bet · H801JuU23 · 2021-06-07 00:00:00 — har, med tyngdpunkt på tidsperioden –2018, granskat om regeringen styrt de samverkande myndigheterna på ett tydligt och samordnat sätt samt om de samverkande myndigheterna har skapat förutsättningar för att uppnå målen för det myndighetsgemensamma arbetet mot organiserad brottslighet. Granskningen resulterade i rapporten arbete mot organiserad brottslighet – brister i styrning och uppföljning (RiR 2019:11), som innehåller följande sammanfattande slutsatser och rekommendationer: bedömer att myndigheterna i vissa delar skapat tillräckliga förutsättningar för det myndighetsgemensamma arbetet, men att de inte skapat tillräckliga förutsättningar för att kunna följa upp verksamheten och därmed uttala sig om dess måluppfyllelse och effektivitet. bedömer vidare att regeringen inte har haft en tillräckligt tydlig och samordnad styrning av de myndigheter som ingår i det myndighetsgemensamma arbetet. En stor del av regeringens ansvar har delegerats till myndigheterna och därigenom har dessa fått ett stort utrymme att tolka uppdraget och avgöra omfattningen. Uppföljning är därför särskilt viktigt, inte minst då arbetet fortsätter att öka i omfattning sett till antalet involverade myndigheter och den mängd resurser som tas i anspråk. anser dock att regeringen inte i tillräcklig utsträckning följt verksamheten för att försäkra sig om att den når sina mål. Baserat på de bedömningar som presenterats ovan är sammanfattande slutsats att varken regeringen eller myndigheterna säkerställt att verksamheten bedrivs så att målen kan nås, framför allt då det saknas tillräckliga förutsättningar för att de ska kunna uttala sig om den myndighetsgemensamma verksamhetens måluppfyllnad. Besläktat med detta är också att det saknas uppgifter för att kunna följa den totala resursåtgången, varför det alltså än mindre går att uttala sig om effektiviteten i arbetet. • säkerställa att styrningen av det myndighetsgemensamma arbetet samordnas regelbundet. Detta för att kunna förtydliga styrningen i de frågor som uppstår hos myndigheterna. • regelbundet följa upp den myndighetsgemensamma verksamheten avseende resursåtgång och resultat för att tillse att den når sina mål och för att få tillräckliga underlag för sin fortsatta styrning. Detta gäller för såväl de enskilda myndigheternas del av arbetet som det myndighetsgemensamma arbetet som helhet. rekommenderar de samverkande myndigheterna att • skapa förutsättningar för att kunna göra en rättvisande och tillförlitlig redovisning av resursåtgång och resultat av den gemensamma verksamheten, och därigenom i förlängningen kunna göra en bedömning av verksamhetens måluppfyllelse och effektivitet. anges det i de tolv myndigheternas respektive instruktion att myndigheten ska delta i det myndighetsgemensamma arbetet mot den grova och organiserade brottsligheten. I regeringens skrivelse Redovisning av åtgärder i enlighet med målsättningarna i det nationella brottsförebyggande programmet Tillsammans mot brott (skr. 2020/21:63) framhålls att administrativa åtgärder av olika slag ofta är av central betydelse för att förebygga ekonomisk och organiserad brottslighet som ofta äger rum inom ramen för legala verksamheter och därmed omfattas av tillsynsmyndigheternas kontroller. I skrivelsen ges exempel på sådana åtgärder som vidtagits av flera myndigheter gemensamt (s. 34 f.). I skrivelsen redogörs också bl.a. för arbete med att beakta brottsförebyggande aspekter vid fysisk planering (s. 40 f.). Om en uppgift omfattas av sekretess gäller sekretessen enligt 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, som huvudregel också i förhållande till andra myndigheter. Undantag görs i särskilda fall genom s.k. sekretessbrytande bestämmelser, i vilka det regleras att sekretess inte hindrar att vissa uppgifter lämnas till vissa myndigheter eller verksamhetsgrenar. I det följande kommer att redogöras översiktligt för innehållet i några sekretessbrytande