bet · H801KU20d3 · 2021-01-01 00:00:00 — fick vi, i det som inte omfattas av utskottets granskning i budgetunderlaget , vissa indikationer på att man ville titta ytterligare på ett antal saker. Man skulle återkomma med information om detta . Det är så här man arbetar, för att stegvis hantera all problematik. Men jag har inte haft någon mer information att delge i samband med sluttillfället än den jag har gett. Myndigheterna har också lagt sina kort på bordet, och de har gjort samma bedömning som vi på departementet: att det här är fullt genomförbart. Händer någonting annat kommer jag självklart till . Det är inget bekymmer. Men jag måste ha en formell grund för det. Jag sitter inte och spekulerar om olika saker. Ordföranden: Det finns ingen ytterligare fråga. Vi har nått slutet på även den slutna delen av utfrågningen. Vi vill tacka försvarsministern med medarbetare för att ni har kommit hit och svarat på utskottets frågor. Därmed kan vi avsluta utfrågningen. Granskningsärende 17 – Tillgången på skyddsutrustning och annan sjukvårdsmateriel (se avsnitt 5.3) Granskningsärende 25 och 31 (delvis) – Deltagargräns för allmänna sammankomster och offentliga tillställningar (se avsnitt 5.5) Granskningsärende 31 (delvis) – Regeringens agerande avseende sin coronastrategi (se avsnitt 5.9) Ordföranden: är 10, och inleder sitt sammanträde. Vår första punkt på agendan är Granskning av regeringen. Detta är en offentlig utfrågning av inrikesminister . Innan vi startar vill jag börja med att hälsa inrikesministern välkommen och tacka honom för att han kommer hit till KU för att svara på våra frågor. Lite praktisk information: Utfrågningen är indelad i tre delar kopplade till ärendeområdena. Statsrådet får möjlighet att göra en inledning i början av varje del, så att det blir förståeligt var vi är någonstans i granskningen. Denna utfrågning är en del av den granskning som gör av regeringens hantering av coronapandemin. Den sänds direkt via webb-tv och på , bland annat. När statsrådet har gjort sin inledning blir det tillfälle för ledamöter att ställa frågor utifrån partiernas storleksordning. Denna utfrågning bygger i första hand på initiativ från utskottet självt. Därför tar vi partierna i storleksordning. Med detta tror jag att vi kan starta vår utfrågning. Den första rubriken, som på KU-språk heter G17, är Åtgärder för att säkra tillgången på skyddsutrustning och annat sjukvårdsmaterial. : Tack, , för möjligheten att komma , eftersom jag förra gången när jag var kallad hade förkylningssymtom och inte såg det som lämpligt eller möjligt att delta. Även om jag hade kunnat vara med digitalt tycker jag att det är ännu bättre att delta i fysisk form här . Det är trevligt att vara här. Jag vill inledningsvis säga några ord om frågan om tillgången på skyddsutrustning med fokus på utrustning till annan samhällsviktig verksamhet än hälso- och sjukvård och omsorg. I det sammanhanget vill jag också säga något om krisberedskapssystemet och MSB:s roll. Jag börjar med att påminna om hur läget såg ut vid inledningen av pandemin. Ganska snabbt uppstod brister i tillgången på skyddsutrustning inom framför allt hälso- och sjukvården. Det blev uppenbart att regionerna inte hade byggt upp ett större lager för att kunna hantera en krissituation. Det tog inte heller innan den globala marknaden avseende tillverkning och transporter av skyddsutrustning mer eller mindre slutade att fungera. 