bet · H801CU6 · 2021-03-11 00:00:00 — Saknar den avlidne bröstarvingar är den avlidnes föräldrar eller – om någon av dem eller båda har avlidit – syskon och deras barn berättigade till arv (2 kap. 2 §). Är inte heller någon av dessa i livet går arvet i stället till far- och morföräldrar och deras barn (2 kap. 3 §), dvs. den avlidnes farbröder, fastrar, morbröder och mostrar. Om det inte finns någon efterlevande med ett så nära släktskap till den avlidne, tillfaller arvet i stället Allmänna arvsfonden (5 kap. 1 §). Allmänna arvsfonden tillkom 1928 i samband med att kusiner och avlägsnare släktingar uteslöts från arvsrätt. Utgångspunkten för det allmännas arvsrätt blev att kvarlåtenskap som flyter in till det allmänna på grund av att en arvsberättigad släkting saknas skulle tillfalla en fond, Allmänna arvsfonden, och användas för att understödja åtgärder som främjar samhällets barnavård. Medlen skulle inte, som varit fallet, flyta in bland statens övriga inkomster. Skälet till detta var att en begränsning av arvsrätten inte borde göras i syfte att bereda staten inkomster för att täcka löpande utgifter. De successionsrättsliga synpunkterna skulle ensamma vara avgörande så att inte det allmännas arvsrätt kom att uppfattas som en konfiskation av arven. Vidare ansågs det som mindre stötande om arven går till ett ändamål som det kunde ha varit naturligt att tillgodose genom ett testamente. Eftersom det var fråga om en disposition av vissa kvarlåtenskaper som helhet, var uppfattningen att det mest ändamålsenliga var en fondering av arvet. (Se prop. 1928:17, bet. Allmänna arvsfondens verksamhet regleras numera av lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden. Enligt denna har fonden till ändamål att främja verksamhet av ideell karaktär till förmån för barn, ungdomar och personer med funktionshinder. Fonden förvaltas av Kammarkollegiet, som också bevakar fondens rätt till egendom samt för fondens talan i mål och ärenden som rör fonden. Beslut om att fördela stöd ur fonden fattas av Arvsfondsdelegationen, vars ledamöter utses av regeringen. Arv som har tillfallit fonden får helt eller delvis avstås till någon annan, om det med hänsyn till uttalanden av arvlåtaren eller till andra särskilda omständigheter kan anses stämma överens med arvlåtarens yttersta vilja. Även i annat fall får arv avstås till arvlåtarens släkting eller någon annan person som har stått arvlåtaren nära, om det kan anses skäligt. Regeringen ska redovisa till hur fonden förvaltas och hur stöd fördelas från fonden. Lagrådsremiss om ett modernt regelverk för Allmänna arvsfonden En remiss som regeringen överlämnade till Lagrådet innehåller förslag om att modernisera regelverket för Allmänna arvsfonden i syfte att fonden även fortsättningsvis ska vara ett relevant och rättssäkert sätt att förvalta arv efter personer som saknar arvsberättigade släktingar. Moderniseringen syftar också till att lagen ska vara tydlig och lättöverskådlig för dem som berörs av den och för de organisationer som kan söka medel ur fonden. Förslaget, i form av en ny lag om Allmänna arvsfonden, innebär bl.a. följande: • Målgruppen för Allmänna arvsfonden utökas till att även omfatta äldre personer. • De övergripande kriterierna för stöd ur Allmänna arvsfonden regleras i lag. • Det ska inte längre finnas något krav på att en tiondel av de medel som tillfaller Allmänna arvsfonden ska läggas till fonden, utan medlen ska kunna delas ut för fondens ändamål. • Regeringen ska fatta beslut om hur mycket medel som ska kunna delas ut . • En möjlighet införs att hindra att ett beviljat stöd betalas ut om kraven för stöd inte uppfylls, och möjligheterna att återkräva stöd utökas. • Arv eller försäkringsbelopp som har tillfallit fonden kommer att kunna avstås till en sambo i något fler fall . Den nya lagen föreslås träda i kraft . I betänkandet En arvsfond i takt med tiden (SOU 2018:70), som ligger till grund för förslagen i lagrådsremissen, lämnas även förslag på hur ett villkor kan utformas som säkerställer att enbart organisationer som i sin verksamhet respekterar värderingar som präglar ett demokratiskt samhälle kan få stöd, ett s.k. demokrativillkor. Regeringen anför i lagrådsremissen att frågan har krävt en viss kompletterande utredning som ska redovisas . Regeringen avser därefter att återkomma i frågan om att införa ett demokrativillkor för Allmänna arvsfonden. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , bl.a. i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet ansåg då, liksom tidigare, att det inte fanns tillräckliga skäl för att ta något initiativ till att återinföra arvsrätt för kusiner. Utskottet hänvisade till dåvarande lagutskottets uttalande i betänkande 2005/06:LU10 om att det torde vara förhållandevis sällsynt att en person saknar andra, närmare anhöriga än kusiner och att det därför med fog kan antas att en arvsrätt för kusiner i det helt övervägande antalet fall inte skulle ha någon betydelse. Utskottet hänvisade vidare till lagutskottets påpekande om den lagstadgade möjligheten för Allmänna arvsfonden att, i de fall arvsfonden är närmast till arv, helt eller delvis avstå arvet till förmån för en kusin till den avlidne och att till detta kommer möjligheten för arvlåtaren att genom testamente förordna om vem kvarlåtenskapen ska tillfalla. Utskottet konstaterade också att det i betänkandet En arvsfond i takt med tiden (SOU 2018:70) lämnas förslag som syftar till att säkerställa att Allmänna arvsfondens medel används för den verksamhet som de är avsedda för samt att medlen hanteras och redovisas transparent, rättssäkert och opartiskt. Motionsyrkandet avstyrktes därmed, och följde utskottets förslag. Justitie- och migrationsminister anförde i ett interpellationssvar om kusiners arvsrätt bl.a. följande (ip. 2019/20:58): […] har frågat mig om jag och regeringen har för avsikt att se över arvsordningen så att kusiner åter kan få arvsrätt när närmare släktingar saknas. Samhället ser på många sätt annorlunda ut jämfört med när arvsrätten för kusiner slopades . Det har till exempel blivit enklare att klarlägga vilka arvingar som finns efter en avliden person. Vissa av de argument som lyftes fram till stöd för att avskaffa arvsrätten för kusiner gör sig därför naturligen inte gällande i samma utsträckning . Avskaffandet av kusiners arvsrätt byggde dock på argument av olika slag. Det är till exempel fortfarande förhållandevis sällsynt att en person saknar andra, närmare släktingar än kusiner. En arvsrätt för kusiner skulle därför i de allra flesta fall inte ha någon betydelse. Det ska också framhållas att Allmänna arvsfonden, i de fall fonden är närmast till arv, har möjlighet att under vissa förutsättningar avstå arvet. Det stämmer inte att Allmänna arvsfonden tar del i arv eller testamente i strid med den ursprungliga tanken med fonden. Arvsfondens verksamhet är noga reglerad i lag, och de medel som tillfaller fonden gör stor skillnad i samhället. Medlen används för att stödja ideell verksamhet till förmån för barn, ungdomar och personer med funktionsnedsättning. Arvsrätten kan inte utsträckas hur långt som helst. Någonstans måste gränsen dras. Att gränsen går vid kusiner är inte unikt för vårt land. Sedan arvsrätten för kusiner avskaffades i har flera nordiska länder följt efter. Det är dock viktigt att påpeka att den som känner en stark samhörighet med sina kusiner har alla möjligheter att i ett testamente bestämma hur kvarlåtenskapen ska fördelas. Jag kan avslutningsvis konstatera att den fråga som […] tar upp inte är ny. Den har behandlats i . avstyrkte så sent som bifall till en motion med samma innebörd. Jag delar den uppfattning som gett uttryck för. Det finns därför inte skäl att se över möjligheterna att utvidga arvsrätten till att omfatta kusiner. Utskottet har som utgångspunkt inte någon annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för, nämligen att det inte finns tillräckliga skäl för att ta något initiativ till att återinföra arvsrätt för kusiner. Dessutom konstaterar utskottet att det i en remiss som regeringen överlämnade till Lagrådet lämnas förslag om ett moderniserat regelverk för Allmänna arvsfonden och att regeringen även avser att återkomma i frågan om att införa ett demokrativillkor för fonden. Därmed bör motionsyrkandet avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av reglerna om förverkande av rätt att ta arv. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. Jämför reservation 21 (L). I kommittémotion 2020/21:3248 av m.fl. (L) yrkande 10 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av reglerna om förverkande av rätt att ta arv. Enligt motionärerna bör regleringen skärpas till att även omfatta vissa andra fall där arvlåtaren inte dör, t.ex. försök, förberedelse och stämpling till mord. I 15 kap. finns bestämmelser om förverkande av rätt att ta arv. Regleringen innebär att den som genom brott uppsåtligen har dödat någon inte får ta arv efter den avlidne. Samma sak gäller när någon annars har orsakat någon annans död genom en uppsåtlig gärning som innefattat våld på den dödades person, eller genom att försätta personen i vanmakt eller något annat sådant tillstånd. Detta gäller under förutsättning att den uppsåtliga gärningen är ett brott som kan ge fängelse. Exempel på detta är om arvingen har gjort sig skyldig till grov misshandel i kombination med vållande till annans död. Regleringen träffar inte bara den som är att anse som gärningsman utan även den som har gjort sig skyldig till anstiftan av eller medhjälp till brottet. Arvsrätten förverkas på grund av bestämmelserna, och det krävs alltså inte att personen också har blivit dömd för brottet. Undantag från reglerna om förverkande gäller i vissa fall, nämligen om gärningsmannen var eller om det finns synnerliga skäl. Ett motsvarande motionsyrkande behandlades av utskottet i betänkande 2018/19:CU7. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet av följande skäl: Som framgår ovan är bestämmelserna om förverkande av rätt att ta arv tillämpliga i fall där arvtagaren genom brott orsakar arvlåtarens död. Utskottet konstaterar att i de fall avlåtaren inte dör till följd av brottet finns det möjligheter för arvlåtaren att, med beaktande av det inträffade, förordna om sin egendom genom ett testamente. Bland annat mot den bakgrunden anser utskottet att det inte finns tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av regleringen på området. Motionsyrkandet bör därför avslås. följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som utskottet och tidigare gett uttryck för, och därför bör motionsyrkandet avslås. Arvsrätt i fråga om digitala tillgångar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om arvsrätt i fråga om digitala tillgångar. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstagande. Jämför reservation 22 (SD). I kommittémotion 2020/21:1611 av m.fl. (SD) föreslås tillkännagivanden om att regeringen bör ta initiativ till att förtydliga de arvsrättsliga reglerna i fråga om upphovsrätt (yrkande 35), till att säkerställa att även det digitala arvet ingår i dödsboet (yrkande 36) och till att berörda myndigheter informerar pensionärer om hur de kan hantera sin digitala egendom (yrkande 37). Motionärerna anför bl.a. att lagen inte preciserar vad som händer med digitala tillgångar när någon går bort och att man därför kan anta att sådana tillgångar sällan tas upp i bouppteckningen. Motionärerna anser att material som finns i den avlidnes dator eller i molntjänster m.m. som brukats av den avlidne bör specificeras i bouppteckningen och att det därför finns ett behov av att förtydliga de arvsrättsliga reglerna i detta avseende. Vidare behöver enligt motionärerna myndigheter som pensionärer kommer i kontakt med i samband med frågor om t.ex. arv och