bet · H901MJU6 · 2021-11-24 00:00:00 — Enligt direktivet är medlemsstaterna skyldiga att införa ett generellt system för skydd av samtliga fåglar som ska förbjuda att man avsiktligt dödar eller fångar dessa fåglar. Skarven omfattas av detta regelverk. Enligt fågeldirektivet får medlemsstaterna medge undantag från förbudet om att avsiktligt döda eller fånga listade arter av vissa angivna anledningar, om det inte finns någon annan lämplig lösning. Undantag får bl.a. göras av hänsyn till människors hälsa och säkerhet respektive flygsäkerheten, för att förhindra allvarlig skada på gröda, boskap, skog, fiske och vatten eller för att skydda flora och fauna. De fågelarter som är upptagna i bilaga II till direktivet får med hänsyn tagen till populationsnivå, geografisk spridning och reproduktion inom gemenskapen jagas i enlighet med nationell lagstiftning. Skarven är inte upptagen i bilaga II till direktivet. Fågeldirektivet medger således inte s.k. allmän jakt på skarv i enlighet med nationell lagstiftning. För detta krävs en ändring i direktivets bilagor. Fågeldirektivet har genomförts i svensk rätt genom bl.a. bestämmelser i jaktlagen (1987:259) och jaktförordningen (1987:905). Av 23 a och 24 §§ jaktförordningen följer att får fatta beslut om skyddsjakt på skarv om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Beslut om jakt får dock endast fattas med hänsyn till vissa intressen som anges i förordningen, såsom allmän hälsa och säkerhet, eller andra tvingande skäl som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön. Skyddsjakt får även meddelas för att förhindra allvarlig skada på t.ex. fiske, vatten eller annan egendom och för att skydda vilda djur eller växter eller bevara livsmiljöer för sådana djur eller växter. Inom ramen för EU:s gröna giv presenterade kommissionen en strategi för biologisk mångfald (COM(2020) 380). I strategin tar kommissionen fasta på vikten av att resurser används hållbart och att en förutsättning för att nå detta är att EU:s gemensamma fiskeripolitik genomförs fullt ut men även att havsmiljödirektivet och art- och habitatdirektivet genomförs i sin helhet. presenterade kommissionen en ny strategi för en hållbar blå ekonomi i EU (COM(2021) 240). Även i denna strategi framhåller kommissionen att bevarande och skydd av biologisk mångfald borde betraktas som grundläggande principer för maritim ekonomisk verksamhet så som fiske, bioteknik och turism. har det övergripande nationella ansvaret för genomförandet av viltförvaltningspolitiken, däribland frågor som berör förvaltningen av stora fåglar. tar som en del av detta arbete fram nationella förvaltningsplaner, bl.a. för skarv. Länsstyrelserna har det regionala ansvaret inom viltförvaltningen. Utifrån de nationella förvaltningsplanerna tar sedan länen fram regionala förvaltningsplaner. Länsstyrelserna ansvarar för inventering, som ofta genomförs i samarbete med jägare och andra naturintresserade. I varje län finns en viltförvaltningsdelegation som fattar övergripande beslut om viltförvaltningen i länet, bl.a. om övergripande riktlinjer för viltförvaltning. Om det är motiverat kan i enlighet med gällande författningar besluta om skrämselåtgärder eller skyddsjakt, vilket regelbundet sker vid flera länsstyrelser. kan även med stöd av jaktförordningen (1987:905) besluta om rätt att göra ingrepp i fåglars bon eller förstöra fåglars ägg. I nationella förvaltningsplan för skarv redogörs för den aktuella forskningen, den nationella bilden av skarvpopulationen och de konflikter som finns i frågan. Förvaltningsplanen har karaktären av en vägledning. I förvaltningsplanen rekommenderar att länsstyrelserna tar fram en förvaltningsplan som tar upp regionala