bet · H801MJU10 · 2021-03-04 00:00:00 — Här föreskrivs att ska inbesiktiga en cirkus innan den har sin första föreställning för året. Vid en inbesiktning ska kontrollera djuren, stallen och andra utrymmen för förvaring av djur, manegen och andra visningsutrymmen, foderförråden, de fordon som används för djurtransporter samt journalföringen. Inbesiktningen ska omfatta de cirkusdjur, utrymmen m.m. som följer med under turnén. Av de redovisade bestämmelserna i djurskyddsförordningen och cirkusföreskriften framgår vidare att det också ska göras en kontroll av cirkusen vid en sådan förändring av djurbeståndet eller utrustningen som är av väsentlig betydelse från djurskydds- eller djurhälsosynpunkt. En begäran om en sådan kontroll ska göras till så snart cirkusen vet vad förändringen innebär. Av 1 kap. 10 § cirkusföreskriften framgår att det vid varje cirkus ska finnas en turnéplan som gäller minst en månad framåt och att ett exemplar av turnéplanen ska ges till i samband med inbesiktningen. Om turnéplanen förändras eller förnyas under turnén ska cirkusen anmäla det till den länsstyrelse som utförde inbesiktningen. Av bestämmelserna i cirkusföreskriften följer också att kontrollmyndigheten kan förbjuda cirkusen att påbörja eller fortsätta sin turné om myndigheten upptäcker allvarliga eller upprepade brister i djurhållningen. Utskottet vill först av allt betona att det är av största vikt att har ett starkt djurskydd för alla djur. Enligt djurskyddslagen ska djur – inklusive cirkusdjur och djur i djurparker – behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Djur ska vidare hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas, att de kan utföra sitt naturliga beteende och så att beteendestörningar motverkas. Länsstyrelserna är ansvariga för kontrollen av djurhållning vid cirkusar. Utskottet noterar att dessa kontroller utförs genom både anmälda och oanmälda besök och att kan förbjuda en cirkus att påbörja eller fortsätta sin turné vid upprepade brister i djurhållningen. Huruvida cirkusar – utöver den kontroll som ska ske innan cirkusen påbörjar sin turné – bör kontrolleras under en pågående turné och hur ofta detta i så fall bör ske är en fråga som utskottet har förtroende för att länsstyrelserna i egenskap av kontrollmyndighet kan bedöma utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Därmed anser utskottet att motionerna 2020/21:3358 (M) yrkande 19 och 2020/21:920 (SD) yrkande 2 kan lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om de djurförsöksetiska nämndernas utbildning, sammansättning och prövning och om rätten att klaga på nämndernas beslut. Enligt motion 2020/21:3680 av m.fl. (MP) yrkande 3 bör utbildningen av ledamöterna i de djurförsöksetiska nämnderna återinföras, och i utbildningen bör det läggas till fokus på alternativa metoder, etologi och etik. I samma motion yrkande 6 anför motionärerna att de djurförsöksetiska nämnderna också ska bestå av ledamöter med oberoende veterinärmedicinsk kompetens, etologisk kompetens, etisk kompetens och kompetens om 3R (reduction, refinement and replacement; ersättning, begränsning och förfining) och djurförsöksfria forskningsmetoder. I yrkande 7 anför motionärerna, som yrkandet måste förstås, att beslut om godkännande av ansökningar ska kunna överklagas av de nämndledamöter som företräder djurskyddsorganisationerna. I yrkande 8 framhålls vidare att dessa lekmäns position som officiella ombud för djuren bör stärkas. I yrkande 9 anför motionärerna att djurförsök som leder till större lidande än vad som angetts i den djurförsöksetiska ansökan bör avbrytas. Enligt yrkande 10 bör ges i uppdrag att arbeta fram ett vägledande nationellt dokument för samtliga nämnder som förtydligar vad som gäller i fråga om svårighetsgrad och som ger riktlinjer för hur bedömningen ska göras. I yrkande 11 framför motionärerna ett önskemål om att de forskare som sitter i de regionala nämnderna också ska representera och/eller arbeta med alternativa försöksmetoder. På