana initiativ som motionärerna efterfrågar. Motionsyrkandena avstyrks därmed. Förbud mot vissa muslimska kulturyttringar i offentligt finansierad verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att förbjuda vissa muslimska kulturyttringar i offentligt finansierad verksamhet. Jämför reservation 6 (SD). m.fl. (SD) begär i kommittémotionerna 2019/20:555 yrkande 2 och 2020/21:642 yrkande 2 tillkännagivanden om att stoppa det offentliga samhällets legitimering av och anpassning till den islamistiska ideologin. Motionärerna anför att är ett kulturellt segregerat land, vilket har lett till krav på särbehandling. Motionärerna anser att könssegregerade verksamheter, icke-medicinskt betingad omskärelse av barn och servering av kött från djur som slaktats utan bedövning aldrig ska få förekomma i offentligt finansierad verksamhet. Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. religionsfrihet och föreningsfrihet (2 kap. 1 § 5 och 6 regeringsformen). Föreningsfriheten får enligt 2 kap. 20 § regeringsformen begränsas genom lag. Begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, och de får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett begränsningen och heller inte sträcka sig så långt att de utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. En begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (21 §). Föreningsfriheten får begränsas endast när det gäller sammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur eller innebär förföljelse av en folkgrupp på grund av etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (24 §). Religionsfriheten är enligt 2 kap. 20 § regeringsformen den enda av de positiva opinionsfriheterna som inte får begränsas genom lag. I en kommentar till regeringsformen anförs att detta hänger samman med det sätt på vilket friheten har definierats i grundlagstexten: definitionen syftar uteslutande på vad som är specifikt just för religionsfriheten – att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Vidare anförs att begränsningar kan göras av de moment i religionsfriheten som närmast är utflöden av andra friheter, såsom yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten och föreningsfriheten (och , Grundlagarna [, version: 3A], kommentar till 2 kap. 1 § regeringsformen). I skyddas föreningsfriheten av artikel 11. Enligt artikeln har var och en har rätt till frihet att delta i fredliga sammankomster samt till föreningsfrihet, inbegripet rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar för att skydda sina intressen. I första hand innefattar artikel 11.1 en förpliktelse för staten att inte ingripa och förhindra verksamhet som bedrivs inom föreningar och andra sammanslutningar. Staten har emellertid också en förpliktelse till positivt handlande eller med andra ord en skyldighet att se till att enskilda personer inte hindras av andra att utöva sina rättigheter (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., 2015, s. 515 f.). Artikeln omfattar också den negativa föreningsfriheten, dvs. rätten att inte behöva vara ansluten till en förening. Detta framgår inte av artikelns ordalydelse utan är resultatet av en utveckling av domstolens praxis. Föreningsfriheten får enligt artikel 11.2 inskränkas när de villkor som anges där är uppfyllda. Det krävs att en inskränkning har stöd i lag och den måste därutöver vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, förebyggandet av oordning eller brott eller skyddandet av hälsa eller moral eller av annans fri- och rättigheter. Enligt artikel 14 i ska åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen säkerställas utan någon åtskillnad på grund av bl.a. politisk eller annan åskådning. finns särskild lagstiftning om icke-medicinsk omskärelse av pojkar, lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar. Lagen ska tillämpas på omskärelse av pojkar . När läkare utför omskärelse eller när läkare eller sjuksköterska ombesörjer smärtlindring enligt lagen gäller patientsäkerhetslagen (2010:659), patientskadelagen (1996:799) och patientdatalagen (2008:355). Omskärelse får utföras endast av legitimerad läkare eller av den som har särskilt tillstånd att utföra omskärelse av pojkar. Annan person än legitimerad läkare får inte utföra omskärelse på pojkar som är äldre än . Särskilt tillstånd att utföra omskärelse får meddelas den som föreslagits av ett trossamfund där omskärelse ingår som en del i en religiös tradition, om personen har den kompetens som föreskrivs med stöd av 11 §, bedöms kunna utföra ingreppet i enlighet med de krav som gäller för ingreppet och i övrigt är lämplig att utföra omskärelser. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken kompetens en annan person än legitimerad läkare ska ha för att erhålla särskilt tillstånd att utföra omskärelse (11 §). Grundläggande bestämmelser om slakt och annan avlivning av djur finns i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur för avlivning, 5 kap. djurskyddslagen (2018:1192) och 5 kap. djurskyddsförordningen (2019:66). Enligt djurskyddsförordningen får meddela föreskrifter om vilka bedövningsmetoder som får användas. Enligt djurskyddslagen ska djur när de förs till slakt eller när de slaktas skonas från onödigt lidande och obehag. Detsamma gäller när djur avlivas i andra fall. Därför ska ett djur som slaktas eller i annat fall avlivas genom avblodning vara bedövat. Innan djuret är dött får inte några andra åtgärder vidtas. Detta innebär att vissa religiösa slaktmetoder inte är tillåtna i . Det gäller t.ex. kosherslakt och annan traditionell slakt av djur som inte är bedövade. Det är däremot tillåtet att slakta djur enligt den muslimska metoden halal om djuren är bedövade. Inom halal finns det även andra krav som handlar om annat än själva slaktmetoden, bl.a. om vem som får utföra slakten och hur djuren ska vara vända vid slakt. Dessa krav går inte emot djurskyddsreglerna i sig och därför är det tillåtet att följa dem under slakten. Det är dock viktigt att personen som utför bedövningen och slakten har tillräcklig erfarenhet och kunskap, precis som vid alla former av slakt. Ideella föreningar kan få statsbidrag för sin verksamhet. I många statsbidragsförordningar finns som krav för bidrag att den sökande ska uppfylla vissa villkor som påminner om regeringsformens bestämmelser om demokrati (ofta kallade demokrativillkor). Regeringen beslutade att uppdra åt en särskild utredare att se över hur demokrativillkoret uttrycks i de olika förordningarna och vad det innebär samt hur de olika myndigheterna som tillämpar bidragsförordningar arbetar med att säkerställa att demokrativillkoret följs (Ku 2018:01, dir. 2018:19). Utredaren skulle också föreslå ett förtydligat, enhetligt och rättssäkert demokrativillkor för den statliga bidragsgivningen. Det var enligt utredningens direktiv viktigt att ett sådant villkor utformas så att det blir tydligt, både för den utbetalande myndigheten och för organisationerna, vad som ska granskas för att ett demokrativillkor ska vara uppfyllt och hur långtgående en sådan granskning ska vara. Det var enligt direktiven grundläggande att regleringens utformning är förenlig med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. I direktiven framhölls vidare att man vid utformningen av demokrativillkoret även måste beakta föreningsfriheten enligt vad som följer av regeringsformen, , praxis och övriga internationella åtaganden. Utredningen som antog namnet överlämnade sitt betänkande Demokrativillkor för bidrag till civilsamhället (SOU 2019:35) . I betänkandet lämnade utredningen förslag till ett förtydligat och enhetligt demokrativillkor för den statliga bidragsgivningen. Utredningens förslag till demokrativillkor är utformat på så sätt att de ageranden som leder till att bidrag inte får lämnas uttryckligen anges. Bidrag ska inte få lämnas till en organisation om den eller någon av dess företrädare, inom ramen för verksamheten utövar våld, tvång eller hot eller på annat otillbörligt sätt kränker den enskildes grundläggande fri- och rättigheter diskriminerar eller på annat sätt bryter mot principen om alla människors lika värde rättfärdigar, främjar eller uppmanar till sådana ageranden som anges under punkten 1 eller 2 motarbetar det demokratiska styrelseskicket. Genom att utforma demokrativillkoret på detta sätt anser utredningen att tillämpningen underlättas. Det ger vägledning för myndigheterna om vad i verksamheten som ska granskas och kontrolleras och ger dem bättre förutsättningar att bedöma lika fall lika. Konkretion ger också trygghet för bidragsmottagande organisationer eftersom de lättare kan förutse vad som förväntas av dem och vilka ageranden som kan leda till ett avslag. Enligt utredningens förslag ska likalydande demokrativillkor för verksamheten införas i de statsbidragsförordningar som huvudsakligen riktar sig till det civila samhällets organisationer. Utredningen föreslår också att en särskild förordning med demokrativillkor införs som ska tillämpas när statsbidrag fördelas till organisationer inom det civila samhället på annat sätt än med tillämpning av lag eller förordning. Utredningen anser vidare att ett bidrag alltid ska kunna återkrävas om bidragsmottagaren bryter mot det föreslagna demokrativillkoret. Förslaget har varit på remiss och bereds inom . Utredningen om översyn av