bet · H801KU11 · 2021-01-29 00:00:00 — Men som jag sa inledningsvis är det nästan två processer. Man ansöker om bygglov. Det kan överklagas av den som söker, av en granne, av en annan sakägare eller av annan berörd. Då kan det vara så att överinstansen tycker att det ligger något i överklagandet och att man behöver titta på det en gång till, och det kommer en ny utredning. Då skickar man tillbaka det till nämnden. Det kan vandra upp och ned i instanserna. Sedan har vi vissa frister för byggloven som säkert är känt att de som huvudregel ska vara avgjorda från att ett ärende om bygglovsansökan är komplett. Men sedan har man också parallella ärenden som inte handläggs i bygglovsärendet utan som ett annat ärende hos byggnadsnämnderna. Och det är när man anmäler att en åtgärd inte är planenlig eller inte utförd i enlighet med ett bygglov. Det blir liggande i tillsynsärenden parallellt. Och de kan bli liggande i avvaktan på att man först fattar ett slutligt beslut som står sig i bygglovsärendet. Detta göra att processen blir ganska komplicerad. Vad jag kan se är att just dessa tillsynsärenden kan bli liggande . Jag kan inte säga mer än så. Jag vet också att byggnadsnämnderna på en del håll säger att de har svårt att besätta sina tjänster. Det är en invändning som kommer relativt ofta från dem. (MP): Herr ordförande! Jag tackar för föredragningen och ämbetsmannaberättelsen. Ett uttalande som särskilt har fastnat hos mig och som jag tror är viktigt handlar om allmänhetens förtroende för myndigheterna och hur det i sin tur är en garant för förtroendet för vårt demokratiska styrelseskick. Jag tror att det är jätteviktigt för oss att ha med oss. JO:s uttalanden, både kritik och klargöranden om att fel har begåtts eller inte har begåtts, är viktiga framför allt för de enskilda som hamnar i kläm och hamnar i helt orimliga situationer därför att myndigheter inte riktigt gör det som vi rätteligen kan förvänta oss av dem. Jag undrar hur ni generellt ser att era synpunkter tas om hand av de myndigheter som får kritik från JO. Jag tänker särskilt utifrån den statliga värdegrunden som man ändå får säga speglar värderingar som vi förväntar oss finns i hela den offentliga förvaltningen. Ett ärende som jag särskilt har funderat på handlar om sätt att inte göra det möjligt för en person att träffa på ett sätt som personen kan hantera för att det ska göras en nödvändig utredning. Det brister både i handläggningen och i beslutsfattandet. Det är ett av ärendena som jag tycker stack ut. Frågan är alltså: Hur tas era beslut emot i ljuset av de grundläggande värderingar som vi har för svensk offentlig förvaltning? Vice ordföranden: Det uppfattar jag som en generell fråga. , chefsJO: Vi gör inte någon formell strukturerad uppföljning för att kontrollera vilket genomslag våra beslut får. Vi arbetar med och planerar framöver att göra lite mer sådana studier. Men vi har begränsade möjligheter att göra det. Jag tror att alla mina kollegor delar uppfattningen att vi relativt ofta får höra: Det visste vi inte. ska vi ändra våra rutiner. Detta har vi inte förstått. ska vi naturligtvis göra bättre. Detta ser vi relativt ofta. Men vi ser naturligtvis också att samma fråga återkommer, att man inte lyckas lösa problemet och att det inte blir bättre. har man kanske en annan uppfattning än JO om vad som borde vara och vad som inte borde vara, och ibland mäktar man helt enkelt inte med. Jag kan alltså inte ge ett enkelt svar. Jag vet inte om mina kollegor vill tillägga något. Men jag lämnar först över ordet till som möjligen vill säga något om just . , JO: Jag kan absolut kommentera denna fråga. Jag tycker att den är viktig. Vi har ett långsiktigt mål på JO som handlar om att våra beslut ska ha stort genomslag. Det är någonting som är enkelt att säga men ganska svårt att åstadkomma. Jag har till exempel inom mitt ansvarsområde. Det är en stor myndighet med centralt placerade jurister. Det är enkelt för mig att kommunicera med dem. Och jag kan vara ganska säker på