2020/21:KU20 BILAGA B UTFRÅGNINGAR handlade till exempel om utrustning som beställts men sedan inte levererades eller som inte höll de kvalitetskrav som behövdes. Skyddsutrustning behövs också i den dagliga verksamheten hos många andra aktörer utöver hälso- och sjukvård och omsorg. Även för några av dessa verksamheter har pandemin inneburit svårigheter att få tag på viss utrustning och materiel, och det har varit brist på lager. Detta är också något som MSB har uppmärksammat. MSB har, precis som de ska, påtalat olika risker och utmaningar i pandemin, och det här är ett sådant område. MSB har uppmanat myndigheter och andra aktörer att säkra utrustning så långt möjligt. Myndigheterna har också genom samverkan och med stöd av bland annat MSB kunnat lösa de problem som uppstått. Att MSB på detta sätt tidigt uppmärksammat och påtalat risker är en naturlig del av MSB:s viktiga roll i krisberedskapssystemet, där myndigheten har i uppdrag att vara uppmärksam på risker och sårbarheter i samhället och ligga på andra att ta höjd för dessa. Det betyder att MSB ska vara tidigt ute och peka på eventuella konsekvenser som en händelse eller en kris kan föra med sig. Genom att göra detta larmar de övriga myndigheter som då kan förbereda sig och säkerställa sin verksamhet, till exempel när det gäller kontinuitetshantering, personalförsörjning, kritiska varor eller utrustning. Ett verktyg som MSB använder vid en händelse eller en kris är så kallad nationell samlad lägesbild. Det riktar sig främst till berörda aktörer i den samlade hanteringen av en händelse, det vill säga till andra myndigheter och länsstyrelser. Genom lägesbilderna blir dessa aktörer uppmärksamma på risker, utmaningar och behov av åtgärder. Lägesbilderna delges även , där de sprids till departementen. pekade MSB i en sådan lägesbild på behovet av att regionerna säkerställer inköp och distribution av bland annat personlig skyddsutrustning och att det vid utökad smittspridning kan uppstå brister i tillgången på skyddsutrustning. Det var då, i inledningen av pandemin, som de största utmaningarna uppstod, och de drabbade framför allt hälso- och sjukvård och omsorg. inkom regionerna , och med en skrivelse till regeringen där de efterfrågade ett nationellt ledarskap för att säkerställa leveranser av skyddsutrustning till regionerna och för att säkerställa att den utrustning som fanns användes på rätt ställe. Detta ledde till att regeringen , , gav i uppdrag att på nationell nivå säkra tillgången på skyddsutrustning. Som jag nämnde inledningsvis är också andra verksamheter beroende av tillgång på skyddsutrustning. Detta uppmärksammade MSB i sin hemställan . började den globala marknaden att fungera bättre. Den behovsanalys som MSB gjorde avseende verksamhet utanför hälso- och sjukvård och omsorg pekade inte på att situationen skulle vara alarmistisk, även om det fanns några myndigheter som uppgav att de hade brist eller risk för brist på viss utrustning. Ett par av de åtgärder som MSB har lyft fram är sådana som myndigheterna själva hanterar, såsom resurssäkring och samverkan kring gemensamma upphandlingar. De brister som myndigheterna påtalat för MSB har främst handlat om enstaka produkter, där bristen varit på global nivå, och att myndigheterna därför måste hitta ersättningsprodukter. Att det finns skyddsutrustning, likväl som annan materiel som en myndighet behöver för att kunna utföra sina uppgifter, är i grunden ett ansvar som åligger myndigheten och dess ledning. Det ändras inte vid en extraordinär händelse eller kris, utan vi har ansvarsprincipen att förhålla oss till som en viktig del i krisberedskapssystemet. Med detta är jag redo att svara på utskottets frågor. (S): Fru ordförande! Jag tackar inrikesministern för denna föredragning och inledning. hade ju genomgått en nationell skyddsmaterielkris inom sjukvården, och MSB larmade om att det skulle komma att råda brist på skyddsmateriel. Det kunde ju inte vara någon nyhet att vi hade en sårbar lagerhållning, en lagerhållning baserad på principer om att globala leveranser fungerar. Givet att vi hade vetskapen om att lagerhållningen var sårbar, hade regeringen kunnat agera tidigare på de signalerna och den vetskapen? Fanns det någon åtgärd som hade kunnat vidtas för att stärka beredskapen ytterligare när det gäller just skyddsmateriel? Eller hade man kunnat vara skarpare i sin uppmaning till kommuner och regioner att ta ett större grepp om detta? : Tack, , för frågan! Det är klart att det finns mycket som kunde ha varit förberett på ett annorlunda sätt när det gäller skyddsutrustning