bestämmelser som kan aktualiseras inom ramen för polisens brottsförebyggande och brottsbekämpande verksamhet. Sekretess gäller som huvudregel för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden hos och hos (26 kap. 1 § OSL respektive 35 kap. 1 OSL). I 10 kap. 18 a § OSL finns en sekretessbrytande bestämmelse som möjliggör för att under vissa förhållanden lämna ut uppgifter om enskilda till bl.a. polisen i brottsförebyggande syfte. Det gäller under vissa angivna förutsättningar uppgifter om personer om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att han eller hon kommer att utöva brottslig verksamhet. Om uppgiften angår misstanke om ett begånget brott får den dock endast lämnas om misstanken avser ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , och för försök till brott, (10 kap. 23 § OSL). Förutsättningarna för att dela information med stöd av bestämmelsen beskrivs närmare i Brås rapport mellan socialtjänst och polis, i brottsförebyggande arbete med barn och unga (rapport 2021:1). Uppgifter kan också under vissa angivna förutsättningar lämnas av till polisen om enskilda för att förhindra terroristbrottslighet och om det finns misstankar om begången terroristbrottslighet (10 kap. 18 b och 22 a §§ OSL). Den s.k. förundersökningssekretessen hindrar vidare inte att polisen under vissa förutsättningar lämnar uppgifter till en myndighet inom , om uppgiften kan antas bidra till att förebygga terroristbrottslighet (35 kap. 10 c § OSL). De sekretessbrytande bestämmelserna för att förebygga terroristbrottslighet trädde i kraft (prop. 2019/20:123, bet. 2019/20:JuU35, rskr. 2019/20:321). Uppgifter kan också utan hinder av sekretess i vissa fall lämnas till bl.a. polisen av hälso- och sjukvården samt av för att förhindra eller avbryta vissa brott (10 kap. 19 § OSL) och av för omedelbara polisiära ingripanden mot personer (10 kap. 20 § OSL). Utöver de sekretessbrytande bestämmelserna som gäller terroristbrottslighet finns bestämmelser om att uppgifter utan hinder av sekretess kan lämnas av hälso- och sjukvården samt av till bl.a. polisen vid misstankar om vissa brott begångna mot unga (10 kap. 21 och 22 §§ OSL) och vid misstankar om vissa brott i övrigt (10 kap. 23 och 24 §§ OSL). Sekretess hindrar inte heller att uppgifter lämnas till en annan myndighet om en uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning (10 kap. 28 § OSL). Enligt generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL får en sekretessbelagd uppgift alltid lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Detta gäller emellertid inte uppgifter som omfattas av sekretess i bl.a. hälso- och sjukvården samt i (10 kap. 27 § andra stycket OSL). Med stöd av lagen (2016:774) om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet ska de myndigheter som regeringen bestämmer vid särskilt beslutad samverkan för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som är av allvarlig eller omfattande karaktär och som bedrivs i organiserad form eller systematiskt av en grupp individer, lämna information till varandra utan hinder av sekretess om det behövs för den mottagande myndighetens deltagande i samverkan. Enligt 2 § ska en uppgift inte lämnas om övervägande skäl talar för att det intresse som sekretessen ska skydda har företräde framför intresset av att uppgiften lämnas ut. gav regeringen i uppdrag att undersöka vilka förutsättningar som finns för informationsdelning mellan olika aktörer inom ramen för brottsförebyggande samverkan. Fokus i uppdraget låg främst på möjligheterna att dela information mellan polis och kommuner i deras arbete med att förebygga brott hos barn och unga. I uppdraget ingick att utvärdera tillämpning och utvecklingsbehov av den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 18 a § OSL, som gäller unga upp till . redovisade Brå uppdraget genom rapporten mellan socialtjänst och polis, i brottsförebyggande arbete med barn och unga (rapport 2021:1). Brås