bet · H901JuU1 · 2021-12-03 00:00:00 — När det gäller antalet poliser och bristen på poliser behöver vi ha 10 000 till poliser i för att nå upp till ett europeiskt genomsnitt - inte fler och inte färre men ungefär upp till det europeiska genomsnittet. En bra polis kan nämligen jobba ute i samhället och kan förebygga brott, kan interagera med skola, socialtjänst, näringsliv, organisationer och bostadsbolag och bygga det starka samhället där man vet att handlingar leder till konsekvenser. Och de mest utsatta människorna vet att de som är där för att mörda, sälja droger, utpressa och så vidare åker dit. Jag står gärna till tjänst från Liberalernas sida om Socialdemokraterna helt plötsligt kommer till skott med nya åtgärder mot hederskultur, tidigare insatser för unga kriminella och språkkrav. Språkkrav brukade beteckna som rasism förut, så här har vi en man som åkt över hela den politiska kartan som en skridskoåkare . Vill han stå för arbetslinjen? De här vuxna männen som kan jobba men som jagar polisen, ska de jobba? Kom till Liberalerna! Vi kan prata med alla partier, för det är det som är Liberalernas ståndpunkt. Vi kan prata med alla - även med Socialdemokraterna om de mot förmodan är kloka. Jag beklagar att Liberalerna hoppade av januarisamarbetet . Annars hade vi på ett helt annat sätt kunnat fortsätta förhandla i vardagen om bland annat de här frågorna. Det var ju många saker i januariavtalet som ännu inte var färdiga. lyfter fram hedersbrotten. Där är vi i slutskedet med en ny strafflagstiftning. Vi instiftar ett särskilt hedersbrott med en egen straffskala. Där hoppas jag att vi ska kunna fortsätta det samarbete som vi haft. Vi har ett bra samarbete med framför allt i de frågorna, och det kommer vi att vilja ha också när vi färdigställer den lagstiftningen, både lagrådsremissen och propositionen. Men jag beklagar som sagt att Liberalerna valde detta, enligt min uppfattning helt i onödan eftersom samarbetet inte var avslutat. Det var bara det att vi fick en regeringskris och fick lösa den regeringskrisen. Då valde Liberalerna, helt i onödan och utan egentligt skäl, att lämna januarisamarbetet. Det tycker jag faktiskt är synd. Jag tycker också att det är problematiskt för Liberalerna att man nu har placerat sig i en situation som är jättesvår. I realiteten jobbar Liberalerna nu för en regering som Liberalerna inte kommer att få sitta i. Det är ju inte och KD som avgör om Liberalerna ska få sitta i en framtida regering; det är som avgör det. Frågar man KD och om den saken får man aldrig några riktigt klara svar. Att och har placerat sig i läget att jobba för en regering som de själva inte kommer att få sitta i, det tycker jag faktiskt är problematiskt. Man vill ju nästan uppmana Liberalerna att fundera igenom det där en gång till, i vart fall efter nästa val om man nu är kvar i då. Var det egentligen en särskilt klok strategi? Återigen: Vår dörr står alltid öppen för samarbete, både i sak och långsiktigt strategiskt. Det här med DÖ och JÖ och NÖ, allt det här som går ut på att man inte ska kunna prata med andra partier, är ju ganska förlegat. Jag vill bara understryka att för Liberalernas del tänker vi stå upp för våra liberala ideal. Det har vi gjort här i kammaren, och vi tänkte faktiskt fortsätta till. Men det måste ju vila på en kraftfull inriktning av politiken så att man löser rätt problem. På det här området har man fått släpa Socialdemokraterna. När förslagen väl kommer ska vi diskutera dem. Vi kan prata med alla partier. Men ska vi komma framåt så att vi kan utvisa fler icke svenska medborgare som begår allvarliga brott och ska vi ha en mer proportionerlig straffrätt så att livstidskriminella möter relevanta straff och inte irrelevanta straff, då är vi redo. Jag hoppas att regeringen inte ska ägna sig åt, som beskriver det, tjafs, knark och extremism utan göra lite nytta fram till valet. Utvisning på grund av brott, den processen fortsätter vi. Jag kommer att kunna lämna förslag till också i den frågan vad det lider, när arbetet är färdigt. Frågan om att prata med alla partier handlar om vilken väg man vill att ska välja. Vi har varit tydliga från vår sida: Vi tänker inte släppa in några högerextremister i . Liberalerna sa när de lämnade januarisamarbetet att de inte ville bli en dörrmatta åt Socialdemokraterna. Herregud, jag påstår att Liberalerna fick igenom mycket mer politik med oss än man någonsin fick under alliansåren. Ni var sannerligen ingen dörrmatta, tvärtom. Ni var en samarbetspartner. Problemet nu är att ni kanske har gjort er till den dörrmatta som kommer att torka fötterna på när de kliver in i . Det är ett problem, och det tycker jag att också borde se. Om Liberalerna blir kvar i och i svensk politik: Vår dörr står alltid öppen, och vi kommer alltid att vara redo att förhandla om sakförslag. Jag tror att det oftast är en brist men ibland kanske kan vara en liten tillgång: Jag har aldrig varit ungdomsförbundare. Jag kom in i politiken i vuxen ålder efter i näringslivet. Det finns en aspekt av det här uppdraget som jag ibland har lite svårt att fördra om jag ska vara alldeles uppriktig. Det är ett fantastiskt uppdrag; jag älskar att vara riksdagsledamot. Det är så givande på så många sätt, och jag känner att vi faktiskt gör riktig skillnad för verkliga människor ute i samhället. Men det är ganska mycket tjafsande för tjafsandets egen skull. I mitt anförande uttalade jag lite kritik - ganska allmänt och brett men kanske framför allt riktat mot regeringen och regeringens representant i form av justitie- och inrikesministern - om att det finns en tendens att skylla ifrån sig, titta väldigt mycket bakåt och prata väldigt mycket om vem som gjort vad och hur dåliga de andra var. Det är möjligt att det finns en spelteoretisk effekt i det här så att det lönar sig opinionsmässigt att göra det. Men ibland, fru talman, måste vi göra saker ändå, fast de inte lönar sig. Jag tror på samarbete. Jag tror mindre på tjafs. I den andan är jag väldigt nyfiken på att höra vad det finns för planer framöver. Jag saknar en tydlig riktning från regeringen och från justitieministern. Vad vill man egentligen med rättspolitiken? Jag förstår att man kastas från kast till kast av alla tillkännagivanden som riktar till regeringen, men i brist på initiativ från regeringen och i brist på en enhetlig linje blir det härifrån den politiska produktutvecklingen huvudsakligen sker. Jag tror att det är en allvarlig brist. Politiken behöver långsiktighet. Vi behöver helt enkelt en plan. Jag uppskattar tonen som alltid har i debatten. Jag tycker att den är bra. Det var också därför, för att skapa en sådan plattform, som vi startade Trygghetsberedningen på initiativ. Det var för att skapa en plattform för att mer än informellt kunna diskutera mellan alla partier vad vi behöver göra för att utveckla rättsväsendet. Sedan är det så att ibland kan enda sättet för väljarna att veta om en politiker menar allvar eller inte vara att se hur politikern har gjort tidigare. Har han eller hon levererat det som han eller hon har sagt, eller har han eller hon inte gjort det? har vi regerat , men det är därför vi ibland måste peka på att förra gången ni hade något att säga till om kunde man över huvud taget inte lita på er. Då måste vi faktiskt kunna säga det, också från regeringens sida, för det är viktigt för väljarna att veta om de kan lita på det en politiker säger eller inte. Brukar man leverera det man säger att man ska leverera eller inte? Vad gäller planerna framöver kommer vi att gå vidare med straffskärpningarna. Vi kommer att gå vidare med att bygga ut rättsväsendet. Vi bygger ut så gott som allt - åklagare, domstolar, polisen och kriminalvården - i mycket snabb expansionstakt. Men vi kommer också, och det tror jag är ännu viktigare , att lyfta fram de förebyggande åtgärderna. Jag sa att vi kommer att lägga fram en proposition om att alla kommuner ska ha ett lagstadgat ansvar för att förebygga brott. Vi säger, som ni också hör i debatten, att nu måste också kommunerna upp på banan här. Det kan inte bara vara staten som via sina myndigheter förstärker det här jobbet, utan det måste till skola, socialtjänst och fritidsverksamhet och arbetsmarknadsmöjligheter för de ungdomar som är på väg att hamna snett. Där måste vi lägga ökat fokus, så det kommer vi att behöva jobba oerhört mycket mer med . Jag kommer att tänka på ett citat från brigadgeneral , som sedermera blev