generellt. hade inte de beredskapslager som vi hade. Bara jämförelsen med är intressant. Där monterade man inte ned det civila försvaret efter det utan behöll det och hade därmed skyddsutrustning i större omfattning än vad hade. Det var inte heller så att vård, omsorg, regionerna och kommunerna hade de omsättningslager som en kris förutsätter. De som i vardagen är ansvariga för en verksamhet ska också kunna hantera en krishändelse. Det fanns väldigt lite av det. Man var beroende av just-in-time-leveranser i väldigt stor utsträckning på de globala marknaderna. Det är klart att i det perspektivet hade som nation kunnat ha en bättre beredskap. När vi kom in i det skede som beskriver var det uppenbart för alla att det var en bristsituation. Regioner och kommuner behövde inte få en uppmaning till från regeringen att jobba med att beställa materiel. De var fullt medvetna om att detta var en risk- och en bristsituation som de måste jobba väldigt hårt för att lösa. Man hade under hela den här krisen en dialog med regionerna och kommunerna, naturligtvis kopplad till de här frågorna. Men enligt ansvars- principen vid en kris ska den verksamhet som är ansvarig i normala fall också vara ansvarig vid kris eller till och med vid höjd beredskap. Det är ju ansvarsprincipen som mycket av svensk krisberedskap bygger på. Det betyder att regeringen följde den här frågan väldigt noga. Och vi agerade väldigt snabbt när regionerna kom in till oss med en begäran om hjälp med att hantera upphandlingen. efter att regionerna kom in med denna begäran gav viSocialstyrelsen egentligen en operativ roll som inte hade haft tidigare, så det var en stor resa att göra för att gå in och bli operativ i både inköp och upphandlingar. Man fick hjälp av andra myndigheter med detta arbete men också med den viktiga uppgiften att fördela resurser över landet, och det var en ny uppgift. När regeringen fick signaler om att regionerna ansåg att de behövde hjälp med detta fattade vi beslut om det . Jag tror att många i i efterhand och retrospektivt anser att vi borde ha gjort mer för att säkra skyddsutrustning. Det är väl en ganska uppenbar slutsats. (M): Fru ordförande! När MSB varnade för att det fanns en risk för brist på skyddsutrustning, vilka åtgärder vidtog statsrådet och regeringen då kopplat till att säkra utrustning inom andra samhällsviktiga verksamheter än sjukvård och omsorg? : Fru ordförande! Jag tackar ledamoten för frågan. Det är viktigt att se vad den lägesbild som MSB kom in med handlar om. De skriver: Den här lägesbilden fokuserar på potentiella konsekvenser på . Bedömningarna har främst utgått från ett hypotetiskt scenario med försämrat läge. Detta är ett viktigt perspektiv. Därför skickades MSB:s lägesbild ut i dagen efter, . Dessutom gick MSB:s lägesbild automatiskt ut till myndigheter när man fattat det beslutet. Det som MSB uppmanade ansvariga aktörer till var att vidta mått och steg för att säkra skyddsutrustning, att jobba med kontinuitetshanteringen och därmed ta sitt ansvar. Man flaggade väldigt tidigt för den brist som skulle kunna uppstå och att alla som hade ansvar för skyddsutrustning skulle ta det ansvaret. (M): Följde statsrådet eller regeringen på annat sätt upp detta arbete kopplat till just situationen inom andra samhällsviktiga verksamheter än sjukvård och omsorg? Ytterligare en fråga: När fick statsrådet och regeringen en samlad bild av behovet av skyddsutrustning om det eventuellt skulle uppstå en brist på sådan inom andra samhällsviktiga verksamheter, återigen, än sjukvård och omsorg? : Med anledning av att vi fick de här lägesrapporterna och även de hypotetiska scenarierna om ett värre läge som skulle kunna drabba också andra samhällssektorer hade respektive departement en dialog med sina myndigheter och efterhörde hur de jobbade med detta. Myndigheterna redovisade också hur de såg på läget när det gällde skyddsutrustning i De förklarade också hur de jobbade med anförskaffning av materiel. Sedan kom vi i ett annat läge