bet · H901MJU5 · 2021-09-16 00:00:00 — Utskottet delar civilutskottets och näringsutskottets bedömningar. Vad gäller frågan om kulturmiljön konstaterar utskottet att en stor del av industriella kulturarv är knuten till strömmande vatten och nyttjande av vatten som kraftkälla. Många små kraftverk har ett stort kulturhistoriskt värde. Utskottet anser att det är anmärkningsvärt att inte en enda vattenförekomst har klassificerats som kraftigt modifierat vatten med hänvisning till kulturmiljön. Det kommer ur ett ekonomiskt perspektiv att bli svårt att anpassa alla de tusentals dammar som inte används för elproduktion till de nya miljökraven. I många fall är det ideella föreningar på landsbygden med små resurser som ansvarar för dessa dammar. Det är viktiga kulturmiljöer som riskerar att rivas för att det saknas pengar till miljöåtgärder. Utskottet konstaterar att dessa krav kan vara det största hotet mot kulturmiljön på länge och vill påminna om att utrivningar är oåterkalleliga. Om kulturmiljöintresset inte beaktas kommer en viktig källa till kunskap och förståelse för den svenska historien att försvinna. har yttrat sig i ärendet (yttr. 2020/21:KrU8y) och anför följande: För kulturutskottets vidkommande handlar vattendirektivet huvudsakligen om hur det ska tillämpas för att skydda kulturmiljöer vid vattendrag, främst kvarnar och dammar som inte sällan finns i anslutning till bruksorter. Dessa miljöer förmedlar en bild av svensk industrihistoria och speglar samhällets utveckling genom tiderna samt bidrar till att skapa förståelse för hur människor levt och verkat. Utskottet delar () bedömning om betydelsen av att skydda känsliga kulturmiljöer som är belägna vid vatten. RAÄ har anfört att möjligheten att göra undantag från vattendirektivets krav på vattenkvalitet borde tillämpas för att värna kulturmiljön. föreslår utifrån de utgångspunkter som utskottet har att beakta att miljö- och jordbruksutskottet tar ett utskottsinitiativ i enlighet med förslaget. Utskottet delar kulturutskottets bedömningar. Utskottet anser mot bakgrunden ovan att bör rikta tillkännagivanden till regeringen om att den ska – säkerställa att vattenmyndigheterna tar hänsyn till alla nyttor som ramdirektivet för vatten listar vid normsättningen samt utnyttjar alla tillgängliga undantag för att klassificera vatten som ”kraftigt modifierade” och tillämpa ”mindre stränga krav” i exempelvis produktiva jordbruksområden, miljöer med höga kulturvärden och i de vattenförekomster där god ekologisk status förutsätter att kraftverket avvecklas eller ger påverkan på reglerkraft – säkerställa att de miljöanpassningar som sker inte går ut över möjligheten att öka effekten i befintlig vattenkraft. Utskottet konstaterar att det finns krav i lagstiftningen på att det ska göras en konsekvensanalys av åtgärdsprogrammen och att denna ska innehålla en bedömning av såväl de ekonomiska som de miljömässiga konsekvenserna av åtgärderna, varvid kostnader och nytta ska kvantifieras. Enligt utskottets mening är konsekvensanalyserna för åtgärdsprogrammen bristfälliga och baserade på schablonmässiga och generaliserande antaganden och bedömningar, vilket dels får anses strida mot regelverket, dels riskerar att tvinga fram dyra och verkningslösa åtgärder. I samrådsmaterialet saknas dessutom en platsspecifik nyttoanalys. Utskottet anser att miljöåtgärders kostnader och nyttor måste bedömas platsspecifikt eftersom det annars saknas robusta samband mellan kostnader och lätt mätbara parametrar. Utskottet anser att bedömningarna av exempelvis kraftigt modifierat vatten och mindre stränga krav ska utgå från den skala där nyttan uppstår. En verksamhet kan bidra med nyttor på flera skalor. Även nyttan av miljöåtgärderna måste beaktas på flera skalor. På nationell skala bör politiska avvägningar vara styrande, t.ex. inom vattenkraften. Vidare anser utskottet att bedömningarna och underlagen alltid ska vara transparenta och tillgängliga för alla intressenter såvida det inte hindras av regler om sekretess. Enligt