så sätt kan de, som det uttrycks i yrkandet, inte anses som jäviga i den etiska bedömningen utifrån att de själva använder eller står i nära relation till dem som använder försöksdjur. Enligt yrkande 12 bör djurskyddsrepresentanter och/eller företrädare för alternativ till djurförsök ges fler platser i nämnderna för att uppnå ett jämnare diskussionsklimat och därigenom motverka brott mot legalitetsprincipen. Avslutningsvis anför motionärerna i yrkande 13 att bör ges i uppdrag att arbeta fram en gemensam nationell policy för den s.k. skade/nyttoanalysen så att den görs på samma sätt i alla nämnder. behandling och kompletterande uppgifter Djurskyddslagen (2018:1192), djurskyddsförordningen (2019:66) och föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:9) om försöksdjur innehåller tillsammans detaljerade bestämmelser om djurförsök. Av 7 kap. 2 § djurskyddslagen framgår att det krävs tillstånd för att få använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla försöksdjur. Av 7 kap. 2 § första stycket djurskyddslagen och 7 kap. 1 § tredje stycket djurskyddsförordningen följer att frågor om tillstånd prövas av . Den som ska använda djur i ett djurförsök måste, med vissa undantag, utöver tillstånd ha ett godkännande från etisk synpunkt från en regional djurförsöksetisk nämnd. Det etiska godkännandet ska lämnas innan användningen påbörjas, och det får förenas med villkor (7 kap. 9 § djurskyddslagen). Det etiska godkännandet får också återkallas om djurförsöket inte utförs i enlighet med godkännandet (7 kap. 11 §). Hur den djurförsöksetiska prövningen ska gå till, bl.a. vilka överväganden nämnden ska göra och vilka hänsyn som ska beaktas, liksom vad som krävs för att ansökan ska få bifallas, framgår av 7 kap. 10 § djurskyddslagen, 7 kap. 9 § djurskyddsförordningen och 7 kap. 13–17 §§ i föreskrifter om försöksdjur. Nämnden ska enligt föreskrifterna vid prövningen bl.a. göra en lidande- och nyttoanalys av försöket från etisk synpunkt där försöksdjurets lidande ska vägas mot den förväntade nytta som djurförsöket kan komma att resultera i för människor, djur eller miljö (7 kap. 13 §). Den regionala djurförsöksetiska nämndens beslut ska enligt föreskrifterna innehålla ett flertal uppgifter, bl.a. en motivering av beslutet (7 kap. 26 §). 7 kap. djurskyddslagen och 7 kap. djurskyddsförordningen innehåller bestämmelser om den centrala djurförsöksetiska nämnd som har till uppgift att pröva överklaganden av de regionala djurförsöksetiska nämndernas beslut och att i efterhand utvärdera genomförda djurförsök. I dessa kapitel finns också bestämmelser om de regionala djurförsöksetiska nämnderna, t.ex. om nämndernas sammansättning och uppgifter. Det finns sex regionala djurförsöksetiska nämnder i , och varje nämnd består av 14 ledamöter som utses av för en period om högst . Ordföranden och vice ordföranden är eller har varit ordinarie domare. Av de tolv övriga ledamöterna är ena hälften forskare, försöksdjurstekniker eller försöksdjurspersonal, medan den andra hälften består av lekmän. Några av dessa kommer från djurskyddsorganisationer. Den centrala djurförsöksetiska nämnden består av sju ledamöter. Nämndens ordförande är ordinarie domare, och av de sex övriga ledamöterna är fyra forskare och två lekmän. En av lekmännen ska företräda djurskyddsintressen. De regionala djurförsöksetiska nämndernas sammansättning berördes i proposition 2004/05:177 Etisk prövning av djurförsök m.m., då regeringen anförde följande (s. 29): De djurförsöksetiska nämnderna har till uppgift att göra en ingående och allsidig bedömning av betydelsen av ett djurförsök och de etiska problemen som kan uppkomma med anledning av försöket. Det kan vara fråga om svåra etiska avvägningar och därför har nämndernas sammansättning stor betydelse. Nämndernas sammansättning beskrivs i avsnitt 4. Utredaren har funnit att den befintliga jämna fördelningen mellan forskare och försöksdjurspersonal respektive lekmän är väl avvägd och att den bör behållas. Regeringen