bet · H801AU8 · 2021-03-26 00:00:00 — Utskottet noterar regeringens ståndpunkt såsom den redovisades inför utskottet vid en överläggning med utskottet inför kommissionens framtagande av en handlingsplan för genomförandet av den sociala pelaren (prot. 2020/21:11): En central utgångspunkt för regeringen är respekt för fördelningen av befogenheter mellan EU och medlemsstaterna, nationella system avseende arbetsmarknad, sociala frågor och på skatte- och utbildningsområdet samt för principerna om subsidiaritet och proportionalitet. Pelaren för sociala rättigheter ändrar inte kompetensfördelningen enligt , utan ger inom givna ramar vägledning om vilka frågor på det sociala området som EU och medlemsstaterna bör bidra med utifrån sina befogenheter. Regeringen förutsätter att kommissionen fullt ut respekterar detta och tillförsäkrar att rätt beslut sker på rätt nivå. Samarbete på området bör främst ske genom förstärkt erfarenhetsutbyte, inte genom bindande lagstiftning på EU-nivå. Utskottet utgår från att regeringen kommer att fortsätta att värna medlemsstaternas kompetens på det social- och arbetsmarknadspolitiska området inom ramen för EU-samarbetet. Det finns därmed inget behov av att rikta ett tillkännagivande till regeringen i denna fråga. Motionsyrkandena avstyrks därmed. Provanställning, punkt 1 (M, KD) av (M), (M), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3371 av m.fl. (M) yrkande 16 och 2020/21:3409 av m.fl. (KD) yrkande 28. Vi anser att det är viktigt att upprätthålla en rimlig balans mellan arbetsmarknadens parter och att de anställda på arbetsmarknaden ska ha en god trygghet. är det viktigt att inse att i en alltmer globaliserad och dynamisk ekonomi, där människor byter jobb oftare, är det nödvändigt med ökad flexibilitet på den svenska arbetsmarknaden. Det krävs både för att stärka de svenska företagen och den svenska konkurrenskraften och för att öka människors jobbchanser. För att förbättra matchningen, öka rörligheten och underlätta för fler att få det första jobbet behöver arbetsrätten reformeras och moderniseras. Därför anser vi att det är dags att utveckla den svenska arbetsmarknadsmodellen, som har tjänat väl . Det är inte lämpligt att, som utskottet föreslår, invänta eventuella förändringar som skulle kunna bli utfallet av den otydliga januariöverenskommelsen eller parternas förhandlingar på området. och tydliga åtgärder behövs . Anställningsskyddet har en viktig roll i att skydda människor från godtyckliga uppsägningar, vilket bidrar till trygghet för arbetstagaren. kan ett alltför strikt anställningsskydd försvåra inträdet på arbetsmarknaden. Som ett steg i att utveckla den svenska arbetsmarknads-modellen vill vi se förslag om att förlänga tiden för provanställning i anställningsskyddslagen från . Med en sådan ordning tror vi att fler arbetsgivare skulle våga öppna dörren för den som står utan jobb. Det skulle således vara ett viktigt steg för att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden för unga och utrikes födda. Vi anser därför att regeringen bör återkomma med förslag om ändringar i anställningsskyddslagens bestämmelser om provanställning i enlighet med vad som anförts ovan. Övrigt om flexiblare regelverk, punkt 2 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3371 av m.fl. (M) yrkande 19 och 2020/21:3373 av m.fl. (M) yrkande 13 och 2020/21:46 av (C) yrkande 3, 2020/21:1288 av i (M), 2020/21:1700 av (M) yrkandena 2–4, 2020/21:2924 av Per Schöldberg m.fl. (C) yrkande 11, 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 69 och 2020/21:3283 av Alireza Akhondi m.fl. (C) yrkande 10. Regelverket om uppsägningstvister i anställningsskyddslagen är utformat på ett sådant sätt att det utgör ett hinder för arbetsgivare att anställa. Uppsägningstvister kan pågå och föra med sig stor osäkerhet och stora