bet · H801JuU24 · 2021-06-02 00:00:00 — Det är inte rimligt att det som en förmildrande omständighet vid straffmätningen ska beaktas att en gärningsman riskerar att förlora jobbet på grund av brottet, att han eller hon skadat sig fysiskt till följd av detsamma eller att brottsoffret av någon anledning har dröjt med att anmäla brottet. Vidare leder den nuvarande ordningen enligt utskottet till en alltför restriktiv tillämpning i strid med lagstiftarens ambitioner. Utskottet anser därför att det finns skäl att göra en översyn av billighetsskälen med inriktningen att de nu nämnda omständigheterna ska utmönstras. En sådan översyn ska syfta till att bättre tillgodose kraven på förutsebarhet och likabehandling samt intresset av en rättvis reaktion på brott. Det som anförs bör ge regeringen tillkänna. Utskottet tillstyrker därför motion 2020/21:3311 (KD) yrkande 1 och tillstyrker delvis motion 2020/21:641 (SD) yrkande 7. Vad därefter gäller motionsyrkandet om utvärdering av bestämmelsen om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet noterar utskottet att viss kartläggning har gjorts av bestämmelsen. Av redogörelsen ovan framgår det vidare att bestämmelsen kan komma att ses över med anledning av det pågående arbetet i frågan. Utskottet anser därför inte att det nu finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2020/21:3302 (M) yrkande 22. Vad slutligen gäller motionsyrkandet om möjlighet till ny påföljd vid utebliven utvisning konstaterar utskottet att den nuvarande ordningen inte är tillfredsställande. Det är därför välkommet att regeringen har tillsatt en utredning i frågan. Med hänvisning till denna utredning avstyrker utskottet motion 2020/21:3305 (M) yrkande 15. Straffmätning vid flerfaldig brottslighet Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt bör återkomma med ett förslag om ändringar i strafflagstiftningen i syfte att åstadkomma en skärpt straffmätning vid flerfaldig brottslighet och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 46 (S, V, MP). I kommittémotion 2020/21:641 av m.fl. (SD) yrkande 4 begärs en översyn av det nuvarande systemet med s.k. mängdrabatt vid flerfaldig brottslighet. Utgångspunkten för översynen ska vara att avdraget på det sammantagna straffmätningsvärdet då en gärningsman döms för flera brott ska minska kraftigt. Liknande yrkanden framförs i kommittémotionerna 2020/21:2957 av m.fl. (C) yrkandena 1 och 2, 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 51, 2020/21:3294 av m.fl. (M) yrkande 21 i denna del, 2020/21:3305 av m.fl. (M) yrkande 4 och 2020/21:3311 av m.fl. (KD) yrkandena 2 och 3 samt i motionerna 2020/21:636 av Alireza Akhondi (C), 2020/21:773 av (C) yrkandena 1 och 2 och 2020/21:3544 av (M) yrkande 3. I motionerna 2020/21:1366 av (M) och 2020/21:2074 av m.fl. (S) vill motionärerna se avskaffad mängdrabatt vid upprepade återfall i brottslighet. När någon döms för flera brott, ska rätten som huvudregel döma till en gemensam påföljd för brotten (30 kap. 3 § första stycket ). När en tilltalad har begått flera brott framgår av 29 kap. 1 § att domstolen ska göra en bedömning av den samlade brottslighetens straffvärde, dvs. bestämma ett straffvärde för samtliga begångna brott. Domstolen ska sedan enligt huvudregeln i 30 kap. 3 § döma till en gemensam påföljd för brotten. Utgångspunkten när någon döms för flera brott är att den s.k. asperationsprincipen ska tillämpas (se bl.a. NJA 2008 s. 359). Principen innebär att straffvärdebedömningen vid flerfaldig brottslighet utgår från det allvarligaste av de brott som föreligger till bedömning. Till straffvärdet för detta brott läggs därefter en efter hand minskande del av straffvärdet för vart och ett av de övriga brotten i ordning efter brottens allvar. Detta innebär i praktiken att det straff som döms ut vid flerfaldig brottslighet är väsentligt lägre än vad som skulle bli följden av en sammanläggning av straffvärdet för varje enskilt