bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — Det är klart att näringsfrågorna kontra de sociala frågorna här blir väldigt starka. Det gäller hur regeringens resonemang är mellan departementen och vilken fråga som blir starkast och styr den delen där det också är tunga näringslivsfrågor som det är klara folkhälsoskäl inblandade. : Det är klart att regeringen fattar de beslut som krävs. Om man nu ska tala om skarpa beslut blir det till exempel besöksförbud eller förbud mot att servera alkohol. Det är regeringens beslut. Jag tycker ibland: Detta med rekommendation, om tanken far iväg till tips från coachen är det missförstånd. När man utfärdar föreskrifter och rekommenderar någonting är det ungefär som bullernivåer. Det är samma sak. Det är rekommenderat på något sätt, men det ska ju följas. Av smittskyddslagen följer att var och en av oss har skyldigheter att göra vad vi kan för att minska spridning av en samhällsfarlig sjukdom. Bara för att det inte är ett förbud mot någonting, eller att det är en bot som följer, är det ändå väldigt skarpt. Man förväntas följa det. Det gäller till exempel detta med nödvändiga resor. Det finns inte förutsättning att säga: Vi förbjuder alla människor att resa någonstans. vinågonstans att du får hålla dig till din hemmiljö, eller du får röra dig i den här typen av omkrets. Så kan det inte heller vara. Det finns alltid skäl för någon som kanske måste göra den här resan. Det är någon som pendlar till ett arbete, eller någon som vill göra någonting. Vi är inne på människors rörelsefrihet, som vi inte bara kan begränsa hur som helst. Någonstans tänker jag att vi försöker hitta en balans som ska göra det möjligt för människor att förstå. Mycket av rekommendationer och förbud är att vägleda människor. Vi vill tillsammans att vi ska göra så rätt som möjligt givet det vi vet om viruset. Regeringen fattar de beslut som vi anser vara nödvändiga. är det på hemställan av . är det beslut som växer fram. har vi bett en myndighet att ta fram ett underlag för att vi ska kunna fatta ett bättre beslut. Det kanske låg lite i frågan också, som jag förstår rätt här: Hur väger man? Det är kanske lite också på bog med målkonflikter och så. Liv och hälsa går först. Men vi vill hemskt gärna kombinera det med att mildra konsekvenser, att möjliggöra för verksamhet att finnas kvar, att inte skapa oss en alltför stor ohälsoskuld och så vidare. Vi ska ha ett välfungerande samhälle när den här pandemin klingar av. Men liv och hälsa är förstås i absolut centrum och fokus under en pandemi som hotar just liv och hälsa. (MP): Tack, statsrådet, för alla svar . Jag skulle vilja be om ett förtydligande. Det är bara för min egen skull, om jag har uppfattat det rätt, just angående förhållningssättet. Jag undrar: Är det så att det är målsättningarna som har legat fast för att bekämpa pandemin medan man har omprövat åtgärderna som har gått? : Tack, , för frågan. I mångt och mycket skulle man kunna beskriva det så. Sedan kan man säga att olika delar av strategin och målsättningarna också har betonats lite olika. En sådan sak till exempel som att man ska ta lokal och regional hänsyn är någonting som har växt fram och som har blivit mycket tydligare . Där var vi inte till exempel. Även om vi ska pressa ned smittspridningen och vi ska se till att vi vidtar de åtgärder som krävs för att skydda liv och hälsa och säkra vårdens kapacitet och så vidare har det till exempel blivit som ett inslag. Det är väl en ganska tydlig del. Men i mångt och mycket kan man annars säga att det som människor upplever med att man ändrar sig eller att man tar in ny kunskap det påverkar just åtgärderna till att minska smittspridningen eller motverka någon annan del helt enkelt. (S): Bara kort: Ett intryck man fick var att det fanns en väldigt bred politisk konsensus runt hanteringen. Utifrån det intrycket vill jag för tydlighets skull fråga socialministern: det fram några kraftiga krav om extra starka åtgärder inom äldreomsorgen eller inom några