kostnader för en arbetsgivare. Särskilt för små företag kan det vara svårt att bära en sådan process ekonomiskt. Till skillnad från vad utskottet tycks anse menar vi att detta är en orimlig ordning och att åtgärder för att minska kostnaderna för arbetsgivare i samband med uppsägningstvister inte kan vänta. Vi vill därför begränsa tiden i anställning under en uppsägningstvist till och sänka skadeståndsnivåerna för felaktiga uppsägningar för små företag. Med vårt förslag skapas en bättre förutsägbarhet för arbetsgivaren, vilket i längden främjar fler nyanställningar. Vi anser att regeringen bör återkomma med förslag om ändringar i anställningsskyddslagens bestämmelser om uppsägningstvister i enlighet med vad som anförts ovan. Vidare anser vi att insatser behövs för att fler ska våga prova på att starta företag eller att bli egenanställda. En nödvändig väg framåt är att sänka trösklarna för att starta och driva företag så att det skapas fler och bredare vägar till jobb. innebär det att möjligheten till omställning förbättras. Vi menar att förändringar behövs inom en rad områden för att fler företag ska kunna starta och växa i . Vi anser därför att regeringen bör vidta åtgärder så att fler vågar prova på att starta företag eller att bli egenanställda i enlighet med vad som anförts ovan. Övrigt om flexiblare regelverk, punkt 2 (L) av (L) och (L). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3272 av m.fl. (L) yrkande 69 och 2020/21:46 av (C) yrkande 3, 2020/21:1288 av i (M), 2020/21:1700 av (M) yrkandena 2–4, 2020/21:2924 av Per Schöldberg m.fl. (C) yrkande 11, 2020/21:3283 av Alireza Akhondi m.fl. (C) yrkande 10, 2020/21:3371 av m.fl. (M) yrkande 19 och 2020/21:3373 av m.fl. (M) yrkande 13. Personer som är dömda för brott har ofta mycket svårt att hitta en vanlig försörjning. Det finns ofrånkomligen en stark misstro mot att anställa någon som kanske har flera fängelsedomar i livsbagaget. Vi vill undersöka fler sätt att hitta vägar tillbaka till jobb för personer som har lämnat kriminaliteten bakom sig. En möjlighet skulle kunna vara att inom frivårdens ramar ge bättre möjligheter till tidsbegränsade anställningar så att före detta kriminella kan skaffa sig normala yrkeserfarenheter och meriter att hänvisa till. Det skulle också göra det lättare för denna grupp att fortsätta ut på den ordinarie arbetsmarknaden. Anställningsformen behöver förenas med noggrann uppföljning för att säkerställa att personerna inte återfaller i kriminalitet. Vi anser därför att regeringen bör återkomma med förslag om att stärka möjligheterna för före detta kriminella att komma ut på den ordinarie arbetsmarknaden i enlighet med vad som anförts ovan. Övrigt om flexiblare regelverk, punkt 2 – motiveringen (V) av (V). Jag är enig med utskottet om att de motionsyrkanden som behandlas under denna punkt bör avslås. Däremot har jag i flera avseenden en annan motivering än utskottet. Av utskottets ställningstagande framgår att stor vikt läggs vid att regelverket behöver utformas så att det tillåter flexibilitet på arbetsmarknaden. Av sammanhanget och andra skrivningar framgår att detta i praktiken måste tolkas som mer otrygga och oförutsägbara anställningsvillkor för fler arbetstagare. Till skillnad från utskottet anser jag att den svenska arbetsrätten präglas av tillräckligt stor flexibilitet eftersom den ger stort utrymme för verklighetsnära lösningar genom parternas försorg. är det stora faktiska problemet att många arbetstagare inte omfattas av någon rimlig anställningstrygghet, vilket får negativa effekter såväl för individer och hushåll som för samhällsekonomin i stort – något som jag utvecklar i andra reservationer i det här betänkandet. Jag delar inte utskottets genomgående positiva inställning till partsöverenskommelsen som har träffats mellan några av parterna