slutsats av utvärderingen av tillämpningen är att bestämmelsen i 10 kap. 18 a § inte tillämpas fullt ut. Brå bedömer att aktörer upplever att sekretessen ofta utgör ett hinder för informationsdelning i det brottsförebyggande arbetet, men att problemen inte nödvändigtvis skulle lösas genom ny lagstiftning. Ett första steg vore enligt Brå att tillmötesgå kraven på förtydliganden om hur lagstiftningen bör tolkas och tillämpas i praktiken. Vidare förordar Brå att de berörda myndigheter, som , , och , tar fram tydligare vägledningar och riktlinjer för hur de sekretessbrytande bestämmelserna kan tolkas i det vardagliga arbetet. Brå föreslår även att en nationell professionsöverskridande och gemensam utbildning tas fram, i syfte att höja kunskapsnivån hos enskilda handläggare och de stödfunktioner som de kan vända sig till, t.ex. jurister. Brå bedömer också att det behövs nationella riktlinjer för delning av sekretessbelagd information mellan kommuner. Frågan om informationsdelning mellan polis och socialtjänst uppmärksammades också i insats på rätt plats – polisens arbete i utsatta områden (RiR 2020:20) . I rapporten anges att flera inom och polisen vittnar om att sekretessen leder till osäkerhet om vad som kan delas och inte. Denna osäkerhet begränsar effektiviteten i samverkan. Enligt bör polis och socialtjänst därför få ett bättre stöd i hur bestämmelserna ska tillämpas. Ett första steg kan vara att tydliggöra hur bestämmelserna om informationsdelning mellan polis och socialtjänst ska tolkas. avstod från att lämna någon rekommendation i denna del mot bakgrund av att frågan eventuellt skulle uppmärksammas inom ramen för regeringsuppdraget till Brå, som då fortfarande pågick. Utredningen om samordning av statliga utbetalningar från välfärdssystemen överlämnade betänkandet Kontroll för ökad tilltro – en ny myndighet för att förebygga, förhindra och upptäcka felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen (SOU 2020:35). Utredningen konstaterade bl.a. att myndigheters kontrollarbete i syfte att förhindra felaktiga utbetalningar kan försvåras av sekretessbestämmelser. Utredningen föreslår bl.a. att det inrättas en ny myndighet som ska ansvara för kontrollen av utbetalningar och att det ska införas sekretessbrytande underrättelse- och uppgiftsskyldigheter som innebär att t.ex. Arbetsförmedlingen, och ska lämna vissa närmare angivna uppgifter som kan utgöra grund för kontroll. Förslagen remissbehandlades och bereds inom . beslutade regeringen att remittera promemorian De brottsbekämpande myndigheternas direktåtkomst till uppgifter i beskattningsdatabasen (/00320/L4). I promemorian föreslås att , , , och ska få tillgång till vissa uppgifter i beskattningsdatabas genom direktåtkomst. Direktåtkomsten ska avse uppgifter som behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Det föreslås också att det införs en bestämmelse som innebär att är skyldigt att lämna sådana uppgifter till myndigheterna. Förslagen bereds inom . Försvarsmaktens möjligheter att stödja Försvarsmakten har länge gett stöd till samhället i övrigt, bl.a. i olika krissituationer. Generella bestämmelser om detta finns i förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. Inom ramen för förordningen får Försvarsmakten lämna stöd till bl.a. I har det länge betraktats som en allmän grundsats för militär medverkan vid polisiär verksamhet att väpnade trupper inte får sättas in mot den egna befolkningen eller andra civila. Denna grundsats framgår av 7 § i förordningen. Enligt den bestämmelsen får Försvarsmaktens personal inte användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda när stöd lämnas. Med stöd av lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning finns möjlighet för polisen att begära stöd från Försvarsmakten även med uppgifter som kan innebära att våld och tvång används mot enskilda. En sådan begäran om stöd ska beslutas av eller Säkerhetspolisen. Stödet ska gälla