delar denna uppfattning. Det är vidare viktigt att nämndernas ledamöter har varierande bakgrund. bör arbeta för att forskare som är representerade i en nämnd så långt möjligt arbetar inom olika forsknings- och verksamhetsområden. I detta sammanhang bör särskilt verka för att även ledamöter med kompetens om alternativa metoder till djurförsök rekryteras till nämnderna. Vid rekryteringen bör även beaktas att de lekmän som förordnas så brett som möjligt representerar allmänheten. Det är exempelvis inte lämpligt att lekmannarepresentanter i sin yrkesutövning arbetar med djurförsöksrelaterade frågor. Den centrala djurförsöksetiska nämnden inrättades efter förslag i proposition 2011/12:138 Skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål. I fråga om den centrala djurförsöksetiska nämndens sammansättning anförde regeringen följande (samma proposition s. 70 f.): När det gäller den centrala djurförsöksetiska nämndens sammansättning är förhållandet mellan ledamöter med vetenskaplig kompetens och ledamöter som är lekmän en viktig fråga. Som framgår ovan, se avsnitt 14.1, är en viktig anledning till att regeringen väljer att föreslå att en central djurförsöksetisk nämnd inrättas att kompetensen i vetenskapligt hänseende hos de som har att pröva överklagade ansökningar ska höjas. Regeringen anser vidare att det är viktigt att överprövningsinstansen har en tillräckligt bred vetenskaplig kompetens. Även flera remissinstanser framför denna synpunkt. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att den centrala djurförsöksetiska nämnden bör bestå av fyra ledamöter med vetenskaplig kompetens och två lekmän, varav en bör företräda djurskyddsintressen. Enligt regeringens bedömning bör den andra av de två ledamöter som är lekmän företräda allmänna intressen i vid bemärkelse. Regeringen vill betona att alla ledamöter i den centrala djurförsöksetiska nämnden ska vara objektiva och i sin roll som ledamot inte agera som företrädare för något specifikt intresse. Detta gäller oavsett om ledamoten har sitt mandat utifrån vetenskaplig kompetens eller som lekman. För att garantera den centrala djurförsöksetiska nämndens oberoende och att markera vikten av prövningen bör samtliga ledamöter, inklusive ersättare, utses av regeringen. Någon förändring i sak av de regionala djurförsöksetiska nämndernas respektive den centrala djurförsöksetiska nämndens sammansättning, antal och uppgifter har inte skett med anledning av ikraftträdandet av djurskyddslagen, djurskyddsförordningen och SJVFS 2019:9 (se prop. 2017/18:147 Ny djurskyddslag s. 179 f. och s. 183, bet. 2017/18:MJU24, rskr. 2017/18:401 och – numera upphävda – föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2017:40) om försöksdjur. Enligt artikel 49 i och rådets direktiv /63/EU av om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål ska varje medlemsstat i EU inrätta en nationell kommitté för skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål. nationella kommitté inrättades hos 2013. Den nationella kommitténs uppgifter är bl.a. att ha ett informationsutbyte om den etiska prövningen av djurförsök med de djurförsöksetiska nämnderna, att dela med sig av bästa praxis inom unionen och att vara styrgrupp för för 3R-frågor. Kompetenscentrumets uppgift är att samordna och främja tillämpningen av alternativa metoder till djurförsök, ofta kallat 3R. De tre R:en står för de engelska orden replace (ersätta), reduce (minska) och refine (förfina). 