andra områden? Eftersom det nu med facit i hand har kommit kritik från somligt håll kan det vara bra att veta om de kraven framfördes. : Tack, , för frågan. Om vi ska hålla oss till inledningsfasen och kanske den första vågen, mars, april, maj kanske, är min bild och uppfattning att det fanns en väldig samsyn. Då tänker jag inte bara på samsynen mellan de politiska partierna, utan vi hade ett samhälle som väldigt mangrant ställde upp. Det handlade både om hur var och en svarade upp mot de signaler, beslut och restriktioner som de facto fanns, men också om den tilltro som fanns. Det ska ändå sägas, även om möjligen i olika mätningar har ett förtroende som inte ser ut som det gjorde då, att det förstås är helt unikt. Det fanns en väldigt stor både vilja och acceptans hos såväl politiska partier som allmänheten, vilket var en förutsättning för att vi också pressade ned smittspridningen och hamnade i ett mycket bättre läge . Ordföranden: Då ger jag ordet till mig själv. Jag vill fortsätta lite med strategin. Det är ju det som den här punkten handlar om. Precis som statsrådet sa fick vi under hela höra att regeringens strategi handlade om att få ned smittspridningen till en nivå som sjukvården klarade av. Det har jag inte hört , utan det har jag uppfattat under hela . tycks det ha ändrats till att det i stället skulle handla om att få ned smittspridningen så mycket som möjligt. Det har blivit en diskussion mellan de två olika bilderna. Vilket är enligt socialministern den korrekta beskrivningen av regeringens strategi, och har den då ändrats ? : Tack så mycket, fru ordförande, för ordet och för frågan. Min uppfattning är inte att vi har ändrat vår inställning, absolut inte på den Att översköljas av den här pandemin har gett oss anledning att verkligen fundera över: Hur kan vi pressa ned smittspridningen? Det är verkligen målet. När vi säger att vi ska rädda liv och hälsa och se till att sjukvårdens resurser räcker till uppnår vi det genom att vi pressar ned smittspridningen. Att vi i början av pandemin skulle säga: Vi pressar bara ned den lite grann, är ungefär som att vi skulle säga att det finns varmt och kallt vatten men att man inte kan ha någon bra mix av det. Det är inte så som någon har arbetat eller beskrivit det. Så beskriver varken eller andra smittskydds- ansvariga ute i regionen det som: räcker det. vill vi inte göra mer. tycker vi att det räcker. Den här smittspridningen kan vi ha. Att pressa ned den så mycket som möjligt är någonting som har tillkommit för att frågan ställs: Ska vi verkligen inte pressa ned den så mycket som möjligt? Jo, det ska vi. Men vi pressar ned den. Däremot fanns det en diskussion som handlade om: Kan vi utrota smittan? Kan vi vidta åtgärder så att smittan helt försvinner? Nej, det är uppfattningen att det kan vi inte. Det är väl någon önation någonstans som möjligen har lyckats med detta; vi får väl se. Men det är inte så det fungerar, och det är ju en epidemiologisk utgångspunkt och kunskap som vi tyvärr alla fått erfara. Pressa ned den, alltså, och se till att vi får så lite som möjligt men med fokus på hälso- och sjukvården därför att om vi inte lyckas pressa ned smitts- pridningen så mycket att vården klarar sin uppgift, då får den här pandemin ännu mer förskräckliga konsekvenser. Det är liksom för att man ska förstå. Varför ska vi pressa ned den? Jo, det är för att rädda liv och hälsa, och det är för att vården ska klara av sin uppgift. Men att vi skulle vilja pressa ned den lite grann och tycka att det var okej med en viss nivå, den bilden har aldrig funnits. Den uppgiften har aldrig funnits. Det målet har aldrig funnits. Det beslutet har aldrig fattats. Ordföranden: Då får jag ändå följa upp med att om målet var att pressa ned smittan så mycket som möjligt … Bara så att jag har ställt frågan: Varför vidtogs inte fler eller kanske tidigare åtgärder än vad som blev fallet, om man skulle utgå från försiktighetsprincipen? : Fru ordförande! finns det ju ingenting som heter