utskottet är aktivt deltagande, inte bara i genomförandet av åtgärder, utan i hela kedjan från karaktärisering, statusklassning och miljökvalitetsnormer till åtgärder, viktigt för att skapa förståelse och förtroende för vattenförvaltningen. Utskottet anser mot denna bakgrund att bör rikta ett tillkännagivande till regeringen om att säkerställa att platsspecifika bedömningar av alla nyttor och konsekvenser görs med beräkningsgrunder som är vedertagna och transparenta samt att detta görs i samråd med berörda aktörer. Genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten (S, MP) av (MP), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: avslår utskottets förslag. EU:s ramdirektiv för vatten fastställdes och antogs i svensk lagstiftning 2004. Det syftar till att bevara och förbättra vattenmiljön i grundvatten och ytvatten. I direktivet motiveras regleringen av att vatten inte är en vara vilken som helst utan ett arv som ska skyddas, försvaras och behandlas som ett sådant (beaktandesats 1). Trycket på vattenresurserna i unionen ökar ständigt på grund av den allt större efterfrågan på tillräckliga mängder vatten av god kvalitet för alla syften, och detta bekräftar behovet av åtgärder för att skydda unionens vattenresurser i såväl kvalitativt som kvantitativt hänseende (beaktandesats 4). Genom direktivet ställs krav på medlemsstaterna att utforma en förvaltning av sina vatten för att minska föroreningar av särskilt prioriterade ämnen, främja hållbar vattenanvändning och förbättra vattenkvaliteten för de ekosystem som är beroende av vatten. Grunden i vattendirektivet är att vattenkvaliteten inte får försämras. Flera arbeten såsom statliga offentliga utredningar har berört vatten, vattnets förvaltning och dess organisation. Vi anser, precis som regeringen, att avvägningar mellan effekter på miljö- och samhällsmål är viktiga i arbetet med vattenförvaltningen. Gemensamt för samtliga åtgärder är att de ska bidra till att miljökvalitetsnormerna för vatten ska uppfyllas. I syfte att se över och belysa den nuvarande organisationen av förvaltningen av yt- och grundvatten tillsatte regeringen även en utredning. Utredningens betänkande bereds nu inom . Energiöverenskommelsen, även kallad ramöverenskommelsen, utgör en gemensam politisk färdplan för en kontrollerad övergång till ett helt förnybart elsystem. När det gäller vattenkraft innebär överenskommelsen bl.a. att ska leva upp till och dess krav på vattenverksamhet. Vidare trädde regeländringarna om miljöanpassning av vattenkraften i kraft , och ska vattenförvaltningen fullt ut använda alla de möjligheter som ger när det gäller undantag och förklarande av vatten som kraftigt modifierade. Ett sådant arbete pågår inom vattenmyndigheterna. Det är vattenmyndigheternas ansvar att ta fram åtgärdsprogram för de fem vattendistrikten. Vattenmyndigheterna har redan gett regeringen möjlighet att pröva åtgärdsprogrammen. Resultatet av dessa beredningsprocesser bör inte föregripas av ett utskottsinitiativ. Vi anser att det är högst rimligt att regeringen prövar åtgärdsprogrammen och att detta görs i god ordning efter att synpunkter från remissinstanserna arbetats in i programmen. I prövningen tar regeringen även hänsyn till befintliga och för området relevanta politiska strategier, såsom exempelvis energiöverenskommelsen och livsmedelsstrategin. Den redan utbyggda vattenkraftens betydelse för det svenska energisystemet är fundamental. Det pågår ett arbete med att modernisera miljövillkoren och att effektivisera de tillståndsprocesser som kan kopplas till vattenkraften. I ett tillkännagivande från till regeringen så sent som finns uttalat att det fortsatta arbetet med att reformera vattenlagstiftningen och vattenförvaltningen behöver vara inriktat på att värna den småskaliga vattenkraften genom minskat regelkrångel, respekt för äganderätten och effektiva miljöåtgärder till rimliga kostnader. Regeringen har i en skrivelse till redovisat flera åtgärder den vidtagit med anledning av tillkännagivandet