3R-centrumet jobbar med djurens välfärd i fokus och för färre djur i försök. beslutade att anvisa till anslaget 1:8 (prop. 2020/21:1 utg.omr. 23, bet. 2020/21:MJU2, rskr. 2020/21:132). Av regleringsbrev framgår att av förvaltningsanslaget bör användas för arbete inom för 3R-frågor. fick SLU från för att utföra en studie som ska förbättra arbetet i de djurförsöksetiska nämnderna för att säkerställa att uppdraget följs ur ett lagligt och ett etiskt perspektiv så att djurvälfärden inte kompromissas med i onödan. skulle pågå och fungera som bas för fortsatt forskning inom samma område. Studien, benämnd Pilotprojekt om de djurförsöksetiska nämndernas arbete med avseende på Harm-benefit-analys (HBA) och 3R (Replace, Reduce, Refine), har enligt uppgift från SLU genomförts på så sätt att projektgruppen hos varje nämnd begärde att få ta del av samtliga ansökningar som kom in till nämnden 2017. SLU fick in 131 ansökningar (inklusive beslut) och dessa gicks igenom för att säkerställa att all information fanns med. 13 av dessa visade sig omöjliga att få kompletta och undantogs därför från det fortsatta arbetet. Därefter slumpades tre ansökningar per nämnd fram och dessa analyserades noggrant baserat på en matris som tagits fram med utgångspunkt i rådande lagkrav och den ansökningsblankett som forskarna fyller i. Två personer gick igenom ansökningarna och noterade utfallet helt oberoende av varandra. Vid frågor har sakkunniga jurister, djurförsöksetiska nämnden, , samt personer med gedigen erfarenhet av nämndernas arbete kontaktats. Enligt SLU har det identifierats brister inom tre övergripande områden, nämligen beslutsunderlaget respektive beslutsmotiveringen (dvs. en förvaltningsrättslig aspekt), den etiska vägningen av nytta mot skada samt tillämpningen av 3R (de senare punkterna ska enligt SLU genomföras vid en projektutvärdering). Därtill har det upptäckts en diskrepans dels mellan svensk och europeisk lagstiftning (direktiv /63/EU), dels mellan lagkrav och den etiska prövningens ansökningsblankett. SLU kommer att publicera en vetenskaplig artikel, inklusive en omfattande litteraturstudie, med anledning av studien. När det gäller utbildning av nämndledamöterna har uppgett att myndigheten har hållit ledamots- och temautbildningar för ledamöterna i de regionala djurförsöksetiska nämnderna. Utbildningstillfällena har varierat , bl.a. beroende på vilket utbildningsbehov ledamöterna har haft men också till följd av interna prioriteringar. Vissa år har utbildningstillfällen getts och andra år har de ställts in. Målsättningen har varit att ledamöterna ska ha genomgått en ledamotsutbildning under sin första mandatperiod (). Ledamotsutbildningen består av en tvådagars-kurs som har haft ett något varierande innehåll. Innehållet har bl.a. varit etik, lagstiftning, nämndernas arbetssätt, lidande, etologi, 3R, alternativ till djurförsök, smärta och smärtlindring, skade/nyttoanalys, hur själva prövningen av etiska ansökningar går till och generell information om försöksdjursverksamhet. Vissa år har även erbjudit s.k. temadagar där man har avhandlat ett specifikt tema. planerar myndigheten att vidareutveckla upplägget genom att utbildningen ska bli helt digital för att underlätta ledamöternas deltagande i utbildningarna. För den centrala djurförsöksetiska nämnden håller inga regelrätta utbildningar. Utskottet konstaterar inledningsvis att det finns ett omfattande och detaljerat regelverk som bl.a. rör om djurförsök ska tillåtas, hur den djurförsöksetiska bedömningen ska gå till och hur djurförsök ska bedrivas. När det gäller de djurförsöksetiska nämndernas sammansättning vill utskottet framhålla att denna fråga har varit föremål för närmare överväganden vid ett flertal tillfällen, och utskottet anser inte att det finns anledning att nu ta initiativ till någon förändring i detta hänseende. Av redovisningen ovan framgår att regelbundet håller ledamots- och temautbildningar för de regionala djurförsöksetiska nämnderna, något som enligt utskottets mening torde bidra till att rusta ledamöterna för deras uppdrag. Utskottet ser positivt på den studie om de djurförsöksetiska nämndernas arbete som har genomförts vid SLU, och förutsätter att resultaten av studien tas tillvara för att på olika sätt förbättra arbetet i nämnderna. Slutligen vill utskottet framhålla att det framstår som helt främmande för svensk rättsordning att ge en beslutsfattare rätt att överklaga sina egna beslut. Därmed föreslår utskottet att motion 2020/21:3682 (MP) yrkandena 