bet · H801MJU16 · 2021-04-16 00:00:00 — Syftet med projektet var att uppskatta dödligheten på fisk orsakad av skarv, säl och människa i och att utreda om skarvens födoval kan användas för att identifiera förändringar i fisksamhällen. Tanken med rapporten var att den skulle användas som underlag för en lokal och adaptiv förvaltning av fisk och skarv i . Vidare presenterade forskare vid bl.a. och 2018 en modellering av sälens och skarvens konsumtion av tolv fiskarter i och en analys av om konsumtionen kan bidra till reglering av fiskbestånden och därmed vara i konkurrens med fisket. Modellen indikerar att fisket tar ut tre till fyra gånger så mycket fisk mätt i ton som däggdjur och fåglar tillsammans i hela . För vissa bestånd och i vissa geografiska områden visar dock analysen att säl och skarv kan ha en reglerande effekt på vissa fiskarter, för skarvens del framför allt vissa bestånd av abborre. Därutöver kan noteras att SLU och i län undersökte skarvkolonierna vid för att ta reda på hur mycket lax- och öringsmolt skarven äter. Syftet var att ta reda på hur stor andel av fisken som äts upp av skarv och andra fåglar för att få en bättre förståelse för vad som händer med smolten. Denna kunskap är tänkt att användas för att få en ny skarvförvaltning på plats. Vid SLU bedrivs även studier på skarvens val av föda i relation till torsk på , med fokus på 8+fjordarsystemet. Forskare från SLU deltar även i workshoppar med nordiska forskare på skarv och fisk för att komma framåt i arbetet med forskning och förvaltning på nationell skala. Detta arbete omfattar bl.a. att undersöka möjligheten till en nordisk förvaltningsplan om skarv samt forskningssamarbeten. Enligt art- och habitatdirektivet är EU:s medlemsstater skyldiga att vidta åtgärder för att säkerställa att arter som omfattas av direktivet har en gynnsam bevarandestatus. I bilaga II anges de djur- och växtarter av gemenskapsintresse för vilka förvaltningsåtgärder kan bli aktuella. I fråga om dessa arter, t.ex. gråsäl, knubbsäl och vikarsäl, kan det vara nödvändigt för medlemsstaterna att anta skötsel- och förvaltningsplaner för att säkerställa bibehållandet av en gynnsam bevarandestatus. Bestämmelser om jakt på säl finns i jaktlagen (1987:259), jaktförordningen (1987:905) och föreskrifter. Skyddsjakt kan beviljas för samtliga sälarter. För gråsäl kan även beslut om licensjakt fattas. Skyddsjakt på säl får utföras i enlighet med 23 a och 23 b §§ jaktförordningen. Det är som beslutar om sådan jakt. Beslut om skyddsjakt får fattas bl.a. för att förhindra allvarlig skada på fiske eller annan egendom och för att skydda eller bevara livsmiljöer för vilda djur eller växter. En förutsättning är dock att det inte finns någon annan lämplig lösning och att det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Beslut om skyddsjakt kan fattas efter ansökan av den som riskerar att drabbas av skada eller på eget initiativ. Om det finns en stor sannolikhet för att allvarlig skada kommer att uppstå får beslut om skyddsjakt fattas även om det inte har inträffat någon skada. beslutade om skyddsjakt efter totalt 900 knubbsälar och 420 vikarsälar. Besluten gäller och . får skyddsjakten bedrivas vid platser där fiske bedrivs och inom ett avstånd av från sådant område där sälar har orsakat skador på fiskeredskap eller tagit fångst från redskapen. Till skillnad får dock skyddsjakten även bedrivas: – vid fiskodling samt inom ett avstånd av från sådant område – i fredningsområde för fisk samt inom ett avstånd av från sådant område – vid av medgiven utsättningsplats av fisk samt inom ett avstånd av från sådant område före och efter utsättningstillfället Av beslut framgår att antalet fiskare som rapporterade sälskador är betydande och att samtliga län med kust mot havet har inrapporterade skador. anger vidare att Havs- och vattenmyndigheten rapporterade att den totala ekonomiska skadan orsakad av sälar beräknas