bet · H901KU3 · 2021-11-10 00:00:00 — Om det finns synnerliga skäl ska inte heller annan frånvaro beaktas. Talmannens erinran till ledamoten ska lämnas efter utgången av det kvartal som erinran avser. Bestämmelserna om återbetalningsskyldighet gäller inte för partiledare eller språkrör för partier som valts in i . ska besluta om återbetalning av arvode efter anmälan av talmannen. Talmannens anmälan ska lämnas från utgången av det kvartal för vilket återbetalning föreslås. ska på begäran av överlämna uppgifter om en ledamots närvaro vid voteringstillfällen, och andra uppgifter som nämnden behöver för sin prövning av återbetalningsskyldigheten. fattar ett beslut om återbetalning ska ledamoten och dennes partigrupp få yttra sig över anmälan. beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. ska framställa krav på återbetalning i enlighet med ett beslut av . Ett belopp som återkrävs får i stället avräknas mot kommande utbetalningar av arvodet. Den tid som en ledamot har ålagts att återbetala arvodet för ska inte räknas in i underlaget för inkomstgaranti, omställningsstöd, ålderspension eller efterlevandepension. Riksdagsstyrelsen framhåller att är det svenska folkets främsta företrädare och att riksdagsledamöterna har en central och mycket betydelsefull roll som folkets representanter i . Att som folkvald stifta lagar och bestämma om statens budget har stor betydelse för människors vardag. Att delta i voteringar är mot denna bakgrund en viktig del av uppdraget. Riksdagsstyrelsen anför att de flesta riksdagsledamöter har god närvaro vid voteringarna. Syftet med de föreslagna ändringarna är, anförs det, att identifiera de ledamöter som har hög frånvaro utan giltigt skäl . Att ledamöter väljer att inte delta i riksdagsarbetet men ändå får ersättning riskerar enligt riksdagsstyrelsen att skada väljarnas förtroende för och det demokratiska systemet. Den föreslagna ordningen utgår från närvaron vid voteringstillfällen för att skapa förutsättningar för att fånga upp de klandervärda fallen utan att det medför en stor byråkrati. Det är enligt riksdagsstyrelsen emellertid rimligt att riksdagsledamoten först blir uppmärksammad på att han eller hon riskerar att bli drabbad av ett återkrav innan fattar ett sådant beslut. Ett återkrav ska enligt riksdagsstyrelsen kunna efterges om det finns särskilda skäl. En sådan ordning finns redan när det gäller återkrav av bl.a. sjukpension och avgångsförmåner (se 10 kap. 8 §, 12 kap. 35 § och 13 kap. 31 § lagen [2016:1108] om ersättning till ledamöter, ofta kallad ersättningslagen). Enligt förarbetena syftar en eftergift till att undvika orimliga konsekvenser exempelvis om ledamoten drabbats av svår sjukdom eller av annan anledning har en nedsatt betalningsförmåga. Riksdagsstyrelsen föreslår också att det i RO ska regleras att ordföranden och hans eller hennes ersättare i ska vara eller ha varit ordinarie domare. Med en sådan reglering säkerställs det enligt riksdagsstyrelsen att det finns juridisk kompetens i nämnden. Förslaget innebär ändringar dels i en huvudbestämmelse i RO, dels i ersättningslagen och i lagen (2012:883) med instruktion för . All offentlig makt i utgår från folket och den svenska folkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick (1 kap. 1 § RF). är enligt 1 kap. 4 § RF folkets främsta företrädare. Ytterligare bestämmelser om , val av riksdagsledamöter och riksdagsarbetet finns bl.a. i 3 och 4 kap. RF, i RO och i vallagen (2005:837). Uppdraget som riksdagsledamot innefattar utöver votering i kammaren bl.a. arbete i utskott och , deltagande i debatter, utövande av kontrollmakt och arbete i valkretsen. Riksdagsärenden avgörs genom beslut i kammaren vid normalt två voteringstillfällen . Det finns inga formella krav på närvaro i . Det finns inte heller några bestämmelser om att ett visst antal ledamöter måste närvara i kammaren vid votering för att ska kunna fatta beslut. I finns uppgifter om vilka ledamöter som har deltagit i varje