brott. En allmän kontroll görs slutligen så att det straffvärde som beräknats inte framstår som oproportionerligt i förhållande till den brottslighet som är aktuell. Regeringen beslutade om proposition 2015/16:151 Ny påföljd efter tidigare dom. I propositionen lämnades vissa förslag som innebar att reglerna om gemensam straffmätning i 34 kap. inte längre skulle tillämpas när det rör sig om återfall. Vidare gjorde regeringen bedömningen att den nuvarande ordningen för straffvärdebedömning vid flerfaldig brottslighet i övrigt framstod som väl avvägd, och någon ändring i de reglerna föreslogs inte (se s. 57). Genom överlämnandet av propositionen ansåg regeringen att ett tidigare tillkännagivande (bet. 2014/15:JuU14 s. 62 f., rskr. 2014/15:138) om att den skulle återkomma med förslag om ett skärpt regelverk för flerfaldig brottslighet var slutbehandlat. Utskottet ansåg att de föreslagna ändringarna och bedömningarna i propositionen inte var sådana att de motsvarade vad som efterfrågades i tillkännagivandet och att tillkännagivandet därmed inte var slutbehandlat. delade denna bedömning (bet. 2016/17:KU21, rskr. 2016/17:296). Punkten står därför åter som öppen. I regeringens skrivelse 2020/21:75 anförs om tillkännagivandet att frågan bereds inom . anförde justitie- och migrationsministern bl.a. följande i svaret på en skriftlig fråga om att ändra dagens form av mängdrabatt i skärpande riktning (fr. 2020/21:413): Regeringen har under förra mandatperioden reformerat regleringen om påföljdsbestämning efter tidigare dom, bland annat för att göra den mer konsekvent. Ändringarna innebär bland annat att gemensam straffmätning endast ska tillämpas vid brott begångna före en tidigare dom, vilket betyder att fler gärningar kommer att behandlas som återfall i brott. Ett effektivt sätt att minska risken för flerfaldig brottslighet är att ingripa snabbare. Regeringen har därför beslutat om försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål. Försöksverksamheten har lett till ökad lagföring, kortare handläggningstider och ökad kvalitet i utredningarna. Regeringen har därför beslutat att den ska fortsätta till 2022 och att den från ska byggas ut till delar av samtliga polisregioner i landet. Regeringen har också gett en särskild utredare i uppdrag att utreda ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott. Snabb lagföring och en skärpt återfallsreglering är åtgärder som tillsammans motverkar och markerar samhällets avståndstagande från upprepad brottslighet. Motionsyrkanden om skärpt straffmätning vid flerfaldig brottslighet har behandlats av utskottet , utöver vad som redogjorts för i föregående avsnitt. I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 126 f.) anförde utskottet att det fanns ett klart behov att tydligare markera mot upprepad brottslighet. Återfall utgjorde i sig en faktor som kraftigt ökade gärningsmannens ansvar för det han eller hon har gjort. Straffet för den som döms för flera brott i en och samma rättegång borde enligt utskottet därför skärpas betydligt genom att ersätta de befintliga reglerna om mängdrabatt med ett nytt system där de tre grövsta brotten ska tillmätas hela straffvärdet innan den s.k. asperationsprincipen tillämpas. Detta föreslog utskottet att skulle tillkännage för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Med hänvisning till detta tillkännagivande avstyrkte utskottet liknande motionsyrkanden i betänkande 2019/20:JuU26. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Utskottet har pekat på behovet av att från lagstiftarens sida tydligare markera mot upprepad brottslighet och har tillkännagett för regeringen att straffet för den som döms för flera brott i en och samma rättegång bör skärpas betydligt. I det senaste tillkännagivandet fastställde utskottets förslag om att dagens form av mängdrabatt ska ersättas med ett nytt system där de tre grövsta brotten ska tillmätas hela straffvärdet innan den s.k. asperationsprincipen tillämpas. Några åtgärder för att tillmötesgå detta tillkännagivandet har, såvitt känt, inte vidtagits. Utskottet finner mot den bakgrunden anledning att åter föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen skyndsamt ska återkomma med ett förslag om att dagens form av mängdrabatt ska ersättas med ett nytt system där betydligt större hänsyn tas till de enskilda brottens straffvärde t.ex. genom att de tre grövsta brotten tillmäts hela straffvärdet innan den s.k. asperationsprincipen tillämpas. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2020/21:636 (C), 2020/21:641 (SD) yrkande 4, 2020/21:773 (C) yrkandena 1 och 2, 2020/21:2957 (C) yrkandena 1 och 2, 2020/21:3272 (L) yrkande 51, 2020/21:3294 (M) yrkande 21 i denna del, 2020/21:3305 (M) yrkande 4, 2020/21:3311 (KD) yrkandena 2 och 3 samt 2020/21:3544 (M) yrkande 3 och tillstyrker delvis motionerna 2020/21:1366 (M) och 2020/21:2074 (S). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om återfall som straffskärpningsgrund och en utvärdering av lagstiftningen om återfall i brott. Jämför reservation 47 (M, KD), 48 (SD) och 49 (L). I kommittémotion 2020/21:641 av m.fl. (SD) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om att principen ”tredje gången gillt” ska införas för vissa brottstyper, framför allt brott enligt 3, 4, 6 och 8 kap. , där gärningsmannen döms till ett högre straff vid tredje domen. I kommittémotion 2020/21:3305 av m.fl. (M) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om en tydligare straffskärpningsregel vid återfall i brott. Enligt motionärerna bör huvudregeln i återfallssituationer vara straffskärpning oberoende av om villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad. I kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 52 begärs ett tillkännagivande om att det bör göras en utvärdering om lagstiftningen om återfall i brott och vid behov göra justeringar för att säkerställa att det finns en tydlig progressivitet i straffvärdebedömningen vid återfall i brott. I 26 kap. 3 § anges de yttre ramarna för längden av fängelsestraff vid återfall. Bestämmelsen anger förutsättningarna för att gå utöver straff-skalan för brottet eller den samlade brottsligheten. Vid påföljdsvalet har återfall i brott betydelse som en av tre omständigheter som får beaktas för att välja fängelse som påföljd. Som skäl för fängelse får rätten enligt 30 kap. 4 § , utöver brottets straffvärde och art, beakta att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. Om den som villkorligt frigetts från fängelse döms för ett nytt brott som är begånget gäller enligt 34 kap. 5 § en presumtion för att den villkorligt medgivna friheten ska förklaras förverkad. Som särskilda skäl mot att förverka den villkorligt medgivna friheten får rätten beakta om den nya brottsligheten i förhållande till den tidigare är av lindrig beskaffenhet, om har förflutit mellan brotten eller om ett förverkande annars skulle framstå som oskäligt. Om återfallet inte beaktats genom påföljdsvalet eller i tillräcklig utsträckning genom förverkande av villkorligt medgiven frihet ska domstolen enligt 29 kap. 4 § vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, i skärpande riktning ta hänsyn till om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas vilken omfattning den tidigare brottsligheten haft, vilken tid som förflutit mellan brotten och om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade eller brottsligheten i båda fallen är särskilt allvarlig. I 34 kap. finns bestämmelser om ny påföljdsbestämning efter tidigare dom. Bestämmelserna anger hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som begåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller upphört. Domstolen ska i en sådan situation som huvudregel bestämma en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten. Bestämmelserna innebär att det görs en principiell skillnad mellan brott begångna