bet · H801SkU22 · 2021-03-30 00:00:00 — En betalningsunderlåtelse anses aldrig uppsåtlig eller grovt oaktsam om det senast på förfallodagen vidtagits sådana åtgärder som krävs för att få till stånd en samlad avveckling av skulderna med hänsyn till samtliga borgenärers intressen. Sådana åtgärder kan vara en konkursansökan, en ansökan om företagsrekonstruktion eller en betalningsinställelse som följs av en ansökan om ackord eller konkurs. Om det finns särskilda skäl kan företrädaren helt eller delvis befrias från betalningsskyldigheten. Om det kan antas vara till fördel för det allmänna får bevilja anstånd med betalning av skatt eller avgift (63 kap. 23 § SFL) om inte detta med hänsyn till företrädarens personliga förhållanden eller av annan anledning framstår som olämpligt från allmän synpunkt. Ett anstånd anses vara till fördel för det allmänna om det främjar utsikterna för att skatten eller avgiften kommer att betalas. Anståndet ska alltså framstå som ett bättre alternativ än att låta fordringen gå till indrivning. Översyn av det skatterättsliga företrädaransvaret (dir. 2019:74) Regeringen beslutade att utse en särskild utredare som ska se över vissa frågor som gäller det skatterättsliga företrädaransvaret. Bakgrunden till utredningen är att i två tillkännagivanden har begärt att regeringen ska se över reglerna om företrädaransvar och överväga om de bör ändras för att öka rättssäkerheten och förutsägbarheten samt förbättra villkoren för företagare och företagande. Syftet med utredningen är att ta fram ett beslutsunderlag för eventuella regeländringar och andra åtgärder på området. I uppdraget ingick att se över vissa frågor som gäller det skatterättsliga företrädaransvaret. Att särskilt överväga om det finns behov att ändra bestämmelserna om de subjektiva rekvisiten, uppsåt och grov oaktsamhet, om befrielse från betalningsskyldighet och om överenskommelser om betalningsskyldighet. Dessutom skulle utredningen överväga om det finns behov att ändra reglerna om anstånd som är till fördel för det allmänna. En central uppgift för utredningen var att säkerställa att företag som kan antas ha överlevnadsmöjligheter inte avvecklas i onödan på grund av risken att företrädaren annars blir betalningsskyldig. är strävan att bevara reglernas preventiva effekt och att systemet inte underlättar för företag som är på obestånd att fortsätta verksamheten med risk för att skatteskulderna ökar kraftigt. Utredningen lämnade sitt slutbetänkande Det skatterättsliga företrädaransvaret – en översyn (SOU 2020:60). I kommittémotion 2020/21:2925 av Per Åsling m.fl. (C) yrkande 7 anförs att reglerna om företrädaransvar kan få stora oväntade konsekvenser i den privata ekonomin för ägare och styrelseledamöter i små företag. De tillfälliga förändringar/undantag som gjorts är ett bra första steg för att gå vidare med lagstiftning. Regeringen bör därför låta utreda företrädaransvaret i sin helhet. I kommittémotion 2020/21:2634 av m.fl. (KD) yrkande 6 anförs att reglerna kring företrädaransvar i aktiebolag måste vara rimliga. Man bör därför se över och begränsa styrelsens och ledningens personliga ansvar för skatteskulder i fall där lagen har följts. Utskottet anser att de skäl som låg bakom införandet av företrädaransvaret fortfarande har bärkraft. En av orsakerna var att det ska finnas likvärdiga konkurrensvillkor mellan företag som betalar skatter och avgifter och företag som inte gör det. Saknas ett företrädaransvar finns det möjlighet för företag att fortsätta bedriva sin verksamhet trots att de inte har betalat sina skatter. Det försämrar naturligtvis konkurrensmöjligheten för de företag som gör rätt för sig. Vilka effekter företrädaransvaret har beror på om reglerna är tydliga och även i övrigt utformade på ett ändamålsenligt sätt. Men det beror också på hur reglerna tillämpas i praktiken. Utredningen Det skatterättsliga företrädaransvaret – en översyn lämnade sitt slutbetänkande. Utredningen tillsattes som