votering. Samma information går att få via webbplats. En riksdagsledamot har för sitt uppdrag enligt 5 kap. 2 § RO rätt till arvode av allmänna medel. Närmare bestämmelser om arvode och andra ekonomiska villkor för riksdagsledamöter finns främst i ersättningslagen. För vissa uppdrag inom betalas ett tilläggsarvode. beslutade riksdagsstyrelsen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över vissa frågor som gäller riksdagsledamöternas ersättning. Utredningen om riksdagsledamöternas ersättningar lämnade slutbetänkandet Ändringar i ersättningslagen (2020/21:URF2). I betänkandet lämnas förslag på ändringar i bl.a. ersättningslagen. Förslagen rör bl.a. ledamöters ersättning för tjänsteresor och traktamenten samt stödåtgärder till en ledamot som lämnar . Utskottet har tidigare framhållit att en utgångspunkt är att varje enskild ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar det innebär (se bl.a. bet. 2001/02:KU13 s. 37 f., 2016/17:KU11 s. 23 f., bet. 2013/14:KU18 s. 35 f. och bet. 2016/17:KU30 s. 19 f.). behandlade utskottet ett motionsyrkande om en möjlighet att avsätta riksdagsledamöter med en hög frånvaro (bet. 2016/17:KU18 s. 19 f.). I sitt ställningstagande framhöll utskottet att en riksdagsledamot är förtroendevald och därmed inte anställd av eller . Han eller hon är därför enligt utskottet fri att själv bestämma sin arbetsinsats, och det finns inga formella krav på hur stor arbetsinsatsen ska vara. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet. Utskottet vidhöll detta ställningstagande (bet. 2018/19:KU30 s. 58 f.). avstyrkte utskottet motionsyrkanden om ledamöter som inte deltar i riksdagsarbetet med en hänvisning till att frågan övervägdes av riksdagsöversyn (bet. 2020/21:KU24 s. 15). Lagrådet har i sitt yttrande synpunkter av redaktionellt slag och efterfrågar ytterligare överväganden i vissa frågor. Yttrandet finns i bilaga 4. När det gäller den föreslagna ändringen i instruktionslagen för föreslår Lagrådet en annan lydelse för att undvika ordet ”innebär”, som enligt Lagrådet närmast låter som om återbetalningen verkställs genom beslutet. När det gäller ändringarna i ersättningslagen har Lagrådet följande synpunkter. Lagrådet anser att den föreslagna lydelsen av 3 kap. 11 § gör bestämmelsen oklar. Detta gäller dels användningen av ”på motsvarande sätt”, dels att det talas om ”uteblivit” i stället för ”varit frånvarande”, vilket är det begrepp som använts tidigare i samma paragraf. Tillsammans med några ytterligare språkliga ändringar föreslår Lagrådet därför en annan lydelse. När det gäller ändringarna i 3 kap. 16 § konstaterar att bestämmelsen reglerar en ordinär handläggning av en anmälan som riktar sig mot en enskild, och att det vanliga uttryckssättet i ett sådant fall är att en myndighet ger den enskilde, som är part i ärendet, ”tillfälle att yttra sig”. En jämförelse görs här med 25 § förvaltningslagen (2017:900). Lagrådet konstaterar när det gäller 3 kap. 17 § första respektive tredje stycket att det i ett fall men inte andra uttryckligen anges att en åtgärd förutsätter att arvodesnämndens beslut om återkrav av ledamotsarvode har fått laga kraft. Det anges att laga kraft är en förutsättning för en avräkning mot kommande utbetalningar av arvodet. Det står emellertid inte att kravet på återbetalning av arvodet eller eftergift av återkravet kräver att arvodesnämndens beslut har fått laga kraft. I det senare fallet konstaterar dock Lagrådet att det i författningskommentaren anges att eftergift kan ges först när beslutet om återkrav fått laga kraft. Lagrådet anser dels att det är oklart vad uttalandet i författningskommentaren har för grund, dels att regleringen väcker frågan om inte också kravet på återbetalning enligt första meningen i första stycket förutsätter laga kraft. Det gäller enligt Lagrådet särskilt eftersom huvudregeln beträffande förvaltningsbeslut är att de är verkställbara först efter att de fått laga kraft. Frågorna måste enligt Lagrådet