bet · H801KU11 · 2021-01-29 00:00:00 — I och med dessa två exempel tänkte jag inte nämna några ytterligare beslut som finns med i ämbetsberättelsen, men jag svarar självklart på de frågor som utskottet kan ha med anledning av dem. En annan fråga som är viktig att bevaka och som jag nämnde var handläggningstiderna vid . Ärenden som handlägger har ofta mycket stor betydelse för den enskilde, och handläggningstider fortsätter att generera många klagomål hit. Den bekymmersamma situation som verket befann sig i är allmänt känd, och likaså de konsekvenser den fick för handläggningstiderna. Sedan belastningen var som störst har läget förändrats en del, som klagomålen tyder på att långa handläggningstider är ett problem. Jag och mina medarbetare är i slutskedet av en granskning som omfattar handläggningstider i flera ärendeslag, bland annat medborgarskap och asyl. Något beslut finns alltså inte med i ämbetsberättelsen, men jag kan få anledning att återkomma i frågan . Även om vi överlämnar ämbetsberättelsen för det avslutade verksamhetsåret tänkte jag nämna några pågående granskningar. Även i dessa ärenden kan jag få anledning att återkomma . I arbetet mot den organiserade brottsligheten förekommer i ökad utsträckning samverkansinsatser mellan bland annat polisen och tullen. Här uppkommer flera rättsliga frågeställningar, till exempel vilka regler som gäller, var gränsen går för respektive myndighets ansvarsområde och vilka befogenheter som den enskilde tjänstemannen har. Jag utreder två ärenden om detta. I min övergripande redovisning i ämbetsberättelsen har jag tagit upp vissa andra pågående granskningar som jag gärna vill nämna här. Jag tänker bland annat på initiativet om förmansprövningar vid omhändertagande av berusade personer, så kallad LOB, som är avsett att fylla en viktig rättssäkerhetsfunktion. Jag tänker också på min granskning av hantering av så kallad dröjsmålstalan. Det är en möjlighet som har införts för att den enskilde ska kunna påverka handläggningen i ett ärende som har dragit ut och var också en nyhet när den nya förvaltningslagen infördes . Båda dessa initiativ innebär breda granskningar av de berörda myndigheterna och kan i någon mån kompensera för de svårigheter att genomföra inspektioner på plats som är en följd av pandemin. En central del av JO:s verksamhet är att se till att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte träds förnär i den offentliga verksamheten. En grundläggande rättssäkerhetsgaranti är att inte bli utpekad som skyldig till ett brott utan att en domstol avgjort skuldfrågan. Jag vill därför avslutningsvis nämna en granskning som jag har inlett med anledning av den pressträff som hölls i samband med att förundersökningen om mordet på statsminister lades ned. Vid pressträffen omnämndes en namngiven person, avliden, som misstänkt för mordet. Min granskning gäller bland annat om den namngivne personens intressen togs till vara vid pressträffen och om omständigheter som talar till hans fördel lyftes fram på ett tillräckligt sätt. Jag har dock gjort tydliga avgränsningar för utredningen, och det är inte fråga om en genomlysning av hela förundersökningen. Med de orden avslutar jag min presentation i den här delen. Vice ordföranden: Jag tackar så för mycket justitieombudsmännens genomgång! erbjuds möjligheten för en representant per parti att ställa frågor, och vi följer partiernas storleksordning. (S): Ärade ombudsmän! Tack för den genomgång av årets berättelse som ni har gjort! Berättelsen är i vanlig ordning välskriven och omfattande, och det är till stor nytta för att vi har denna ordning med justitieombudsmännen som granskar och utövar tillsyn över den offentliga verksamheten. Många exempel nämns där det offentliga, regioner och myndigheter, har brustit i sina uppgifter. Just därför är det viktigt att ägna detta uppmärksamhet och eftertanke. Vad kan vi lära, och hur kan vi – det offentliga – göra saker bättre? Ni nämner att pandemin inte var aktuell under större delen av