bet · H801MJU11 · 2021-02-24 00:00:00 — –2021 arbetar ett antal pilotprojekt med att utveckla nya arbetsformer för vattenvården. I projektet engagemang för vatten (Leva) följer och stöttar Havs- och vattenmyndigheten olika pilotprojekt i där målet är att skapa ett nytt långsiktigt arbetssätt och att genomföra fler åtgärder mot övergödning i sjöar och hav. Sammanlagt har 20 projekt fått dela på nästan för att under utveckla nya lokalt förankrade arbetsformer inom vattenvården. Leva bygger på ett samarbete mellan Havs- och vattenmyndigheten, , , vattenmyndigheterna och länsstyrelserna. Även Greppa Näringen, som arbetar med åtgärder mot minskad övergödning på gårdsnivå som både lantbrukarna och miljön tjänar på, deltar i projektet och delar med sig av sina erfarenheter. När det gäller vasskörd som en miljöåtgärd mot övergödning kartläggs och analyseras metoder för arbete mot övergödning kopplat till dess potentialer i rapporten för minskad övergödning i övergödda vatten (Ramboll, ), som är en underlagsrapport till utredningen om minskad övergödning genom stärkt lokalt åtgärdsarbete. Syftet med rapporten har varit att kartlägga, sammanställa och analysera metoder som används i övergödda sjöar, vattendrag och kustvatten för att minska mängden näring och övergödningssymptom samt tittat på möjligheterna att återföra näring genom metoderna. När det gäller vass och andra våtmarksväxter redovisas att de har använts men som övergödningsåtgärd är det relativt nytt. I takt med att våtmarker anlagts för att minska näringsbelastningen har metoden vuxit och utvecklats. I rapporten redovisas följande förutsättningar och begränsningar för metoden vasskörd: • Skördens tidpunkt bör anpassas för att inte störa fågellivet och få upp så mycket näring som möjligt innan vassen bryts ned och näringen frigörs, vilket händer mellan den15 juli–ungefär. • Förutom att den skördas bidrar biomassan även till positiva effekter medan den växer. Dessa är att den stabiliserar sedimenten vid högflöden, vilket motverkar att näring från våtmarkssedimenten virvlas upp. Vattenhastigheten minskas när vattnet bromsas upp av vegetationen och därmed ökar sedimentationen av partikelbunden näring. • Vass måste i regel skördas med särskilda skördemaskiner, och i delar av landet finns det brist på entreprenörer med sådana maskiner att hyra in. Maskinerna står oftast för den stora delen av kostnaden och behöver de transporteras långt blir kostnaden ännu högre. • Vassbestånd fungerar som en viktig biotop för många häckande fåglar. I Rambolls rapport bedöms det även att det finns potential att både utöka resursåterföringen av näringen och åtgärdseffekten från våtmarker genom vasskörd och eventuellt produktionsvåtmarker, men dessa är i ett tidigt utvecklingsstadium. Det har även pågått och pågår flera forskningsprojekt på () om vass som en miljöåtgärd och som ett nygammalt foder till häst och nötkreatur och även som jordförbättringsmedel eller som substrat till biogas. Nationellt mål för fosfor- och kväveåterföring Som nämnts i tidigare avsnitt fick Miljömålsberedningen i uppdrag att ta fram en strategi för förstärkt åtgärdsarbete för bevarande och hållbart nyttjande av hav och resurser (dir. 2018:44). Uppdraget redovisades i betänkandet Havet och människan (SOU 2020:83). I betänkandet gör beredningen bedömningen att för att minska övergödningsproblem på lång sikt och säkerställa ett hållbart nyttjande av naturresurser, behöver användningen av jungfrulig fosfor och nyproducerat kväve framtagen med fossila energikällor minska och en större andel använt fosfor och kväve återföras till jordbrukets livsmedelsproduktion. Miljömålsberedningen anför att förslaget om minskad införsel och ökad återföring av fosfor och kväve stärker – på lång sikt – både den miljömässiga och ekonomiska hållbarheten i den svenska livsmedelsproduktionen, i linje med bl.a. livsmedelsstrategin, och bidrar till teknikutveckling och företagande. Miljömålsberedningen bedömer att det för att