övervägas och belysas i beredningen i utskottet. I 12 kap. 5, 8 och 12 §§ samt 13 kap. 7 § görs i förslaget en hänvisning till 3 kap. 11–17 §§. Lagrådet konstaterar att det i författningskommentaren emellertid bara hänvisas till 3 kap. 11 § och anför att det inte framstår som självklart om avsikten varit att tid för vilken återbetalning har ålagts men där återkravet har eftergivits på grund av särskilda skäl ska räknas med vid beräkningen av sammanhängande tid i eller om avsikten varit den motsatta. Genom att på detta sätt hänvisa till alla de bestämmelser som handlar om återkrav, inklusive 17 § tredje stycket som handlar om eftergift, kommer endast tid för vilken återbetalningskrav inte har eftergivits att omfattas av de rubricerade bestämmelserna. En ledamots sammanhängande tid i ligger till grund för beräkningen av inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd. Det bör enligt Lagrådet i den fortsatta beredningen övervägas hur hänvisningarna ska utformas för att reglerna ska motsvara avsikten med dem. Slutligen konstaterar att den föreslagna utformningen av 15 kap. 2 § innebär att beslut om eftergift av återkrav av arvode inte ska gå att överklaga. Om detta är avsikten bör detta, särskilt med tanke på att det är beslut som kan ha stor betydelse för den enskilde, enligt Lagrådet motiveras. Om avsikten i stället är att också eftergiftsbesluten ska kunna överklagas måste 13 kap. 17 § tredje stycket tas med i uppräkningen i 15 kap. 2 §. All offentlig makt i utgår enligt regeringsformens portalparagraf från folket, och den svenska folkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick (1 kap. 1 § RF). Riksdagsledamöterna har en central och mycket betydelsefull roll som det svenska folkets representanter i . Att vara ledamot av är därmed förenat med ett mycket stort ansvar. Utskottet vill liksom i sina tidigare uttalanden framhålla att en riksdagsledamot är förtroendevald och därmed inte anställd av eller . Han eller hon är mot denna bakgrund fri att under eget ansvar inom vissa ramar själv bestämma hur uppdraget ska utföras och sin arbetsinsats, och det finns inga formella krav på hur stor arbetsinsatsen ska vara. Uppdraget som riksdagsledamot utförs inte bara i verksamhet i formell mening utan också utanför , bl.a. i den egna valkretsen. Det är ledamotens ansvar att leva upp till det givna förtroendet och i nästa val avgör väljarna om förtroendet ska förnyas. Utskottet vill framhålla vikten av att värna den enskilda riksdagsledamotens ställning, och det är mot denna bakgrund utskottet har avstyrkt förslag på regleringar som kan påverka uppdraget. Att en ledamot som och utan godtagbar anledning väljer att inte delta i riksdagsarbetet ändå uppbär fullt arvode riskerar emellertid att skada väljarnas förtroende för och det demokratiska systemet. Utskottet, som konstaterar att det är ytterst ovanligt att ledamöter är frånvarande i en sådan omfattning att det innebär ett problem, delar riksdagsstyrelsens bedömning att det i de mest klandervärda fallen är motiverat med en möjlighet till återkrav av arvodet. Utskottet noterar dels att riksdagsstyrelsens förslag innebär att det för ett återbetalningskrav ska krävas en upprepad frånvaro och att ledamoten först blir uppmärksammad på att han eller hon vid fortsatt frånvaro riskerar att drabbas av återkrav, dels att beslut i frågor om återkrav ska fattas av den oberoende arvodesnämnden, vars ordförande med förslaget ska vara eller ha varit ordinarie domare. Utskottet tillstyrker mot denna bakgrund riksdagsstyrelsens förslag. Med anledning av Lagrådets synpunkter på vissa av lagförslagen i denna del lämnar utskottet förslag på vissa ändringar. Utskottet instämmer i Lagrådets språkliga och redaktionella synpunkter på förslaget till ändring i lagen med instruktion till och ersättningslagen. Utskottet anser när det gäller regleringen i 3 kap. 17 § ersättningslagen att det saknas skäl för att laga kraft av det ursprungliga beslutet om återkrav