att mina beslut blir lästa och att innehållet i dem blir förmedlade till handläggarna runt om i landet. Däremot har jag 290 socialnämnder, och har lika många byggnadsnämnder. Där är framkomligheten besvärlig. Vi ser ofta att frågorna återkommer. De brister som vi har identifierat och uttalat oss om och kanske också väglett i har en tendens att komma igen i någon annan del av landet. Då kan vi fundera på om man har för vana i dessa nämnder att lära av varandra, att ta del av varandras misstag, eller om man så att säga jobbar för sig själv. Det finns ingen så att säga central del här att kommunicera med. Vi har försökt att tala med Kommuner och Regioner om dessa saker för att på något sätt komma fram till nämnderna. Men vi kommer att få jobba mer med det, tror jag, om vi ska kunna nå fram till alla som vi vill nå med våra beslut och med vår vägledning. Jag tror också att vi själva kan fundera på hur vi kommunicerar till exempel på vår externa webb och hur vi tillgängliggör våra beslut på ett bra sätt. Detta är en stor och viktig utvecklingsfråga som jag tror att vi kommer att behöva jobba mycket med framöver. Vice ordföranden: Då ska vi gå in på det andra blocket . Det handlar om en rapport från den så kallade Opcat-enheten, om frihetsberövades situation under coronapandemin. Det är en grupp som även i normalfallet naturligtvis är extra utsatt. Men pandemisituationen har skapat särskilda problem för den. , chefsJO: Jag tänkte allra först säga någonting om hur verksamheten generellt har påverkats av pandemin. Jag fick tidigare den frågan. Naturligtvis har vi som alla andra påverkats mycket kraftigt av den smittspridning som skedde. Vi konstaterade tidigt att vårt uppdrag med att värna rättssäkerheten faktiskt kan vara särskilt viktigt när samhället utsätts för sådana påfrestningar. måste vi anpassa oss efter olika rekommendationer från bland annat , så att vi kan fullgöra vårt uppdrag på ett så ansvarsfullt sätt som möjligt. Vi har fått in en hel del klagomålsärenden som har haft direkt koppling till pandemin, inte minst när det gäller kriminalvården och hälso- och sjukvårdsområdet. Vi gör en särskild markering i vårt ärendehanteringssystem för att kunna följa upp detta och bedömer att det kan röra sig om åtminstone 600 sådana klagomål. Många har av olika skäl skrivits av. Men ett antal ärenden är under utredning, och det gäller alla ansvarsområden men lite fler på vissa. Vi har också tagit emot många lagstiftningsremisser med koppling till pandemin i viktiga frågor om inskränkningar av grundläggande rättigheter. Remisstiden har ofta varit mycket kort. har den varit och i något fall mitt . Vi har prioriterat sådana angelägna frågor, och vi har fått höja ribban för andra lagstiftningsremisser. Men det som har påverkats mest är ändå våra inspektioner. Vi insåg tidigt att vi av smittskyddsskäl inte kunde åka ut i landet på vanligt sätt, av hänsyn till de granskade myndigheternas personal och eventuella intagna och för att skydda våra egna medarbetare. har de flesta inspektioner ställts in eller genomförts som skrivbordsinspektioner. Detta blev särskilt problematiskt när det gällde vårt uppdrag som nationellt besöksorgan, där vi regelbundet ska besöka platser där människor kan hållas frihetsberövade för att förebygga omänsklig och förnedrande behandling. Vi bedömde att frihetsberövade människor kunde drabbas hårt både av smittan och av de restriktioner som myndigheterna beslutade om. För att belysa situationen för de frihetsberövade under pandemin och förebygga otillåtna rättighetsinskränkningar beslutade vi oss för att med delvis nya metoder genomföra var sin granskning av en myndighet som verkställer frihetsberövanden. Vi använde oss av bland annat videomöten, enkäter, telefonintervjuer och utomhussamtal. meddelade ombudsmännen var sitt ganska omfattande beslut om respektive myndighets hantering av pandemin. Våra slutsatser har sammanställts i en särskild rapport som utskottet har fått del av. Vi kunde alla fyra konstatera