förhållanden. En sådan plan bör innehålla en kartläggning av känsliga områden och sårbara fiskpopulationer samt vilka åtgärder som kan vara lämpliga i de olika områdena. i och i har tagit fram regionala förvaltningsplaner för skarv. i beslutade om skyddsjakt på storskarv vid fasta och rörliga fiskeredskap, vid fiskodling, vid utsättningsplatser samt vid fredningsområden för fisk samt för att skydda bestånd av abborre (ref 21813-1741-2018). Detta länsövergripande beslut möjliggjorde för enskild att bedriva skyddsjakt under de givna villkoren utan att ansöka vid varje given skadesituation eller tillfälle. I ett avgörande från kammarrätten i framgår att kammarrätten har gjort bedömningen att den föreslagna skyddsjakten på skarv är berättigad och står i proportion till ändamålet med jakten (mål nr 8465-18). Kammarrätten tolkar i sitt avgörande tillämpningen av fågeldirektivets undantagsregler. meddelade inte prövningstillstånd (mål nr 1668-19 och 1669-19). ska enligt 2 § jaktförordningen se över jakttiderna i förordningen. I samband med jakttidsöversynen 2019/2020 (NV-08122-18) föreslog att storskarv ska få jagas på en enskilds initiativ vid fasta och rörliga fiskeredskap, fiskodling och utsättningsplatser samt i fredningsområden för fisk. Förslaget gäller under vissa perioder och längre än från en boplats för bl.a. skarv. Enligt beviljas skyddsjakt på storskarv i relativt stor omfattning av . För den enskilde skulle förslaget innebära en möjlighet att förebygga skada när behovet uppstår utan särskilt beslut från . Förslaget ligger i linje med strategin för svensk viltförvaltning, dvs. att viltförvaltningen aktivt ska bidra till att förebygga skador och andra problem, att regler ska förenklas där det är möjligt samt att beslut ska fattas så nära de människor som berörs som möjligt. beslutade regeringen om nya tider för jakt. Regeringen beslutade bl.a., i linje med förslag, att skyddsjakt på storskarv på en enskilds initiativ får ske enligt 26 § jaktförordningen i enlighet med vad som anges i förordningens bilaga 4. Av bilaga 4 följer att jakt på storskarv för att förebygga skador av vilt får ske – vid fasta och rörliga fiskeredskap samt inom ett avstånd av från sådana redskap för att förebygga skada. Jakten får dock inte ske närmare än från boplats för skarv, havsörn eller fiskgjuse. Jakten får ske –28 (29) februari. – vid fiskodling och utsättningsplatser (innan och efter utsättningstillfälle) samt inom ett avstånd av från sådana områden –. – i fredningsområden för fisk –28 (29) februari. Miljömålsberedningens delbetänkande Havet och människan (SOU 2020:83) innehåller ett antal bedömningar och förslag som rör skarv. Miljömålsberedningen bedömer att det behövs en helhetssyn i förvaltningen av fiskbestånden och bestånden av säl och skarv som tar hänsyn till både fiskets, sälens samt skarvens påverkan på näringsväven. Förvaltningen av säl och skarv behöver i större utsträckning genomföras regionalt, där länsstyrelserna har en viktig samordnande roll, men utifrån nationella mål och riktlinjer. Miljömålsberedningen förslår även att uppdaterar den nationella förvaltningsplanen för skarv. Miljömålsberedningens förslag har remitterats, och beredning pågår inom . Miljömålsberedningen ger även en översyn av olika skadeförebyggande åtgärder när det gäller skarv. Enligt 29 § jaktförordningen är det länsstyrelserna som beslutar om skyddsjakt på skarv. Jaktförordningens 23 a § anger att om det inte finns någon annan lämplig lösning, och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde, får beslut om skyddsjakt även avse att göra ingrepp i fåglars bon eller förstöra fåglars ägg. Om man kan visa att det finns stor sannolikhet för allvarlig