inte ska vara en förutsättning för samtliga former av verkställighet som regleras i bestämmelsen. Eftersom detta ändå följer av huvudregeln om laga kraft som en förutsättning för verkställighet saknas anledning att reglera det uttryckligen. I framställningen föreslås vidare i ett antal bestämmelser att tid som en ledamot har varit frånvarande i sådan omfattning att arvode ska kunna återkrävas inte ska ingå i beräkningen av ledamotens sammanhängande tid i vid bestämmande av vissa ekonomiska stöd. Utskottet föreslår, med anledning av Lagrådets synpunkter, att hänvisningen i dessa bestämmelser ska göras enbart till 3 kap. 11 § ersättningslagen. Inte heller sådan tid som omfattas av ett återbetalningskrav som sedan eftergivits bör därmed ingå i beräkningen av ledamotens sammanhängande tid i . Utskottet anser slutligen att ett beslut om eftergift av ett återkrav ska kunna överklagas. Detta föranleder en ändring i 15 kap. 2 § ersättningslagen. Partilösa ledamöters platser i utskotten och andra riksdagsorgan Utskottets förslag i korthet antar riksdagsstyrelsens förslag att ledamöter som lämnar sin partigrupp i också ska lämna sina uppdrag i utskott och vissa andra riksdagsorgan. Riksdagsstyrelsen föreslår att en riksdagsledamot som lämnar sin partigrupp också därmed lämnar de uppdrag i utskott och andra riksdagsorgan som ledamoten valts till av kammaren på grund av sin partigruppstillhörighet. De organ som omfattas är uppdrag i utskott och , vissa delegationer till interparlamentariska församlingar, krigsdelegationen, svenska delegation, fullmäktige, råd för , , riksdagsstyrelsen, och valberedningen. Uppdrag i och omfattas inte av förslaget. Riksdagsstyrelsen ställer sig i allt väsentligt bakom de överväganden som gjorts av utredningen, som kan sammanfattas enligt följande. Förslaget motiveras, när det särskilt gäller uppdragen i utskotten, med att ledamotsuppdraget visserligen är personligt, men att partierna och partigrupperna i spelar en central roll. mandat fördelas mellan partier, och de ledamöter som väljs in i tillhör ett parti. Utskottens främsta uppgift är att vara beredande organ för kammaren, och utskottens sammansättning bör därför avspegla de politiska majoritetsförhållandena i kammaren i så stor utsträckning som möjligt. En ledamot som väljs in i ett utskott väljs därmed enligt styrelsen genom att tillhöra en partigrupp. Man kan därför säga, anförs det, att platsen i ett utskott i den bemärkelsen inte är personlig. Om en ledamot lämnar sin partigrupp har grunden för att ledamoten fick ett uppdrag därmed upphört. Skulle inte uppdraget i ett utskott upphöra när en ledamot lämnar sin partigrupp avspeglar vidare det berörda utskottets sammansättning inte längre kammarens. Ett motsvarande resonemang kan föras om . När det gäller en riksdagsledamots uppdrag i respektive anför riksdagsstyrelsen att det med hänsyn till dessa nämnders uppgifter, med kopplingar till frågor om bl.a. domstolars oberoende och förtroendet för landets valsystem, är av central betydelse att uppdraget utövas utan partipolitiska hänsyn. Övervägande skäl talar därför enligt riksdagsstyrelsen för att den föreslagna bestämmelsen om partilösa ledamöter inte ska omfatta uppdrag i och . Styrelsen konstaterar emellertid att en ledamot som lämnar en partigrupp själv kan begära att lämna även sådana uppdrag, vilket då ska pröva. Riksdagsstyrelsen konstaterar att möjligheten att väljas in i ett utskott för en annan partigrupp än den man valdes in i för, då med beteckningen (-) kommer att finnas kvar även med den föreslagna ändringen. Förslaget innebär dels en ändring i en huvudbestämmelse i RO, dels en ny tilläggsbestämmelse i RO. mandat fördelas mellan de partier som har fått av rösterna i valet (3 kap. 7 § RF). För varje mandat som ett parti har fått utses en riksdagsledamot och ersättare (3 kap. 9 § RF). I 14 kap. vallagen (2005:837) finns närmare bestämmelser om hur kandidater utses till ledamöter för respektive