3 och 6–13 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om grytanlagsprov, användning av spö, veterinärintyg för tävlingshästar samt journalföring. Jämför reservation 17 (M) och 18 (V). I partimotion 2020/21:1315 av m.fl. (V) yrkande 19 anför motionärerna att ett förbud mot grytanlagsprov bör införas i den nya djurskyddslagstiftningen. Användning av levande grävling vid grytanlagsprov innebär enligt motionärerna lidande och stress för grävlingen, något som inte kan anses vara förenligt med intentionen att djur inte ska utsättas för lidande i samband med träning och prov. Enligt partimotion 2020/21:1315 av m.fl. (V) yrkande 17 bör det införas ett förbud mot att använda spö på hästar i frammaningssyfte. Ett sådant förbud skulle enligt motionärerna vara en betydelsefull åtgärd för att stärka djurvälfärden inom hästsporten. Enligt motion 2020/21:2601 av och (båda M) finns det behov av att se över rimligheten av det veterinärintyg som krävs för tävlande hästar internationellt och verka för att det tas bort på EU-nivå. Motionärerna framhåller att det ställs höga krav på träning och friskvård för de hästar som tävlar internationellt, och att behöva betala för en bedömning av om en häst i hög prestationsform klarar av att resa är enligt motionärerna inte ändamålsenligt. I kommittémotion 2020/21:3358 av m.fl. (M) yrkande 16 anför motionärerna att svenska journaler om djur bör kunna föras på engelska. Motionärerna anför att veterinärer som kommer från ett annat EU-land eller tredjeland utgör ett viktigt tillskott för att minska personalbristen inom svensk djursjukvård, och för att underlätta deras arbete bör journaler även kunna föras på engelska. behandling och kompletterande uppgifter Av 3 kap. 1 § djurskyddslagen (2018:1192) följer att det är förbjudet att, på ett sådant sätt att djur utsätts för lidande, träna djur för eller använda djur vid tävlingar eller prov. Av samma bestämmelse framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från förbudet mot att träna djur för eller använda djur vid prov på ett sådant sätt att de utsätts för lidande. Med prov menas en verksamhet där test utförs för att se om djur har uppnått en viss nivå av förmåga (prop. 2017/18:147 s. 290). Bestämmelsen omfattar grytanlagsprov för jakthundar i vilka levande grävling används, men genom bemyndigande har regeringen föreskrivit att förbudet inte ska tillämpas vid grytanlagsprov. Undantaget regleras i 3 kap. 8 § djurskyddsförordningen (2019:66). gav regeringen i uppdrag åt och att tillsammans och efter att ha begärt in synpunkter från () utreda behovet av grytanlagsprov med levande grävling, för att klarlägga i vilken utsträckning det fortfarande finns intressen som motiverar att grytanlagsprov med levande grävling ska få utföras (N2019/02260/DL). Uppdraget redovisades till () . Av sammanfattningen framgår följande: och konstaterar att grytjakt kan vara ett viktigt verktyg vid bekämpning av främmande arter samt vid eftersök av skadat grytlevande vilt. Ur ett samhällsperspektiv är det således angeläget att det även finns lämpliga hundar för grytjakt. Det har dock inte framkommit något som visar att grytanlagsproven med levande grävling skulle vara ett bättre redskap för att få fram lämpliga grythundar än en alternativ metod, såsom användning av attrapper eller grytjaktprov. och har inte heller i övrigt sett att det finns några risker för tydliga negativa samhälleliga effekter om användning av levande grävling vid grytanlagsprov inte längre skulle vara tillåtet. Mot bakgrund av att det konstaterats att det föreligger en påtaglig risk för lidande hos grävlingar som används vid grytanlagsprov, och med beaktande av att vi inte har funnit några tillräckligt tungt vägande skäl för att grytanlagsprov med levande grävling ska få fortgå, anser och att det inte är motiverat med ett fortsatt undantag från huvudregeln om förbud mot att utsätta djur för lidande. Grytanlagsproven med levande grävling bör således fasas ut. och anser att