statens stöd till trossamfund Statligt stöd kan också ges till trossamfund. Regeringen beslutade att ge i uppdrag till en särskild utredare att se över statens stöd till trossamfund (dir. 2016:62). En parlamentarisk referensgrupp till utredningen utsågs . Utredningen, som antog namnet Utredningen om översyn av statens stöd till trossamfund (Ku 2016:01), överlämnade betänkandet Statens stöd till trossamfund i ett mångreligiöst (SOU 2018:18). Utredningen anser att religionsfriheten ska ses som det huvudsakliga motivet för staten att stödja trossamfunden. Staten är förpliktad att förhålla sig neutral till olika trossamfund. Genom att fördela stöd till trossamfunden och erbjuda kostnadsfri hjälp med att ta in medlemsavgifter försäkrar sig staten om att inget trossamfund ges en i förhållande till staten särskilt fördelaktig ställning i samhället. Därmed får alla trossamfund likartade förutsättningar för sin religiösa verksamhet och alla individer ges relativt sett samma grundläggande möjligheter att utöva sin religion och åtnjuta sin religionsfrihet. Vidare framgår det av de internationella konventioner som anslutit sig till att staten ska främja tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Mot bakgrund av att utredningen anser att religionsfriheten ska ses som det huvudsakliga motivet för stödet bör målsättningen även framöver vara att stödet ska bidra till att skapa förutsättningar för trossamfunden att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad religiös verksamhet. Utredningen anser att det ska framgå av målsättningen att det statliga stödet ska bidra till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på. Därmed speglar målsättningen den avsikt som regeringen uttalat med stödet, att främja demokrati och delaktighet, med respekt för jämställdhet och alla människors lika värde. En del trossamfund efterfrågar också stöd för att utveckla sitt arbete med demokratifrågor. Genom att formulera detta som en målsättning blir det tydligt att stödet ska bidra till att utveckla och stärka arbetet med dessa frågor. Utredningen har dragit slutsatsen att det av flera skäl är nödvändigt med ett demokratikriterium i stödlagstiftningen. För det första ålägger regeringsformens program- och målsättningsstadga det allmänna att positivt verka för att samhällets grundläggande värderingar skyddas. Ett statligt stöd bör därmed inte fördelas till verksamheter som strider mot eller motarbetar dessa värderingar. Den svenska staten är också skyldig genom internationella konventioner som anslutit sig till att skydda och främja olika konventionsrättigheter, och därför måste stöd som regel måste kunna vägras vid kränkningar av mänskliga rättigheter. Även stödets legitimitet förutsätter vidare enligt utredningen att offentliga medel inte betalas ut till trossamfund som bedriver en verksamhet som är oförenlig med våra grundläggande värderingar. Utredningen bedömer därför att ett demokratikriterium bör uppställas. Utredningen föreslår även att en återkallelsebestämmelse införs i lagen om stöd till trossamfund som innebär att ett stödberättigande ska återkallas om ett trossamfund inte längre uppfyller villkoren för stöd. Ett trossamfund ska återbetala organisationsbidrag som samfundet har fått utan att uppfylla villkoren för stödberättigande såvida det inte finns särskilda skäl för eftergift. För att beslutsmyndigheten ska kunna ta ställning till frågor om stödberättigande och återkrav ska de stödberättigade trossamfunden anmäla sådana ändrade förhållanden som kan medföra att villkoren för stödberättigande är uppfyllda. Ärenden som rör stödberättigande ska enligt förslaget prövas av Myndigheten för stöd till trossamfund. Utredningens förslag bereds inom . Svar på en interpellation besvarade den dåvarande socialministern en interpellation (ip. 2017/18:433) om huruvida regeringen kommer att ompröva sin tidigare hållning i frågan om icke-medicinsk omskärelse och lägga fram ett liknande förslag i som hade lagts fram på . Som svar anförde socialminister följande (anf. Det förslag som har lagts fram på innebär ett totalt förbud mot omskärelse av pojkar . Om förslaget skulle antas skulle bli det första landet i med ett sådant förbud. Omskärelse av pojkar väcker frågor om var gränsen går mellan olika etiska principer, till exempel mellan religionsfrihet och barns rättigheter som de uttrycks i . Jag har full förståelse för att frågan väcker debatt och att sedvänjan både kan kritiseras och försvaras ur olika perspektiv. I finns särskild lagstiftning kring icke-medicinsk omskärelse av pojkar, den så kallade omskärelselagen (2001:499). Syftet med lagen är att sådan omskärelse ska