parti. De riksdagsledamöter som tillhör samma parti formar tillsammans en partigrupp i . En ledamot som lämnar sin partigrupp kvarstår som riksdagsledamot hela den resterande valperioden, då med beteckningen partilös, vilket brukar anges som (-) när det annars anges en partibeteckning. Av 7 kap. 2 § RO framgår att inom sig för varje valperiod ska välja ett konstitutionsutskott, ett finansutskott och ett skatteutskott, samt så många övriga utskott som behövs för riksdagsarbetet. I tilläggsbestämmelse 7.2.1 anges de 15 utskott som finns . ska också för varje valperiod inom sig välja en (7 kap. 3 § RO). Utskotten och består av ett udda antal ledamöter, lägst 15. Antalet fastställs av på förslag av valberedningen (7 kap. 4 § RO och tilläggsbestämmelse 7.4.1). I RO finns också bestämmelser om bl.a. och krigsdelegationen (13 kap. 9–12 §§), valberedningen (12 kap. 2 § samt tilläggsbestämmelse 12.2.1 och 12.2.2), delegationer till mellanfolkliga organisationer (13 kap. 18 och 19 §§), riksdagsstyrelsen (4 kap. 4 § samt tilläggsbestämmelse 4.4.1 och 4.4.2). Val inom regleras i 12 kap. RO. Där finns bl.a. bestämmelser om valbarhet, valberedningen, formerna för val och överklagande av val. Där regleras också vad som ska gälla om en ledamot lämnar . I 12 kap. 13 § anges att den som är vald till ett uppdrag som förutsätter ledamotskap i ska avgå från detta uppdrag bl.a. om han eller hon lämnar . I 12 kap. 14 och 15 §§ finns bestämmelser om val av efterträdare i riksdagsorgan och kompletteringsval. Det finns inga bestämmelser om vad som händer om en ledamot lämnar sin partigrupp. Under /02 behandlade en motion om begränsningar i ledamotsuppdraget vid byte av partitillhörighet (bet. 2001/02:KU13 s. 37 f.). Utskottet instämde i vad som anfördes i motionen om att det kan uppkomma problem i den politiska beslutsprocessen om politiskt förtroendevalda under en pågående mandatperiod byter parti och ändå behåller uppdrag som det varit partigruppernas sak att besätta. Utskottet såg dock stora svårigheter med att genom någon form av reglering finna en lösning på problemet. Utskottet framhöll även i detta sammanhang att en utgångspunkt är att varje enskild ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar det innebär. Utskottet avstyrkte motionen. Utskottet vidhöll detta ställningstagande vid behandling av en motion om förtroendevalda som lämnar sitt parti och blir politiska vildar (bet. 2003/04:KU9 s. 18 f.). Utskottet har upprepat sitt ställningstagande om riksdagsmandatets innebörd (bet. 2006/07:KU11 s. 23 f., bet. 2009/10:KU19 s. 24 f., bet. 2011/12:KU15 s. 24 f., bet. 2013/14:KU18 s. 35 f. och bet. 2016/17:KU30 s. 19 f.). Senast utskottet behandlade motionsyrkanden om begränsningar i ledamotsuppdraget vid byte av partitillhörighet och om en möjlighet att avsätta riksdagsledamöter med en hög frånvaro var (bet. 2018/19:KU30 s. 58 f.). Utskottet vidhöll sina tidigare ställningstaganden och avstyrkte motionsyrkandena. avstyrkte utskottet motionsyrkanden om ledamöter som lämnar sin partigrupp med en hänvisning till att frågan övervägdes av riksdagsöversyn (bet. 2020/21:KU24 s. 15). Som utskottet har uttalat är utgångspunkten att varje ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar som det innebär. Det finns även i detta sammanhang anledning att framhålla att en ledamot mot denna bakgrund är fri att under eget ansvar inom vissa ramar själv bestämma hur uppdraget ska utföras och att det är väljarna som i nästa val avgör om ledamotens förtroende ska förnyas. Mot bakgrund framför allt av utskottens uppgift som beredande organ för kammaren och att utskottens sammansättning så långt som möjligt bör avspegla de politiska majoritetsförhållandena i kammaren finns emellertid skäl för att en ledamot som lämnar en partigrupp därmed bör lämna sin utskottsplats. Detsamma gäller andra uppdrag inom som ledamoten har valts till genom att tillhöra partigruppen. Utskottet anser att riksdagsstyrelsens avvägningar i denna