ämbetsberättelseperioden, men vi har ju levt med den . Den har påverkat samhället och vårt dagliga liv på ett sätt som saknar motstycke, och vissa grupper har löpt särskilt stor risk för smitta och påverkats särskilt av de extraordinära åtgärder som myndigheterna har vidtagit. Ni nämner bland annat uppdraget att främja rättssäkerheten och bevaka medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter och att just detta har blivit ännu viktigare att belysa under den pågående pandemin. Ni tittar närmare på frihetsberövade människor och deras situation, som de ju har små möjligheter att påverka. Det gäller till exempel Kriminalvårdens häkten och anstalter samt förvar men också hem för tvångsvård inom . Jag ser att ni också belyser detta i er rapport, och det vore kanske intressant att få ta del av vilka iakttagelser ni har gjort med anledning av detta. Hur ser ni på möjligheterna att fullfölja tillsynen under den typ av pandemi vi upplever, vad gäller hur den berör de människor som är föremål för granskningen? Om ni ville utveckla detta vore det jättebra. Vice ordföranden: tackar för frågan. Det är chefs-JO som avgör vem som ska svara. , chefsJO: Vi har, kanske avsiktligt, avstått från att ta upp detta under den allmänna delen eftersom vi skulle återkomma till det i det mer pandemiinriktade avsnittet. Men jag kan naturligtvis svara nu om vice ordföranden tycker att det är lämpligt. Vice ordföranden: , om du tycker att det passar bättre i den andra delen kan vi ta det i den omgången. , chefsJO: För mig spelar det ingen roll. Vice ordföranden: Då gör vi så och går i stället till nästa frågeställare. (M): Herr ordförande! Jag hade egentligen tänkt börja med en fråga som gäller just detta med isolering av häktade, men eftersom chefs-JO uppehöll sig vid det tämligen utförligt ska jag inte gå så mycket längre i den frågan. Möjligen ska jag säga detta: JO skräder ju inte orden, utan det är mycket allvarlig kritik som riktas mot Kriminalvården. Jag kan därför kanske lite skämtsamt fråga hur orden kommer att falla om dessa förhållanden, som ju har pågått , inte rättas till. Den fråga jag vill ta upp i stället för att ställa ytterligare frågor kring detta gäller dock ett ärende som finns på sidan 284 i ämbetsberättelsen. Det handlar om huruvida Försvarsmakten brutit mot det så kallade repressalieförbudet när man vidtog åtgärder mot en officer som i sociala medier uttalat sig om myndighetens verksamhet. Vår yttrandefrihet är som vi alla vet väldigt vidsträckt, men jag tycker att resonemangen i det här ärendet visar att en myndighet kan ha fog för omplacering och möjligen också andra åtgärder även om vederbörande inte lämnat ut sekretessbelagda uppgifter. Jag vill därför gärna höra lite mer om hur JO ser på yttrandefrihetens gränser när det gäller olika arbetsuppgifter eller olika myndigheter. , chefsJO: Detta är förstås en väldigt svår fråga. Yttrandefriheten är något som vi värnar mycket starkt, och står det klart att det i vissa typer av verksamheter kan finnas sådana krav att den som vill utnyttja sin yttrandefrihet fullt ut kan få svårigheter att uppfylla de krav som ställs på aktiviteter i verksamheten. I det här fallet handlar det om säkerhetsprövningar och rikets säkerhet, där Försvarsmakten har en skyldighet att göra vissa prövningar. Ärendet handlar mycket om frågan om det var fel av Försvarsmakten att inleda ett sådant prövningsförfarande och göra bedömningar bland annat mot bakgrund av yttranden som den enskilde personen hade gjort i sociala medier och på andra ställen. Jag kommer fram till – och JO har tidigare kommit fram till – att det måste finnas en möjlighet att göra detta. Även om man spontant kan tycka att detta kanske kommer i konflikt med repressalieförbudet måste alltså vissa myndigheter ha möjlighet att vidta vissa åtgärder av säkerhetsskäl. Dessa möjligheter måste naturligtvis hanteras på ett ytterst grannlaga sätt, och det är svårt att dra en skarp linje. Här har jag försökt att lyfta fram olika aspekter och göra