testamente på ett tydligare sätt förmedla information om hur man kan hantera sin digitala egendom, på motsvarande sätt som förmedlas av t.ex. . Bestämmelserna i om den dödes egendom, s.k. kvarlåtenskap, gör ingen åtskillnad mellan materiella och icke-materiella tillgångar. Regleringen innebär bl.a. följande. Om inte särskild dödsboförvaltning har anordnats ska efterlevande make eller sambo, arvingar och universella testamentstagare (dödsbodelägare) gemensamt förvalta den dödes egendom under boets utredning. De företräder då dödsboet gentemot tredje man samt har rätt att tala och svara i mål som rör boet. Åtgärder som inte kan skjutas upp får dock vidtas även om någon delägares samtycke inte kan inhämtas (18 kap. 1 §). Till dess att egendomen har tagits om hand av samtliga dödsbodelägare eller av den som i annat fall har att förvalta boet, ska egendomen vårdas av delägare som sammanbodde med den avlidne eller annars kan ta hand om egendomen (18 kap. 2 §). Den som har tagit hand om egendomen ska genast underrätta övriga delägare om dödsfallet. Som huvudregel ska bouppteckning förrättas efter dödsfallet (20 kap. 1 §), och där ska den dödes tillgångar och skulder antecknas sådana de var vid dödsfallet (20 kap. 4 §). Därvid ska tillgångarnas värde och skuldernas belopp anges. Den som vårdar egendomen eller i övrigt bäst känner till boet ska såsom bouppgivare lämna uppgifter om boet (20 kap. 6 §). Varje delägare samt efterlevande make eller sambo ska på anmaning lämna uppgifter till bouppteckningen. Bouppgivaren ska på handlingen försäkra på heder och samvete att uppgifterna till bouppteckningen är riktiga och att inga uppgifter avsiktligt har utelämnats. Arvskifte förrättas av arvingar och universella testamentstagare samt ska föregås av bodelning om den döde var gift (23 kap. 1 §). Inte sällan förekommer det att den avlidne efterlämnar tillgångar som har affektionsvärde för dödsbodelägare, t.ex. familjeporträtt, brev eller arkivhandlingar. Lagen innehåller inte någon bestämmelse om detta. Om en viss dödsbodelägare har en särskild affektionsmässig anknytning till ett visst föremål kan det tyckas rimligt att denne tillskiftas föremålet i fråga. Om arvingar och universella testamentstagare inte kan enas om arvskiftet, kan domstolen förordna någon att vara skiftesman (23 kap. 5 §). Om skiftesmannen inte kan åstadkomma enighet om en lämplig ordning, får skiftesmannen vid skiftet låta egendomen gå till den eller de delägare som anses vara närmast därtill. (Se och , , del II, , , kommentaren till 23 kap. 3 §.) Den avlidne kan under sin livstid ha nyttjat olika digitala tjänster där material fortfarande finns lagrat vid dödsfallet. För tjänsterna gäller som utgångspunkt det som har avtalats mellan parterna, dvs. mellan den avlidne och den som har tillhandahållit tjänsten. I villkoren kan det t.ex. vara reglerat vad som ska gälla efter att användaren har dött. Enligt 6 § förvaltningslagen (2017:900) ska myndigheter lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Rätten att få hjälp är inte begränsad till viss form. Bestämmelsen innebär dock inte att myndigheternas serviceskyldighet omfattar t.ex. rådgivning av sådant slag som privata ombud med juridisk eller teknisk specialkompetens inom ett visst område tillhandahåller åt enskilda individer och företag. En myndighet är inte skyldig att svara på frågor på ett sätt som förutsätter att den först genomför en omfattande rättsutredning. Det ställs inte heller något krav på myndigheterna att allmänt se till att enskilda kan undvika tidsödande arbete. Servicenivån måste som utgångspunkt anpassas till förutsättningarna i det enskilda fallet, bl.a. med hänsyn till vilka resurser som den enskilde själv har till sitt förfogande eller rimligen kan förväntas skaffa sig. (Se prop. 2016/17:180 s. Dåvarande migrationsminister och biträdande justitieminister anförde i ett frågesvar om digital arvsrätt (fr. 2017/18:435) följande: När en person dör, ska hans eller hennes tillgångar – eller kvarlåtenskap – fördelas. Hur egendomen ska fördelas följer av lag eller testamente. I fråga om den egendom som ska ingå i kvarlåtenskapen görs det inte någon skillnad på om den är materiell eller inte. Det innebär bl.a. att även den avlidnes digitala egendom – på samma sätt som annan slags egendom – ingår i kvarlåtenskapen. Det kan i sammanhanget nämnas att den avlidne inte nödvändigtvis behöver ha varit ägare till t.ex. de e-böcker som han eller hon under sin livstid har haft tillgång till. Till exempel är det inte ovanligt att innehåll på en s.k. molntjänst endast upplåts till en person med rätt för denne att använda innehållet . Vilken rätt som en person har till viss egendom är dock inte en arvsrättslig fråga, utan i grunden en fråga om vad som har avtalats mellan parterna. Jag ser därför inte att det finns ett behov av att förtydliga de arvsrättsliga reglerna i fråga om hur digital egendom ska behandlas när någon dör. Utskottet behandlade motionsyrkanden om arvsrätt i fråga om digitala tillgångar (bet. 2018/19:CU7). Motionsyrkandena avstyrktes av följande skäl: Utskottet konstaterar att när en person avlider, ska hans eller hennes tillgångar, dvs. kvarlåtenskap, fördelas. Hur egendomen ska fördelas följer av lag eller testamente. I fråga om den egendom som ska ingå i kvarlåtenskapen gör lagstiftningen inte någon åtskillnad mellan materiella och icke materiella tillgångar. Det innebär bl.a. att även den avlidnes digitala egendom – på samma sätt som annan slags egendom – ingår i kvarlåtenskapen och omfattas av regleringen om bl.a. dödsboförvaltning, bouppteckning och arvskifte, i enlighet med vad som kortfattat redogjorts för ovan. Den avlidne kan under sin livstid ha nyttjat olika digitala tjänster där material fortfarande finns lagrat vid dödsfallet. För tjänsterna gäller som utgångspunkt det som har avtalats mellan parterna, dvs. mellan den avlidne och den som har tillhandahållit tjänsten. Den avlidne behöver inte nödvändigtvis ha varit ägare till material som han eller hon under sin livstid haft tillgång till, och det kan i avtalsvillkoren även vara reglerat vad som ska gälla efter att användaren har dött. Mot den bakgrunden är utskottet inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandena bör därför avslås. följde utskottets förslag. Utskottet, som noterar vad som redovisas ovan om myndigheters serviceskyldighet, är inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av förslaget i motion 2020/21:1611 (SD) yrkande 37, om att berörda myndigheter ska informera pensionärer om hur de kan hantera sin digitala egendom. När det gäller övriga motionsförslag står utskottet fast vid den ståndpunkt som utskottet och tidigare gett uttryck för. Samtliga motionsyrkanden bör därmed avslås. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om ett testamentsregister och tillkännager detta för regeringen. I kommittémotion 2020/21:1611 av m.fl. (SD) yrkande 32 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta nödvändiga initiativ för att inrätta ett frivilligt, statligt testamentsregister. Förslag om att inrätta ett frivilligt testamentsregister i offentlig regi läggs också fram i kommittémotionerna 2020/21:2951 av m.fl. (C) yrkande 3 i denna del och 2020/21:3408 av m.fl. (KD) yrkande 58 samt motion 2020/21:67 av (SD). I motion 2020/21:743 föreslår (S) ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att det blir obligatoriskt att registrera testamenten. I motion 2020/21:3062 av (MP) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande till regeringen om att se över frågan om att inrätta ett frivilligt eller obligatoriskt elektroniskt register för testamenten. lämnade 2008 förslag till en reglering av testamentsregister i promemorian Bouppteckningar och testamentsregister (bilaga till dnr 131 79596-08/113). Efter att berett förslag i promemorian, fann den