försiktighetsprincip som man kan följa, utan vi har ansvarsprincip och annat. Försiktighetsprincipen är ett uttryck som finns i en del andra sammanhang men inte riktigt i krishanteringen på det sättet. Låt mig ändå bara återkomma och säga att , när deklarerade att nu finns det risk för omfattande samhällsspridning, hade vi … Jag vågar inte säga exakt siffra , för jag kan inte den, men låt oss säga att vi hade haft 700–800 bekräftade fall totalt i . Den absoluta merparten kom utomlands ifrån eller var någon som hade träffat någon som varit utomlands. Redan innan det inträffade hade möten, dialoger och förberedelser dragit igång. Vi hade tecknat oss för det här joint procurement agreement för att få skyddsmateriel. därefter gavs det uppdrag till om att bli nationell inköpscentral och samordnare för intensivvård och så vidare. Vi kanske har lite delade meningar om det; jag vet inte. Men min bild är inte att det var så sent, att vi skulle ha gjort det mycket tidigare. Man kan säkert alltid diskutera enstaka beslut och dagar, men att det skulle ha att göra med att vityckte att det var okej att ha en viss smittspridning … Tvärtom hade vi en rätt låg smittspridning. När den började ta fart, när man såg tecknen på att det här nog kan ta fart, vidtogs många åtgärder på väldigt . fort, helt enkelt. Men det finns ingenstans någon typ av beslut eller uppfattning att det är okej att ha smittspridning på en viss nivå, utan vi ska pressa ned den. Men orden ”så mycket som möjligt” kan jag känna att det hade varit bra om de hade stått. Men det var ganska understått, upplevde jag, . Det var ingen som egentligen sa: Varför skriver vi inte ”så mycket som möjligt”? Man förstod det som att nu pressar vi ned smittspridningen. Det är vad vi gemensamt ägnar oss åt när vi inte går till jobbet eller skolan, när vi inte träffar våra nära och kära och när personer över 70 isolerar sig hemma. (SD): Fru ordförande! Tack, ministern, för svaren ! Jag har också en fråga om den så kallade allmänna beredningen. Man kan säga så här: Den strategiska inriktningen har prövats löpande under pandemin, och man nämner att det har skett i samband med allmän beredning mellan och . Min fråga är om ministern har deltagit vid dessa möten. Man nämner också att företrädare från har varit med på den så kallade allmänberedningen . Vet ministern om det fanns något skäl till att det var först som deltog där? : Fru ordförande! Jag tackar för frågan. Det är inte riktigt så att den strategiska inriktningen omprövas, men det är klart att man har den uppe till diskussion. Man liksom väger på något sätt åtgärder och så vidare mot det förhållningssättet, men den har inte omprövats och gjorts om , som man kanske kan få intryck av. Så ska man inte förstå det. Allmänberedningen är ju regeringens utrymme att samtala med varandra om aktuella frågor. Egentligen kan man säga att i normala fall är det olika teman varenda gång. Ett par statsråd får redogöra för någonting som är på gång, någonting som man vill ha vägledning i eller ett beslut man ska fatta som berör flera i regeringen och man vill ha möjlighet att diskutera. Sedan pandemin började har det mer eller mindre bara varit pandemi. Vi måste naturligtvis lägga in en del andra frågor, men extremt mycket utrymme har tagits till det och har alltid funnits på allmänberedning. Där är jag med eftersom det är prioriterat för regeringen att vara på de … Efter själva regeringssammanträdet vidtar allmän beredning, och då är det helt enkelt en diskussion där krishanteringsrådet4 och till exempel berörda statssekreterare är med. Om det nu är så att – det vill säga generaldirektören för – var med varje gång , om den uppgiften finns, då stämmer säkert det. Men han fanns på plats också men kanske inte varenda gång, utan man sa: ”Kan du komma och berätta om det här?” Det kunde också vara 4Lena har efter utfrågningen meddelat att det var en felsägning. Ska rätteligen vara Krishanteringskansliet. Det kan vara samordnaren av något länsstyrelseuppdrag