uppgå till ca . Skadorna bedöms inte ha minskat och inget talar för minskade sälskador . Av beslutet framgår att studier har visat att fiskbestånds återhämning i fiskefria områden hindras av predation från ökade sälpopulationer och att erfarenheter visar på behov av skyddsjakt på säl i fredningsområden för fisk i syfte att skydda fisken. Även vid utsättningsplatser för smolt kan sälars predation innebära skada på de bestånd som ska skyddas. Den reviderade nationella förvaltningsplanen för gråsäl i (Havs- och vattenmyndighetens rapport 2019:24) inkluderar nu även en beståndsreglerande jakt som ett verktyg för att förvalta arten om det är vetenskapligt befogat ur ett ekosystemperspektiv. Det framgår även av planen att förvaltningen ska syfta till att minska skador på fisk, särskilt torsk, samt ta ekonomiska hänsyn. De övergripande målen är oförändrade, men tre nya delmål har ersatt delmålen i förvaltningsplanen : Kunskap och dialog om sälens roll i ekosystemet, inklusive dess påverkan på fisk och fiske, i regionalt och nationellt perspektiv ska öka. Förutsättningarna för samexistens mellan en gråsälspopulation med gynnsam bevarandestatus och hållbara fiskenäringar ska förbättras. Förvaltningsåtgärder, inklusive jakt, ska utvärderas vetenskapligt för att säkerställa att målen i förvaltningsplanen uppfylls. Utskottet har tidigare behandlat frågor om bl.a. skyddsjakt på säl i betänkande 2019/20:MJU15 Naturvård och biologisk mångfald. Utskottet anförde då följande: Vad gäller övriga motionsyrkanden om sälförvaltning och utökad jakt på säl konstaterar utskottet att det enligt gällande regelverk finns en möjlighet till skyddsjakt på säl. Med hänsyn till art- och habitatdirektivets regler finns det dock ingen möjlighet att införa allmän jakt på säl. Utskottet konstaterar att den nationella förvaltningsplanen för gråsäl uppdaterats och att den nu inkluderar beståndsreglerande jakt. Av förvaltningsplanen framgår också att förvaltningen bl.a. ska syfta till att minska skador på fisk, särskilt torsk. Utskottet anser mot denna bakgrund att det inte finns anledning att vidta några åtgärder när det gäller sälförvaltning eller utökad jakt. Utskottet har även behandlat frågor om licensjakt på säl tidigare i betänkande 2018/19:MJU9 Naturvård och biologisk mångfald, där utskottet föreslog att skulle rikta ett tillkännagivande till regeringen enligt följande: har antalet sälar ökat utmed . orsakar stora skador för kustfisket. Detta medför en ökad ekonomisk börda för yrkesfiskarna som redan är hårt pressade. Att vi har starka stammar av vilt i är i grunden givetvis bra. Alltför stora stammar kan dock skapa problem, både för människor och för ekosystemet. Att införa licensjakt på säl kan vara ett sätt att minska konflikten mellan sälarna och fiskenäringen. Enligt utskottets bedömning kan en licensjakt på säl under nuvarande förutsättningar införas utan att sälarternas bevarandestatus hotas. Detta bör ges regeringen till känna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2018/19:173). I regeringens skrivelse 2020/21:75 redovisas att regeringen gav Havs- och vattenmyndigheten och i uppdrag att revidera förvaltningsplanen för gråsäl och genomföra en vetenskaplig utvärdering av effekterna av en eventuell beståndsreglerande jakt på gråsäl ur ett ekosystemperspektiv. En reviderad förvaltningsplan redovisades och den vetenskapliga utvärderingen ska redovisas . beslutade om licensjakt på gråsäl och början av 2021. Förslag om gråsäl och knubbsäl ingår i förslag till ändringar av gällande jakttider. Förslaget har remitterats. Ärendet bereds vidare. beslutade regeringen om en ändring i jaktförordningen som gör det möjligt för att besluta om licensjakt på gråsäl. Förutsättningen är att detta sker efter av Havs- och vattenmyndigheten har hörts och efter bedömning av om det är vetenskapligt befogat ur ett ekosystem-perspektiv. Förordningsändringen trädde i kraft och