driva på utvecklingen behövs ett etappmål för återföring av fosfor och kväve. Förslag till styrmedel för att bidra till en ökad grad av återföring av fosfor finns i betänkandena Hållbar slamhantering (SOU 2020:3) och Mer biogas! För ett hållbart (SOU 2019:63). Betänkandena har varit ute på remiss och bereds nu inom . Miljömålsberedningen föreslår att regeringen beslutar om ett etappmål om ökad återföring av fosfor och kväve till livsmedelsproduktionen. Målet innebär följande: Till 2030 ska den ökade resurshushållningen och återföringen av använt fosfor och kväve till livsmedelsproduktionen vara att – stallgödseln tas till vara på jordbruksmark så att tillförseln av växtnäringsämnen balanserar bortförsel – kväveavgången från stallgödsel genom ammoniak ska reduceras med – av fosfor och av kväve från avlopp återförs – av matavfall från hushåll, storkök, butiker och restauranger, samt rester från livsmedelsindustrin, sorteras ut så att fosfor och kväve tillvaratas. Miljömålsberedningen föreslår att regeringen ser över om målnivåerna behöver revideras. Skälet är att det är svårt att bedöma i vilken omfattning ny teknik kan komma att bidra till återföring av näringsämnen, särskilt för avlopp och matavfall. Betänkandet bereds nu inom . Utskottet noterar att regeringen har genomfört satsningar på att restaurera och anlägga våtmarker. Ytterligare medel tillförs arbetet med våtmarker eftersom regeringen bedömt att insatserna varit för begränsade. Utskottet välkomnar dessa satsningar som bl.a. bidrar till att gynna biologisk mångfald, minska klimatpåverkan och övergödningen. Utskottet noterar att har lämnat ett betänkande till regeringen med förslag till åtgärder på området, bl.a. att kommunerna ska ta fram lokala åtgärdsplaner för övergödningsrelaterade insatser inom sina avrinningsområden, att länsstyrelser och kommuner ska ha en åtgärdssamordningsfunktion för vattenfrågor, bättre uppföljning av stöd som betalats ut och ett nytt etappmål för att öka arealen våtmarker i landskapet. Utskottet vill inte föregå utfallet av den pågående beredningen av betänkandet och föreslår därför att motion 2020/21:2920 (C) yrkandena 19–21 lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller vasskörd konstaterar utskottet att det verkar finns potential för att skörda vass som en miljöåtgärd mot övergödning men att denna åtgärd är i ett tidigt utvecklingsstadium och att det pågår forskning på området. Utskottet är därför inte berett att för tillfället föreslå någon åtgärd och avstyrker motion 2020/21:3236 (L) yrkande 16. Nationellt mål för fosfor- och kväveåterföring Utskottet noterar Miljömålsberedningens förslag om ett etappmål om ökad återföring av fosfor och kväve till livsmedelsproduktionen. Enligt utskottet är det angeläget att minska övergödningsproblemen och säkerställa ett hållbart nyttjande av naturresurser. Utskottet vill dock inte föregå beredningen av ärendet och lämnar därför motion 2020/21:3351 (M) yrkande 33 utan vidare åtgärd för tillfället. Nationell rådgivning om enskilda avlopp Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om nationell rådgivning om enskilda avlopp. Jämför reservation 7 (L). Enligt kommittémotion 2020/21:3257 av m.fl. (L) yrkande 28 behövs insatser för åtgärder i enskilda avlopp. Statens roll bör vara att underlätta för enskilda fastighetsägare att göra rätt. Motionärerna anser att det behövs nationell rådgivning som den som avser att vidta åtgärder i sitt avlopp ska kunna vända sig till och få råd. En nationell organisation eller myndighet som ansvarar för att granska tekniska lösningar för enskilda avlopp samt sprida kunskap om dessa vore en väg fram. Lösningar och konsekvenser bör särskilt beakta förutsättningar för boende och företag på landsbygden som ofta saknar alternativ till kommunalt vatten och avlopp. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att se över kommunens skyldighet att ordna vattentjänster enligt 6 § lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster och frågor om små avlopp (dir. 2017:54). En utgångspunkt för utredningen skulle vara att det ska vara enkelt för den enskilda fastighetsägaren att göra rätt genom korrekt tillgänglig information om lämplig va-lösning utifrån de lokala förutsättningarna. Utredaren skulle också utreda behovet av, och i så fall föreslå en central tillsynsvägledande myndighet för, tillämpningen av 6 § lagen om allmänna vattentjänster samt föreslå kostnadseffektiva styrmedel som ökar åtgärdstakten för små avlopp och återvinning av näringsämnen. I kommittédirektiven redovisas att man i vissa kommuner har anställt en lokal avloppsrådgivare som är skild från myndighetsutövning såsom att förelägga och pröva ansökningar. Rådgivaren vägleder enskilda fastighetsägare och de som överväger gemensamhetsanläggningar. I har man infört en avgiftsfri va-rådgivning i vissa områden. Rådgivarna svarar på frågor via internet och telefon och i vissa fall ges också fastighetsspecifik rådgivning. Regeringen anför att förbättrad rådgivning i avloppsfrågor skulle underlätta för fastighetsägaren och skulle kunna ha en positiv effekt på åtgärdstakten. Utredaren ska därför bl.a. föreslå de styrmedel som har bäst förutsättningar att vara verkningsfulla och kostnadseffektiva för att öka åtgärdstakten för små avlopp och hur avloppsrådgivningen kan förbättras. Uppdraget redovisades i betänkandet Vägar till hållbara vattentjänster (SOU 2018:34). Utredningen lämnade bl.a. ett antal förslag för att förbättra avloppsrådgivningen för fastighetsägare. Ett av förslagen är att ge Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att utreda och tillsammans med etablera en organisation för va-rådgivning till fastighetsägare vad gäller små avloppsanläggningar för hushållsspillvatten och enskild dricksvattenförsörjning. Utveckling och etablering av va-rådgivningen ska göras i samarbete med , , , samt geologiska undersökning. Vidare föreslås att regeringen ska utreda möjligheten till ett nationellt stöd till kommunerna för va-rådgivning enligt samma modell som stödet för energirådgivning. Alternativt kan regeringen besluta att befintliga anslag för åtgärder för bättre vattenmiljö (t.ex. LOVA-bidragen) utformas så att de gör det möjligt för kommuner att söka medel för att utveckla och etablera va-rådgivning. Betänkandet har varit ute på remiss och bereds nu inom . Regeringen avser att lämna en proposition till (svar på fr. 2020/21:1012 Hållbara vattentjänster). Liksom i tidigare ställningstagande anser utskottet att det finns en rad aspekter på enskilda avlopp som behöver ses över, speciellt med tanke på att dessa har en miljöpåverkande funktion som bl.a. kan bidra till övergödning. Utskottet noterar att Utredningen om hållbara vattentjänster har lämnat ett betänkande till regeringen med förslag till åtgärder för enskilda avlopp, bl.a. om förbättrad avloppsrådgivning till fastighetsägare. En proposition är planerad till 2021. Utskottet välkomnar eventuella förändringar som kan bidra till att förtydliga regelverket för enskilda avlopp och som gör det enklare för fastighetsägare att göra rätt. I avvaktan på den kommande propositionen föreslår utskottet att motion 2020/21:3257 (L) yrkande 28 lämnas utan åtgärd. Översyn av EU:s vattendirektiv Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om justering av EU:s vattendirektiv, Weserdomens konsekvenser för tolkningen av vattendirektivet och ändring av principen ”sämst styr” i detta direktiv. Jämför reservation 8 (M) och 9 (SD). Enligt kommittémotion 2020/21:728 av m.fl. (SD) yrkande 12 behöver EU:s vattendirektiv justeras. Direktivet är ett hinder i arbetet med att förnya de svenska reningsverken som är grundläggande för rent dricksvatten. Direktivet hindrar investeringar i ny avancerad teknik som kan möjliggöra rening av läkemedelsrester som regelverket gynnar mindre effektiva anläggningar. Det är viktigt att regeringen agerar inom ramen för EU-samarbetet för att förändra vattendirektivet så att miljöskyddande