en bedömning av hur jag såg på just det här fallet. (SD): Tack för en givande genomgång! När jag har läst igenom detta och lyssnat här låter det som att det finns två stora problem generellt. Det ena verkar vara kapacitetsbristen, vilket gäller bland annat inom . Det finns för lite platser, och därför uppstår alla de här problemen. Det andra gäller handläggningen vid både våra förvaltningsdomstolar och våra övriga myndigheter, där det finns ett problem med långa handläggningstider. Jag tänkte fråga: Hur mycket av det här kan man bygga bort rent tekniskt? Om vi börjar med Kriminalvården, hur fort kommer det liksom att gå att få tillräckligt många fängelseplatser och häktesplatser på plats? Hur fort kan problemet börja gå ned? Vad gäller handläggningstiderna finns det ju mycket nya tekniska lösningar. Bland håller vi på att titta på det här med automatiskt beslutsfattande, som förut bara har varit tillåtet inom statliga myndigheter men som eventuellt kommer att bli tillåtet även inom det kommunala. Tror ni att det kommer att kunna få ned handläggningstiderna så att åtminstone den kapacitetsbristen blir mindre framöver? Vice ordföranden: Jag vet inte riktigt vilken JO som ska besvara det, så det får chefs-JO avgöra. Är det , kanske? , chefsJO: Jag tänkte att jag kan säga någonting om automatiserade beslut först, och sedan vill svara lite grann på frågan vad som händer i Kriminalvården. Det vi har sett är att möjligheten till automatiserat beslutsfattande kan effektivisera, i vissa fall avsevärt, vilket ju är positivt för handläggningstider och kan vara det i vissa fall. Men vi ser också problem som man måste vara vaksam på när det gäller det automatiserade beslutsfattandet, som hur det ska regleras och vilka avgränsningar som ska göras så att rättssäkerheten inte riskeras på andra sätt än genom långa handläggningstider. Jag avstår från att utveckla detta närmare , men vi har ärenden som gäller frågor om transparens och om olika problem med automatiseringen. Automatisering kan alltså skynda på, och den kan ha stora fördelar – men man måste balansera hanteringen. signalerar JO Per Lennerbrant att han vill säga något om just den här frågan. Därför släpper jag in honom innan går in på Kriminalvården. Per Lennerbrant, JO: Jag ska alldeles strax lämna ordet vidare till . Men jag vill bara nämna att i den granskning som jag berättar om och som rör 12 § förvaltningslagen, alltså dröjsmålstalan, kommer denna fråga också att aktualiseras. Där är ingången en frågeställning om det möjligen är så att ett automatiskt beslutsfattande kanske inte riktigt gör att myndigheten gör den noggranna prövning som denna dröjsmålstalan är tänkt att ge möjlighet till. Jag får därför återkomma med mina slutsatser om vilka slutsatser som man kan dra kring automatiskt beslutfattande just i denna fråga. , JO: Jag börjar med Kriminalvården och den bristande kapacitet som finns där. Kriminalvården har enligt sin instruktion i uppdrag att fortlöpande anpassa antalet platser till behovet. Man har relativt sagt att man kommer att behöva utöka antalet platser med 2 000 inom ungefär . Man har 6 000 platser och behöver utöka det med 2 000. Det är alltså en oerhört ansträngd situation inom kriminalvården. Man gick upp i det som kallas stabsläge för att kunna hantera detta. Och dubbelbeläggning är ett problem på många ställen. Jag kan inte säga så mycket om vad de ska göra eller när de kommer att ligga i fas. Det är svårt för mig att ha en uppfattning om det. Men jag har ett pågående ärende som jag har tagit över från chefs-JO och som rör beläggningssituationen inom kriminalvården, där man har inspekterat flera olika verksamhetsställen. Jag avser att ge detta beslut . Jag återkommer därför med fler synpunkter i detta beslut. När det gäller långsam handläggning generellt, som jag var inne på, tror jag att det som sas i förarbetena till förvaltningslagen är ganska klokt. För att handläggningen ska fungera som det är tänkt krävs det att det finns en väl utformad