upphör att gälla , om inte en vetenskaplig utvärdering visar att regeringen bör förlänga möjligheten att besluta om licensjakt. Som nämnts ovan ska en vetenskaplig utvärdering av eventuell beståndsreglerande jakt på gråsäl redovisas . beslutade om licensjakt på sammanlagt 2 000 gråsälar mellan och . Kvoten var gemensam för samtliga län med kust mot . Sammanlagt rapporterades att 1 028 gråsälar fälldes . I tidigare nämnda jakttidsöversyn föreslås att möjligheten till licensjakt på gråsäl ska göras permanent. bedömer att licensjakt är ett lämpligt och nödvändigt förvaltningsverktyg utöver möjligheten till skyddsjakt. Med licensjakt kan skador i större utsträckning förebyggas genom att populationen regleras innan någon enskild skada uppstått. Licensjakten möjliggör också jakt på platser där fiske inte bedrivs men där påverkan ändå kan vara stor. Det kan gälla t.ex. vid fiskodlingar eller på platser som är fredade från fiske i syfte att stärka fiskbestånden. föreslår även att licensjakt på knubbsäl ska möjliggöras. När det gäller frågan om en förvaltningsplan för vikarsäl har Havs- och vattenmyndigheten upplyst om följande. Myndigheten fick 2012 i uppdrag att ta fram en förvaltningsplan för knubbsäl i och för gråsäl i . Myndigheten fick inget uppdrag för vikarsäl men övertog ett utkast till ett åtgärdsprogram för vikarsäl från . Myndigheten arbetade vidare med åtgärdsprogrammet men gjorde sedan bedömningen att det vore lämpligt med en förvaltningsplan även för vikarsäl trots att arten inte bedöms ha gynnsam bevarandestatus. Arbetet med att ta fram en förvaltningsplan för vikarsäl pågår. Utskottet konstaterar inledningsvis att det pågår forskning vid SLU om skarvens påverkan på fiskbestånd bl.a. i 8+fjordarområdet. Det pågår även ett nordiskt forskningssamarbete, där SLU deltar, som bl.a. undersöker möjligheten till en nordisk förvaltningsplan. Enligt utskottets bedömning kan motion 2020/21:1974 (M) yrkande 7 mot denna bakgrund lämnas utan åtgärd. När det gäller frågan om att fastställa kriterier för gynnsam bevarandestatus för skarv noterar utskottet att det av nationella förvaltningsplan för skarv framgår att skarven uppfyller kriterierna för gynnsam bevarandestatus på det sättet att populationsstorlek och populationstrend varit starkt ökande , att dess geografiska utbredningsområde har utökats mycket kraftigt under , att arten har en mycket livskraftig totalpopulation samt att det finns gott om lämpliga livsmiljöer för häckning och födosök. bedömer vidare att skarven under överskådlig framtid inte torde vara i behov av ytterligare skydds- eller bevarandeåtgärder och att det därför inte är aktuellt att sätta upp några specifika mål för populationsstorlek. Utskottet ser inte skäl att ifrågasätta bedömning och anser därmed att motion 2020/21:3359 (M) yrkande 21 kan avslås. Vidare konstaterar utskottet att den regionala förvaltningen av skarv är en fråga för länsstyrelserna. har i den nationella förvaltningsplanen för skarv rekommenderat länsstyrelserna att ta fram regionala förvaltningsplaner för skarv. Detta är också ett arbete som har påbörjats på regional nivå. Utskottet anser därmed att motionerna 2020/21:3039 (M) i denna del och 2020/21:3359 (M) yrkande 22 kan lämnas utan åtgärd. Utskottet kan liksom tidigare konstatera att sälen orsakar betydande skador för kustfisket, dels i form av skador på fiskeredskapen, dels i form av att sälarna tar fångst från redskapen. Utskottet har därför tidigare riktat ett tillkännagivande till regeringen om att införa licensjakt på säl. Regeringen beslutade därefter 2019 om att införa licensjakt på gråsäl , fram till . Utskottet noterar att i sin jakttidsöversyn föreslår att licensjakten på säl ska göras permanent. Utskottet noterar vidare att har fått i uppdrag att genomföra en vetenskaplig utvärdering av en beståndsreglerande jakt på gråsäl. Detta uppdrag ska redovisas . Med hänvisning till det arbete