och uppger att tillkännagivandet ännu inte är slutbehandlat. Värt att notera är att direktivet inte kräver en stängning av vattenkraftverken utan endast att verkens påverkan undersöks och att anpassningsåtgärder vidtas om den negativa påverkan är betydande. En utgångspunkt är att både de miljöanpassningar som krävs och vattenkraftverkens stärkta bidrag till energiförsörjningen ska beaktas. Därtill finns också Vattenkraftens Miljöfond, vars syfte är att förena produktion av vattenkraftsel med moderna miljökrav. Miljöfonden förvaltar för att kunna finansiera miljöåtgärder för att vattenkraftverk ska leva upp till moderna miljövillkor. Detta ska ske enligt den nationella planen för omprövning av vattenkraft – med största möjliga nytta för såväl miljön som den nationella tillgången till el. De som äger vattenkraftverk kan ansöka om en del av dessa pengar för att utreda, anpassa och modernisera sitt eller sina kraftverk efter dagens miljölagstiftning. Vattenanvändningen är en central fråga för livsmedelsproduktionen och måste harmoniera med livsmedelsstrategins mål och de miljömål som fastställt. Ett utskottsinitiativ formulerat och genomfört på detta sätt blir således ett trubbigt och omotiverat instrument för att åstadkomma reella, om härigenom över huvud taget möjliga, förbättringar av användning av vatten som resurs. Mot bakgrund av att flera frågor i detta initiativ inte berör miljö- och jordbruksutskottets primära ansvarsområde och mot bakgrund av vad som framförs ovan anser vi att miljö- och jordbruksutskottet bör besluta om att inte ta något utskottsinitiativ och yrkar därför avslag på miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2021/22:MJU5. Genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten (V, L) av (V) och (L). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: avslår utskottets förslag. Utskottsinitiativet riskerar att leda till att vi får en sämre vattenstatus i sjöar och vattendrag och att färre – inte fler – åtgärder genomförs för att nå våra miljömål, skydda den biologiska mångfalden och säkra tillgången på dricksvatten. För att ska nå ramdirektivet för vattens mål om god status i svenska vatten och med det miljökvalitetsmålet Levande sjöar och vattendrag måste åtgärdstakten öka och måluppfyllelsen bli bättre. Detsamma gäller om vi vill skydda akvatiska arter och livsmiljöer enligt art- och habitatdirektivet. Ramdirektivet för vatten syftar till att skydda vattenförekomster mot försämringar och skydda och förbättra statusen hos akvatiska ekosystem. Målet enligt vattenförvaltningsförordningen är att Sveriges sjöar, vattendrag och grundvatten ska nå god ekologisk, kemisk och kvantitativ status. Under vissa förutsättningar kan undantag ges från att nå god status för vattenförekomster, antingen genom att tidsfristen förlängs eller att vattenmyndigheten beslutar om mindre stränga krav. Vattenmyndigheterna har även möjlighet att förklara en vattenförekomst som kraftigt modifierat vatten (KMV) om den har förändrats på ett mycket omfattande och permanent sätt. När vattenmyndigheterna föreslår miljökvalitetsnormer och undantag i form av mindre stränga krav eller förlängd tidsfrist eller KMV-klassar ett vatten utgår de från gällande regelverk som innebär att rimlighetsavvägningar görs och hänsyn till sociala och ekonomiska behov tas för en enskild vattenförekomst. Undantag och KMV-klassning tillämpas på hela vattenförekomsten, inte för enskilda verksamheter. Att undantag fastställs innebär emellertid inte att en försämring av statusen är tillåten. Undantag från målet att nå god status i en vattenförekomst ska motiveras av att miljömässiga eller andra samhällsnyttiga behov påverkar vatten negativt som samhällsnyttan inte kan uppnås på något annat sätt. Vattenmyndigheterna anförde i en skriftlig kommentar till utskottet att beslut om undantag eller att förklara ett vatten kraftigt modifierat är resurskrävande och komplicerade processer. har vattenmyndigheterna bedömt att det finns både underlag och skäl att tillämpa mindre stränga krav för ett antal vattenförekomster och att det finns vissa verksamheter som uppfyller sådana behov som inte kan ersättas på något sätt som är väsentligt bättre för miljön. I det samrådsmaterial som varit ute på remiss pekar vattenmyndigheterna på flera sådana exempel. är ett land med många sjöar och vattenförekomster, och därför är det inte konstigt att andelen vattenförekomster som har klassats som kraftigt modifierade jämfört med andra länder är relativt låg. Ser man i stället till antalet är det få länder som har fler KMV-klassade vattenförekomster än . Kommissionen har återkommande kritiserat för en alltför generös tillämpning av undantag och uppmanat att vidta alla möjliga åtgärder för att minska undantag samt motivera undantag bättre. vill i sitt utskottsinitiativ att vattenmyndigheterna använder sig av alla tillgängliga undantag för att klassa vatten som ”kraftigt modifierat” eller besluta om ”mindre stränga krav”. För oss är det däremot klart att direktivet inte tillåter en regelmässig tillämpning av undantag utan att varje vattenförekomst behöver bedömas enskilt. Att det kostar att miljöanpassa en verksamhet är inte skäl nog för att tillämpa undantag i form av mindre stränga krav eller KMV-klassning. Vi delar inte bilden att vattenmyndigheterna inte använder de verktyg som finns för att göra olika typer av undantag. Vattenmyndigheterna kan och bör emellertid agera inom vattendirektivets ramar, och direktivet ställer krav på underlag och transparens för att undantag ska kunna tillämpas. Kostnader för åtgärder förs fram som en anledning att inte utföra dem, trots att det finns flera olika typer av stöd. För jordbrukets del beräknas största delen av de föreslagna åtgärderna finanserias genom statligt stöd. För vattenkraftens del finns Vattenkraftens Miljöfond som täcker av kostnaderna för åtgärder och av produktionsbortfallet. Den biologiska mångfalden i sötvatten är ansträngd. Globalt har sötvattensarterna minskat med , och i uppnår av vattenförekomsterna i rinnande vattendrag inte god ekologisk status. Att genomföra ett lyckat åtgärdsarbete för våra vattenförekomster är avgörande för att stärka i stället för att fortsätta utarma den biologiska mångfalden i akvatiska miljöer. Att i detta läge prioritera in miljöåtgärder i våra vattenförekomster så som genom sitt utskottsinitiativ föreslår är kontraproduktivt. Rapporten från FN:s klimatpanel IPCC (Intergovernmental Panel on Climate Change) likväl som de senaste somrarnas väderhändelser visar med all önskvärd tydlighet att extremväder i form av kraftigt regn, värmeböljor och torka kommer att bli allt vanligare. Det i sin tur skapar stora utmaningar för bl.a. vattenförsörjningen i . Framöver kommer vi i stället att behöva mer – inte mindre – åtgärder eftersom vi vet att ökad nederbörd ger ökat läckage, transport av miljögifter och också ökad övergödning. Vi ser med oro på risken att ett större tryck på myndigheterna att använda sig av undantag kommer att leda till att ambitionsnivån inom vattenmiljöarbetet i sänks. behöver fortfarande vidta konkreta åtgärder för att återställa skadade och påverkade miljöer och rädda hotade arter. Det är sorgligt att nu kommer att tillkännage ett förslag som försenar och försvårar det arbetet. Genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten (M) (M), (M) och (M) anför: Vi står bakom samtliga förslag som framgår av utskottsinitiativet och som behandlas i betänkandet. I tillägg till detta vill vi komplettera med nedanstående. Vi vill först framhålla vikten av ökad politisk tydlighet när det gäller hur landets vattenförvaltning är organiserad. Vi finner det vidare ytterst olyckligt att har fått kritik av kommissionen när det gäller tidigare åtgärdsprogram eftersom det gäller en så självklar sak som att motivera och följa upp sina beslut. Detta anser vi måste åtgärdas. Vi anser vidare att åtgärdsprogrammet, där det hade varit relevant, borde ha tydliggjort den hänsyn och de speciella omständigheter som gäller för