ett svar på tillkännagivanden när det gäller problematiken med företrädaransvaret. Utredningen har i sitt slutbetänkande lämnat tre förslag till förändringar i lagstiftningen. Ärendet har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet ser inte skäl för att göra ytterligare uttalanden i denna fråga eller att föregripa det pågående arbetet inom . Utskottet avstyrker därmed motionerna. Skattebeslut och rättssäkerhet i skattemål Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att på olika sätt förändra och stärka rättssäkerheten i skattemål. Jämför reservation 15 (SD), 16 (C) och 17 (L). ska se till att ärenden som hanteras inom myndigheten blir utredda i den omfattning som ärendet kräver (23 § förvaltningslagen, FL). Myndigheten har ett ansvar för att utredningen hos myndigheten är så fullständig som möjligt. Bestämmelsen om utredningsansvaret är tillämplig på alla förvaltningsärenden. Bestämmelsen finns även i annan lagstiftning, som exempelvis skatteförfarandelagen (40 kap. 1 § SFL) men benämns där som utredningsskyldigheten. Som beslutsmyndighet har det yttersta ansvaret för att underlaget i ärendet är sådant att det leder till ett materiellt riktigt beslut. Att ärendena hos blir tillräckligt utredda är en fråga om att fatta ett korrekt beslut utifrån den materiella lagstiftning som är tillämplig. Utredningen ska klarlägga om omständigheterna i det enskilda ärendet är sådana att kriterierna i den materiella lagstiftningen är uppfyllda. Det är som har det yttersta ansvaret för att underlaget i ett ärende är sådant att det leder till ett materiellt riktigt beslut (prop. 2016/17:180 s. 149). När det gäller utredningsåtgärder, särskilt sådana som är ingripande mot den enskilde, ska beakta ett antal rättsprinciper: proportionalitetsprincipen, officialprincipen, legalitetsprincipen och objektivitetsprincipen. Om ett ärende inleds av en enskild ligger mycket av ansvaret för utredningen på den enskilde av naturliga skäl och han eller hon ska medverka så långt som möjligt genom att lämna in den utredning som åberopas (23 § andra stycket FL). har dock även i detta fall ett utredningsansvar och ska, om det behövs, verka för att parten förtydligar eller kompletterar de uppgifter som lämnats i ärendet. Verket kan göra detta genom att t.ex. ställa frågor och påpeka brister till den enskilde (23 § tredje stycket FL). I praktiken styrs alltså utredningsinsatser av vilken typ av ärende som det gäller och av hur bevisbördan fördelar sig i ärendet och vilken styrka bevisningen ska ha. I vissa ärenden är det domstolen som fattar ett första eller slutgiltigt beslut. Det gäller t.ex. företrädaransvar, bevissäkring och betalningssäkring. I dessa fall är det alltså domstolen som är den beslutande myndigheten och som ansvarar för att målet blir tillräckligt utrett (8 § FPL) dvs. så utrett som dess beskaffenhet kräver. Men domstolens utredningsansvar befriar inte från att utreda frågan som ansökande myndighet. Dessa mål är tvåpartsprocesser och parterna kommer i praktiken att själva få stå för den huvudsakliga utredningen. Detta innebär också att domstolen vid behov kan anvisa parterna att komplettera utredningen. Vidare får domstolen avvisa överflödig bevisning. Domstolarnas och domarnas oberoende framgår framför allt av 11 kap. 1–5 §§ regeringsformen. Ingen myndighet, inte heller , får bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Tanken är också att domaren ska vara självständig och oberoende i sitt dömande, fri från yttre påverkan. En oavhängig och opartisk domstol utgör en garanti för rättssäkerhet och ett skydd mot korruption. Oberoendet gäller både internt — i förhållande till domstolschefen och andra anställda i domstolen — och externt — i förhållande till andra statsorgan. I motion 2020/21: 1396 av (M) yrkande 1 anförs att komplexiteten i skattelagstiftningen skapar svårigheter för enskilda eller mindre företag. Ett snårigt regelverk och osäkerheter vid skatteupplysningar skadar