som pågår föreslår utskottet att motion 2020/21:2923 (C) yrkande 18 i denna del ska avslås. Utskottet konstaterar vidare att beslutat om att tillåta skyddsjakt på knubbsäl och vikarsäl och början på 2022. beslut innebär bl.a. att skyddsjakt även kan utföras inom fredningsområde för fisk. Utskottet anser därmed att motion 2020/21:3352 (M) yrkande 28 i denna del får anses vara tillgodosett och avstyrker därför yrkandet. Utskottet kan slutligen konstatera att Havs- och vattenmyndigheten arbetar med att ta fram en förvaltningsplan för vikarsäl. Även yrkande 20 i motion 2020/21:3359 (M) får därmed anses vara tillgodosett och avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förvaltning av vargstammen och om jaktfrågor. Jämför reservation 15 (SD), 16 (L), 17 (C) och 18 (KD). I kommittémotion 2020/21:725 av m.fl. (SD) yrkande 12 föreslås en maximinivå för vargstammen. Enligt motionärerna skulle det vara fördelaktigt att sätta ett tak på vargstammen i linje med den översta gräns på 270 individer som beslutat om. Då skulle man på ett mer effektivt sätt kunna fastslå om det finns utrymme för licensjakt eller inte och utifrån den inventering som görs besluta hur många vargar som får skjutas vid kommande vinters licensjakt. Enligt yrkande 13 i samma motion bör regeringen utreda möjligheten att även bestämma länsvisa maximinivåer för vargstammen för att nå en jämnare fördelning över landet. Om inventeringen av vargar en vinter visar att taket överskrids inom ett län ska fatta beslut om vargjakt, oberoende av antalet individer i resten av landet. Motionärerna i kommittémotion 2020/21:3273 av m.fl. (L) yrkande 22 framhåller forskningens roll för bedömning av gynnsam bevarandestatus. Hur stora stammarna av olika arter behöver vara för att kunna anses vara tillräckligt starka är en bedömningsfråga för experterna inom området. Dessa bedömningar måste utgå från vetenskapliga analyser av populationens storlek och utveckling. Hur stor vargstammen ska vara ska alltså inte beslutas genom riksdagsbeslut. I motion 2020/21:769 av (C) föreslås att länsstyrelsernas besiktningspersonal ska ha jour dygnet runt, vardag som helg för besiktning av rovdjursdödade tamdjur i hela landet. Enligt motion 2020/21:1444 av och (båda L) bör skinnet efter rovdjur som fällts genom skyddsjakt tillfalla jakträttsinnehavaren såsom är fallet vid licensjakt. I kommittémotion 2020/21:2804 av m.fl. (KD) yrkande 12 föreslås att genomförandet av skyddsjakt ska främjas genom användning av annars otillåtna hjälpmedel eftersom det när skyddsjakt har beviljats är angeläget att djuren avlivas. finns det begränsningar och otydligheter i lagstiftningen när det gäller flera tekniska hjälpmedel som bör kunna användas vid skyddsjakt på rovdjur. Regelverket för viltkameror har lättats upp men bör kunna lättas upp ännu mer vid beslutad skyddsjakt. bör därför besluta om att förtydliga lagstiftningen så att man tillåts agera direkt på bilder från en viltkamera. Detta bör även innefatta tillåtelse att använda motorfordon för att snabbt ta sig ut till området där djuren finns. Enligt yrkande 14 i samma motion bör licensjakten på björn utökas. Motionärerna framhåller att björnar orsakar stora skador i många områden. Jakten hålls ändå på en så låg nivå att björnstammen uppgår till 3 000 björnar, vilket är dubbelt så mycket som krävs för att björnen ska anses ha gynnsam bevarandestatus. m.fl. (C) föreslår i kommittémotion 2020/21:2923 yrkande 12 att det bör skapas länsvisa kartor över särskilt sårbara områden för tamdjurshållningen för att underlätta och skynda på beslut om skyddsjakt. riktade två tillkännagiven till regeringen om jakt på varg. Utskottet föreslog genom ett utskottsinitiativ ett tillkännagivande till regeringen om att • ge i uppdrag att ta fram nya rekommendationer för skyddsjakt på varg som också gör det möjligt att fatta beslut om skyddsjakt på ett helt revir • göra det tryggare, enklare