före en tidigare dom (nyupptäckt brottslighet) och brott begångna efter en tidigare dom men innan påföljden helt har verkställts eller upphört (ny brottslighet), att gemensam straffmätning endast ska tillämpas vid nyupptäckt brottslighet och att ny brottslighet konsekvent ska behandlas som återfall. Reglerna trädde i kraft (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30, rskr. 2015/16:241). Regeringen beslutade om proposition 2015/16:151 Ny påföljd efter tidigare dom. I propositionen lämnades vissa förslag som innebar att reglerna om gemensam straffmätning i 34 kap. inte längre skulle tillämpas när det rör sig om återfall. Vidare gjorde regeringen bedömningen att den nuvarande ordningen för straffvärdebedömning vid flerfaldig brottslighet i övrigt framstod som väl avvägd, och någon ändring i de reglerna föreslogs inte (se s. 57). Genom överlämnandet av propositionen ansåg regeringen att ett tidigare tillkännagivande (bet. 2014/15:JuU14 s. 62 f., rskr. 2014/15:138) om att den skulle återkomma med förslag om ett skärpt regelverk för flerfaldig brottslighet var slutbehandlat. Utskottet ansåg att de föreslagna ändringarna och bedömningarna i propositionen inte var sådana att de motsvarade vad som efterfrågades i tillkännagivandet och att tillkännagivandet därmed inte var slutbehandlat. delade denna bedömning (bet. 2016/17:KU21, rskr. 2016/17:296). Punkten står därför åter som öppen. I regeringens skrivelse 2020/21:75 anförs om tillkännagivandet att frågan bereds inom . Motionsyrkanden om straffskärpning för återfallsförbrytare och avskaffad mängdrabatt vid återfall i brottslighet har behandlats vid ett flertal tillfällen. I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 132 f.) konstaterade utskottet att lagstiftningen om gemensam straffmätning till viss del hade skärpts genom de lagändringar som trädde i kraft och att man såg positivt på att det inom pågick ett arbete med anledning av tidigare tillkännagivande om straffvärdebestämning vid flerfaldig brottslighet (bet. 2014/15:JuU14 s. 62 f., rskr. 2014/15:138). Enligt utskottet var det angeläget att regeringen prioriterade en översyn av regleringen men att beredningen av frågan inte borde föregripas, varför utskottet saknade anledning att ta några ytterligare initiativ i frågan. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Även i betänkande 2019/20:JuU26 (s. 94 f.) avstyrktes denna typ av motionsyrkanden, vilket ställde sig bakom (rskr. 2019/18:258). Utskottet gör ingen annan bedömning än tidigare utan emotser att ska färdigställa arbetet med anledning av tidigare tillkännagivanden. Därmed avstyrks motionerna 2020/21:641 (SD) yrkande 8, 2020/21:3305 (M) yrkande 6 och 2020/21:3272 (L) yrkande 52. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att tillsätta en utredning om förvar av samhällsfarliga brottslingar och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om bl.a. översyn av vissa påföljder och hur dessa bestäms. Jämför reservation 50 (M, SD), 51 (M, KD), 52 (SD), 53 (KD) och 54 (S, C, V, MP). Översyn av det straffrättsliga systemet m.m. I kommittémotion 2020/21:641 av m.fl. (SD) yrkande 1 begär motionärerna att det tillsätts en ny påföljdsutredning, med utgångspunkten att rätten när den bedömer straffvärdet för ett brott i normalfallet bör utgå från mitten av straffskalan. I yrkande 2 begärs att en utredning med uppdrag att revidera artbrottsinstitutet ska tillsättas, där utgångspunkten ska vara att allvarliga brott mot person, såsom vålds- eller sexualbrott, alltid ska leda till att fängelse döms ut. Motionärerna menar vidare att en översyn bör innefatta samtliga påföljder och göras med utgångspunkten att det bör bli färre påföljder och att de påföljder som inte omfattar fängelse ska förenas med reella restriktioner (yrkande 3). I motion 2020/21:2354 av Boriana (M) yrkandena 2 och 3 efterfrågas en genomgripande reform av straffrätten med ett tydligare perspektiv