bet · H801KU22 · 2021-03-05 00:00:00 — Utskottet noterar också att regeringen tagit initiativ till en kartläggning av statlig närvaro i länen och kommunerna. Mot den bakgrunden anser utskottet att det inte finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motionsyrkandena. Utskottet föreslår att motionsyrkandena avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om samverkan mellan myndigheter. Jämför reservation 5 (SD). (C) föreslår i motion 2019/20:203 yrkande 11 och i motion 2020/21:409 yrkande 11 att samarbetet stärks mellan statliga och kommunala myndigheter i deras tillsynsverksamhet. Motionärerna anför att samarbetet mellan statens myndigheter måste förenklas. Detsamma gäller mellan kommuner, inom kommuner och mellan stat och kommun. Vidare anförs i motionen att flera kommuner tillsammans med statliga myndigheter har infört en samordnad tillsyn av företag. I kommittémotion 2020/21:1623 av m.fl. (SD) yrkande 3 föreslås att myndigheters samverkan ökas. Motionärerna anför att myndigheter ska genomföra en samverkan innan de fattar beslut för att beslutet verkligen ska bli adekvata och möjliga att följa. har beslutat att målet för den statliga förvaltningspolitiken ska vara en innovativ och samverkande statsförvaltning som är rättssäker och effektiv och har väl utvecklad kvalitet, service och tillgänglighet och som därigenom bidrar till utveckling och ett effektivt EU-arbete (prop. 2009/10:175, bet. 2009/10:FiU38, rskr. 2019/20:315). Av 8 § förvaltningslagen (2017:900) följer att en myndighet inom sitt verksamhetsområde ska samverka med andra myndigheter. I förarbetena anges att det är väsentligt att alla myndigheters samlade ansträngningar riktas mot det gemensamma målet att erbjuda samhällsmedborgarna goda levnadsvillkor (prop. 2016/17:180 s. 70 f.). Det förutsätter att en myndighet inte ser sin uppgift som strikt isolerad från vad en annan myndighet sysslar med utan att båda gör vad de kan för att underlätta för varandra. Samverkan mellan myndigheter ska leda till att förvaltningen generellt ska bli så enhetlig och effektiv som möjligt. Bestämmelsen utgör emellertid också ett led i regleringen av myndigheternas serviceskyldighet gentemot allmänheten och ger i det avseendet författningsstöd för sådan samverkan mellan myndigheter som underlättar enskildas kontakter med dem. Avsikten är att en handläggande myndighet – i den utsträckning som det är möjligt och lämpligt – själv ska ta den kontakt med andra myndigheter som behövs för att utredningen i ärendet ska bli tillräcklig (se prop. 1985/86:80 s. 23, jfr 7 § andra meningen FL). Formerna för myndigheternas samverkan kan vara av många olika slag och variera med hänsyn till ändamålet. Det kan t.ex. vara fråga om att låna ut arkivhandlingar enligt 7 § arkivförordningen (1991:446) eller svara på remiss. Det är också vanligt att myndigheter samråder och lämnar varandra upplysningar eller bistår med särskild sakkunskap genom informella kontakter per telefon eller vid möten. I 6 § andra stycket myndighetsförordningen (2007:515) anges att en myndighet ska verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet. Utskottet noterar att målet för förvaltningspolitiken bl.a. är en innovativ och samverkande statsförvaltning. Enligt förvaltningslagen ska myndigheterna samverka. I förarbetena till förvaltningslagen anges bl.a. att samverkan ska leda till att förvaltningen generellt blir så enhetlig och effektiv som möjligt. Utskottet finner mot den bakgrunden inte skäl för att ta något initiativ i frågan. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandena. Digitala tjänster inom förvaltningen Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om digitala tjänster inom förvaltningen. Jämför reservation 6 (M), 7 (SD) och 8 (C). m.fl. (SD) anser i kommittémotion 2019/20:367 yrkande 7 att det är av stor vikt att statliga myndigheter är tillgängliga på olika digitala plattformar för att vara tillgängliga för så många som möjligt. m.fl. (SD) tar upp frågor om detta även i kommittémotionerna 2020/21:700 yrkande 13 och 2020/21:705 yrkande 8. Motionärerna anför att myndigheterna ska vara tillgängliga oavsett var i landet en användare befinner sig och på vilket sätt användaren har åtkomst till internet. I kommittémotion 2019/20:3263 av m.fl. (C) föreslås att myndigheter och välfärdsverksamheter ska digitaliseras mer (yrkande 3) och att digital meddelandehantering bör vara det primära sättet för kommunikation mellan myndigheter och medborgare (yrkande 16). Motionärerna anför att människor förväntar sig att den offentliga servicen är anpassad till deras behov, vilket kräver en mer effektiv och digitaliserad offentlig sektor. ligger enligt motionärerna den offentliga sektorn efter i utvecklingen av digitala tjänster. I kommittémotion 2020/21:3488 av m.fl. (M) yrkande 13 föreslås att alla myndigheter och övrig offentlig förvaltning ska erbjuda digital post via en digital brevlåda till de medborgare som önskar det. (C) anser i motion 2020/21:328 yrkande 1 att fler handlingar bör godtas i digital form. Motionären anför att fastighetsförvärv måste ske skriftligt i fysisk form. Det finns enligt motionären ingen anledning, även om förfarandet bör vara skriftligt, till att detta måste ske i fysisk form. Att göra det möjligt att signera sådana dokument digitalt skulle innebära att olika personer inte skulle behöva infinna sig på plats. I kommittémotion 2020/21:2809 av m.fl. (KD) yrkande 86 begärs ett tillkännagivande om att ett lagkrav ska införas om att alla kommuner, regioner och statliga myndigheter ska använda digital post till mottagare, såvida särskilda skäl för undantag inte föreligger. I motion 2020/21:1472 av (S) föreslås att man ser över möjligheterna att förbättra tillgången till digital offentlig service. Motionären anför att en digitaliserad ärendehantering kan underlätta medborgarnas och företagens kontakter med den offentliga sektorn. m.fl. (C) begär i kommittémotion 2020/21:2921 tillkännagivanden om att offentlig verksamhet bör digitaliseras mer, såväl myndigheter som välfärdsverksamheter (yrkande 3), att offentliga tjänster ska kunna hanteras digitalt (yrkande 14) och att digital meddelandehantering, inte fysisk post, bör vara standard och det primära sättet att kommunicera med medborgarna och mellan myndigheter (yrkande 15). I 6 § förvaltningslagen (2017:900) anges att en myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Enligt 7 § ska en myndighet vara tillgänglig för kontakter med enskilda och informera allmänheten om hur och när man kan kontakta myndigheten. I förarbetena anförs att 7 § förvaltningslagen innebär att myndigheterna ska vara tillgängliga för allmänheten i så stor utsträckning som möjligt (prop. 2016/17:180 s. 292). Kravet på tillgänglighet är inte begränsat till enbart vissa former av kontakter som t.ex. besök, telefonsamtal, e-post eller en digital tjänst på myndighetens webbplats. Bestämmelsen ska dock inte tolkas alltför vidsträckt. En myndighet avgör t.ex. själv i vilken utsträckning som tillgänglighet via sociala medier är lämplig och till nytta för myndighetens verksamhet ur ett medborgarperspektiv. Vidare anförs i propositionen att regleringen bör vara neutral i förhållande till den omfattande och kontinuerligt ökande digitala förvaltningen (s. 70). Ett allmänt formulerat krav om tillgänglighet främjar enligt propositionen en snabbare utveckling av god förvaltningssed på området, eftersom man inte låser sig vid de varianter som förekommer utan öppnar för nya lösningar när det gäller digitala kommunikationsformer (s. 70). Regeringens mål för digitaliseringen av den offentliga förvaltningen Målet för digitaliseringspolitiken är att ska vara bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter (prop. 2011/12:1, utg.omr 22, bet. 2011/12:TU1, rskr. 2011/12:87). I budgetpropositionen anges att regeringens mål för digitaliseringen av den offentliga förvaltningen är en enklare vardag för