förfarandereglering, att myndighetsorganisationen är lämpligt utformad, att myndighetsföreträdarna är välutbildade och att man också har tillräckliga ekonomiska resurser. ställs frågorna på sin spets med anledning av pandemin. Jag tror att rådande förhållanden medför att det är särskilt viktigt att myndigheter och domstolar nu ser över sin organisation och beslutar utifrån tydliga transparenta riktlinjer och kriterier hur ärendena ska prioriteras och i vilken ordning. Jag tror dessvärre att vi kommer att få svårigheter på flera håll efter pandemin. (C): Herr ordförande! Jag tackar för både ämbetsberättelsen och den muntliga presentationen . Det var precis lika givande som det brukar vara. Eftersom vi ska fokusera på kriminalvården och de frihetsberövades situation i nästa block tänkte jag i stället välja ett annat ärende. Din kollega har redan uppmärksammat den intressanta diskussionen om yttrandefriheten och sociala medier och vilka andra intressen som kan stå emot yttrandefriheten. Men jag tänkte ställa min fråga gällande en angränsande frågeställning till JO Per Lennerbrant. Jag har tittat på beslutet på sidan 301 om ett agerande i strid med efterforskningsförbudet, och jag skulle gärna vilja att JO Lennerbrant återkommer till detta ärende och förklarar lite grann. Här finns det nämligen flera delar som var problematiska. Det är viktigt. Vi har en situation där vi diskuterar om förhållningssätt till public service och hur vi ska uppträda som yttersta företrädare för det allmänna, för det offentliga, oavsett om vi finns i statens tjänst eller i den kommunala eller i den regionala verksamheten. Därför skulle jag vilja bjuda in Lennerbrant att kommentera just denna utredning och slutsatserna i målet. Per Lennerbrant, JO: Jag tackar för denna fråga. Detta var ett ärende som gällde ordföranden i kommunstyrelsen i . Där hade det varit en arbetsrättslig situation inom kommunen som hade gett upphov till ett ganska stort medialt intresse. Det fanns personer inom kommunen som med utnyttjande av den grundlagsfästa meddelarfriheten hade lämnat information till medierna om detta. Detta konfronterades ordföranden i kommunstyrelsen sedan med. Ordföranden frågade rakt ut, helt enkelt, vem som hade sagt detta. Så kan man inte göra. Man får inte fråga vem som har lämnat uppgifter till medierna som är avsedda att publiceras. Svårare än så var det egentligen inte. Han ställde frågor vid både ett och två tillfällen, om jag minns rätt, som helt klart enligt min mening bröt mot förbudet mot att efterforska källor. Dessutom var det så att han i den andra lite längre intervjun, där han fick lite mer resonerande frågor av reportern, gav uttryck för ett förhållningssätt till dessa grundlagsfästa rättigheter som man har att lämna uppgifter vidare som fick mig att göra bedömningen att han inte riktigt förstod eller inte riktigt respekterar denna reglering fullt ut, vilket jag ansåg var mycket bekymmersamt, särskilt för en person i en sådan hög befattning som han hade. Det är de korta reflektioner som jag kan ge. Men jag svarar gärna på ytterligare mer specifika frågor om det finns några sådana. (V): Herr ordförande! Jag tackar för som vanligt väldigt intressanta föredragningar. Detta tycker jag är en av årets höjdpunkter. Detta är bekymmersamt. Jag reflekterade över detta med handläggningstider. Det har även KU tagit upp i sin avslutade granskning när det gäller regeringens handhavande av ärenden. Vi ser att handläggningstider verkar vara ett generellt problem. Det verkar som att man inte riktigt förstår hur mycket som vissa saker påverkar enskilda människors villkor. Jag tänkte till exempel på ärendet med och överklaganden till förvaltningsdomstolen, där förvaltningsdomstolen dröjer. Först vet vi att det kommer granskningar som visar att är långsam. När väl har fattat ett beslut och det överklagas är även denna instans långsam. Enskilda individer får leva och inte ha en aning om hur ekonomin ska se ut. Det är förfärande. Det har många också lyft