förtroendet för rättssäkerheten i skattemål. Därför bör det göras en översyn av hur rättssäkerheten i det här avseendet kan stärkas. I kommittémotion 2020/21:2554 av m.fl. (SD) yrkande 29 anförs att man bör genomföra en översyn av rättssäkerheten i enskildas och företags skatterättsliga processer. I detta ska inkluderas en utvärdering av om det skatterättsliga företrädaransvaret fungerar på ett tillfredställande sätt. Utvärderingen behöver också belysa om gränsdragningen i lagstiftningen är rätt avvägd mellan seriösa och oseriösa företagare I kommittémotion 2020/21:2925 av Per Åsling m.fl. (C) yrkandena 9 och 18 anförs att domstolarna är en garant för rättssäkerheten. För att förbättra bevisprövningarna och få till stånd tydligare utfall från domstolar har en arbetsgrupp med representanter från förvaltningsdomstolarna, och tillsatts på frivilligt initiativ. Regeringen bör följa upp detta och genomföra en översyn av proportionaliteten i skattetvister mellan näringsidkare och . Vidare måste man stärka rättssäkerheten för företagare så att de inte kommer i kläm som en konsekvens av SKV:s administrativa rutiner, tolkningar och omtolkningar av lagar och regler. I kommittémotion 2020/21:3254 av m.fl. (L) anförs att en utredning om ökad rättssäkerhet för den enskilde i skatteförfarandet bör tillsättas. Eftersom en sådan utredning måste kunna verka brett och metodiskt är ett snart tillsättande av vikt. Endast så kan under den andra halvan av nästa mandatperiod ha att ta ställning till ett underlag av tillräcklig kvalitet för de genomgripande reformer som krävs. Följande fem reformområden bör ges särskilt övervägande i en sådan utredning: en förändrad princip för ersättning för rättegångskostnader, justeringar av anståndsreglerna, arbetssättet hos , en restriktiv tillämpning av skattetillägget och nya regler för motivering av överklagan. Både myndigheter och domstolar har att följa den lagstiftning och de rättsprinciper som finns på respektive område. De har att se till att ärenden och mål blir tillräckligt utredda och att rättsprinciper som t.ex. proportionalitetsprincipen, officialprincipen, legalitetsprincipen och objektivitetsprincipen efterlevs. Ytterligare en aspekt är vikten av domstolarnas och domarnas oberoende som anges i framför allt 11 kap. 1–5 §§ regeringsformen. Tanken är att domaren ska vara självständig och oberoende i sitt dömande, fri från yttre påverkan. En oavhängig och opartisk domstol utgör en garanti för rättssäkerhet och ett skydd mot korruption. Oberoendet gäller både internt — i förhållande till domstolschefen och andra anställda i domstolen — och externt — i förhållande till andra statsorgan. Utskottet anser att det är viktigt att de principer som är kärnan i rättssäkerhetsbegreppet, såsom förutsebarhet, legalitet, likabehandling, effektiva rättsmedel och domstolsförhandling inom skälig tid, är en del av skattelagstiftningen och respekteras av myndigheter och domstolar. Något skäl att ifrågasätta eller domstolarnas oberoende eller skyldighet att vara objektiva i sin hantering av ärenden och mål har inte framkommit. Utskottet noterar att regeringen i sitt lagstiftningsarbete arbetar utifrån dessa principer. Utskottet förutsätter att regeringen noga följer utvecklingen och den offentliga debatten på detta område och gör de ändringar i lagstiftningen som skulle kunna behövas om brister eller möjlighet till förbättringar trots allt upptäcks någonstans i rättskedjan. Utskottet finner inte skäl att ställa sig bakom tillkännagivanden med den inriktning som anges av motionärerna. Utskottet avstyrker därmed motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att anståndsreglerna ska ses över och bli mer generösa. Jämför reservation 18 (KD). Införandet av skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, innebar att reglerna om anstånd med att betala skatter eller avgifter gjordes mer generösa och enklare att tillämpa. En tidigare uppdelning i omprövnings- och