på brottsoffret. Ett liknande yrkande framställs i motion 2020/21:3604 av (M). I kommittémotion 2020/21:3311 av m.fl. (KD) yrkande 39 begärs en översyn av principen om presumtion mot fängelse. Motionärerna menar att dagens ordning leder till problem då personer som fortsätter begå brott ändå döms till lindrigare domar än fängelse. Det är därför nödvändigt med en genomgripande utredning om hur presumtionen mot fängelse ska användas. Liknande yrkanden framställs i motionerna 2020/21:602 av (SD) yrkande 3, 2020/21:2354 av Boriana (M) yrkande 1 och 2020/21:3544 av (M) yrkande 6. I kommittémotion 2020/21:667 av m.fl. (SD) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att ta ett samlat grepp om straffrätten där de straffrättsliga bestämmelserna i immaterialrätten ingår. I motion 2020/21:602 av (SD) yrkande 4 efterfrågas en revidering av 26 kap. för att möjliggöra kortare fängelsestraff än . I kommittémotion 2020/21:3497 av m.fl. (KD) yrkande 23 begärs en frivårdsreform. Motionärerna anför att en tilltalad under personutredning före huvudförhandling kan avfärda frivård för att sedan ändra sig under huvudförhandlingen. Den tilltalade får då samhällstjänst, trots att han motarbetat framtagande av en sådan påföljd. Att både motarbeta frivårdens möjligheter och sedan ändå få frivård kan inte vara en framkomlig väg . Detta måste enligt motionärerna förändras, så att frivårdens utlåtande väger tyngre vid val av påföljd. I kommittémotion 2020/1:641 av m.fl. (SD) yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om införandet av verkliga livstidsstraff utan möjlighet till benådning eller tidsbestämning. I kommittémotion 2020/1:641 av m.fl. (SD) yrkande 12 vill motionärerna se en möjlighet att besluta om förvaring av samhällsfarliga brottslingar. Liknande yrkanden framställs i kommittémotion 2020/21:3303 av m.fl. (M) yrkande 22 och i motion 2020/21:2224 av och (båda M). Även i kommittémotion 2020/21:3272 av m.fl. (L) vill motionärerna se frågan om samhällsskydd vid farlighetsbedömning av personer som begått mord eller andra mycket grova våldsbrott utredas. Motionärerna anser vidare att det i samband med en sådan utredning även bör göras en översyn av påföljdssystemet för personer som begår brott under inflytande av psykisk störning (yrkande 54). Av 29 kap. 1 § framgår att straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, ska bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Med brottets straffvärde avses detsamma som brottets svårhet i förhållande till andra brott, eller med andra ord hur allvarligt brottet är. I linje med ekvivalens- och proportionalitetsprinciperna ska lika svåra straff följa på lika svåra brott, och svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott. Vid bedömningen av straffvärdet ska enligt 29 kap. 1 § andra stycket särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon har haft. Genom en lagändring 2010 tillfördes bestämmelsen en ny mening som anger att domstolen särskilt ska beakta om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Ändringen infördes i syfte att höja straffnivån för allvarliga våldsbrott. Samtliga faktorer som anges i 29 kap. 1 § gäller omständigheterna vid brottet. Enligt gällande rätt är straffet för en lagöverträdare böter eller fängelse. Därtill kan påföljden också bestämmas till bl.a. villkorlig dom och skyddstillsyn. Vid påföljdsvalet ska domstolen fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Som skäl för fängelse får rätten beakta brottets straffvärde, art och om den tilltalade har gjort sig skyldig till brott (30 kap. 4 §). Bestämmelser om fängelsestraff finns i 26 kap. Skyddstillsyn regleras i 28 kap. samma balk. Enligt 26 kap. 1 § kan fängelse dömas ut enligt vad som gäller för det enskilda brottet eller på livstid. Fängelse på livstid är stadgat endast för ett fåtal brott och aldrig som enda möjliga straff. Ett livstidsstraff kan omvandlas till ett tidsbestämt straff (se lagen [2006:45] om omvandling av fängelse på livstid). Omvandling kan också ske genom nåd av regeringen, se 12 kap. 9 § regeringsformen. Om omvandling sker tillämpas därefter vanliga frigivningsregler. Det följer av 28 kap. 1 § att rätten får döma till skyddstillsyn för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. I 30 kap. 9 § första stycket anges att vid val av påföljd ska rätten som skäl för skyddstillsyn beakta om det finns anledning att anta att denna påföljd kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet. skärptes straffet för mord i 3 kap. 1 § genom att rätten särskilt ska beakta om gärningen har föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller på annat sätt varit särskilt hänsynslös. Syftet med lagändringen är att livstidsstraffet ska kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning än tidigare (prop. 2018/19:138, bet. 2019/20:JuU4, rskr. 2019/20:34). Enligt 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. ska det i brottmål inhämtas ett yttrande från Kriminalvården för att avgöra påföljdsfrågan eller när det annars behövs en särskild utredning om en misstänkts personliga förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att han eller hon avhåller sig från fortsatt brottslighet. Ett sådant yttrande behöver dock inte inhämtas, om den utredning som behövs ändå finns tillgänglig för rätten eller om den inhämtas på annat sätt. överlämnade 2012 sitt betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34) till regeringen. Utredningens uppdrag var att göra en total översyn av påföljdssystemet för såväl vuxna som unga lagöverträdare (dir. 2009:60). Betänkandet har fram till resulterat i fyra propositioner, Ny påföljd efter tidigare dom (prop. 2015/16:151), Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet (prop. 2014/15:37), Tydligare reaktioner på ungas brottslighet (prop. 2014/15:25) och Utvidgade möjligheter att förvandla obetalda böter till fängelse (prop. 2020/21:8). Utskottet har tidigare behandlat motioner om en översyn av påföljdsbestämmelserna, i betänkande 2019/20:JuU26 (s. 99 f.). Utskottet anförde då att de nuvarande bestämmelserna och principerna för straffmätningen och påföljdsbestämning var väl avvägda och att det inte fanns skäl att ta något initiativ med anledning av motionerna i fråga. Utskottet avstyrkte också motioner om riktiga livstidsstraff och om förvaring som påföljd. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Utskottet vidhåller uppfattningen att de nuvarande bestämmelserna och principerna för straffmätning och påföljdsbestämning i huvudsak är väl avvägda och anser därför att det inte finns skäl att ta något initiativ med anledning av motionerna om en översyn av påföljdssystemet, innefattande presumtion mot fängelse, straffet för immaterialrättsbrott, korta fängelsestraff, en frivårdsreform och livstidsstraff. Utskottet avstyrker således motionerna 2020/21:602 (SD) yrkande 3 och 4, 2020/21:641 (SD) yrkandena 1–3 och 11, 2020/21:667 (SD) yrkande 7, 2020/21:2354 (M) yrkandena 1–3, 2020/21:3311 (KD) yrkande 39, 2020/21:3497 (KD) yrkande 23, 2020/21:3544 (M) yrkande 6 samt 2020/21:3604 (M). Vad däremot gäller motionsyrkanden om förvaring är utskottets utgångspunkt att samhället har ett ansvar att skydda dess invånare från att utsättas för allvarliga brott, i synnerhet i de fall som en sådan brottslighet kan förutses. Enligt utskottet finns det därmed anledning att låta utreda möjligheten att göra en farlighetsbedömning av personer som dömts för allvarlig brottslighet innan de friges, liknande den ordning som enligt uppgift finns i . Utredningen bör överväga om det finns anledning att införa en möjlighet för lämplig instans att kunna besluta att en person ska kvarbli i förvar om personen bedöms kunna komma att återfalla i sådan allvarlig brottslighet som kan utgöra en fara för andras liv eller hälsa om han eller hon friges. Detta bör ge regeringen tillkänna.