att myndigheterna inte hade varit förberedda för att hantera en pandemi. Med anledning av det som kom fram om bland annat bristerna i deras krisförberedelser, men också brister i lagstiftningen, lämnade vi över våra beslut till regeringen för kännedom. De beslut som fattades efter det att regeringens coronakommission hade tillsatts överlämnades också till kommissionen. Min egen granskning i detta projekt gällde situationen för intagna och patienter i rättspsykiatriska undersökningsenheter i och i . En komplikation i denna verksamhet är att medan häkteslagens bestämmelser är tillämpliga på många av de intagna vårdas vissa patienter med stöd av lagen om rättspsykiatrisk vård. Myndighetens möjligheter att besluta om avskiljande är alltså beroende av vilken lag som ska tillämpas. Men ingen av lagarna ger tillräckligt stöd för att förhindra smittspridning. Smittskyddslagen bygger i stor utsträckning på att förlita sig på frivillighet. När det gäller att hålla frihetsberövade åtskilda kan det också medföra rättssäkerhetsrisker, inte minst när det är fråga om människor med befarad eller konstaterad psykisk störning som kan påverka deras beslutsförmåga. Sammantaget fann jag att varken smittskyddslagen eller de lagar som reglerar verksamhet ger tillräckligt stöd för ett tillfredsställande smittskydd som är proportionerligt och rättssäkert. Jag nöjer mig med att säga detta om min egen granskning och lämnar ordet till , som var den som inledde denna granskningsserie. , JO: Jag gav mitt beslut . Man kan säga att det är en ögonblicksbild av förhållandena för frihetsberövade i häkten och anstalter tidigt under pandemin. Jag gjorde uttalanden om bland annat de begränsade möjligheterna för intagna att ta emot besök och att genomföra permissioner, om hur informationen till de intagna gått till och hur myndigheterna hanterat egna inställelser – alltså när den som är dömd till fängelse men är på fri fot inställer sig för att börja verkställa straffet – samt om tillgången till och frågor om hälso- och sjukvård. Det som var bra var att Kriminalvården snabbt vidtog åtgärder för att hindra smittspridningen. Man hade också försökt att motverka de negativa följderna av inskränkningarna i de intagnas rättigheter, bland annat genom att låta de intagna ringa gratis i det som kallas Intiksystemet. Men vissa inskränkningar var oproportionerliga. Det hade till exempel beslutats att även de korta permissionerna utanför anstalterna i de lägsta säkerhetsklasserna skulle stoppas, vilket medförde att de intagna från till en annan inte längre kunde ringa sina barn och ha videosamtal med dem som de brukade göra. Det fanns också åtgärder som var förenade med bristande rättssäkerhet. Som vi har varit inne på tidigare var beläggningssituationen redan före virusutbrottet mycket ansträngd, och många intagna framförde i enkäterna en stark oro för risken för smittspridning. De talade till exempel om hur nyintagna utan närmare hälsokontroll direkt fick vistas gemensamt med och i vissa fall till och med dela cell med dem som redan avtjänade straff. av dem som svarade på enkäten sa att de hade delat cell under pandemin. Jag rekommenderade förstås myndigheten att se till att det inte förekommer dubbelbeläggning av celler där det inte är möjligt att upprätthålla en nödvändig fysisk distans. Jag efterlyste också flera åtgärder för att hindra smittspridningen. Det handlade bland annat om att myndigheten borde införa enhetliga rutiner för nyintagna personer för att hantera riskgrupper på ett enhetligt och genomtänkt sätt och för att begränsa antalet intagna som varje anställd kommer i kontakt med. Beslutet, som är intaget i årets ämbetsberättelse, innehåller ganska mycket mer, men jag får nöja mig med detta så . , JO: Jag var tvåa ut. Jag har granskat hur intagna på Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem och LVM-hem påverkats av de åtgärder som Sis har beslutat om för att hindra smittspridningen av covid-19. Mitt beslut kom . Sis införde begränsningar av