befrielseanstånd med olika högt ställda krav togs bort, och den mer generösa anståndsmöjligheten vid överklagande och omprövning gjordes allmänt tillämplig. Syftet med förändringen var bl.a. att skulle ha möjlighet att bevilja anstånd i de fall då en skattskyldig ansökt om ackord och det finns skäl som talar för att en ackordsuppgörelse kan komma till stånd. Fördelen för den skattskyldige med ett anstånd i stället för ett enkelt uppskov med indrivningsåtgärder är skillnaden i kostnadsränta. Anstånd med betalning av skatt regleras i 63 kap. SFL. Enligt reglerna ska anstånd alltid kunna medges om det är tveksamt hur mycket skatt eller avgift den skattskyldige kommer att behöva betala; detta gäller oberoende av om den skattskyldige begärt omprövning eller överklagat eller om frågan om skattenedsättning uppkommit på annat sätt. Bestämmelserna syftar till att ge den skattskyldige anstånd om det är tveksamt hur stort skattebeloppet slutligen kommer att bli. Anstånd ska ges om det är minst lika sannolikt att skatten kommer att sättas ned som att den kommer att kvarstå. Anstånd ska även ges i de fall det väger över något i fråga om sannolikheten att skatten inte ska sättas ned. Vid ett uppskov tas den höga kostnadsräntan ut, och vid anstånd används den s.k. basräntan. Mot bakgrund av nya borgenärsroll fick verket vidare möjlighet att bevilja anstånd om det är till fördel för det allmänna (prop. 2010/11:165, bet. 2011/12:SkU3). I motion 2020/21:1396 av (M) yrkande 2 anförs att de begränsade anståndsmöjligheterna innebär en ökad rättsosäkerhet samt risk för ekonomiska problem och därför bör frågan om anstånd i skattemål ses över. I kommittémotion 2020/21:2634 av m.fl. (KD) yrkande 9 anförs att man måste utreda och införa mer generösa anståndsregler för skatteskulder en juridisk skatteprocess pågår. Anståndsreglerna ändrades vid skatteförfarandelagens tillkomst för att utöka möjligheterna till anstånd. Utskottet förutsätter att regeringen följer den offentliga debatten som finns i frågan om anstånd i skattemål och vid behov ser över lagstiftningen. Utskottet ser dock inte något behov av att se över anståndsreglerna med den inriktning som motionärerna föreslår. Utskottet avstyrker därmed motionerna. Ersättning för kostnader i skattemål Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att ersättningsreglerna i skattemål ska förbättras. Jämför reservation 19 (C) och 20 (KD). Kostnaderna för och domstolarna bärs av staten. Huvudregeln är att den skattskyldige ska stå för sina egna kostnader i skatteförfarandet och skatteprocessen. Enskilda kan få ersättning enligt 15 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) för resor och uppehälle i samband med muntliga förhandlingar i förvaltningsdomstol. Möjligheten att få ersättning för kostnader för ombud, biträden eller utredningar i skattemål regleras i 43 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. Den skattskyldige har rätt till ersättning för skäliga kostnader för ombud, biträde, utredning eller annat i ett ärende eller mål i den utsträckning sökandens yrkanden bifallits helt eller delvis, om ärendet eller målet avser en fråga som är av betydelse för rättstillämpningen eller om det finns synnerliga skäl för ersättning. Ombud eller biträden har inte rätt till ersättning. Ersättning får inte beviljas för kostnader som avser skyldigheten att lämna en deklaration, lämna föreskrivna uppgifter eller genom räkenskaper, anteckningar eller annan lämplig dokumentation se till att det finns underlag för att fullgöra uppgiftsskyldighet samt för kontroll av uppgiftsskyldighet. Ersättningen kan i vissa fall minskas, t.ex. om sökanden varit försumlig eller gjort att ärendet eller målet blivit mer omfattande än nödvändigt. Ansökan om ersättning för kostnader ska göras i samband med att domstolen avgör målet. Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning eller ställande av säkerhet får enligt 68 kap. 2 § SFL inte betalas ut förrän beslutet har vunnit laga kraft mot . () uttalade i dom 2019 ref. 16 bl.a. följande om vad som är skälig ersättning för kostnader i ärende eller mål om skatt. Den s.k. skälighetsbedömningen vid rätt till ersättning för ombudskostnader avser såväl behovet av hjälp i sig som kostnadernas storlek. Vad som utgör skälig ersättning för dessa kostnader ska i sin tur bestämmas utifrån skälig tidsåtgång och skälig timkostnad. Det ska först avgöras om åtgärderna som vidtagits behövts för att ta till vara den enskildes rätt. Det är den enskilde som har bevisbördan för att så är fallet. Därefter ska det bedömas om den tid som har lagts ned på respektive åtgärd framstår som rimlig. När det gäller timkostnaden konstaterar HFD att om timkostnaden inte överstiger marknadspriset saknas skäl att sätta ned yrkad ersättning med hänvisning till att den överstiger rättshjälpstaxan. Den marknadsmässiga timkostnaden kan således komma att understiga eller överstiga rättshjälpstaxan, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. En viktig aspekt för att genomföra ovannämnda bedömning är det underlag skattebetalaren lämnar in. I kommittémotion 2020/21:2925 av Per Åsling m.fl. (C) yrkande 21 anförs att man bör se över ersättningen för processkostnader i skattemål. I kommittémotion 2020/21:2634 av m.fl. (KD) yrkande 8 anförs att man bör förbättra ersättningsreglerna i skattemål och göra det möjligt för företag att söka interimsersättning för rättegångskostnader i väntan på prövning i högre instans, när överklagar. Utskottet ser inte något behov av en översyn av ersättningsreglerna i skattemål med den inriktning som motionären föreslår. Utskottet avstyrker motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om ändringar i lagstiftningen om personalliggare, undantag från lagstiftningen för vissa kategorier av näringsidkare och familjemedlemmar, elektronisk överföring och utvärdering av systemet i sin helhet och slutligen både avskaffande och införande av lagstiftningen för vissa branscher. Jämför reservation 21 (M), 22 (SD), 23 (C), 24 (KD) och 25 (L). Lagen om särskild skattekontroll i vissa branscher (2006:575) trädde i kraft och innebar ett krav på att föra personalliggare för näringsidkare inom restaurang- och frisörbranschen. Därefter har det även införts krav på personalliggare i tvätteribranschen. Syftet med reformen var att motverka förekomsten av svart arbetskraft. infördes en skyldighet att föra personalliggare även för byggbranschen och gäller denna skyldighet även för kropps- och skönhetsvårdsverksamhet, fordonsserviceverksamhet samt livsmedels- och tobaksgrossistverksamhet. Den som bedriver restaurang-, frisör- eller tvätteriverksamhet, bilverkstäder, partihandel med livsmedel samt kropps- och skönhetsvård ska föra en personalliggare och i denna dokumentera nödvändiga identifikationsuppgifter för näringsidkaren och löpande dokumentera nödvändiga identifikationsuppgifter för de personer som är verksamma i näringsverksamheten. gäller också att kraven på registreringen i personalliggaren har ändrats och utvidgats i fråga om vilka personer som ska omfattas av skyldigheten att föra personalliggare vid s.k. blandad verksamhet. Om en näringsidkare bedriver både verksamhet som omfattas av en skyldighet att föra personalliggare och annan verksamhet i samma verksamhetslokal ska nödvändiga identifikationsuppgifter löpande dokumenteras i personalliggaren för de personer som är verksamma i den andra verksamheten. Dessutom genomfördes en generell utvidgning av reglerna om personalliggare, nämligen att nödvändiga identifikationsuppgifter för enskilda näringsidkare, företagsledare i fåmansföretag och fåmanshandelsbolag och dessa personers familjemedlemmar löpande ska dokumenteras i personalliggaren i de fall det finns en skyldighet att föra en sådan. får besluta om kontrollbesök för att kontrollera att den som är eller kan antas vara skyldig att föra personalliggare eller tillhandahålla utrustning