verksamheter som avloppsreningsverk och andra miljöåtgärder i samhället alltid ska kunna tillåtas. Enligt kommittémotion 2020/21:3357 av m.fl. (M) yrkande 8 behöver den s.k. Weserdomen och dess konsekvenser för tolkningen av ramdirektivet för vatten ändras. Tvärtemot det som borde vara syftet med domen innebär den att verksamheter som redan har höga miljöambitioner och använder bästa miljöteknik drabbas negativt om de behöver bygga ut sin verksamhet, såvida inte mer reningsteknik kan kompensera för ökad verksamhet. Men detta låter sig inte alltid göras. Det kan t.ex. gälla avloppsreningsverk som redan renar bort fosforn till 98–. Trots denna höga reningsgrad kan de inte, med hänvisning till domen, bygga ut sin anläggning ens för att möta en växande befolkning. I yrkande 9 i samma motion anförs att bör verka för att EU i ramdirektivet för vatten slopar principen om att sämst styr. Ramdirektivet för vatten måste ses över bl.a. eftersom det inte tar hänsyn till förbättringar som görs. Eftersom principen om att sämst styr gäller räcker det inte ens om vattnet når god status i av bedömningskriterierna. Så länge inte de sista är uppnådda klassas vattnet ändå som dåligt. Det är bra att EU:s direktiv innehåller fastställda kvalitetskrav men principen sämst styr bör ändras. och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EU:s s.k. vattendirektiv, upprättar en ram för skyddet av inlandsytvatten, vatten i övergångszon, kustvatten och grundvatten. Direktivet syftar till att minska föroreningar, främja en hållbar användning av vatten, skydda och förbättra vattenmiljön och mildra konsekvenserna av översvämning och torka. Det övergripande målet är att uppnå en god miljöstatus för alla vatten. Grunden i vattendirektivet är att vattenkvaliteten inte får försämras. Enligt vattendirektivet gäller principen sämst styr (”one-out all-out”). Den innebär att när kvalitetsfaktorerna vägs ihop till en samlad bedömning av vattnets ekologiska kvalitet är det den kvalitetsfaktor som uppvisar sämst status som bestämmer vilken den samlade statusen ska vara i det aktuella vattenområdet. Ett områdes ekologiska status kan alltså inte bli bättre än vad den sämsta kvalitetsfaktorn visar. Ett förhandsavgörande från som rör muddringsarbeten i floden , den s.k. Weserdomen (mål C‑461/13), har påverkat myndigheters tillämpning av miljökvalitetsnormerna för vatten. I målet lämnade ett förhandsavgörande om tolkningen av vattenförvaltningens miljömål i artikel 4.1 i vattendirektivet. ansåg att en verksamhet som medför en försämring av ekologisk eller kemisk status eller äventyrar att dessa mål nås får inte tillåtas. När det gällde försämring av status anförde att begreppet ska tolkas på så sätt att vattenkvaliteten försämras så snart statusen hos minst en kvalitetsfaktor går ned en klass, exempelvis från god till måttlig eller från måttlig till otillfredsställande. Detta gäller även om den sammanvägda statusen inte försämras. Havs- och vattenmyndigheten har gjort en rättslig analys av hur Weserdomen påverkar myndigheters tillämpning av miljökvalitetsnormerna för vatten (Havs- och vattenmyndighetens rapport 2016:30). Myndigheten har gjort följande bedömningar: – Det räcker med en försämring av en kvalitetsfaktor för att statusen ska försämras. – Miljökonsekvensbeskrivningar och annat underlag i prövningar måste innehålla en beskrivning av hur verksamheten påverkar relevanta kvalitetsfaktorer. – Miljökvalitetsnormerna för ekologisk och kemisk status har samma rättsverkan. – Vid osäkerhet om en vattenförekomsts statusklassning bör prövningsmyndigheten kunna begära in yttranden eller förtydliganden från vattenmyndigheterna. – Det är viktigt att det finns ett system för att kunna pröva undantag. Som nämnts i tidigare avsnitt fick Miljömålsberedningen i uppdrag att ta fram en strategi för förstärkt åtgärdsarbete för bevarande och hållbart nyttjande av hav och resurser (dir. 2018:44). Uppdraget redovisades i betänkandet Havet och människan (SOU 2020:83). I