senare i pandemin. Men vi kanske kan återkomma till frågor kring MSB, som i ett senare skede funderade på om någon ytterligare skulle ha ett samordnat ansvar kopplat till andra sektorer utanför hälso- och sjukvården. Men det är en delvis annorlunda fråga som inte gäller början av pandemin, som ledamoten ställer frågor om. (M): Under den utfrågning av som utskottet har haft framkom det att man efterfrågat snabbare och mer omfattande åtgärder kopplat till bland annat skyddsutrustning. En sådan sak som då togs upp var just att man även, i likhet med det uppdrag som fick angående inköp av kompletterande skyddsutrustning för sjukvård och omsorg, hade behövt ett motsvarande för andra samhällsviktiga verksamheter. Var det något som … hur övervägdes det, och fattade regeringen några beslut kopplat till att man inte vidtog en sådan åtgärd ? : Fru talman! inkom MSB med en hemställan till regeringen om att ge en sammanhållande aktör på nationell nivå ansvar för behovsanalys, planering och inriktning samt vid behov anskaffning och fördelning av skyddsutrustning för samhällsviktig verksamhet, alltså exklusive hälso- och sjukvård samt omsorg. När det gäller den hemställan som vi fick in från gjorde vibedömningen att vi behövde ytterligare underlag. Vi hade en dialog med MSB eftersom den globala marknaden för skyddsutrustning idet läget hade stabiliserats. Vi hade alltså inga akuta problem med att hantera skyddsutrustning här och , utan det var inför ett värre läge, – ett annat läge i pandemin helt enkelt – som de behoven skulle kunna finnas långsiktigt. framgick det att tillgången på skyddsutrustning generellt sett var stabil men fortsatt sårbar. Det var den bedömning vi gjorde . Efter en tät dialog med MSB – för detta var en viktig fråga som vi följde väldigt noga – beslutade vi tillsammans att och skulle göra en behovsanalys för att veta hur behoven faktiskt såg ut bland aktörerna, mer noga , för övrig samhällsviktig personal. MSB redovisade sina slutsatser . Då pekade man på fyra möjliga vägar framåt. Två av dem var att myndigheten själv kunde hantera till viss del och gjorde det, resursmäkling mellan myndigheter, samverkan kring gemensam upphandling men därutöver också att överskottsmateriel från hälso- och sjukvården skulle kunna omfördelas till samhällsviktig verksamhet om det skulle behövas samt att man skulle ge en myndighet ansvar som nationellt sammanhållande aktör för detta. Utifrån MSB:s redovisning och information från Statens inköpscentral under Kammarkollegiet tidigarelade de en upphandling, ett ramavtal avseende personlig skyddsutrustning, och man lade till ytterligare efterfrågade produkter i upphandlingen. Och , precis som förklarade inför , dog frågan, för då hade man löst frågan den vägen. Jag tycker ändå att det var en korrekt bedömning att begära in ytterligare underlag om behovsanalysen eftersom var en väldigt pressad aktör i detta. Att automatiskt lägga ytterligare uppdrag på i ett läge där det kanske inte behövdes måste man också väga av i händelse av en kris. Det visade sig att det gick att mäkla resurser och att upphandlingen, som breddades, löste frågan. Då såg vi inget behov av att gå vidare med den frågan ytterligare. Ordföranden: Det räcker så bra med ”ordförande”. Talman har jag inte blivit . (SD): Fru ordförande! Tack, ministern, för dina svar ! Jag har fått svar på en hel del av mina frågor, men jag skulle vilja gå in lite djupare i detta. Det måste ju ha börjat komma larmrapporter innan den 13 mars, när regionerna bad om ett nationellt inköp av materiel. Jag antar att regeringen har en omvärldsbevakning och kontakt med enskilda regioner och kommuner runt om i landet. Man har sett bilder på tv när de tillverkar eget skyddsmateriel, runt den 10–, så det måste ju ha kommit in larmrapporter, antar jag, innan. Vidtog regeringen några åtgärder när den började få larmrapporter från regioner och kommuner om att de inte hade något i sina lager och att dessa bara skulle räcka till, så att det nationella inköpet