genomföras på ett betryggande sätt och med hänsyn till barnets bästa. Omskärelse får bara utföras av legitimerade läkare eller av personer som beviljats särskilt tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg. Om pojken är äldre än får ingreppet enbart utföras av legitimerad läkare. Pojkens inställning ska så långt som möjligt klarläggas, och ett ingrepp får inte utföras mot pojkens vilja. Vid all omskärelse ska smärtlindring ombesörjas av legitimerad läkare eller legitimerad sjuksköterska. Ingreppet ska utföras under betryggande hygieniska förhållanden och med hänsyn till vad som är bäst för pojken. Den som utför omskärelse utan att vara legitimerad läkare eller utan att ha ett särskilt tillstånd kan dömas till böter eller fängelse . Omskärelse av pojkar omfattas också av bestämmelserna i patientsäkerhetslagen. Det innebär bland annat att sådan verksamhet ska anmälas till och att den står under IVO:s tillsyn. Bakgrunden till omskärelselagen var att det enligt då gällande rätt och under vissa omständigheter inte bedömdes vara straffbart att omskära pojkar utanför hälso- och sjukvården. Efter en noggrann avvägning av för- och nackdelar med olika alternativ kom regeringen fram till att det inte var aktuellt med ett förbud, då man ansåg att det skulle kunna öka risken för illegala och osäkra ingrepp. I stället genomfördes en reglering med syfte att förebygga att ingreppen sker på ett sätt som inte är förenligt med barns bästa. Det finns inte någon avsikt från regeringens sida att ompröva detta. behandlade utskottet ett likalydande motionsyrkande som de som är aktuella (bet. 2018/19:KU27). Utskottet anförde att religionsfriheten och föreningsfriheten är skyddade genom bestämmelser i regeringsformen och . Utskottet konstaterade härutöver att frågan om utformningen av de villkor som kan ställas vid statlig bidragsgivning till ideella föreningar av olika slag är föremål för ett pågående utredningsarbete och att den statliga bidragsgivningen till religiösa samfund har varit föremål för en liknande utredning. Den sistnämnda översynen resulterade i förslag på skärpta krav på att statliga bidrag ska bidra till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på. Utskottet ansåg att de pågående utrednings- och beredningsinsatserna inte borde föregripas, och avstyrkte motionsyrkandet. Frågan om utformningen av de villkor som kan ställas vid statlig bidragsgivning till religiösa samfund och till ideella föreningar har utretts. Utredningarna har varit på remiss och bereds inom . Utskottet anser att beredningen inte bör föregripas och ser inte heller skäl att ta något annat initiativ med anledning av motionsyrkandena. Yrkandena avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om arbetet med att stärka skyddet för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i samt om sanktioner mot länder som inte respekterar hbtq-personers rättigheter. avslår vidare motionsyrkanden om att bör verka för att transpersoner inom EU ska ha möjlighet att ändra juridiskt kön och att överträdelseärenden bör drivas mot länder som inte respekterar att samkönade äktenskap ska vara giltiga i hela unionen. Jämför reservation 7 (C), 8 (V) och 9 (L). I partimotion 2019/20:2055 av m.fl. (L) yrkande 15 begärs ett tillkännagivande om att bidrag från EU ska kunna villkoras, bl.a. genom en s.k. MR-mekanism. I yrkande 16 begärs ett tillkännagivande om mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i EU. Motionärerna anför att flera länder inom EU systematiskt kränker rättsstatens principer och medborgarnas grundläggande rättigheter. Motionärerna vill att en MR-mekanism införs som leder till indragna stöd vid regelbrott efter beslut från . Även i kommittémotion 2020/21:3282 av m.fl. (L) yrkande 17 begärs ett tillkännagivande om mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i EU. m.fl. (C) begär i kommittémotion 2019/20:3261 yrkande 6 ett tillkännagivande om att värna och stärka arbetet med mänskliga rättigheter med om mänskliga rättigheter som en . Motionärerna anför att det är av yttersta vikt att fokusera på centrala utmaningar inom mänskliga rättigheter när det gäller politiska och religiösa friheter, opinionsfrihet, den demokratiska kulturen, minoriteters rättigheter och oberoende rättssystem. Motionärerna vill stärka detta arbete, men går utvecklingen i bl.a. och åt fel håll. I yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om att och EU ska stå upp för att demokrati och rättsstatens principer ska gälla i hela EU. Motionärerna anför att medlemsländerna inom EU inte ska tillåtas att bryta mot rättsstatsprincipen utan att drabbas av effektiva och kännbara sanktioner.