betänkandet föreslås att regeringen genomför en noggrann analys av potentiella och långsiktiga negativa effekter på miljötillståndet i vatten och hav av icke-försämringskravet i 5 kap. 4 § , som är ett resultat av den s.k. Weserdomen. Miljömålsberedningen menar att det är viktigt att vattendirektivets krav på icke-försämring uppfylls. ser beredningen bekymrat på indikationerna att icke-försämringskravet enligt 5 kap. 4 § , i praktiken kan bidra till ett försämrat tillstånd i vatten och hav genom att utsläpp tillåts, men i andra vattenförekomster eller i utspädd form. Det kan också vara problematiskt om icke-försämringskravet lägger betydande hinder för utveckling av miljövänlig teknik som kan ersätta och därmed minska dagens utsläpp. Miljömålsberedningen föreslår därför att regeringen genomför en noggrann analys av potentiella och långsiktiga negativa effekter på miljötillståndet i vatten och hav av icke-försämringskravet i 5 kap. 4 § . Betänkandet bereds nu inom . Enligt artikel 19.2 i vattendirektivet ska kommissionen se över direktivet år efter den dag direktivet trädde i kraft och föreslå nödvändiga ändringar. Kommissionen har har gått igenom lagstiftningen för att utvärdera om den är lämplig för ändamålet och på ett kostnadseffektivt sätt leder till önskade förändringar och mål. presenterade kommissionen ett arbetsdokument (SWD(2019) 439 final) där den redovisade att målen med vattendirektivet är relevanta och att direktivet i stort sett är ändamålsenligt. genomförde ett sakråd om EU:s vattendirektiv. Enligt information från departementet framfördes då synpunkter bl.a. på det nationella genomförandet och att det fanns ett behov att bredda artikel 4.7 (undantag för nya verksamheter). På miljörådet presenterade kommissionen sin översyn av vattendirektivet, och medlemsstaterna diskuterade direktivets ändamålsenlighet. Av rapporten från rådets möte (miljöministrarna) framgår att framförde att ramdirektivet för vatten i hög grad bidragit till ökad kunskap och skydd av vatten samt till en mer ändamålsenlig förvaltning av unionens vattenresurser. ansåg att det är viktigt att direktivet är tillräckligt flexibelt så att det inte hindrar klimatarbetet och möjligheterna att nå målen i . Vidare förde fram att den gröna given var viktig för att samstämmighet mellan politikområden ska kunna nås. Det var inte tydligt om direktivet var tillräckligt flexibelt för att kunna genomföra den gröna given och nå målet om klimatneutralitet till 2050. Därför ansåg att kommissionen bör överväga vilka justeringar som kan göras i direktivet utan att dessa minskar direktivets ambitioner i övrigt. Kommissionen framförde att den noterat de olika synpunkter som framförts och att dessa skulle beaktas i det framtida arbetet. Utskottet noterar att det övergripande målet med EU:s ramdirektiv för vatten är att uppnå en god miljöstatus för alla vatten. Grunden är att vattenkvaliteten inte får försämras. Utskottet noterar vidare att den s.k. Weserdomen har fått en stor inverkan på tillämpningen av det s.k. icke-försämringskravet i miljö-balken. Miljömålsberedningen lämnade ett betänkande till regeringen med förslag om att regeringen bör genomföra en noggrann analys av potentiella och långsiktiga negativa effekter på miljötillståndet i vatten och hav av icke-försämringskravet. I likhet med Miljömålsberedningen anser utskottet att det är problematiskt om icke-försämringskravet lägger hinder för utveckling av miljövänlig teknik som kan ersätta och därmed minska dagens utsläpp. Vidare noterar utskottet att kommissionen har utvärderat vattendirektivet och kommit fram till slutsatsen att det i stort är ändamålsenligt. När medlemsstaterna diskuterade utvärderingen framförde att det är viktigt med ett flexibelt direktiv som inte hindrar klimatarbetet som direktivets ambitioner inte minskar. Utskottet delar detta ställningstagande. I avvaktan på resultatet av det arbete som pågår anser utskottet att motionerna 2020/21:728 (SD) yrkande 12 och 