att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra brott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. I förarbetena till lagen (prop. 2005/06:111 s. 19 f.) anför regeringen att det finns former av terrorattentat som polisen inte kan hantera på egen hand, främst vid händelser som utspelar sig i luftrummet eller till sjöss. Ett annat exempel på när polisens resurser inte räcker till kan enligt propositionen vara om flera terrorattentat inträffar på olika håll i landet. Regeringen framhåller i propositionen att det inte kan komma i fråga att Försvarsmakten lämnar stöd till polisen som kan innebära användning av våld eller tvång i samband med sådan brottslighet som polisen återkommande har att hantera, t.ex. ordningsstörningar vid demonstrationer, gängbrottslighet eller fotbollshuliganism (s. 29). Vidare finns i skyddslagen (2010:305) bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabotage, terroristbrott enligt 2 § lagen om straff för terroristbrott, spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret och grovt rån (1 §). Av 9 § skyddslagen framgår att poliser, militär personal eller annan särskilt utsedd personal får anlitas för bevakning av ett skyddsobjekt. Utskottet har , i samband med behandlingen av regeringens skrivelse om myndighetsgemensamt arbete mot organiserad brottslighet (skr. 2019/20:3), behandlat flera motionsyrkanden om styrning, samordning och uppföljning av det myndighetsgemensamma arbetet. Utskottet föreslog då ett tillkännagivande till regeringen och anförde följande (bet. 2019/20:JuU12 s. 14): konstaterar att det saknas uppdrag i regleringsbrev och att ingen av de samverkande myndigheterna utom har arbetet inskrivet i sin instruktion. Vidare konstaterar att finansiering saknas och att regeringen inte följer upp arbetet på ett ändamålsenligt sätt. Det saknas även en samordnande funktion, och inget departement har huvudansvar för arbetet. Som framkommit ovan instämmer regeringen delvis i bedömning och överväger därför flera åtgärder med anledning av rekommendationerna. Enligt utskottet är detta dock inte tillräckligt. Det myndighetsgemensamma arbetet utgör ett viktigt verktyg i bekämpandet av den organiserade brottsligheten och det är därför mycket angeläget att regeringen tar slutsatser och rekommendationer på allvar. I enlighet med det anförda och med utgångspunkt i granskning bör regeringen • tydliggöra och konkretisera det myndighetsgemensamma arbetets målsättning • aktivt och regelbundet samordna det myndighetsgemensamma arbetet mot organiserad brottslighet • aktivt följa upp och ta del av det myndighetsgemensamma arbetet mot organiserad brottslighet • säkerställa förutsättningarna för ett tillfredsställande underlag för uppföljning och utvärdering av arbetet • ge ett gemensamt brottsbekämpande uppdrag till myndigheterna i deras regleringsbrev • öronmärka medel för brottsbekämpning • utse ett ansvarigt departement med uppföljningsansvar. Det som utskottet nu har anfört bör tillkännage för regeringen. Vidare avstyrkte utskottet motionsyrkanden om bl.a. aktionsgrupper och samordning på lokal nivå. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:146). Utskottet behandlade motionsyrkanden om samarbete och ökad informationsdelning liknande de som behandlas (bet. 2019/20:JuU25 s. 70 f.). Utskottet uttryckte förståelse för det som anfördes i ett antal motioner om samarbete i och mellan , kommunerna, civilsamhället och andra myndigheter men noterade dock att det pågår arbete på området. Mot den bakgrunden avstyrkte utskottet motionsyrkandena och följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:256). I samband med behandlingen av regeringens proposition Ett effektivare informationsutbyte mellan polis och socialtjänst vid samverkan mot terrorism (prop. 2019/20:123) avstyrkte utskottet ett antal motionsyrkanden om ytterligare möjligheter till sekretessbrytande informationsutbyte och om en översyn av regelverket (bet. 2019/20:JuU35 s. 