skada i en sjö, ett vattendrag eller något annat begränsat vattenområde med en känslig fiskfauna, eller andra skyddsvärden, kan man bedriva jakt i syfte att decimera antalet födosökande och/eller häckande fåglar för att förebygga skador i just detta område. Att förstöra ägg genom prickning eller oljering har använts som ett alternativ eller komplement till jakt med skjutvapen. Metoden ger dock ingen direkt effekt på skadebilden. För att uppnå en decimering av antalet predaterande fåglar och därigenom minska skadorna krävs att åtgärden genomförs systematiskt . Man bör vid förstöring av ägg noga beakta risken för att orsaka onödigt lidande med hänsyn till fosterutvecklingen. Det finns också risker med att fåglarna störs på häckningsplatser, t.ex. finns risken att de sprider sig över större områden. Miljömålsberedningen redovisar vidare att den återrapportering som finns visar att det faktiska uttaget ofta skiljer sig från det antal som besluten givit tillstånd till. beviljades det ca 68 beslut om skyddsjakt på totalt drygt 12 000 fåglar. Enbart 2 857 fåglar rapporterades in som fällda. Detta kan ha flera olika orsaker, och som varierar från fall till fall, bl.a. bristande resurser. Jakten/oljeringen/äggprickningen ska utföras av någon, som ska vara insatt och kompetent på området. Detta kräver både tid och pengar. Havs- och vattenmyndigheten har haft i uppdrag att ta fram förslag till åtgärder som inte är fiskereglerande för att bidra till återhämtning av torskbestånden i svenska vatten. En åtgärd som föreslås är att lokalt begränsa förekomsten av skarv och säl. Myndigheten redovisar att försök pågår redan lokalt men att effekterna av åtgärden på torsk och ekosystem ännu är oklara. Det behövs ytterligare försök och utvärdering för att undersöka potentialen i att begränsa säl- och skarvpopulationerna. Åtgärden är relevant framför allt för torskbestånden i östra och västra samt för kustnära bestånd i och , och myndigheten bedömer att eventuella effekter bör kunna ses inom 5–och att man i detta sammanhang bör vara vaksam på risken för oönskade effekter på andra arter eller delar av ekosystemet. Vid utskottets informationsinhämtning anförde att säl- och skarvstammarna äter väldigt mycket fisk. Förbundet hänvisade till studier som gjorts vid och Aqua som uppskattar att säl och skarv tillsammans äter ca fisk . Förbundet anförde att jakt på skarv kräver betydande resurser och att jägaren är kompetent och insatt, t.ex. har adekvat lokalkännedom. Förbundet framhöll att jägarna dessutom själva bekostar jakten, så som arrende och andra omkostnader. Förbundet framhöll vidare att jakt på skarv är ett adaptivt verktyg, och kan vara mycket effektivt när populationstopparna är höga. Jakt är dessutom lättstyrt och självreglerande. har beslut fattats som underlättar jakt på skarv, men är jakten inte tillräcklig i förhållande till populationsstorleken. framhöll att myndigheternas beslut ofta är långsamma och att det krävs åtgärder som underlättar för jägarna och på så sätt ökar avskjutningarna. Även Sportfiskarna anförde att det behövs förändringar i förvaltningen av skarv. Sportfiskarna framförde att den nationella förvaltningsplanen för skarv bör ses över och att det krävs en förbättrad samordning mellan länsstyrelser och Havs- och vattenmyndigheten. Vidare bör regeringen underlätta för fleråriga tillstånd för skyddsjakt samt utöka användningen av oljering av ägg. Sportfiskarna framförde vidare att regeringen bör ge Havs- och vattenmyndigheten, och i uppdrag att koordinera förvaltningen av säl, skarv och fiskbestånden. Regeringen bör vidare ge länsstyrelserna ett tydligt uppdrag att leda och samordna genomförandet av förvaltningsplanerna samt