2020/21:3357 (M) yrkandena 8 och 9 kan lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om metodik för provtagning av mikroplaster i vatten och avlopp, om global marin nedskräpning, om sanering av förorenade sediment, om sanktioner vid förorenade utsläpp och om riskbedömning av kombinationseffekter av substanser i avloppsvatten. Jämför reservation 10 (M), 11 (M, KD), 12 (C), 13 (M) och 14 (M). Metodik för provtagning av mikroplaster i vatten och avlopp I kommittémotion 2020/21:3348 av m.fl. (M) redovisas att fördelen – och nackdelen – med plast är dess oerhörda hållbarhet. Det har lett till att plastanvändningen är hög och mängden plast som slängs likaså. Mycket plast bryts ned till mindre fragment, s.k. mikroplast, och sprids till vattendrag och hav. För att kvantifiera hur mycket mikroplaster som sprids bör regeringen ta fram en standardiserad metodik för provtagning, provberedning eller analys av mikroplast i våra vatten- och avloppstekniska kretslopp (yrkande 12). Enligt yrkande 11 i motion 2020/21:3357 av m.fl. (M) ska regeringen verka i FN för ett dekret om att få stopp på den nedskräpningen av de tyngst belastade floderna i och . Globalt anses av plastutsläppen i världens hav komma från blott tio floder, varav de flesta finns i . Detta är förskräckligt men ger också en möjlighet att stoppa skräpet från att nå som uppges vara särskilt drabbat. Här kan ny teknik och nya innovationer hjälpa situationen, men det behövs också påtryckningar från världssamfundet på de omgivande länderna att agera. Sanering av förorenade sediment Enligt kommittémotion 2020/21:2920 av m.fl. (C) yrkande 22 behövs fler punktinsatser för sanering av miljögifter och vrak i sjöar och hav. I våra hav och kustnära områden finns det en stor mängd gamla kemikalier och miljögifter i gamla tunnor och vrak och i bottensediment i anslutning till gamla industrier och fabriker. Det behövs därför fler punktinsatser för sanering av avgränsade områden där insatsen gör nytta direkt och där resultatet är styrande. I motion 2020/21:410 av (C) anförs att det behövs arbete för att sanera . På ligger det mycket spöknät och även annat miljöfarligt material. Det mesta har legat där sedan eller från efterkrigstiden och tiden börjar rinna ut för skalskyddet för de, som det ofta handlar om, kemiska substanser som dumpats eller som finns i sänkta fartyg. Sanktioner vid förorenade utsläpp Enligt kommittémotion 2020/21:3357 av m.fl. (M) yrkande 5 bör regeringen verka för att inrätta sanktioner för stater som samverkar i som vidtar planerade och förorenande utsläpp som bidrar till att fortsätta att övergöda . Riskbedömning av kombinationseffekter av substanser i avloppsvatten I kommittémotion 2020/21:3357 av m.fl. (M) yrkande 22 anförs att det behövs skärpta krav när det gäller riskbedömning av kombinationseffekter av substanser i avloppsvatten. har kunskapen om den s.k. cocktaileffekten ökat och som en följd av detta bör kraven skärpas. behandling och kompletterande uppgifter Metodik för provtagning av mikroplaster i vatten och avlopp fick ett uppdrag från regeringen om att identifiera viktigare källor i till utsläpp av mikropartiklar av plast i havet, verka för att reducera uppkomst och utsläpp av mikroplaster från dessa källor samt, vid behov, föreslå författningsändringar för att minska utsläppen (dnr M2015/2928/Ke). redovisade resultatet från arbetet med uppdraget i rapporten av regeringsuppdrag om källor till mikroplaster och förslag på åtgärder för minskade utsläpp i (rapport 6772). anförde bl.a. att för att minska mängden mikroplaster som når vattendrag, sjöar och hav är det viktigt med ett effektivt och brett uppströmsarbete som minskar tillförseln av oönskade ämnen, såsom mikroplaster från bl.a. dagvatten, textil och hygienprodukter. Uppströmsarbetet förstärker även behovet av standardiserade metoder för att provta och analysera mikroplaster. Vidare anförde att det finns ett allmänt behov att utveckla harmoniserade definitioner och mätmetoder.