och så vidare – generaldirektören för MSB, till exempel. Men har haft en särskild ställning, kan man säga, att ha tät dialog och ge information. Men det är ju på ett informativt plan, och så kan man ställa frågor. Sedan är det regeringen som för dialogen och som eventuellt fattar beslut på basis av det. Skånberg (KD): Fru ordförande! Jag vill bara … så att jag har uppfattat det rätt: Är det så att det inte har funnits någon beslutad svensk strategi för att hantera pandemin? Är det rätt uppfattat? : Fru ordförande! Jag tackar Skånberg för frågan. Det finns inte ett formellt beslut om det dokument som ligger på regeringens hemsida . Men det är regeringens strategi, förhållningssätt och målsättningar som ett sätt att rama in det arbete vi bedriver. Det har diskuterats i olika forum, inte minst på allmän beredning. Till det kommer sedan de åtgärder som ju snarare är det som omprövas, som beslutas och som självklart också får väldigt stora effekter men som kan relateras till de strategiska målen. Det finns alltså inte ett … Strategin har inte rättslig status på det sättet att den har ett specifikt datum, ett regeringsbeslut, men den har diskuterats på allmän beredning. Det är så regeringen arbetar med själva pandemin. Skånberg (KD): Jag har en uppföljande fråga. Ordföranden: Ja, en kort följdfråga, då. Skånberg (KD): På frågan som ordföranden väckte tidigare om en nivå som sjukvården klarar av eller så mycket som möjligt, hela det komplexet, svarade statsrådet att uttrycket ”så mycket som möjligt” var underförstått. Det fanns med från början. Men det är uppenbart att inte alla förstod det eftersom det var underförstått. Vi minns ju alla när han hade graferna som handlade om att se till att hålla nere smittspridningen så mycket att sjukvårdspersonalen orkade och sjukvården mäktade med det. Kan det vara så att det var en brist att ha en sådan väsentlig del underför- stådd när uppenbarligen andra inte förstod det? : Fru ordförande! Jag tackar Skånberg för följdfrågan. Jag upplevde aldrig att det var en frågeställning . Jag tycker att det är en fråga som är lite konstruerad därefter. Det är mitt ärliga svar på det. Men jag vill också säga att varken eller någon annan som talade om hur vi skulle trycka ned kurvan sa att ”det här är ett tak. Så här mycket tycker vi att vården ska ha”, utan man sa att ”vården klarar inte mycket. Vi måste pressa ned detta”. Sedan är det klart att ju mer man pressar ned, desto mindre behöver vården ägna sig åt att intensivvårda eller sjukhusvårda och desto färre kommer att avlida. Så ju mer man pressar ned, desto bättre. Sedan är det klart att de scenarier som görs för hur snabbt man kan pressa ned och hur snabbt man kan åstadkomma förändringar av rörelsemönster och kontaktytor i samhället, de påverkar ju hur snabbt detta går. Där har myndigheten försökt göra scenarier, ska jag säga – det är ett bättre ord att använda än prognoser, för det låter lite grann som att så här kommer det nog att bli. Man ser på olika sätt: Om vi gör det här skulle vi kunna pressa ned ytterligare. Vad jag försöker säga är inte att det borde väl alla ha förstått, men min bild är att det var så man resonerade. Vi jobbar på, vi ska pressa ned så mycket som möjligt, vi måste se till att vården har rimliga förutsättningar. Men det var ingen som tyckte att det var okej med 400 på iva i stället för 500 bara för att platserna fanns. Om det var så vi resonerade fanns det lediga platser på iva kvar. Det var inte resonemanget. Men det måste pressas ned, och om vi inte pressar ned så mycket att vården klarar sin uppgift, ja, då får det katastrofala konsekvenser utöver det vi redan upplever. Ordföranden: Ja, det ska vara kortkort. Vi har ju ett ärende kvar. Skånberg (KD): Det borde väl alla ha förstått. Men när nu inte alla gjorde det, fru statsråd …? Ordföranden: Jag vet inte om det var en fråga. : Då vill jag säga att jag vet inte vem som egentligen inte förstod det, utan min bild är att det förstod man. Sedan finns det