och snabbare för personer att ansöka om skyddsjakt • se över sekretessbestämmelserna i samband med skyddsjakt och licensjakt • se till att staten tar ett större ansvar för skyddsjakt • utreda förutsättningarna för att bekosta utbildning av certifierade hundar genom viltskadeanslaget. beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 2020/21:MJU5, rskr. 2020/21:82). riktade ett tillkännagivande till regeringen om att se över förutsättningarna för att utöka licensjakten på varg i områden där vargstammen behöver minskas (bet. 2019/20:MJU15, rskr. 2019/20:236). Miljö- och jordbruksutskottet anförde i sitt betänkande bl.a. följande: Enligt utskottets bedömning behöver vargstammen minskas i vissa regioner genom licensjakt. Besluten om antalet vargar som kan skjutas vid licensjakt behöver beakta det demokratiskt beslutade målet för vargstammen. Hänsyn bör också tas till dels hur rovdjursförekomst påverkar älgstammens storlek, dels till hur människors trygghet och livskvalitet påverkas. Utskottet konstaterar att ingen av våra rovdjursarter på den skandinaviska halvön är utrotningshotad. Enligt utskottets bedömning kan mot denna bakgrund en fortsatt riktad och selektiv jakt på varg genomföras utan att den påverkar vargens gynnsamma bevarandestatus. Därutöver bedömer utskottet att regleringsbrev behöver bli tydligare och bygga på de demokratiskt fattade beslut som finns om rovdjursförvaltningen när det gäller populationernas storlek. Sammanfattningsvis anser utskottet att regeringen ska se över förutsättningarna för att utöka licensjakten på varg i områden där vargstammen behöver minskas. Ramarna för den svenska viltförvaltningen sätts av internationella konventioner och EU-direktiv. Vargen är skyddad enligt art- och habitatdirektivet och omfattas även av reglerna i . Enligt art- och habitatdirektivet är EU:s medlemsstater skyldiga att vidta åtgärder för att säkerställa att arter som omfattas av direktivet uppnår och bibehåller en gynnsam bevarandestatus. I direktivets bilaga 4 anges djur- och växtarter som kräver strikt skydd av medlemsstaterna, och här återfinns bl.a. varg. Dessa arter får som huvudregel inte avsiktligt fångas eller dödas i naturen. Direktivet ger dock medlemsstaterna möjlighet att göra undantag från skyddskraven under vissa särskilt angivna förutsättningar, förutsatt att det inte finns någon annan lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden i deras naturliga utbredningsområde. Direktivet är ett minimidirektiv, vilket innebär att medlemsländerna inte får införa regler som innebär ett mindre strängt skydd än vad direktiven föreskriver. Den nuvarande inriktningen på rovdjurspolitiken godkändes av 2013 (prop. 2012/13:191, bet. 2013/14:MJU7, rskr. 2013/14:99). Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn (de s.k. stora rovdjuren) i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Bestämmelser om förvaltningen av de stora rovdjuren finns i förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn. Enligt förordningen syftar förvaltningen till att dessa arter ska finnas i så stort antal att arterna långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och att djuren kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. Detta syfte ska uppnås i en sådan takt att samexistensen mellan människor och dessa arter främjas som skador och besvär förebyggs och begränsas. Inom ramen för den beslutade rovdjurspolitiken har tagit fram nationella förvaltningsplaner för de stora rovdjuren. I förvaltningsplanen beskrivs vilka mål som gäller för arten och vilka åtgärder som behövs för att uppnå målen. Det anges också hur åtgärderna ska följas upp och vilka som är ansvariga för respektive delar. Resultaten från länsstyrelsernas inventeringar är en viktig utgångspunkt för förvaltningsplanerna. De nuvarande förvaltningsplanerna är giltiga . Målet för vargen enligt inriktningen för rovdjurspolitiken innebär