grundvatten. Vi vill också betona vikten av ökad lokalkännedom. Vi menar att det av skrivelser och utsagor vid informationsinhämtningen klart framgår att platsspecifika bedömningar hade varit önskvärda men att detta inte låter sig göras då det råder brist på data, miljöövervakningsinformation och regional kompetens. Vi vill också uppmärksamma de orimliga konsekvenser som kan bli följden av den metod som vattenmyndigheterna använder när det gäller att besluta om hur de totala reduktionsbördorna fördelas på enskilda så att miljökvalitetsnormerna för en viss vattenförekomst kan följas, något som kan slå hårt mot verksamheter som söker tillstånd för att utöka sin verksamhet. Konsekvensen av detta framgår bl.a. av ett yttrande från där myndigheten med hänvisning till den nämnda modellen bl.a. skriver: ”Detta tillvägagångssätt indikerar att ingen hänsyn har tagits till om det är tekniskt möjligt eller samhällsekonomiskt rimligt att uppnå de åsatta reduktionsbetingen.” Detta förefaller helt orimligt, och vi anser att den metod som vattenmyndigheterna använder bör ses över och revideras ur ett miljömässigt och samhällsekonomiskt perspektiv. Viktigt är även att en ny metod särskilt tar hänsyn till Weserdomen och beaktar eventuella effekter av denna. Vidare finner vi det anmärkningsvärt att inte har begärt undantag och påtalat mindre stränga krav när det gäller jordbruksproduktion. Vi finner även att de prognostiserade kostnader för övergödningsåtgärder som vattenmyndigheterna uppskattar kommer att uppgå till , varav egenfinansieringen uppskattas till ca , är en alltför hög kostnad att belägga jordbruket med. Dessutom bedömer vi att det finns en stor osäkerhet i beräkningarna och befarar att ytterligare kringkostnader tillkommer. Detta är oroväckande och måste analyseras och konkretiseras. Sammanfattningsvis anser vi att ambitionen i genomförandet av vattendirektivet och hur arbetet organiseras mellan olika myndigheter bör ses över. Vi menar att i mycket högre grad bör utnyttja de möjligheter som finns att välja en ambitionsnivå som är bättre anpassad till förutsättningar vid genomförandet. Det innebär inte att kvaliteten på svenskt vatten ska sänkas men att åtgärder ska prioriteras till de områden där de gör störst nytta i relation till miljö och samhällsekonomi. Genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten (SD) (SD), (SD) och (SD) anför: välkomnar att ledamöter har lagt fram ett utskottsinitiativ som syftar till att göra ett tillkännagivande till regeringen om det svenska genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten. Vi stöder initiativet i sin helhet och välkomnar att initiativtagarna och utskottet har hörsammat önskan om att inkludera kulturarvsfrågorna i hanteringen och att höra . Initiativet motiverades av de åtgärdsprogram som vattenmyndigheterna lade fram för samråd. Åtgärdsprogrammen är ensidiga och klarar inte av att tillräckligt beakta värden som står i konflikt med de värden som programmen syftar till att gynna. Därmed ser programmen ut att kunna få stora negativa konsekvenser för bl.a. jordbruk, vattenkraft och kulturvärden. Havs- och vattenmyndigheten och flera kommuner har därför begärt prövning av regeringen. Utskottsinitiativets förslag till ytterligare regeringsprövning är välkommet. Även vid den förra förvaltningscykeln var vattenmyndigheternas åtgärdsprogram obalanserade och en regeringsprövning nödvändig, som sedan ändrade utfallet. När utskottet hörde berörda myndigheter bekräftades uppfattning att systemet för avgöranden av åtgärder i under EU:s ramdirektiv för vatten inte fungerar väl för att göra politiska avvägningar. Inte heller anpassningen av åtgärder för det enskilda fallet fungerar tillfredsställande, vilket äventyrar svensk lagstiftnings krav på proportionalitet vid myndighetsutövning. Myndigheterna noterade också att miljökvalitetsnormerna skapar problem i tillämpningen så som de är utformade. Resultatet har blivit att tillämpning skiljer sig från den i andra EU-medlemsstater på flera