12 f.). Utskottet konstaterade att varje ny sekretessbrytande bestämmelse bör utformas utifrån en avvägning mellan effektivitet, integritet och rättssäkerhet. Även med hänsyn till det starka samhällsintresse som motiverade de lagförslag som behandlades i betänkandet fann utskottet inte skäl för att ta något initiativ med anledning av motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:321). behandlade nio motionsyrkanden från allmänna motionstiden /20 och 2020/21 om en översyn av sekretesslagstiftningen för att underlätta informationsutbyte mellan myndigheter, bl.a. i brottsbekämpande syfte (bet. 2020/21:KU19). konstaterade (s. 17) att det faktum att sekretess gäller också mellan myndigheter och mellan självständiga verksamhetsgrenar inom en myndighet motiveras av skyddet för den enskildes integritet. Ett samarbete mellan myndigheter kan emellertid i många situationer vara nödvändigt exempelvis för att värna den enskildes rättssäkerhet eller hälsa eller för att bekämpa brott. För att ett sådant samarbete inte ska omöjliggöras finns genom ett stort antal sekretessbrytande bestämmelser möjligheter till informationsutbyte mellan och inom myndigheter. Mot den bakgrunden ansåg att det inte fanns skäl för att ta sådana initiativ som efterfrågades i motionerna. följde förslag (prot. 2020/21:91). Utskottet har tidigare behandlat motioner om polisens samarbete med Försvarsmakten, bl.a. (bet. 2018/19:JuU10 s. 68 f.). Utskottet anförde att det är viktigt att polisen i olika situationer kan samverka med andra myndigheter och få avlastning och hjälp i olika situationer. Utskottet vidhöll emellertid sin tidigare uppfattning att de bestämmelser om detta som finns i t.ex. förordningen om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet är ändamålsenligt utformade. Vidare noterade utskottet att polisen har möjlighet att förordna ordningsvakter att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen och att polisen också samarbetar i många sammanhang med olika frivilligorganisationer. Det finns även ett fungerande samarbete mellan polisen och hemvärnet i olika situationer, t.ex. vid sökningar efter försvunna personer. Utskottet var mot denna bakgrund inte berett att ställa sig bakom förslaget att Försvarsmakten ska ha möjlighet att använda militära resurser för att avlasta polisen och fann inte heller anledning att föreslå något tillkännagivande om ett bättre samarbete mellan polisen och andra aktörer. Därmed avstyrktes motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:191). Vid behandling av liknande yrkanden (bet. 2019/20:JuU25 s. 67 f.) konstaterade utskottet att rikspolischefen inkommit med en begäran till regeringen om en författningsöversyn med syftet att se över polisens behov av stöd från Försvarsmakten. Utskottet gjorde ingen annan bedömning än tidigare och uttalade att utskottet inte var berett att föreslå att ska ta något initiativ i dessa frågor. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:256). behandlade ett motionsyrkande om att Försvarsmakten ska kunna stödja vid extraordinära händelser (bet. 2020/21:FöU4). vidhöll sin tidigare uppfattning i yttrande till försvarsutskottet (bet. 2020/21:JuU3y). avstyrkte motionsyrkandet och följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:135). riktade ett tillkännagivande till regeringen om styrning, samordning och uppföljning av det myndighetsgemensamma arbetet mot organiserad brottslighet. Vad gäller omfattningen av det myndighetsgemensamma arbetet noterar utskottet att det utöver de tolv myndigheterna finns nio nätverksmyndigheter samt att ytterligare samarbetspartner ska identifieras och delta inom ramen för två pågående pilotprojekt. Med beaktande av detta och att tillkännagivandet inte är slutbehandlat finner utskottet inte skäl att ta initiativ med anledning av förslag om att tillsynsfunktioner inom t.ex. brand, miljö och hälsa bör involveras i myndighetssamverkan mot organiserad brottslighet och