att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen ska fastställas av i intervallet 170–270 individer. Vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområde ska vara hela , förutom den alpina regionen och . Målet innebär vidare att vargstammens koncentration ska minskas där den är som tätast, att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada och att vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. Vid behandlingen av propositionen i miljö- och jordbruksutskottet anförde utskottet att det referensvärde för gynnsam bevarandestatus som sedan fastställer inte ska få underskridas (bet. 2013/14:MJU7). fick 2015 i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera den befintliga sårbarhetsanalysen för varg och med den som grund utreda vad som krävs för att vargpopulationen i ska anses ha en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. Av redovisning (NV-02945-15) framgår bl.a. följande. Forskargruppen har kommit fram till ett referensvärde för varg på minst 300 vargar i under förutsättning att minst en varg vandrar in och reproducerar sig åtminstone . Enligt bedömning skulle vargen under sådana förutsättningar ha gynnsam bevarandestatus i enlighet med art- och habitatdirektivet eftersom verket bedömde att övriga kriterier är uppfyllda. presenterade 2016 en femårig plan för genetisk förstärkning av vargstammen 2016–2020 (NV-02544-15). Planen beskriver vilka åtgärder som bör vidtas för att målet om nya reproducerande invandrade vargar uppfylls så att en gynnsam bevarandestatus för varg kan bibehållas och ska enligt ses som ett komplement till den nationella förvaltningsplanen för varg. har gjort en uppföljning av delmålen. Resultatet publicerades (Utvärdering av delmålen i plan för genetisk förstärkning av varg 2016–2020, rapport 6927). Resultatet av utvärderingen visar att merparten av delmålen har nåtts. En övergripande slutsats är att genetisk förstärkning är ett långsiktigt arbete som bör ses än vad planen omfattar. I rapporten anges även att den skandinaviska vargpopulationen är relativt liten, isolerad och inavlad då den genetiskt byggde på endast fem individer. rapporterar till kommissionen statusen för olika arter och naturtyper enligt artikel 17 i EU:s art- och habitatdirektiv. Den senaste rapporteringen genomfördes . I rapporteringen angavs att referensvärdet för varg är 300 individer. Det är det lägsta antal vargar som ska finnas i för att uppnå en gynnsam bevarandestatus. Enligt information från ska bedömningen av vad som är gynnsam bevarandestatus bygga på bästa tillgängliga forskning. I rovdjursförvaltningen har man vid exempelvis beslut om jakt utgått från minst 300 vargar då den uppdaterade sårbarhetsanalysen för varg presenterades. Vidare anför att denna nivå också får stöd i en dom från (HFD 2016 ref. 89) där domstolen angav att man ”inte har anledning att ifrågasätta det vetenskapliga underlag som har byggt sin bedömning på”. Landsbygdsminister anförde bl.a. följande i debatten om interpellation 2020/21:482: beslutade att godkänna förslagen i propositionen En hållbar rovdjurspolitik (prop. 2012/13:191) om att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus hos den svenska vargpopulationen skulle ligga någonstans mellan 170 och 270 individer. Referensvärdet anger hur många individer som minst behöver finnas för att vargstammen ska kunna anses ha en gynnsam bevarandestatus. I propositionen framförde regeringen att efter behandling skulle bedöma vilket det exakta referensvärdet för varg skulle vara inom det av regeringen föreslagna intervallet och rapportera värdet till enligt art- och habitatdirektivet. Enligt riktlinjer kan det rapporterade referensvärdet inte vara ett intervall utan måste vara ett exakt värde. I enlighet med beslut rapporterade att referensvärdet för vargpopulationen i ska vara minst 270 vargar. Referensvärdet för gynnsam bevarandestatus får sedan inte underskridas.