efterhandskonstruktioner som är olyckliga. Ordföranden: vi någon ytterligare? Mycket kort eftersom vi har ett ärende kvar. (M): Det är på temat som ordföranden var inne på tidigare om försiktighetsprincipen. I slutsatserna års kriskommission om gjorde man också medskick till framtida kriser om just försiktighetsprincipen. Vi har varit inne på flera saker som angränsar till den – att vi vill följa evidens när vi vet väldigt lite och att man hellre ska överskatta en kris än tvärtom. Att vi ska göra så mycket som möjligt har varit en del i strategin. Då undrar jag: Inledningsvis i pandemin, när vi ordnade melodifestival som många andra länder hade lockdown och när sportlovsresenärer fick komma hem – finns det ingenting mer som statsrådet önskar att vi hade gjort inledningsvis för att vinna tid? : Fru ordförande! Jag tackar för frågan. Jag tror att det var svårt att överskatta den här krisen. Jag vet inte om någon hade förmågan att göra det, om jag ska vara helt krass, i meningen att försöka ta höjd för någonting som har blivit så mycket större än vad någon hade kunnat förutse. Det tror jag att jag har hört flera av dem som varit i säga. Att kunna förutse vilka svårigheter som finns, det är en sak. Men hur snabbt det gick och liksom storleken, magnituden … Jag tänker till exempel på hur vi hade en person som intensivvårdades. hade vi 30–50. vi uppe i 550, vilket är lika mycket som vi har intensivvårdsplatser totalt i . Att vi på dryga månaden skulle ha den utvecklingen … Även om man liksom vill ta höjd för någonting får man inse att det var nog ingen som förstod att så snabbt och så allvarligt kan det bli. Man försöker förstås ta höjd. Det är ju en uppgift dels för alla myndigheter –inte minst Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, som kanske ska se det lite utifrån och som inte är lika operativ i de olika verksamheterna – men också i regioner och på andra plan, där man gör scenarier som man självklart gör för sin egen skull för att man ska ha bästa möjliga beredskap. Sedan är det väl också så här att när vi befann oss där , när vi hade risk för samhällsspridning och fattade beslut om att begränsa allmän sammankomst och offentlig tillställning till 500, till exempel, då var det inte så att alla andra länder hade lockdown. Då befann sig i situationen att man hade 1 000 som fick mötas, och hade 500. Sedan är det nog dagar mellan länder när man jämför olika saker. Det var inte så att bara hade öppet spjäll och att andra länder hade lockdown, utan det är helt korrekt att man i södra , till exempel , hade en fruktansvärd situation, som också där hade eskalerat väldigt snabbt. Vi vidtog många åtgärder. Om man tittar på hur smittspridningen ser ut ser man att åtgärderna väl följer detta. Det handlar inte om att trampa på bromsen och tycka att nu räcker det. Det gick väldigt fort, ska sägas. Återigen: Jag tror att få eller ingen har lyckats överskatta krisen, men underskatta den har nog många gjort. (M): Vägde regeringen in hur smittans hastighet såg ut i södra , dit den kom först, när man bestämde vilka åtgärder man skulle vidta i tidigt? Tack för frågan! Det är klart att när gjorde sina bedömningar och scenarier tog man hänsyn till allt det man visste om viruset så långt och vad som var sannolikt. Det är sådant man lägger in i sina modeller när man tittar på allt från resmönster till hur det skulle kunna tänkas spridas, men kunskapen att lägga in i modellerna var väldigt begränsad till en början. Det är lättare att … Nej, det är inte lätt – det var helt fel ord – utan det är fortfarande väldigt svårt att göra riktigt träffsäkra scenarier. Men det är klart att man tittade och försökte lära av andra länder. Exakt hur deras modelleringar såg ut kan jag faktiskt inte svara på. Ordföranden: Då lämnar vi detta ärende, G31, och går vidare med den femte ärendegruppen. Det är, på KU-språk, G22 och G23, med rubriken i förhållande till . Här kommer jag också att ge socialministern möjlighet till en inledning, och därefter