användning av levande grävling vid grytanlagsprov bör fasas ut om , för att det ska finnas tid för fortsatt utveckling och testning av alternativ. Enligt uppgift från () är frågan under beredning. I 2 kap. 9 § första stycket djurskyddslagen anges att djur inte får agas, tillfogas skada eller överansträngas. Av andra stycket i samma bestämmelse framgår att utrustning – med vissa undantag som anges i tredje stycket – inte får användas på ett sätt som kan orsaka djuret lidande eller skada. Av 3 kap. 1 § första stycket i samma lag följer att det är förbjudet att på ett sådant sätt att djur utsätts för lidande träna djur för eller använda djur vid tävlingar eller prov. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om träning eller användning av djur som avses i bestämmelsen samt om undantag från förbudet mot att träna djur för eller använda djur vid prov på ett sådant sätt att de utsätts för lidande (3 kap. 1 § andra stycket djurskyddslagen). Bestämmelserna i 2 kap. 9 § första och andra stycket samt 3 kap. 1 § första stycket är straffsanktionerade enligt 10 kap. 1 § djurskyddslagen. Bestämmelserna som meddelats av regeringen i förordningar eller av i föreskrifter är straffbelagda enligt 10 kap. 5 § djurskyddslagen. Enligt 2 kap. 3 § föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:26) om träning och tävling med djur får utrustning, hjälpmedel eller metoder inte användas på ett sådant sätt att det kan medföra skada eller annat fysiskt eller psykiskt lidande för djuret. Ett motionsyrkande om användning av spö vid hästtävlingar behandlades i miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2017/18:MJU24 Ny djurskyddslag. I sitt ställningstagande anförde utskottet följande: När det gäller frågan om spödrivning vid hästtävlingar instämmer utskottet med motionären i fråga om att det är viktigt att djurskyddet upprätthålls i verksamhet där hästar deltar i tävlingar. Utskottet noterar att det nuvarande förbudet mot att utsätta djur för lidande vid tävlingar förs över till den nya lagen och att regeringen dessutom föreslår att det införs en ny bestämmelse om att utrustning inte får användas på ett sätt som tillfogar djuret skada. Utskottet noterar också att det vid aktuella tävlingar ska tjänstgöra ban- och tävlingsveterinärer som ska meddela kontrollmyndigheten om någon bryter mot djurskyddslagens bestämmelser. Utskottet förutsätter att arbetet med att bevaka att djurskyddslagens bestämmelser följs bedrivs i enlighet med lagens intentioner. Motion 2017/18:801 (S) kan därmed lämnas utan vidare åtgärd. Enligt 1 kap. 11 § föreskrifter och allmänna råd djur (SJVFS 2019:7) om transport av levande ska djur, innan de lastas för internationell transport, i avsändarlandet besiktigas av en officiell veterinär som ska kontrollera att djuren är lämpliga att transporteras den avsedda sträckan och i sådant fall utfärda intyg om detta. Besiktning av häst får ske tidigast före lastningen. Av 1 kap. 12 § i föreskrifterna följer att i samband med deltagande i enstaka tävlingsverksamhet får internationella transporter av hästar mellan och , eller ske utan den besiktning och det godkännande av lastning som avses i 11 § under förutsättning att hästen är hemmahörande i något av dessa länder hästen vid transport till tävlingsverksamheten åtföljs av en tävlingsanmälan och en identitetshandling/ett hästpass hästen vid transport från tävlingsverksamheten åtföljs av en identitetshandling/ett hästpass och ett tävlingsintyg eller motsvarande i de fall hästen inte startat. Liknande bestämmelser om krav på veterinärbesiktning och hälsointyg finns i föreskrifter (SJVFS 2018:41) om utförsel av hästdjur till länder som ingår i Europeiska unionen (EU), , samt . Syftet med dessa föreskrifter är att förhindra spridning av smittsamma djursjukdomar och därmed sammanhängande djurskyddsaspekter, medan föreskrifterna och de allmänna råden om transport av levande djur syftar till att garantera djurens välbefinnande i samband med transporter.