på den svenska arbetsmarknaden, däribland endast två av LO:s 14 medlemsförbund. Det är positivt och en styrka för den svenska modellen att parterna på arbetsmarknaden kan förhandla och teckna avtal om stora och viktiga frågor. I denna situationen har dock förhandlingarna påverkats av det utredningsförslag och lagstiftningshot som januaripartierna bär ansvar för. De avtalslösningar som kommer till stånd förhåller sig med nödvändighet till gällande arbetsrättsliga lagar. Här finns flera viktiga problem som lagstiftaren borde ha åtgärdat, i stället för att det skulle vara upp till arbetstagarorganisationerna att försöka uppnå förbättringar som med nödvändighet innebär eftergifter på andra områden. Detta innebär urholkad anställningstrygghet i viktiga avseenden, som stora delar av löntagare riskerar att drabbas oproportionerligt negativt eller inte bli tagna hänsyn till i tillräckligt hög grad. Det går inte att veta var den pågående processen utifrån partsöverenskommelsen kommer att ta vägen och det är därför inte rimligt att som utskottet helt förlita sig på överenskommelsen. Jag menar därför att motionsyrkandena bör avslås med motiveringen att regelverket behöver stärkas till arbetstagarnas fördel, inte tvärtom. Stärkt skydd för arbetstagare, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:176 av m.fl. (V) yrkandena 1–3 och 5–7, 2020/21:749 av m.fl. (S) och 2020/21:1783 av m.fl. (S) samt 2020/21:838 av och (båda S), 2020/21:849 av m.fl. (S), 2020/21:889 av (S), 2020/21:906 av m.fl. (S), 2020/21:1650 av och (båda S), 2020/21:1852 av m.fl. (S), 2020/21:3638 av m.fl. (MP) yrkande 6 och 2020/21:3657 av (SD). Jag anser liksom utskottet att tidsbegränsade anställningar fyller en nödvändig funktion på arbetsmarknaden. Det måste gå att ta in vikarier när anställda är föräldralediga eller sjuka, och det måste gå att anställa extrapersonal vid tillfälliga arbetsanhopningar eller när det behövs specifik kunskap . Jag anser dock att det finns goda skäl till att tillsvidareanställning är och ska vara norm på den svenska arbetsmarknaden. En anställningsrelation är grundläggande ojämlik eftersom arbetsgivaren förfogar över rätten att leda och fördela arbetet och över en avgörande del av den anställdes ekonomiska livsvillkor. Tryggheten i att kunna utgå från att anställningsförhållandet fortgår tills vidare har en viktig funktion för den enskilde både i snäv ekonomisk bemärkelse och mer allmänt som samhällsmedborgare. Det blir därför problematiskt – och har vidare implikationer – att många arbetsgivare systematiskt använder tidsbegränsade anställningar för att täcka permanenta arbetskraftsbehov, därför att det är bekvämt att ha en flexibel personalstyrka. Tidsbegränsade anställningar innebär ett större mått av otrygghet för arbetstagaren. En tydlig följd av otrygga anställningar är att de överlag leder till otrygga liv. Otrygga anställningar är också en stor källa till stress och oro, framför allt bland unga. Jag konstaterar att det råder stora skillnader mellan olika grupper när det gäller hur vanligt det är med tidsbegränsade anställningar. Arbetare, kvinnor, utomeuropeiskt födda och unga är överrepresenterade. I vissa branscher är tidsbegränsade anställningar snarare regel än undantag. Det gäller framför allt i kvinnodominerade arbetaryrken inom vård och omsorg, handel samt hotell- och restaurangbranschen. Särskilt oroväckande är det att de mest osäkra formerna av tidsbegränsade anställningar, såsom allmän visstid och olika former av behovsanställningar, är de former av tidsbegränsade anställningar som har ökat mest . Jag anser att en nödvändig väg framåt är åtgärder för att få till stånd ett system där bl.a. objektiva kriterier avgör när det är tillåtet med visstidsanställningar och där tiden som någon ska kunna vara visstidsanställd hos samma