så att en elektronisk personalliggare kan föras fullgör sina skyldigheter. Kontrollbesök får bara genomföras i verksamhetslokaler eller på byggarbetsplatser. Kontrollbesök på en byggarbetsplats får dock inte genomföras i en lägenhet som är avsedd att helt eller till en inte oväsentlig del användas som bostad. Uppgifter på individnivå i en arbetsgivardeklaration ersatte de årliga uppgifter som tidigare lämnades i en kontrolluppgift. Uppgifter om utbetalda ersättningar för arbete och skatteavdrag på individnivå, dvs. per betalningsmottagare, lämnas nu löpande till i en arbetsgivardeklaration i stället för i en kontrolluppgift. Arbetsgivare ska redovisa hur mycket lön och skatteavdrag som har betalats till varje anställd. betalade arbetsgivare in skatteavdrag och arbetsgivaravgifter som en klumpsumma där ingen krona var kopplad till en specifik anställd. Införandet skedde i två steg. gällde det företag som är skyldiga att föra personalliggare, som t.ex. i byggbranschen, och har fler än 15 anställda. För övriga företag oavsett bransch och antal anställda, började reglerna gälla . I motion 2020/21:2071 av m.fl. (S) anförs att det ska framgå av personalliggaren att det är fråga om inhyrd personal och vem som är deras arbetsgivare. Regeringen bör införa regler om att uppgifterna kan föras över till elektroniskt och att ska få rätt att samköra information i företagens personalliggare mot företagens redovisning av arbetsgivaravgifter. I kommittémotion 2020/21:3215 av m.fl. (M) yrkande 6 anförs att fusk och skattefiffel alltid måste stävjas med kraft genom tydliga regelverk. Men lagstiftning och system får aldrig innebära en oproportionerligt betungande börda för företag. Regeringen bör därför ges i uppdrag att se över systemet för personalliggare i syfte att lätta på den administrativa bördan för företag. I motion 2020/21:1282 av i (M) anförs att man bör se över kravet på personalliggare i byggverksamhet till att vara ett renodlat arbetsgivaransvar. Genom att ändra lagstiftningen så blir det företaget som är arbetsgivare och inte beställaren av en byggnation som har rådighet över situationen och som också har det fullständiga ansvaret för att närvaro respektive frånvaro registreras. I motion 2020/21:1386 av (M) anförs att man bör göra en översyn av och om möjligt slopa kravet på personalliggare i mindre företag. I motion 2020/21:3017 av (M) anförs att personalliggare ska motverka svartarbete men systemet innebär att kostnader för skattekontroll läggs på företagen. I finns det inga generella krav på personalliggare men de bolag som visat signaler om att de skattefuskar blir skyldiga att föra loggbok. Det gör att kostnaden drabbar dessa företag och inte alla de företagare som sköter sig. Genom att ersätta det nuvarande systemet med den danska modellen kan regelkrånglet minskas för de skötsamma företagarna. Man bör därför utreda om den danska modellen för personalliggare kan ersätta eller komplettera det nuvarande systemet i . I motion 2020/21:3034 av (M) anförs att personalliggarsystemets effektivitet i förhållande till kostnaderna bör utvärderas. En utvärdering skulle ge svar på frågan om den ökade regelbördan för företagen i t.ex. restaurang-, frisör- och tvätteribranschen har lett till den avsedda effekten – nämligen att förhindra svartarbete och skattefusk. I motion 2020/21:3483 av m.fl. (M) yrkande 26 anförs att regeringen bör ges i uppdrag att se över systemet för personalliggare i syfte att lätta på den administrativa bördan för företag. I kommittémotion 2020/21:2554 av m.fl. (SD) yrkande 25 anförs att man bör utreda systemet med personalliggare när det gäller effektivitet att beivra skatteundandragande och att hålla näringsidkarens administrativa börda till ett minimum. I kommittémotion 2020/21:716 av m.fl. (SD) yrkande 5 anförs att man bör utvärdera systemet med personalliggare i hotell- och restaurangbranschen då det med medför sanktionsavgifter som tas ut för oavsiktliga småfel.