amerikansk president. Han lär ha sagt att han under sina år som general funnit att planer är värdelösa men att planering är oundgänglig. Jag tror att justitieministern exemplifierar det problem jag försöker peka på när han lyfter fram ett antal taktiska åtgärder, ett antal metoder, för att lösa olika problem. Vad jag saknar är inte taktik. Vad jag saknar är inte metoder. Vi har massor av metoder; vi har flera hundra som vi har fattat beslut om i . Men de måste ju sättas in i en strategisk plan som bygger på en tydlig uppfattning om vilken riktning vi vill ha i rättspolitiken i . Vad är målen? Vad kan vi förvänta oss? Var vill vi vara ? Var vill vi vara ? Var vill vi vara ? De frågorna måste besvaras. Jag välkomnar naturligtvis en sådan långsiktig diskussion. Målet för vårt område är ju alltid att bekämpa brotten och att öka tryggheten - det är alltid dessa två frågor som står framför oss. Hur gör man då detta? Jag har dragit slutsatsen att man måste skärpa en hel del lagar för att se till att de mest brottsaktiva individerna tas bort från gatorna och för att vi sedan ska kunna jobba mycket effektivare med det förebyggande arbetet. Om dessa individer får vara kvar på gatorna är risken att de saboterar det förebyggande arbetet. Detta är en bärande tanke bakom straffskärpningarna, bakom att vi bygger ut polisen, bakom kamerasatsningarna och bakom det vi gör på verktygssidan. Men, återigen, för att vi ska nå dit måste hela välfärdspolitiken upp på banan. Då handlar det om kommunerna. Jag vill också lägga till att även näringslivet och folkrörelserna måste vara med och göra sitt i ett helhetstänkande kring det förebyggande arbetet. Jag tar gärna ytterligare en sådan långsiktig diskussion om vart man ska. Som en del av den överenskommelse som vi i ingick med regeringen stödde vi regeringens förslag till budget efter att vårt eget förslag hade fallit. anser att regeringens budget hade varit mycket bättre för än vad förslaget från , är. Alternativen bygger på vitt skilda värderingar. De tre partierna fokuserar starkt på gängkriminaliteten, och, ja, den är allvarlig. De kallar den epidemisk, och det finns fog för det också. Men det finns ytterligare en allvarlig och utbredd kriminell epidemi som även den riskerar att få dödlig utgång: mäns våld mot kvinnor. De tre skriver: "Det är bara genom att skapa ordning och trygghet på gator och torg som friheten kan öka för var och en att leva sitt eget liv. Kvinnor och män ska känna sig trygga att gå ut i sitt kvarter." Gärna det, men den farligaste platsen för en kvinna är hemmet. Kvinnors rädsla både inomhus och utomhus är rädslan för sexuella övergrepp. Detta är en rädsla som män mer sällan behöver känna. Den rädslan för övergrepp är en vidrig rädsla för att bli invaderad och för att bli allvarligt skadad. är ett feministiskt parti som vill rubba könsmaktsordningen. Inom rättsväsendet driver vi bland annat att vi vill inrätta en särskild akut hjälplinje, med nummer 115, för kvinnor som utsatts för mäns våld. Akutlinjen ska drivas av och bemannas av poliser tillsammans med socionomer och vårdpersonal. Alla ska ha gedigen våldskompetens och kunna göra adekvata riskbedömningar. Vi driver också krav på kompetensutveckling - ett femicidpaket - för polis, åklagare och domstolspersonal, så att mäns våld mot kvinnor i alla dess former, inklusive prostitution och människohandel för sexuella ändamål, ska hanteras med skärpt våldskompetens i hela rättskedjan. Kompetensutvecklingen ska också inkludera hanteringen av det nya och viktiga barnfridsbrottet. vågar se att det övergripande problemet med kriminaliteten är mäns våld mot andra män samt mäns våld mot kvinnor och barn. Förebyggande vill vi därför motverka maskulinitetens destruktiva delar i allt, från förskolan och genom hela utbildningssystemet, inklusive professionerna. Vi har inte råd att fortsätta vara könsblinda. Vi har inte råd med mäns våld. Vi har heller inte råd att enbart fokusera på strängare straff; det är något som forskningen verkligen understryker. Det går inte an. Det är ineffektivt och extremt dyrt. Dessa medel skulle kunna användas effektivare till förebyggande insatser. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 9.)