arbetsgivare begränsas ytterligare. Åtgärder behövs också för att komma till rätta med det omfattande missbruk som finns av både intermittenta anställningar och vikariat. Vidare anser jag att bristen på skydd av sysselsättningsgraden i anställningen för med sig tydliga problem för arbetstagarna och således behöver åtgärdas. Ytterligare ett problemområde där dagens regelverk är otillfredsställande och där insatser från regeringen är nödvändiga är situationen för provanställda. Det finns också skäl att överväga insatser för att garantera att bestämmelsen om föreningsrättens okränkbarhet i 8 § medbestämmandelagen efterlevs i verkligheten. Jag beklagar att utskottet inte ser att det finns skäl till initiativ för att stärka anställningstryggheten. Jag motsätter mig utskottets bedömning att den principöverenskommelse som träffats av några av parterna på den svenska arbetsmarknaden, men långtifrån alla, och regeringens pågående utredningsarbete ska vara styrande och tillräckligt för förändringar på området. Det finns inga garantier för att den vägen kommer att leda till en rimlig balans mellan arbetsgivarnas och arbetstagarnas olika behov av flexibilitet och anställningstrygghet. Jag anser att regeringen bör ta initiativ till följande åtgärder. • Anställningsskyddslagen ändras så att allmän visstidsanställning utgår och det i stället införs objektiva kriterier för när det är tillåtet med visstidsanställningar. • En övre tidsgräns införs i anställningsskyddslagen för hur länge någon kan vara tidsbegränsat anställd, oavsett anställningsform, hos samma arbetsgivare innan anställningen övergår i en tillsvidareanställning. • Slutbetänkandet Tid för trygghet (SOU 2019:5) remitteras. • Regelverket om vikariat i anställningsskyddslagen förtydligas så att det tydligare framgår att det måste finnas ett personsamband. • Anställningsskyddslagen ändras så att regelverket för arbetsbrist blir tillämpligt om en arbetsgivare avser att omreglera den anställdes sysselsättningsgrad. • Anställningsskyddslagen ändras så att det tydligt framgår att arbetsgivaren dels ska ange skäl för att en provanställning avslutas , dels ska ge löpande återkoppling till den provanställde i syfte att göra det möjligt för arbetstagaren att anpassa sig till arbetsgivarens krav och förväntningar. • Bestämmelsen i 8 § medbestämmandelagen ses över för att stärka skyddet mot föreningsrättskränkning. Turordningsreglerna, punkt 4 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3371 av m.fl. (M) yrkande 17 och 2020/21:513 av (-), 2020/21:653 av m.fl. (SD) yrkande 5, 2020/21:1700 av (M) yrkande 1, 2020/21:2343 av Boriana (M) och 2020/21:3409 av m.fl. (KD) yrkande 25. När ekonomin ska starta om efter coronakrisen behövs omfattande reformer. En sådan viktig reform är att modernisera arbetsrätten. Ett område där behovet av reformer är extra tydligt är turordningsreglerna i anställningsskyddslagen. Vi anser att det är hög tid att anpassa regelverket så att det bättre stämmer överens med hur arbetsmarknaden ser ut . Många företag upplever att turordningsreglerna i anställningsskyddslagen är ett hinder för att anställa och behålla rätt kompetens. Vi konstaterar att studier av turordningsreglerna ger stöd för att nuvarande regler bidrar till att rörligheten och produktiviteten minskar och att sjukskrivningarna ökar. Andra studier ger också belägg för att sysselsättningen påverkas negativt genom reglernas utformning. Vi vill i stället se turordningsregler som i högre grad är baserade på kompetens. En sådan turordning gör det nämligen möjligt för arbetsgivare att behålla de arbetstagare som är bäst lämpade för arbetsuppgifterna, vilket stärker företagens konkurrenskraft. Vi menar att ett förändrat regelverk också kan bidra till att förbättra rörligheten och matchningen på arbetsmarknaden och ge fler möjlighet