stärka finansieringen av forskning och uppföljning, vilket behövs för en ny nationell inventering av skarvbeståndet. I svenska vatten förekommer tre arter av säl: gråsäl, knubbsäl och vikaresäl. Gråsäl finns i hela , i söder ner till . fanns en egen population av gråsäl på , men förekommer enbart enstaka individer. Då gråsälarna är rörliga förvaltas hela populationen i som en enhet. Knubbsäl förekommer längs och söderut till samt i ett begränsat område på södra och . Vikare förekommer i och norra . Antalet vikare har varierat kraftigt beroende på rådande isförhållanden eftersom vikaresälen föder sin kut i en grotta som honan gräver i isen. Populationen av gråsäl i samt knubbsäl i bedömdes av 2019 nå gynnsam bevarandestatus (6914). För knubbsäl i och vikare är statusen fortfarande otillfredsställande på grund av övergödning och miljögifter samt att populationerna är för små i relation till referensvärdena. Samtliga tre sälarter som förekommer i svenska vatten är listade i art- och habitatdirektivets bilagor 2 och 5 över arter som kräver särskilt skydd. Vidare ingår samtliga tre sälarter i bedömningen av god miljöstatus enligt havsmiljödirektivet. Sälar i omfattas även av Helcoms rekommendation Conservation of seals in the Baltic Sea area . Rekommendationen anger tre mål för sälförvaltningen som innebär att populationsstorleken ska tillåtas öka mot det antal som ekosystemet kan upprätthålla, att utbredningen långsiktigt ska tillåtas expandera till lämpliga föryngringsområden i hela samt att hälsostatusen ska vara så god att populationens fortlevnad säkerställs. Mot denna bakgrund är arterna fredade i genom 3 § jaktlagen (1987:259). Vidare följer det av artskyddsförordningen (1998:179) att särskilda bevarandeområden behöver utses. I finns därför speciella sälskyddsområden upprättade. Även vissa naturreservat kan ha regleringar som liknar de i sälskyddsområden. Av jaktförordningen (1987:905) framgår att kan fatta beslut om skyddsjakt på samtliga sälarter. För gråsäl kan myndigheten även fatta beslut om licensjakt. Skydds- eller licensjakt på säl kan tillåtas bl.a. om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Jakttiderna är satta för att ge så goda förutsättningar som möjligt för jakten som hänsyn tas till sälarnas behov av ro . Vid inventering kan vissa områden vara undantagna från jakttiden. riktade ett tillkännagivande till regeringen om licensjakt på säl (bet. 2018/19:MJU9, rskr. 2018/19:173). Miljö- och jordbruksutskottet uttalade följande i sitt betänkande: har antalet sälar ökat utmed . orsakar stora skador för kustfisket. Detta medför en ökad ekonomisk börda för yrkesfiskarna som redan är hårt pressade. Att vi har starka stammar av vilt i är i grunden givetvis bra. Alltför stora stammar kan dock skapa problem, både för människor och för ekosystemet. Att införa licensjakt på säl kan vara ett sätt att minska konflikten mellan sälarna och fiskenäringen. Enligt utskottets bedömning kan en licensjakt på säl under nuvarande förutsättningar införas utan att sälarternas bevarandestatus hotas. Detta bör ges regeringen till känna. I ljuset av tillkännagivande gav regeringen Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att uppdatera förvaltningsplanen för gråsäl. Regeringen bedömde då att gråsälspopulationen har haft en mycket gynnsam tillväxt och att arten bedöms ha gynnsam bevarandestatur enligt art- och habitatdirektivet. Regeringen redovisade att antalet gråsälar i uppgår till mellan 38 000 och 50 000 individer. En ny förvaltningsplan för gråsäl presenterades . [10] Havs- och vattenmyndigheten lyfter fram i förvaltningsplanen att förvaltning av säl är en komplex fråga och därför beroende av en ekosystembaserad