medborgare, en öppnare förvaltning som stödjer innovation och delaktighet samt högre kvalitet och effektivitet i verksamheten (prop. 2020/21:1 utg.omr. 22 s. 91). Regeringen bedömer att förutsättningarna är goda när det gäller att nå det övergripande målet för digitaliseringspolitiken (prop. 2020/21:1 utg.omr. 22 s. 105). finns det fortfarande utmaningar som bidrar till att ännu inte är bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter. Under den pågående pandemin har digitaliseringen fått ökad betydelse och den digitala utvecklingen har drivits på. Utvecklingen visar på vikten av förmågan att hantera säkerhet, hot och sårbarheter. Det finns stor potential i att använda AI och annan ny digital teknik såväl inom den offentliga förvaltningen som i samhället i stort, men utmaningar och arbete kvarstår för att AI ska kunna bidra till att stärka välfärden och konkurrenskraften i . För att nyttja ny teknik på ett sätt som svarar mot målen på digitaliseringsområdet och invånarnas förväntan på den offentliga förvaltningen behöver det finnas en balans mellan innovation och grundlig analys för att säkerställa en säker, resurseffektiv och ändamålsenlig användning av ny teknik. Data är en grundförutsättning för att kunna nyttja potentialen i AI och annan digital innovation. Arbetet med säker tillgång till öppna data och användningen av data som strategisk resurs, med respekt för regler om dataskydd och den personliga integriteten, bör enligt propositionen fortsätta. Myndigheten för digital förvaltning – instruktion och uppdrag Myndigheten för digital förvaltning (Digg) inledde sin verksamhet . Enligt förordningen (2018:1486) med instruktion för Myndigheten för digital förvaltning ska myndigheten samordna och stödja den förvaltningsgemensamma digitaliseringen i syfte att göra den offentliga förvaltningen mer effektiv och ändamålsenlig. Med den offentliga förvaltningen avses kommuner, regioner och statliga myndigheter. Myndigheten ska ansvara för den förvaltningsgemensamma digitala infrastrukturen, t.ex. genom att ansvara för den offentliga förvaltningens tillgång till infrastruktur och tjänster för elektronisk identifiering och underskrift, främja användningen av den myndighetsgemensamma infrastrukturen för säkra elektroniska försändelser och samordna frågor om gemensamma standarder, format, specifikationer och liknande krav för den offentliga förvaltningens elektroniska informationsutbyte. Vidare ska myndigheten främja elektroniska inköpsprocesser inom den offentliga förvaltningen och ansvara för frågor om anslutning till den europeiska infrastrukturen för elektroniska inköp. Myndigheten ska också främja nationellt och internationellt standardiseringsarbete inom sitt verksamhetsområde och främja öppen och datadriven innovation samt att öppna data görs tillgängliga och att handlingar från den offentliga förvaltningen utnyttjas vidare. Vid förvaltningsgemensam utveckling av digitala tjänster ska myndigheten främja att det tas hänsyn till användares behov. Dessutom ska myndigheten ge stöd till den offentliga förvaltningen vid digitala investeringar av större eller strategisk karaktär. Den expertgrupp för digitala investeringar som finns vid myndigheten ska bistå med råd i dessa frågor. Digg ska särskilt bistå regeringen med underlag för att utveckla digitaliseringen inom den offentliga förvaltningen. Myndigheten ska följa och analysera utvecklingen inom sitt verksamhetsområde. Av myndighetens regleringsbrev framgår att den ska lämna en årlig analys och bedömning av digitaliseringen i den offentliga förvaltningen. Den ska basera sig på den uppföljning och analys som myndigheten genomfört och de särskilda regeringsuppdrag som myndigheten har redovisat . Uppdraget redovisades genom rapporten förvaltning 2020 – En samlad analys och bedömning av digitaliseringen av den offentliga förvaltningen. I rapporten anförs att Digg bedömt att den gemensamma digitala infrastrukturen i länge varit eftersatt, men att nu