de intagnas möjligheter att ta emot besök och att vistas utanför institutionsområdet. Jag konstaterade att Sis kontinuerligt har omprövat behovet av besöksbegränsningar och när det har varit möjligt också infört lättnader och tillåtit besök, vilket är positivt. Jag bedömde också att Sis funnit en rimlig balans mellan att begränsa möjligheten att vistas utanför institutionsområdet och behovet av smittskyddsåtgärder. En annan fråga som jag granskade var vilka åtgärder Sis vidtog när en intagen befarades eller konstaterades vara smittad av covid-19. Här såg jag att Sis hanterade sådana situationer genom att fatta beslut om vård i enskildhet, vilket jag reagerade mot. Min uppfattning är att en sådan ingripande tvångsvårdsåtgärd enligt LVM och LVU inte kan användas i dessa situationer. Utgångspunkten är att smittskyddslagen är tillämplig även på de intagna på ungdomshemmen och LVM-hemmen. Per Lennerbrant, JO: Jag granskade förhållandena vid två förvar som drivs i regi, ett i och ett i . Som framgår av rapporten är mina slutsatser till stora delar gemensamma med mina ombudsmannakollegors. Jag kunde konstatera att det var svårt att hålla fysisk distans i förvaren och att behöver fundera på om beläggningsgraden möjligen var för hög. Det förekom faktiskt att såväl som beslutade att helt enkelt släppa ett antal förvarstagna i början av pandemin just för att minska beläggningsgraden. Jag kunde konstatera att vissa misstänkt eller konstaterat smittade personer hade fått ett eget bostadsrum, vilket naturligtvis var bra, och att detta också gällde personer i riskgrupp. I fråga om den reglering i utlänningslagen som styr förvarsverksamheten kunde jag, på samma sätt som till exempel var inne på, konstatera att den inte är avsedd att användas för smittskyddsåtgärder. Till exempel kan inte avskiljande, som förekom i något enstaka fall och som är någon form av isolering på förvaren, användas som en generell smittskyddsåtgärd. Däremot kan man i ett akutfall tänka sig detta för att avvärja en akut fara, exempelvis gällande en person som genom sitt beteende kanske riskerar att smitta andra personer. Granskningen innehöll också ett uttalande i en lite speciell situation. Detta gällde att en tidigare intagen som hade släppts men som hade konstaterats vara smittad av covid-19 tilläts att stanna kvar i förvaret på frivillig basis. Jag tycker att den händelsen visar på de svårigheter som kan uppstå när det finns en osäkerhet om hur långt det egna uppdraget och ansvaret sträcker sig och när andra aktörer i samhället ska ta vid. Jag avslutade min granskning med att betona att en väl fungerande krisorganisation bygger på myndigheternas förmåga att samverka med varandra. Det är någonting som myndigheterna behöver beakta för fortsättningen. Vice ordföranden: Då har vi en möjlighet till frågor även om detta. Jag får be ledamöterna att ställa kortfattade frågor; vi har lite tidsbrist. (S): Herr ordförande! En hel del av det som jag berörde i min första fråga fick bra svar och redogörelser här. Med anledning av att JO i sin tidigare redovisning också gick in på en del pågående ärenden undrar jag om det finns möjlighet att säga någonting om det som pågår vad gäller fackförbundet , som ju har JO-anmält gällande frågan om deras hantering av skyddsutrustning och liknande. Det är ju också en fråga som har med pandemin och den situation som vi lever i att göra. Om det finns möjlighet att säga någonting om det i detta skede är det självklart välkommet – annars får vi avvakta. , chefsJO: Jag vidarebefordrar frågan till min kollega . , JO: Jag har det ärende som gäller agerande i frågor om skyddsutrustning. Bakgrunden är att en företrädare för kommunalarbetarnas räkning har anmält och i huvudsak gjort gällande att verket agerat i strid med kravet på opartiskhet när det gäller rekommendationer om skyddsutrustning, dels vid arbete med patienter med misstänkt eller konstaterad covidsmitta, dels vid handläggningen av ett ärende om skyddsstopp på ett vård- och omsorgsboende