förvaltning som innebär att förvaltningen tar hänsyn till hur människan och olika arter samspelar och påverkar varandra. Förvaltningen behöver vara adaptiv, dvs. anpassas till ny kunskap och nya ekologiska, ekonomiska och sociala förutsättningar. Av förvaltningsplanen för gråsäl framgår att de övergripande målen för gråsälpopulationen är att den ska ha gynnsam bevarandestatus, och dess påverkan på människans intressen ska vara neutral eller positiv. Förvaltningsplanen har följande tre delmål: Kunskap och dialog om sälens roll i ekosystemet, inklusive dess påverkan på fisk och fiske, i regionalt och nationellt perspektiv ska öka. Förutsättningarna för samexistens mellan en gråsälspopulation med gynnsam bevarandestatus och hållbara fiskenäringar ska förbättras. Förvaltningsåtgärder, inklusive jakt, ska utvärderas vetenskapligt för att säkerställa att målen i förvaltningsplanen uppfylls. beslutade regeringen även om en ändring i jaktförordningen som gör det möjligt för att besluta om licensjakt på gråsäl. Förutsättningen är att detta sker efter att Havs- och vattenmyndigheten har hörts och efter bedömning av om det är vetenskapligt befogat ur ett ekosystemperspektiv. Förordningsändringen trädde i kraft och upphör att gälla , om inte en vetenskaplig utvärdering visar att regeringen bör förlänga möjligheten att besluta om licensjakt. beslutade om licensjakt på sammanlagt 2 000 gråsälar –. beslutade om licensjakt på sammanlagt 2 000 gråsälar i samtliga län som har kust mot –. Havs- och vattenmyndigheten har tillsammans med haft i uppdrag att genomföra en vetenskaplig utvärdering av en eventuell beståndsreglerande jakt på gråsäl. Redovisningen är i första hand en jämförelse mellan 2019 då skyddsjakt var den jaktform som bedrevs, och 2020 fram t.o.m. då den huvudsakliga jaktformen för gråsäl bedrevs efter ett beslut om licensjakt för 2 000 gråsälar i hela . Insamling av data har begränsats till södra där interaktionen med torsk är stor och där det fanns andra kända faktorer. Myndigheterna framhåller att ekosystem förändras som regel långsamt och orsakssamband behöver därför studeras över längre tidsperioder för att kunna dra säkra, vetenskapligt underbyggda slutsatser om hur olika åtgärder påverkar bestånd av arter. Av utvärderingen framgår att ungefär hälften av maximalt tillåtet antal om 2 000 sälar fälldes såväl 2019 som 2020 samt att det var av jägarna som fällde av sälarna. Baserat på det insamlade materialet ser man att det var en större andel årsungar som fälldes 2020 och en större andel juvenila sälar (framför allt 1–2 åringar) 2019, medan fördelningen mellan honor och hanar inte visar på någon större skillnad. Gråsälarna i det undersökta området tycks ha mer sill och skarpsill i dieten än tidigare samt storleken på torsk i dieten ser ut att vara mindre än året innan licensjakten startade. Havs- och vattenmyndigheten och föreslår att licensjakten ska fortsätta som effekterna av jakten följs upp och utvärderas löpande i enlighet med målen i förvaltningsplanen och att flerartsmodellen för förvaltning utvecklas vidare. Därutöver bör även möjligheterna för en geografisk fördelning av jakten utredas vidare. Den kontinuerliga utvärderingen av licensjakten bör även väga in intressen hos de människor som lever i och av ekosystemet. Utvärderingen bereds inom . EU har av djurskyddsskäl beslutat att förbjuda handeln med sälprodukter. Handeln med sälprodukter (vilket innefattar alla produkter som kommer från sälar, t.ex. kött, olja, späck, organ, omega 3-kapslar, betar, obehandlade och behandlade skinn) regleras i EU-förordningen om handel med sälprodukter (förordning [EG] nr 1007/2009), lagen (2011:1070) om handel med sälprodukter och