användas som verktyg för att identifiera organiserad brottslighet i större utsträckning än vad som sker . Motionerna 2020/21:2726 (MP) yrkande 3 och 2020/21:3069 (MP) yrkande 2 avstyrks därför. Utskottet delar uppfattningen i motion 2020/21:2720 (MP) yrkande 11 om att samverkan mellan samhällsaktörer och civilsamhället är viktigt. Mot bakgrund av att sådan samverkan redan sker i många olika former finner utskottet inte anledning att ta ett sådant initiativ som motionärerna efterfrågar, varför motionsyrkandet avstyrks. När det gäller frågan om informationsdelning mellan myndigheter vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning att varje ny sekretessbrytande bestämmelse bör utformas utifrån en avvägning mellan effektivitet, integritet och rättssäkerhet. Även med hänsyn till det starka samhällsintresse som finns av att förebygga och utreda brott finner utskottet inte skäl för att ta något initiativ med anledning av förslag om att införa en ny bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen som innebär att myndigheter ska dela all relevant information med polisen. Motionerna 2020/21:3297 (M) yrkande 5, 2020/21:3302 (M) yrkande 6 och 2020/21:3365 (M) yrkande 6 avstyrks. Av samma skäl finner utskottet inte anledning att ta något initiativ i fråga om en översyn av lagen om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet. Motion 2020/21:3272 (L) yrkande 22 avstyrks. Utskottet har förståelse för vad som anförs i ett antal motioner om informationsdelning mellan kommuner och polisen och instämmer i att detta samarbete är viktigt, särskilt vad gäller det brottsförebyggande arbetet. Utskottet noterar särskilt att Brå i en rapport har bedömt att de befintliga möjligheterna att dela information om unga personer inte tillämpas fullt ut och inte nödvändigtvis skulle lösas genom ny lagstiftning. Utskottet delar uppfattningen i rapporten att det är angeläget att höja kunskapsnivån hos berörda handläggare och ge dem stöd och vägledning vid tillämpningen av regelverket. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att ställa sig bakom förslagen i motionerna 2020/21:639 (SD) yrkande 15, 2020/21:2720 (MP) yrkande 12, 2020/21:3139 (M) yrkande 30, 2020/21:3311 (KD) yrkande 48 och 2020/21:3365 (M) yrkande 6. När det gäller frågan om direktåtkomst till uppgifter i beskattningsdatabas konstaterar utskottet att ett sådant förslag är under beredning i . Utskottet anser att denna beredning inte bör föregripas och avstyrker motion 2020/21:3271 (L) yrkande 23. Det har enligt utskottet inte framkommit någon omständighet som ger anledning att göra några sådana tillkännagivanden om att polisen ska göra en orosanmälan till vid köp av sexuell tjänst eller om en översyn av sekretesslagstiftningen i syfte att säkerställa rättigheterna för barn som befinner sig i utan tillstånd som motionärerna efterfrågar i motionerna 2020/21:306 (V) yrkande 18 och 2020/21:2078 (S). Utskottet avstyrker därför dessa. Slutligen gör utskottet ingen annan bedömning än tidigare i fråga om utökade möjligheter för att få stöd av Försvarsmakten. Utskottet är inte berett att föreslå något initiativ med anledning av förslagen och avstyrker därmed motionerna 2020/21:639 (SD) yrkande 26, 2020/21:3307 (KD) yrkande 6 och 2020/21:3447 (M) yrkande 11. Utsatta områden och gängkriminalitet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder i utsatta områden, om avhopparverksamhet och om modernisering av bestämmelsen om ohörsamhet av ordningsmakten. Jämför reservation 39 (C), 40 (V), 41 (KD), 42 (L), 43 (V), 44 (V) och 45 (L). Åtgärder i utsatta områden I kommittémotion 2020/21:2529 av Alireza Akhondi m.fl. (C) yrkande 15 efterfrågas en undersökning av möjligheten för staten att ingå en överenskommelse med tio pilotkommuner med utanförskapsområden om att gemensamt vidta långsiktiga åtgärder i områdena, t.ex. stärkt polisnärvaro och korta responstider, med målet att ha vänt utvecklingen inom ett visst antal år.