fram. Men jag tycker, återigen, att det är förfärligt. Jag skulle ändå vilja lyfta fram en annan fråga också, som inte har varit uppe . Den gäller det som är inom område. Under en rättegång har man råkat offentliggöra en persons skyddade namn. Det är ett problem som jag ändå uppfattar att vi ser på lite olika ställen. Det dyker upp att råkar röja namn på folk som har skyddade uppgifter. Det händer att gör fel, och var det i en domstol. Det kan vara problem på många sätt. Det är generellt en svår livssituation för människor som lever med skyddade uppgifter. Det kan vara folk som är hotade för att de vill lämna något kriminellt eller för att de har varit utsatta för våld från till exempel någon tidigare partner. Jag undrar om ni har någon samlad uppfattning om detta problem mellan de olika områdena. var det fråga om en domstol, men det dyker upp på olika håll. Har ni gjort någon reflektion över om detta är ett ökande eller ett minskande problem? Det är ganska många som behöver vara skyddade. , JO: Jag ska börja med att säga att just i det fall som nämner visades namnet mycket kort på en presentationsskärm men blev inte så att säga offentligt. Det berodde på att ingen åberopade namnet och ingen sa namnet. Det fanns inte i någon bevisuppgift att denna uppgift skulle läggas fram, som det heter, i rättegången. Så det var ett rent misstag, trots att det inte var stängda dörrar, som egentligen är en förutsättning för att man ska kunna ha sekretess på en sådan uppgift. Hon var inte part eller någonting. Hon hade tidigare varit målsägande i målet, men den misstanken hade skrivits av. Det innebar att jag var ense med domstolen om att just denna uppgift, trots att den fladdrade förbi på skärmen, inte blev offentlig. Just i detta fall hade man faktiskt lite tur, kan man säga. Mitt beslut handlar dels om när en sekretessreglerad uppgift blir offentlig under en rättegång, dels om vad en domare ska göra när hon blir uppmärksammad på att ett skyddat namn har synts. Rådmannen agerade relativt korrekt. Men jag tyckte att man på ett bättre sätt skulle dokumentera vad som hade hänt ifall någon ville få ut detta namn. Då hade man kunnat säga att detta inte är en offentlig uppgift, trots att den av misstag syntes på en skärm . Jag kan inte säga hur stort problemet är. Men som jag sa inledningsvis får jag en del anmälningar om att de allmänna domstolarna inte tillämpar sekretessregleringen riktigt korrekt. Jag har relativt gett ett beslut som jag tillsammans med några andra säkert kommer att tala . Regleringen är svår, och man ska balansera intresset av offentlighet och insyn mot det befogade intresset av att skydda vissa uppgifter. Det är inte helt enkelt, och det sker misstag. Jag får återkomma . Men jag ser alltså att det finns en del anmälningar om detta inom mitt område. Skånberg (KD): Jag vill också tacka chefs-JO och de andra justitieombudsmännen för ämbetsberättelsen och redogörelsen här . Som har sagts är detta en väldigt viktig dag när vi får denna berättelse på mer än 660 sidor. Det handlar om många enskilda människors berättelser om hur deras rätt har trätts förnär. De får en sista möjlighet till upprättelse. JO är sista instans för den enskilda människan, och i synnerhet för den som inte själv kan tala för sig eller av olika skäl inte kan göra sin rätt gällande. Av allt som är upptaget här vill jag lyfta fram ett initiativärende på sidan 87 som chefs-JO gör om de sena aborterna och som kan sägas beröra just de allra minsta individerna i vårt samhälle. Där skriver chefs-JO: De sena aborterna aktualiserar svåra juridiska och medicinsk-etiska avvägningar där kvinnans rätt att bestämma över sin kropp och få tillgång till god och säker vård måste balanseras mot intresset att skydda livsdugliga liv och nyföddas rätt till vård efter behov. Hon avslutar med att säga: Enligt min uppfattning behöver de berörda frågorna bli föremål för en ny utredning så att de kan regleras på ett klart och tydligt sätt i lag och andra föreskrifter. Jag skulle