är på rätt spår med goda förutsättningar att komma i kapp andra jämförbara länder. Etableringen har dock precis påbörjats och det är mycket arbete kvar innan når hela vägen fram. Vidare anförs att regeringen har höjt ambitionsnivån och att fokus i digitaliseringspolitiken nu i högre grad ligger på att öka helhetssynen och konsolidera och standardisera de komponenter och lösningar som behövs i hela eller stora delar av förvaltningen. Denna utveckling bedöms kunna ha stor positiv inverkan på den svenska förvaltningens förutsättningar att tillvarata digitaliseringens möjligheter. För att svensk förvaltning ska bli bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter behöver enligt rapporten etableringen av den förvaltningsgemensamma digitala infrastrukturen prioriteras. Särskilt viktigt är att styrningen av denna kommer på plats tidigt för att underlätta för det fortsatta arbetet. Regeringen måste också enligt rapporten se till att alla som behöver det har tillgång till en e-legitimation, eftersom detta är en viktig förutsättning för att få tillgång till digital offentlig service. När det gäller digital post anförs i rapporten att det är ett av flera områden som just nu befinner sig i ett strategiskt viktigt skede. Den utveckling som sker och de val nu gör kommer man att leva med länge och det är därför viktigt att rätt beslut fattas om exempelvis juridik och teknik. Det är också viktigt att de beslut som fattas om digital post hänger ihop med de beslut som fattas inom andra delar av infrastrukturen Vidare anförs i rapporten att det i är frivilligt att använda sig av digital post och att det svenska statliga brevlådealternativet Min myndighetspost inte är något starkt alternativ för användarna. I stället har en stor majoritet av de svenska användarna en privat brevlådeoperatör. I många andra länder som t.ex. och finns statligt upphandlade brevlådeoperatörer och man har valt tvingande lagstiftning antingen från användarsidan eller från avsändarsidan för att post ska gå digitalt. Regeringen gav i uppdrag åt Digg att tillhandahålla rättsligt stöd till offentlig förvaltning när det gäller digitalisering. Digg ska delredovisa uppdraget till och slutredovisa uppdraget i en rapport till . I delredovisningen ska Digg beskriva offentliga aktörers behov av rättsligt stöd, i vilken mån dessa behov omhändertas av andra offentliga aktörer och vilka bedömningar myndigheten gör med avseende på uppdraget. Digg ska enligt uppdraget tillhandahålla rättsligt stöd till den offentliga förvaltningen när det gäller förvaltningsgemensamma digitaliseringsfrågor. Det rättsliga stöd som ges ska utformas så att en hög grad av spridning och återanvändning kan åstadkommas och ska således inte riktas till en enskild aktör, dvs. kommun, region eller statlig myndighet. I uppdraget ingår att etablera former för att på ett lättillgängligt sätt kommunicera och sprida kunskap till den offentliga förvaltningen om de råd, vägledningar eller liknande som ges. Digg ska vidare identifiera och analysera behov av eventuella författningsändringar för att främja den fortsatta digitaliseringen. Digitaliseringsrättsutrednigen lämnade sitt betänkande , Juridik som stöd för förvaltningens digitalisering (SOU 2018:25). Utredningen hade i uppdrag att kartlägga och analysera i vilken utsträckning det förekommer lagstiftning som i onödan försvårar digital utveckling och samverkan inom den offentliga förvaltningen. I betänkandet anförs att bland områden där hindrande eller hämmande lagstiftning uppmärksammats särskilt under kartläggningen kan nämnas digital kommunikation med enskilda, frågor om elektroniska identiteter, underskrifter och annan koppling till person, frågor om grunddata, informationsförsörjning och informationsutbyten liksom frågor om digitalisering av ärendeprocesser och automation i förvaltningen. En reflektion över kartläggningsresultatet är att lagstiftningen i vidsträckt bemärkelse omfattande lag, förordning eller föreskrift, kan