i . När skyddsstoppet på vård- och omsorgsboendet i lades föreskrev som villkor för att skyddsstoppet skulle upphöra att visir skulle användas i kombination med munskydd. Anmälaren menar att efter en samverkanskonferens med bland annat , och ändrade sin bedömning i fråga om skyddsutrustning utan att det fanns stöd för den uppfattningen vare sig i fakta eller forskning. Anmälaren menar också att inte hade inhämtat synpunkter från någon arbetstagarorganisation. Läget i detta ärende just nu är att har yttrat sig över anmälan och att företrädaren för har kommit in med kommentarer till det yttrandet. Det är väl status i ärendet; jag kan inte säga mer än så. Jag kommer att få möjlighet att titta på det här ärendet när det är klart för avgörande, så jag kommer nog att få återkomma med ett besked och kanske förklaringar till hur jag har fattat beslut. Jag passar alltså. (M): Ordförande! Jag ska vara rätt kortfattad. Det är ju en väldigt värdefull rapport. Jag undrar lite grann om ni kommer att göra om den med tanke på att det kan vara värdefullt att se om man har lärt sig någonting eftersom man nu var så illa förberedd från de olika myndigheternas håll. Rapporten innehåller ju en del närmast tragikomiska inslag. Jag tänker bland annat på att intagna i riskgrupp på fångvårdsanstalten erbjöds avskildhet i den så kallade bunkern, vilket bara en enda nappade på. Även i övrigt finns det i rapporten en del pregnanta iakttagelser från de intagna, som har fått besvara en enkät som ni har skickat ut. Jag ska komma till den direkta frågan; jag tror att det är som har den. Det gäller , Sis, som har sagt att varje avdelning betraktas som ett hushåll, vilket kan få konsekvenser vad gäller coronahanteringen. Jag skulle gärna se att JO utvecklar detta ytterligare. , JO: Jag hade en annan uppfattning än Sis i just den frågan. Jag kanske var lite mer praktisk och konstaterade att det finns likheter men också avgörande skillnader på det sättet att de intagna befinner sig inlåsta och tas om hand av personal. Personalen är inte inlåst utan kan komma och gå beroende på arbetstider, och det finns därigenom en ökad smittorisk. Detta gör att man inte kan dra samma slutsatser som man kan göra när det gäller ett hushåll, där medlemmarna kan hålla sig samlade och isolerade på ett helt annat sätt och där risken för att smittan förs in är annorlunda. Därför tyckte jag kort och gott att det resonemang som Sis hade inte höll. (SD): Tack för genomgången av rapporten! Jag har inga ytterligare frågor. (C): Ordförande! Först skulle jag vilja kommentera det som ni har iakttagit när det gäller begränsningar av besök och permissioner. Det verkar som att denna praxis på myndigheten – jag tänker då främst på Kriminalvården – blev väldigt varaktig. Jag har i nyheter tagit del av att det i praktiken varit besöksförbud . Jag ser att JO har uttalat sig om detta och om möjligheterna att överklaga. Det får ni gärna kommentera. Egentligen skulle jag dock vilja ställa en allmän fråga med anledning av iakttagelserna i denna mycket värdefulla rapport. Frågan handlar om krisförberedelserna. Vi vet att har haft en pandemiplan , men av olika skäl blev de ändå rätt tagna på sängen. I er rapport verkar det som att också de myndigheter som jobbar med förvarstagna eller frihetsberövade var tämligen oförberedda. Det är såklart väldigt bra att ni har sett det här och rapporterat det till . Om ni kan säga något om det tror jag att det vore värdefullt. , chefsJO: Mina kollegor har ju redan varit inne på detta. Det säger sig självt att en god beredskap, där man är förberedd och har tänkt igenom vad som kan hända, kan ha avgörande betydelse för hur bra – eller mindre bra – man lyckas vidta snabba åtgärder på ett rättssäkert och proportionerligt sätt när krisen väl är ett faktum. JO Per Lennerbrant har också framhållit en uppfattning som vi alla delar, nämligen att samverkan mellan myndigheter är A och O här. Man bör noga ha tänkt igenom hur man ska arbeta, vem som ska ta initiativ till vad och hur detta samarbete ska ledas. Här får vi nog konstatera att det finns en hel del återstående arbete att göra. Från min egen granskning kan jag notera att när gick in för att fördela skyddsutrustning inte hade tänkt på att också hade patienter och intagna, trots att inte är indelat i regioner utan en statlig verksamhet. föll därför utanför. Det finns en hel del kvar att göra, men jag går inte in närmare på detaljer. Jag vet inte om någon av mina kollegor vill lägga till någonting. , JO: Jag såg på ledarsidorna i att man hänvisade till artikel i , som kom alldeles , där han pratar lite grann om ansvaret för förberedelser, om regeringens styrning och ledning och om den bristande procedurberedskap, som han kallar det, som fanns. Jag tror att detta är en fråga som vi kommer att få titta på framöver, inte bara från JO:s håll utan kanske också brett i . Det är viktigt att vi har en beredskap som tar sikte på det som inte ska hända. (V): Herr ordförande! Jag utgår ifrån att mycket av detta kommer att återkomma – det har ju också gått till kommissionen – och att vi kommer att få se många som tar tag i de här frågorna. Det känns bra, för det är viktigt. I detta sammanhang poppade det upp en annan fråga i mitt huvud. Det här är ju institutioner som per definition har möjlighet att låsa in folk. Vi har också platser som i formell mening är enskilda personers privata hem men som i praktiken är institutioner som människor faktiskt inte kan välja att gå ut från när de vill. Jag tänker på olika former av äldreboenden, där människor är helt beroende av personal för att ta sig därifrån och där vi har en situation där man mer eller mindre inför besöksförbud. Man säger att det inte är besöksförbud utan rekommendationer, men i praktiken blir det ju ett besöksförbud för en person som inte kan ta sig ut och som inte kan ta emot någon i sitt eget hem. Det kanske finns en del anmälningar på det här området. Jag undrar om det är så att JO har några utredningar på gång runt detta. Det är ju faktiskt en väldigt svår fråga som handlar om att människor både behöver skyddas och få träffa nära och kära. , JO: Jag har fått anmälningar som gäller den här frågan; flera sådana har kommit in . Jag tänker dock inte uttala mig om dem nu – det är för . Däremot kan jag konstatera att förvaltningsrätten så sent som i går eller i förrgår har konstaterat att det som man har fattat beslut om är att betrakta som ett besöksförbud, även om det inte har uttryckts på det sättet. Det är ju en hållpunkt som kan tas med i bedömningen. Sedan får vi se vad vi gör med våra ärenden. Det kan finnas skäl att utreda dem vidare och fatta beslut. Jag har inte tagit ställning till detta , utan det är så att säga under beredning. Frågan finns dock. Skånberg (KD): Ordförande! Jag tackar för denna rapport i ett angeläget ämne. Dessa intagna kan ju inte värja sig från pandemin. De kan faktiskt i värsta fall bli påtvingade en sjukdom som kan vara livshotande. Därför vill jag fråga: Vet vi om någon har blivit svårare sjuk och haft intensivvård? Vet vi om någon har dött av covid? , chefsJO: I min granskning av , som ju har en ganska liten grupp intagna, var det fram till det att granskningen avslutades bara en handfull som varit misstänkt smittade, och ingen av dem bekräftades smittad vid provtagning. När granskningen bedrevs hade man alltså inte sett något sådant. , JO: Jag genomförde ju, som jag sa, min undersökning väldigt tidigt under pandemin. Jag beslutade , och då hade det inte varit mer än några stycken konstaterat smittade inom kriminalvården. Efter det har man haft rätt stora utbrott på olika ställen, men jag känner inte till något om antal eller om någon har avlidit. Jag satte ju stopp för min granskning eller . Där slutade min undersökning, så jag kan inte ge några siffror. (L): Jag har redan fått så mycket svar som man kan få på frågorna om äldreboenden och lagrum för besöksförbud. Det var som sagt bara i förrgår som förvaltningsrätten kom med utslaget gällande .