vilja be chefs-JO att utveckla behovet av denna utredning lite mer och vad den skulle behöva komma fram till. , chefsJO: Vad utredningen ska komma fram till ankommer inte på mig att ta ställning till. Som jag inledningsvis beskrev har min ingång i detta varit att i viktiga frågor som berör viktiga intressen är det angeläget att lagstiftningen är tydlig så att den blir lätt att tillämpa, som JO Per Lennerbrant också framhöll. Det ska inte vara krångligt och svårt och bädda för missförstånd. Man ska kunna se någorlunda enkelt vilka kriterier som gäller och hur man ska jobba med detta. Annars riskerar vi att det kommer att bli olika tillämpning på olika håll i landet och att till exempel hälso- och sjukvårdspersonal, som inte är juridiskt utbildad, inte riktigt vet hur de ska agera i svåra situationer där det är viktigt att de gör rätt. Här har yrkesorganisationerna kommit med vägledning. Det är positivt att man försöker underlätta för personalen. Men det är också viktigt att den vägledning som ges bygger på lagstiftningen och en korrekt tillämpning av den. Därför är det väldigt bekymmersamt, tycker jag, att olika instanser gör olika tolkningar. Det menar jag tyder på att det finns oklarheter som vi behöver reda ut. Vad är det som avses med de olika formuleringar som tillkom ? (L): Herr ordförande! Jag tackar för redogörelsen och rapporten. Det senaste replikskiftet väcker en hel del frågor och intressanta tankar. Men jag delar verkligen chefs-JO:s övertygelse om att vi här behöver gå in och få en samstämmighet så att olika myndigheter vet vad det är som gäller över hela landet, till syvende och sist så att den enskilde kan känna förtroende för den myndighetsutövning som man utsätts för. Många av dessa frågor handlar bokstavligen om liv och död. Och det är med både glädje och sorg som man tar del av dessa berättelser och granskningar. Å ena sidan är jag otroligt stolt och glad över att vi har något sådant som JO, och å andra sidan blir jag beklämd över de fall som tas upp till granskning. Men det är också , om någonsin, då man blir motiverad som politiker. Här finns nämligen i allra högsta grad saker att göra. Jag kan inte låta bli att nämna granskning av LVU. Jag tror vi var många som såg reportaget om detta på tv – jag tror att det var i – och blev mycket motiverade att gå in och titta på detta. Så får det nämligen inte gå till. Man kan inte ha godtycklig fasthållning och godtycklig inlåsning av ungdomar. Så är det bara. Jag skulle även vilja ta upp en annan fråga som kanske inte handlar om liv och död men som faktiskt till syvende och sist leder till att våra medborgare känner ett ganska litet förtroende för kommuner, myndigheter, riksdag och regering. Det handlar om plan- och byggområdet. har ett ärende om detta. Jag sitter just nu i kommun. Ett av dessa ärenden är en pågående historia som inte är avslutad på något sätt. Därför ska vi kanske vara lite försiktiga. Men detta belyser just betydelsen av handläggning av ärenden, både vad gäller tiden och vad gäller hur tydlig processen måste vara. talade om snabba, enkla och entydiga beslut. Det har mest lyst med sin frånvaro i just detta ärende som har pågått . menar att ärendet inte har legat vilande. JO menar i sin utredning att man inte kan visa att tidsfristen har överskridits. Men likväl väljer man att lyfta fram att det till exempel har tagit det har begärts in vissa handlingar från nämndens sida som komplettering till ansökan. Här har vi en byggherre som svävar i tvivel om hur det ska sluta. Vi har grannar som bokstavligen nästan fysiskt slåss med varandra. Och vi har en ganska klen tilltro till det kommunala, till de folkvalda, just på grund av en sådan fråga. Då är min fråga till : Är det rimligt att detta ärende kan pågå ? Är det vanligt? Vari består problemet, och vad kan vi göra? , JO: Jag vill inte uttala mig om vad man kan göra i detta ärende. Det lämnar jag med varm hand till nämnden. Det är två ärenden, och jag kommer på rak arm inte ihåg vilket som är vilket.