del är väl avvägda och ställer sig därför bakom förslaget. Tystnadsplikt i krigsdelegationens verksamhet Utskottets förslag i korthet antar riksdagsstyrelsens förslag att det ska vara möjligt för krigsdelegationen att besluta om tystnadsplikt i sin förberedande verksamhet. Riksdagsstyrelsen föreslår att det ska vara möjligt att besluta om tystnadsplikt i krigsdelegationens förberedande verksamhet på samma sätt som i utskotten och . En ledamot i krigsdelegationen ska enligt förslaget inte obehörigen få röja vad som enligt ett beslut av delegationen eller regeringen ska omfattas av sekretess till skydd för rikets säkerhet eller av annat synnerligen viktigt skäl som rör förhållandet till en främmande stat eller en mellanfolklig organisation. Utredningen riksdagsöversyn, vars överväganden riksdagsstyrelsen ställer sig bakom, konstaterar att det inte med nuvarande regler finns möjligheter att med stöd av RO förordna om tystnadsplikt för ledamöter inom ramen för krigsdelegationens förberedande verksamhet. Det har blivit en viss ökad aktivitet när det gäller krigsdelegationens förberedande verksamhet, och det kan enligt utredningen rimligen uppstå situationer där det förekommer sekretessreglerade uppgifter i minst lika stor omfattning som det kan göra i utskotten och , där det finns en möjlighet att besluta om tystnadsplikt. En möjlighet att besluta om tystnadsplikt även i krigsdelegationen kan vidare enligt utredningen innebära att företrädare för myndigheter som informerar delegationen kan vara mer öppenhjärtiga i sina redovisningar, vilket i sin tur innebär att delegationen får bättre information i sitt förberedande arbete. De utgångspunkter som uttalats av i fråga om tystnadsplikt i utskotten och bör, anförs det, gälla även i fråga om krigsdelegationen (bet. 2017/18:KU7). Bland annat framhålls dels att avstämningar med partiledare eller gruppledare i inte anses utgöra ett obehörigt röjande, dels att det aldrig kan bli aktuellt att låta anställda i partikanslierna, t.ex. politiska sekreterare, ta del av uppgifter som omfattas av tystnadsplikt eftersom dessa inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Förslaget innebär ändringar dels i en tilläggsbestämmelse i RO, dels i OSL. Är riket i krig eller krigsfara, ska en inom utsedd krigsdelegation träda i ställe, om förhållandena kräver det (15 kap. 2 § RF). Medan krigsdelegationen är i ställe utövar den befogenheter (15 kap. 3 § RF). Närmare bestämmelser om krigsdelegationen finns i RO. Enligt 13 kap. 11 § består delegationen av talmannen och 50 andra ledamöter som väljer för varje valperiod. Krigsdelegationens ordförande och vice ordförande ska förbereda delegationens verksamhet för den händelse att delegationen träder i ställe (tilläggsbestämmelse 13.11.1). Krigsdelegationen har genomfört övningar. Enligt 15 kap. 1 § OSL gäller sekretess för en uppgift som rör förbindelser med en annan stat eller i övrigt rör en annan stat, mellanfolklig organisation, myndighet, medborgare eller juridisk person i en annan stat eller en statslös, om det kan antas att det stör mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skadar landet om uppgiften röjs (s.k. utrikessekretess). Av 15 kap. 6 § första stycket OSL framgår att den tystnadsplikt som följer av utrikessekretessen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter när det är fråga om uppgift vars röjande kan antas sätta rikets säkerhet i fara eller på annat sätt skada landet allvarligt. Försvarssekretess regleras i 15 kap. 2 § OSL. Av bestämmelsen följer att sekretess gäller för uppgift som rör verksamhet för att försvara landet eller planläggning eller annan förberedelse av sådan verksamhet eller som i övrigt rör totalförsvaret, om det kan antas att det skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgiften röjs. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter råder endast i starkt begränsad omfattning på försvarssekretessens område (15 kap. 6 § tredje stycket OSL).