att få ett arbete. Vi har naturligtvis i likhet med utskottet noterat att flera av parterna på den svenska arbetsmarknaden har träffat en principöverenskommelse. Av partsöverenskommelsen framgår bl.a. att vissa ändringar föreslås gällande turordningsreglerna i anställningsskyddslagen. Det är välkommet att parterna tar ansvar för nödvändiga förändringar av regelverket för att anpassa det till dagens arbetsmarknad. Till skillnad från utskottet menar vi dock att det inte går att helt förlita sig på att de förändringar som behövs på området kommer att bli resultatet av regeringens behandling av partsöverenskommelsen. Vi har ännu inte sett någon proposition från regeringen och det går inte att veta om regeringen kommer att mjölka ur eller förändra parternas förslag. Därför finns det skäl för oss att hålla fast vid vårt krav på ett regelverk som är mer inriktad på kompetens än vad som är fallet . Vi anser därför att regeringen bör återkomma med förslag om att ändra turordningsreglerna i anställningsskyddslagen så att reglerna i högre grad baseras på kompetens. Turordningsreglerna, punkt 4 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3409 av m.fl. (KD) yrkande 25 och 2020/21:513 av (-), 2020/21:653 av m.fl. (SD) yrkande 5, 2020/21:1700 av (M) yrkande 1, 2020/21:2343 av Boriana (M) och 2020/21:3371 av m.fl. (M) yrkande 17. Med ekonomins tvära kast förändras villkoren för företagen och då krävs det att företagen kan ställa om och behålla nyckelpersoner. Annars utgör bristen på flexibilitet ett skäl för många företag att tveka inför att anställa. I likhet med utskottet konstaterar jag att både januariöverenskommelsen och parternas principöverenskommelse innehåller skrivningar som pekar i riktning mot en moderniserad arbetsrätt, vilket jag också välkomnar. Jag noterar också att just undantag från turordningen i anställningsskyddslagen är ett område som uttryckligen pekas ut som i behov av förändring. Jag står bakom ordningen där parterna i första hand försöker hitta lösningar på hur man kan öka flexibiliteten i arbetsrättslagstiftningen och där politiken får träda in om parterna inte lyckas. Till skillnad från utskottet anser jag dock inte att det mot bakgrund av vad som framkommit om partsöverenskommelsen går att förlita sig på att kommande förändringar kommer att gå tillräckligt långt. För att främja ett flexiblare arbetsliv där företagen har bättre förutsättningar att hantera dagens arbetsmarknad anser jag att undantagen från turordnings-reglerna i anställningsskyddslagen bör utökas till fyra personer oavsett före-tagets storlek. Undantag från turordningsreglerna kan vara betydelsefulla för företags benägenhet att våga anställa även i tider då konjunkturen kan tyckas bister. Jag anser därför att regeringen bör återkomma med ett förslag om att reformera turordningsreglerna i anställningsskyddslagen i enlighet med vad som anförts ovan. Turordningsreglerna, punkt 4 – motiveringen (V) av (V). Jag är enig med utskottet om att de motionsyrkanden som behandlas under denna punkt bör avslås. Däremot har jag i flera avseenden en annan motivering än utskottet. Utskottet framhåller bl.a. att eventuella förändringar av regelverket ska tillgodose både arbetstagarnas behov av trygghet och inflytande och arbetsgivarnas behov av flexibilitet. Av sammanhanget och skrivningar i både januariavtalet och parternas principöverenskommelse framgår dock att det finns skäl att ifrågasätta om det pågående förändringsarbetet verkligen kommer att leverera den balans som utskottet säger sig eftersträva. Jag menar att det finns en risk att det i stället kommer att leda till en uppluckring av arbetsrätten på bekostnad av arbetstagarnas anställningstrygghet. Det är inte en önskvärd väg framåt. Vägen framåt bör i stället handla om att anpassa arbetsrätten till den faktiska