hindra eller hämma digital utveckling inom förvaltningen på flera sätt; genom uppenbara rättsliga hinder, genom rättslig osäkerhet eller genom avsaknad av reglering. Utredningen föreslog bl.a. en ny bestämmelse som syftar till att säkerställa insyn i förvaltningens verksamhet när algoritmer eller datorprogram används vid vissa automatiserade förfaranden. Vidare föreslog utredningen nya regler om digital tillgänglighet till förvaltningen och om digital kommunikation från förvaltningen till enskilda. Utredningen ansåg att man i regleringen bör beakta bl.a. enskildas självbestämmande och vikten av säkra förfaranden. Vidare föreslog utredningen ny lagstiftning om straffsanktionerad tystnadsplikt vid utkontraktering av it-drift eller andra it-baserade funktioner till privata leverantörer samt om sekretessöverväganden inför sådan utkontraktering. id-kortsutredning lämnade betänkandet Ett säkert statligt – med e-legitimation (SOU 2019:14). I betänkandet konstaterade utredningen att den ökade digitaliseringen gör det allt svårare att klara sig i samhället utan tillgång till en e-legitimation, och att det därför är viktigt att alla ges möjlighet att skaffa en säker e-legitimation. I betänkandet föreslogs att en statlig e-legitimation på högsta tillitsnivå ska få finnas på det statliga identitetskortet. E-legitimationen ska enligt utredningens förslag även kunna användas för att skapa en elektronisk underskrift. Regeringen beslutade att uppdra åt en särskild utredare att kartlägga och analysera statliga myndigheters behov av säker och kostnadseffektiv it-drift samt hur dessa behov tillgodoses (dir. 2019:64). Utredaren ska vidare analysera säkerhetsmässiga och rättsliga förutsättningar för samordnad statlig it-drift och lämna förslag på mer varaktiga former för sådan it-drift, om det bedöms lämpligt ur ett säkerhetsperspektiv, och de författningsförslag som detta kräver. Utredaren ska också analysera de rättsliga förutsättningarna för statliga myndigheter, kommuner och landsting (numera regioner) att med bibehållen säkerhet utkontraktera it-drift till privata leverantörer och vid behov lämna författningsförslag. Utredningen överlämnade delbetänkandet Säker och kostnadseffektiv it-drift – rättsliga förutsättningar för utkontraktering (SOU 2021:1). I delbetänkande fokuserar utredningen på förutsättningarna för statliga myndigheter, kommuner och regioner att utkontraktera it-drift. I delbetänkandet redovisas också en kartläggning av statliga myndigheters it-drift och en omvärldsanalys med erfarenheter från andra länder. Utredningens slutbetänkande som ska redovisas kommer att fokusera på samordnad statlig it-drift. Utskottet noterar att det pågår arbete för att utnyttja digitaliseringens möjligheter bättre inom förvaltningen. Exempelvis har lämnat ett delbetänkande och ska slutredovisa sitt uppdrag senast . fick Myndigheten för digital förvaltning i uppdrag av regeringen att tillhandahålla ett rättsligt stöd till den offentliga förvaltningen avseende förvaltningsgemensamma digitaliseringsfrågor. Mot den bakgrunden finner inte utskottet skäl att föreslå att besluta något tillkännagivande om digitala tjänster inom förvaltningen. Värdegrund och utbildning av statsanställda Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om värdegrund och utbildning av statsanställda. I motion 2019/20:405 av (C) yrkande 4 föreslås att regeringen utreder hur man kan säkerställa att personer som anställs i offentlig verksamhet respekterar demokratiska värderingar om allas rätt och lika värde och jämställdhet. Per Schöldberg och (båda C) framhåller i motion 2019/20:915 och motion 2020/21:623 att myndigheterna bör förbättra sin dialog med allmänheten. Motionärerna anför att det finns brister i myndigheters sätt att bemöta och kommunicera med allmänheten, den kommunikativa förmågan och förmågan att sätta sig in i den enskildes situation. (M) föreslår i motion 2019/20:2563 och i motion 2020/21:1260 att man överväger att