blir det frågor från partierna i storleksordning. : Fru ordförande! Låt mig börja med att understryka att har arbetat fram sina slutsatser självständigt utan inblandning från . Jag konstaterar också att kommissionens ordförande har bekräftat detta i den tidningsartikel som det hänvisas till i anmälan till . Jag tror att det är viktigt att Det gäller alltid för kommittéer som tillsätts av regeringen, så kommissionen har arbetat och fortsätter att arbeta självständigt inom ramen för sina direktiv. När det gäller överlämnandet av betänkandet är det som har framförts i de skriftliga svaren till utskottet att tog kontakt med utredarens kansli för att hantera praktiska frågor om överlämnandet, inklusive den pressträff som hölls gemensamt med kommissionen. Det är vanligt att ett statsråd som tar emot ett betänkande från en utredning också deltar i en gemensam pressträff med utredaren. Så skedde också i det här fallet. Det bedömdes dessutom lämpligt att göra så för att kunna svara på frågor från medierna. Till skillnad från tidigare granskningar granskade en pågående kris. Situationen inom äldreomsorgen var högst aktuell. Regeringen hade påbörjat ett arbete med att ta fram direktiv för en utredning om en äldreomsorgslag, men innan uppdraget färdigställdes var regeringen mån om att beakta slutsatser om äldreomsorgen, vilket också gjordes. Inriktningen för utredningen presenterades på pressträffen med kommissionen , och de färdigställda direktiven presenterades . Med detta svarar jag gärna på era frågor. (S): Jag tycker att de svar vi har fått på de skriftliga frågorna och statsrådets inledning täcker alla de frågeställningar som jag kan ha. (M): Fru ordförande! har i sitt uppdrag bland annat att utvärdera regeringen. Varför och hur resonerade statsrådet när kontaktade kommissionen i förväg? Vägde man in att det var just en utvärdering av regeringen som var en del i uppdraget? Och hur resonerade man när man genomförde den gemensamma pressträffen, kopplat till oberoendet, som i det här fallet, skulle jag ändå säga, är mer viktigt för en kommission som granskar än för andra kommittéer, som statsrådet jämförde med? Vägde man in den skillnaden? : Fru ordförande! Tack, , för frågan! Kommissionens uppdrag är inte bara att utreda regeringen – det vill jag verkligen understryka – utan det handlar om att granska regeringens, regioners, kommuners och myndigheters agerande under pandemin. Det var tydligt att det första betänkandet skulle handla just om äldreomsorgen därför att vi ska kunna lära mitt under krisen och inte avvakta utvärderingen tills krisen sannolikt eller förhoppningsvis har klingat av när slutbetänkandet kommer. Jag tycker egentligen inte att det är så mycket konstigare än att det är en kommission som har arbetat. På sedvanligt vis tar vi en kontakt inför överlämnandet och frågar hur vi ska göra med både överlämnande och pressträff, och vi är helt överens om hur vi ska hantera det. Jag tycker inte att det är så anmärkningsvärt, även om jag inser att alla inte delar den uppfattningen. Jag vill också säga, när det gäller det faktum att det inte bara är någon som granskar något som har hänt utan att man granskar något som är pågående, så är nog slutsatsen att om jag inte hade varit med hade frågan sannolikt varit: Varför vågar statsrådet inte vara med och ta emot utredningen när den lämnas över, som man brukar göra med utredningar? Man kan naturligtvis landa åt två håll, men att göra som man alltid brukar kändes som ett rimligt förhållningssätt, nämligen att ta emot betänkandet, göra upp med kansliet om hur det ska gå till och delta på själva träffen. Men påverkan av själva innehållet har absolut inte skett, utan materialet kom till dagen innan, i en färdigtryckt upplaga som absolut inte gick att påverka. (M): Jag vill ställa mig lite frågande kring beskrivningen av att är en kommission som är som de utredningar och kommittéer vi brukar ha. En annan granskande kommission – kriskommission – är Katastrof- kommissionen , om .