utvecklingen på arbetsmarknaden. Den har bestått av att arbetsgivarna flyttat fram sina positioner på arbetstagarnas bekostnad. En utveckling mot att förändra turordningsreglerna i anställningsskyddslagen på så vis att flera undantag tillåts är allt annat än önskvärd och skulle innebära att arbetsgivarna ytterligare flyttade fram sina positioner. Det är centralt att förändringar på området inte försvagar arbetstagarnas ställning och för det arbetsrättsliga regelverket närmare forna tiders mer vidsträckta godtycke. Jag delar inte utskottets genomgående positiva inställning till partsöverenskommelsen som har träffats mellan några av parterna på den svenska arbetsmarknaden, däribland endast två av LO:s 14 medlemsförbund. Det är positivt och en styrka för den svenska modellen att parterna på arbetsmarknaden kan förhandla och teckna avtal om stora och viktiga frågor. I denna situationen har dock förhandlingarna påverkats av det utredningsförslag och lagstiftningshot som januaripartierna bär ansvar för. De avtalslösningar som kommer till stånd förhåller sig med nödvändighet till gällande arbetsrättsliga lagar. Här finns flera viktiga problem som lagstiftaren borde ha åtgärdat, i stället för att det skulle vara upp till arbetstagarorganisationerna att försöka uppnå förbättringar som med nödvändighet innebär eftergifter på andra områden. Detta innebär urholkad anställningstrygghet i viktiga avseenden, som stora delar av löntagare riskerar att drabbas oproportionerligt negativt eller inte bli tagna hänsyn till i tillräckligt hög grad. Det går inte att veta var den pågående processen utifrån partsöverenskommelsen kommer att ta vägen och det är därför inte rimligt att som utskottet helt förlita sig på överenskommelsen. Jag menar därför att motionsyrkandena bör avslås med motiveringen att regelverket behöver stärkas till arbetstagarnas fördel, inte tvärtom. Företrädesrätten till återanställning, punkt 5 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:3371 av m.fl. (M) yrkande 18 och 2020/21:176 av m.fl. (V) yrkande 4. Vi anser att det är hög tid att utveckla den svenska modellen, som har tjänat väl . Det är viktigt att upprätthålla en rimlig balans mellan arbetsmarknadens parter och en god trygghet för den anställde. I en alltmer globaliserad och dynamisk ekonomi, där människor byter jobb oftare, krävs dock mer flexibilitet på den svenska arbetsmarknaden. Det är viktigt både för att stärka svenska företag och svensk konkurrenskraft och för att öka människors jobbchanser. Till skillnad från vad utskottet verkar tycka ser vi att ett tydligt område där arbetsrätten behöver utvecklas är den lagliga företrädesrätten till återanställning. Vi har naturligtvis i likhet med utskottet noterat att flera av parterna på den svenska arbetsmarknaden har träffat en principöverenskommelse. Av partsöverenskommelsen framgår bl.a. att en ändring föreslås gällande företrädesrätten till återanställning i anställningsskyddslagen. Det är välkommet att parterna tar ansvar för nödvändiga förändringar av regelverket för att anpassa det till dagens arbetsmarknad. Till skillnad från utskottet menar vi dock att det inte går att helt förlita sig på att de förändringar som behövs på området kommer att bli resultatet av regeringens behandling av partsöverenskommelsen. Vi har ännu inte sett någon proposition från regeringen och det går inte att veta om regeringen kommer att mjölka ur eller förändra parternas förslag. Därför finns det skäl för oss att hålla fast vid vårt krav på en översyn av regelverket. Vi anser därför att regeringen bör se över företrädesrätten till återanställning i anställningsskyddslagen i enlighet med vad som anförts ovan. Företrädesrätten till återanställning, punkt 5 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2020/21:176 av m.fl. (V) yrkande 4 och