hade kunnat komma igång lite tidigare än ? Tack, ledamoten, för frågan! Jag vill återupprepa att det i en kris är otroligt viktigt att man vet vem som gör vad. Annars förvärras ofta ett krisläge och förvirring uppstår. En av de principer jobbar med är ansvarsprincipen. Det betyder att den verksamhet som är ansvarig för något i normala fall också är den som bedöms ha bäst kunskap om att sköta den i ett svårt läge – en kris eller i värsta fall höjd beredskap och krig. Då är det samma personer som vanligtvis deltar i upphandlingar som vet vilka krav som ska ställas och som har kontakter med de största leverantörerna. Att den organisationen växlar upp och tar ansvar i krisläge är ofta – eller det har i alla fall bedömt – det bästa sättet att hantera en krissituation. Men det kan uppstå lägen, precis som ledamoten beskriver, där detta inte räcker och där det inte fungerar. Då måste den som är ansvarig på något sätt signalera: Vi vill ha hjälp. Vi vill att ni övertar eller kompletterar oss i arbetet kring skyddsutrustning. Jag tycker därför att bara förberedelsetiden – vi genomförde det –visar att vi hade förberett och var beredda på att det skulle kunna behöva hända, så när regionerna kommer in med en hemställan fattar regeringen beslut att göra detta. Sedan fanns det myndigheter som var behjälpliga på annat sätt under krisen. Det var privata företag som visade sig behjälpliga. Det fanns en väldigt stor uppställning av aktörer som ville hjälpa till med skyddsutrustning under den Men när det gäller att just skifta ansvarsförhållande eller komplettera ansvarsförhållande, ska jag väl säga, för regionerna var fortfarande ansvariga för att köpa in skyddsutrustning, kompletterades det med att staten via , efter att regionerna kom in med begäran, fick det uppdraget. Jag menar nog att regeringen, när begäran kom in, fattade ett snabbt beslut. (SD): Tack för dina svar, ministern! Regeringen har ändå det yttersta ansvaret. Om man ser att det inte fungerar och det kommer mycket larmrapporter, tycker ministern då, så här i efterhand, att man då kanske skulle ha tagit ett mer proaktivt … frågat om det inte är bättre att vi gör det här nationellt nu när vi ser att det är svårt på marknaden för enskilda småaktörer och att man i ett tidigare skede än skulle ha tagit saken i egna händer i och med att man har det yttersta ansvaret, även om det är lagstadgat att de ska göra det? Om man ser att det inte fungerar kanske man kunde ha övervägt att vara lite mer aktiv själv. : Fru ordförande! Det finns flera perspektiv på den frågan. Det första, om vi går tillbaka, är vad problemet var. Det var en kollaps av en global marknad, det vill säga att ingen aktör, oavsett vem, hade enkelt att hantera det. Vi såg exempel senare under krisen där vissa beställningar de facto nästan kidnappades i transportledet mellan länder. Det är inte något som viär vana vid – att materiel som köps in på en global marknad hanteras på det sättet. Det var detta som var grundproblemet, och det skulle en ansvarsfördelning inte automatiskt lösa. Det blir en ganska stor aktör när regionerna går ihop och handlar upp tillsammans, vilket många i stor utsträckning gör. Det är en stor aktör, men när de såg att de skulle få större fördel av att ingå under flaggan vid en gemensam uppköpshantering – i alla fall att samordna det, även om vi inte övertog hela ansvaret – fattade vi ett snabbt beslut om det. Men man ska veta att detta var en helt ny uppgift för . är inte en myndighet som jobbar operativt. När det gäller att gå från att vara en myndighet som är en kunskapsmyndighet till att bli en operativ myndighet finns det utmaningar och risker med ett sådant skifte. Detta ska man, tror jag, göra när andra aktörer som har ansvar säger att de har behov av hjälp och stöd i det läget. När de kom in med det fattade vi det beslutet. (C): Ordförande! Tack, statsrådet, för svaren ! Låt mig bara förstå det här korrekt. Är det alltså så att regeringen saknade en helhetsbild över hur behoven