punkter, till förfång för svenskt jordbruk och svenska kulturvärden. Om de inte ändras kan dessa värden komma att påverkas än mer negativt, något som tydligt uttrycktes av behöriga myndigheter. Vi anser därför att systemet för avgöranden av åtgärder under EU:s ramdirektiv för vatten bör revideras. yttrande 2020/21:CU6y yttrande 2020/21:KrU8y yttrande 2020/21:NU6y yttrande protokollsutdrag /21:38 § 2 yttrande protokollsutdrag /21:36 § 4 yttrande protokollsutdrag /21:48 § 3 har lagt fram ett så kallat utskottsinitiativ i miljö- och jordbruksutskott om genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten. Vi socialdemokrater yrkar avslag på utskottsinitiativet och på förslaget i betänkande MJU5 och bifall till reservation nummer 1. Syftet med utskottsinitiativ i är att rätta till mindre saker i regeringens arbete eller att ha en mycket bred majoritet för att göra något som det finns tidsnöd kring. Inget, fru talman, inget av detta ryms i utskottsinitiativ, och det spär på den våg av utskottsinitiativ som vi just nu bevittnar i riksdag. All lagstiftning bör genomgå samma högkvalitativa beredning och remissbehandling. Missbrukar man användningen av utskottsinitiativ finns det en uppenbar risk att viss lagstiftning genomförs summariskt och utan beredning. Jag förstår att det i utskottsinitiativen finns lust och vilja hos enskilda ledamöter och partier att framställa sig i lite bättre dager. Men långsiktigt, fru talman, undergräver det här allmänhetens förtroende och tilltro till lagstiftningen. Redan för ett halvt sekel sedan fastslog konstitutionsutskott att utskottsinitiativ ska användas med varsamhet. Dessutom bör politisk enighet eftersträvas. Tyvärr var det inte oväntat att vi kunde följa framlagda utskottsinitiativ i medier och på digitala plattformar innan vi i miljö- och jordbruksutskott fått chansen att jobba med frågan. Här bröts även en annan viktig praxis: att vi i våra utskott väntar med att göra diverse utspel innan utskottet har fastställt vad vi vill. Detta är såklart för att respektera demokratin, delaktighet, frågornas vikt och berörda intressenter såsom folkviljan. Flera frågor i detta utskottsinitiativ berör inte heller miljö- och jordbruksutskottets primära ansvarsområde. näringsutskott hanterar elproduktion och energislag, inklusive vattenkraft, som främst varit i fokus i detta utskottsinitiativ. Därtill hanterar civilutskott en stor del av vår vattenlagstiftning. EU:s ramdirektiv för vatten är bred, djup och relativt komplicerad materia, som fastställdes och antogs i svensk lagstiftning . Syftet är att bevara och förbättra vattenmiljön i grund- och ytvatten. I direktivet motiveras att vatten inte är en vara vilken som helst utan ett arv som ska skyddas, försvaras och behandlas som ett sådant. Trycket på vattenresurserna ökar ständigt, med större efterfrågan på vatten av god kvalitet för alla våra samhällssyften. Genom direktivet ställs krav på EU:s länder att forma en förvaltning av sina vatten för att minska föroreningar, främja hållbarhet och förbättra ekosystem som är beroende av vatten. Grunden i vattendirektivet är att vattenkvaliteten inte får försämras. Av 16 miljökvalitetsmål handlar hälften på ett eller annat sätt om våra vatten. Dessa mål har vi, eller har vi åtminstone haft, bred uppslutning bakom i riksdag. Många av målen rymmer ofta målkonflikter, och vattenanvändningen är en central fråga för till exempel vår livsmedelsstrategi och vår energiproduktion och de av fastställda miljömålen, som ska harmoniera. Huvuddelen av de sjöar och vattendrag som finns i , , når inte den kvalitet vi vill ha. Det vill säga att dessa inte har en god ekologisk status enligt bedömningen av läget för växt- och djurarter. Antal vattenförekomster i är kring 27 500. är EU:s tredje största land. är vattenrikt och EU:s enskilt sjörikaste land - av EU:s vattenförekomster och av EU:s sjöar finns här i . Många arbeten i , såsom statliga offentliga utredningar, har berört vatten, vattnets förvaltning och dess organisation.