dåvarande regeringen i ett beslut inte tillräckliga skäl att gå vidare med förslagen (dnr Ju2008/4624/L2). antogs inom EU förordningen (EU) nr 650/2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Förordningens bestämmelser började tillämpas 2015. I kommissionens förslag till arvsförordning (COM(2009) 154) redovisades att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Justitie- och migrationsminister framhöll i ett frågesvar (fr. 2015/16:1058) att det är allvarligt om testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall, med följden att en persons yttersta vilja inte kan respekteras. Statsrådet anförde att han som ett första steg avsåg att ta initiativ till att frågan om att inrätta ett offentligt testamentsregister skulle övervägas på nytt inom . tillkännagivande och tidigare behandling i övrigt riktade, på utskottets förslag, ett tillkännagivande till regeringen om att gå vidare med arbetet att se över möjligheten att registrera testamenten i ett register som tillhandahålls i offentlig regi. Enligt tillkänna-givandet bör regeringen också i ett lämpligt sammanhang återkomma till och redovisa resultatet av arbetet (bet. 2018/19:CU7, rskr. 2018/19:180). Som skäl för tillkännagivandet anförde utskottet bl.a. följande: Det är allvarligt om testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall, med följden att en persons yttersta vilja inte kan respekteras. Som utskottet har påtalat vid upprepade tillfällen finns det därför goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten. har tidigare utarbetat ett förslag som innehåller en möjlighet att registrera testamenten i ett officiellt testamentsregister, och frågan om att inrätta ett offentligt testamentsregister är föremål för överväganden inom . Utskottet konstaterar också att den närliggande frågan om upprättande och hantering av elektroniska framtidsfullmakter kommer att övervägas av regeringen i samband med den planerade översynen av regelverket för gode män, förvaltare och överförmyndare […]. Mot den bakgrunden anser utskottet att regeringen bör gå vidare med arbetet att se över möjligheten att registrera testamenten i ett register som tillhandahålls i offentlig regi. Regeringen bör också i ett lämpligt sammanhang återkomma till och redovisa resultatet av arbetet. Utskottet behandlade härefter motsvarande motionsyrkanden i betänkande 2019/20:CU17. Motionsyrkandena avstyrktes med hänvisning till tillkännagivande. följde utskottets förslag. Justitie- och migrationsminister anförde i ett interpellationssvar om att inrätta ett testamentsregister bl.a. följande (ip. 2019/20:209): Syftet med ett testamente är att en avliden persons yttersta vilja ska kunna beaktas och bli styrande för fördelningen av hans eller hennes kvarlåtenskap. Det är viktigt att testamentet förvaras på ett betryggande sätt, så att denna vilja kommer och kan respekteras. Ett testamentsregister i offentlig regi är inte det enda eller nödvändigtvis det bästa sättet att säkerställa detta. Ett frivilligt statligt register skulle inte hindra förekomsten av förfalskade eller borttappade testamenten. Det finns vidare redan privata aktörer som tillhandahåller förvaring av testamenten. Den dåvarande regeringen beslutade att inte gå vidare med ett förslag av om att inrätta ett statligt testamentsregister. Det är dock allvarligt om det visar sig att testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall. Ett arbete med att överväga frågan på nytt har därför inletts i , och jag avser att återkomma i frågan. Testamenten har i vissa avseenden likheter med framtidsfullmakter. Regeringen tillsatte en utredning som ska överväga om och hur framtidsfullmakter ska kunna upprättas och hanteras elektroniskt. Frågan om ett register för dessa fullmakter aktualiseras i det sammanhanget. Det finns därför anledning att beakta det arbetet inför ett ställningstagande i frågan om det bör inrättas ett statligt testamentsregister.