såg ut hos övrig samhällsviktig verksamhet fram till , när MSB levererade sitt uppdrag? Fick inte ens den globala marknadskollapsen, som statsrådet har beskrivit, ge upphov till reflektioner om att säkerställa behoven hos den övriga samhällsviktiga verksamheten? Tack, ledamoten, för frågan! Jag svarade tidigare på att vi hade en kontinuerlig dialog med våra myndigheter om deras situation när det gäller skyddsutrustning, och de flesta myndigheter angav inte en akut brist på det. De talade om att det fanns möjliga risker framöver för att de skulle få stora problem. Det fanns myndigheter under pandemin som hade problem med skyddsutrustning, och de hanterades via till exempel mäkling av resurser och via nya upphandlingar. Men det fanns en diskussion, inte minst , som jag har kommenterat ganska ingående, där MSB gjorde bedömningen i ett senare skede att det fortfarande skulle kunna finnas behov av en samlad aktör som tog ett ansvar. Den frågan dog i samband med upphandlingen, men det var inte så att respektive myndighet inte hade kontroll över hur samhällsviktig verksamhet hade det i fråga om skyddsutrustning. Det var en av de viktigaste frågorna som man stämde av , och vi hade en kontinuerlig dialog om detta. Jag kan också konstatera att mig veterligen var det ingen samhällsviktig verksamhet som ställdes in under pandemin. Däremot var det ansträngt. Man fick anpassa verksamheter på olika sätt, men det är helt normalt att man gör detta i händelse av en kris. (C): Ordförande! Tack, inrikesministern, för svaret! Men hur kommer det sig att det ändå dröjer till innan regeringen, efter en propå från MSB, svarar på att skapa den här helhetsbilden? Fanns det verkligen inte behov innan av att säkerställa en helhetsbild över de samlade behoven? : Fru ordförande! Jag sa tidigt att MSB var väldigt tidiga i sin första – egentligen – lägesbild och påtalade problemet att det kunde uppstå brist. Det var en väldigt tidig lägesbild. MSB var också väldigt tydliga med att ansvaret för att åtgärda detta ligger på de aktörer som bedriver verksamhet – att se till att man har skyddsutrustning så det räcker, att man har en kontinuitetsplanering för personalen och att man jobbar på ett sådant sätt mellan myndigheter att man kan hjälpa varandra. Detta var en fråga som vi följde . Det var ingen okänd fråga. Däremot lyfte MSB upp frågan efter, egentligen, vårens erfarenheter som en av fyra möjliga vägar framåt – att fundera på om man skulle ha en statlig aktör som också kunde samordna frågor om inköp till samhällsviktig verksamhet. Men MSB konstaterade att när upphandlingen breddades dog frågan, för då hade man löst frågan. Det finns olika sätt att lösa frågan på, och att i det skedet ge till exempel ytterligare uppdrag, när de hade samordnat och hade väldigt mycket att göra med hälso- och sjukvård och omsorg, bedömdes inte vara rätt väg att gå . (V): Ordförande! Tack, statsrådet, för svaren ! Statsrådet har varit inne på roll, som övergick till en mer operativ roll i och med regeringens beslut efter den inkomna hemställan från de tre största regionerna. Enligt SKR, som vi haft på utfrågning här tidigare, uppfattades uppdraget till som otydligt med avseende på om ska agera kompletterande eller ta över ansvar från regioner och kommuner, och tidigt tecknade avtal tränger undan kommuner och regioner när konkurrerar om samma beställningar snarare än att hitta alternativa aktörer. Jag undrar därför hur statsrådet ser på vad SKR har inkommit till utskottet med, hur de såg på uppdraget till . Jag tänker att det var en ganska stor och kanske ny roll för . Hade ni något samråd med inför att ni fattade beslutet , som är väldigt ? : Fru ordförande! Jag har kommenterat detta lite övergripande eftersom det hänger ihop med frågan om skyddsutrustning. Däremot är jag här för att diskutera framför allt övrig samhällsviktig verksamhet eftersom detta är väldigt mycket ansvar och exakt vilken dialog man hade. Men det är klart att vi hade dialog med inför detta ansvar.