införa en ”declaration of interest” för statsanställda. Motionären anför att det har förekommit personlig aktivism i samband med tjänsteutövning. Det bör därför enligt motionären införas ett krav på att de anställda inom offentlig förvaltning redovisar personliga engagemang i t.ex. föreningar, organisationer och företag som kan orsaka en intressekonflikt i deras tjänsteutövning. I motion 2020/21:961 av (M) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att utbildningen av statsanställda ska fokusera på vikten av att följa rättsordningen i arbetet på myndigheter. Detta måste bli tydligt i de utbildningar som ska genomföras för anställda i staten, både för nyanställda och för redan anställda. (M) anser i motionerna 2019/20:2259 yrkande 1 och 2020/21:1064 yrkande 1 att myndigheterna ska bli mer effektiva och serviceinriktade. Arbetstagare vid förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen anställs enligt 12 kap. 5 § regeringsformen av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Vid beslut om statliga anställningar ska avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Grundläggande bestämmelser om statligt anställdas rättsställning i andra hänseenden än de som berörs i regeringsformen meddelas enligt 12 kap. 7 § regeringsformen i lag. Sådana bestämmelser finns huvudsakligen i lagen (1994:260) om offentlig anställning. I 7 § lagen om offentlig anställning anges att en arbetstagare inte får ha någon anställning eller något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för arbetstagarens eller någon annan arbetstagares opartiskhet i arbetet eller som kan skada myndighetens anseende. Arbetsgivaren ska enligt 7 a § på lämpligt sätt informera arbetstagarna om vilka slags förhållanden som kan göra en bisyssla otillåten. En arbetstagare ska enligt 7 b § på arbetsgivarens begäran lämna de uppgifter som behövs för att arbetsgivaren ska kunna bedöma arbetstagarens bisysslor. En arbetsgivare ska enligt 7 c § besluta att en arbetstagare som har eller avser att åta sig en bisyssla som inte är förenlig med 7 § ska upphöra med eller inte åta sig bisysslan. För ordinarie domare och chefer för myndigheter som lyder under regeringen gäller enligt 7 d § att de på eget initiativ ska anmäla till arbetsgivaren vilka typer av bisysslor de har. I förarbetena anförs att en anställd själv är skyldig att göra klart för sig om en bisyssla är förtroendeskadlig och därmed förbjuden (prop. 1993/94:65 s. 55 f.). Det är den anställde som gör den slutliga bedömningen och har det juridiska ansvaret. Vidare anförs i propositionen att det med hänsyn till de särskilda krav på objektivitet och integritet som gäller för offentliganställda är viktigt att privata intressen inte tillåts kollidera med statliga på ett sådant sätt att allmänhetens förtroende för myndigheterna kan äventyras. Enligt 2 kap. 1 § regeringsformen är enskilda gentemot det allmänna tillförsäkrade bl.a. yttrandefrihet och föreningsfrihet. Av 20 och 21 §§ i samma kapitel framgår att dessa friheter under vissa förutsättningar får begränsas genom lag. anförde följande i sitt betänkande Offentligt anställdas bisysslor (SOU 2000:80): En särskild fråga i detta sammanhang är om regeringsformens bestämmelser om de grundläggande fri- och rättigheterna medger att möjligheterna för offentligt anställda att ha bisysslor begränsas. De fri- och rättigheter som man närmast kommer att tänka på är de positiva opinionsfriheterna: yttrandefriheten, inkl tryckfriheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten, föreningsfriheten och religionsfriheten samt de negativa opinionsfriheterna: skyddet för medborgarna mot tvång att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende samt närings- och yrkesfriheten. De negativa opinionsfriheterna blir aktuella när man diskuterar skyldigheten att anmäla bisysslor. RF gör inga inskränkningar i fråga om offentligt anställda. De har samma grundläggande fri- och rättigheter som alla andra medborgare.