förordningen (2010:1491) om handel med sälprodukter. föreslog ett tillkännagivande om att regeringen bör agera för att ska kunna handla med sälprodukter, som kött och skinn. anser att förbudet mot handel med sälprodukter skapar etiska problem eftersom den säl som jagas inte kan omhändertas annat än för jägarens eget bruk. Kammaren biföll utskottets förslag (bet. 2019/02:NU15, rskr. 2019/20:222). Som redovisas ovan har Havs- och vattenmyndigheten haft i uppdrag att ta fram förslag till åtgärder som inte är fiskereglerande för att bidra till återhämtning av torskbestånden i svenska vatten. En åtgärd som föreslås är att lokalt begränsa förekomsten av bl.a. säl. Myndigheten redovisar att försök redan pågår lokalt men att effekterna av åtgärden på torsk och ekosystem ännu är oklara. Det behövs ytterligare försök och utvärdering för att undersöka potentialen i att begränsa säl- och skarvpopulationerna. Åtgärden är relevant framför allt för torskbestånden i östra och västra samt för kustnära bestånd i och , och myndigheten bedömer att eventuella effekter bör kunna ses inom 5–och att man i detta sammanhang bör vara vaksam på risken för oönskade effekter på andra arter eller delar av ekosystemet. I sitt delbetänkande Havet och människan (SOU 2020:83) framhåller Miljömålsberedningen att de senaste decenniernas ökning av sälpopulationerna har lett till en ökad konflikt med framför allt det kustnära fisket. Konflikten mellan säl och fiske är till stor del beroende på vilken typ av fiske som bedrivs. Det är främst det kustnära fisket med passiva redskap (nät, garn, burar m.m.) som bär de ekonomiska konsekvenserna av fler sälar. innebär flera olika typer av negativa konsekvenser för fisket med passiva redskap, t.ex. minskad intäkter på grund av att sälen vittjar passiva redskap. Havs- och vattenmyndigheten fördelar för sälskador (utg.omr. 23, anslaget 1:7). Ersättningen per fiskare uppgår i genomsnitt till ca . Enligt Miljömålsberedningens sammanställning (SOU 2020:83) har antalet fiskare som fått ersättning för sälskador legat mellan 350–400 2006. Enligt Miljömålsberedningen behövs det en helhetssyn i förvaltningen av fiskbestånden och bestånden av säl och skarv som tar hänsyn till både fiskets, sälens samt skarvens påverkan på näringsväven. Förvaltningen av säl och skarv behöver i större utsträckning genomföras regionalt, där länsstyrelserna har en viktig samordnande roll, men utifrån nationella mål och riktlinjer. Samexistens mellan sälbestånd som når gynnsam bevarandestatus, yrkesfiske och företagande som nyttjar sälen som resurs genom sälsafari eller säljakt, behöver utvecklas genom ökad kunskap och om påverkan på ekosystemet och geografisk kartläggning av olika områdens lämplighet för t.ex. säljakt, sälsafari, kustnära fiske och eventuella fredningsområden. Miljömålsberedningen förslår även att regeringen verkar inom EU för undantag från förbudet om försäljning av sälprodukter för sälpopulationer som når gynnsam bevarandestatus. Miljömålsberedningens förslag har remitterats och beredning pågår inom . Som svar på interpellation 2020/21:728 anförde dåvarande landsbygdsminister bl.a. följande om licensjakt på säl: Det finns livskraftiga populationer av gråsäl och vikare i samt knubbsälar i . Gråsälspopulationen i har haft en mycket stark tillväxt och bedöms nu ha gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. Gråsälen är vår största sälart och har ett relativt stort födobehov. Det kan tillsammans med andra påverkansfaktorer medföra negativa effekter på flera olika fiskbestånd. Jag är även medveten om att sälarna orsakar skada eftersom de kan ta fisk direkt ur fiskenäten och förstöra fiskeredskap. Regeringen är medveten om att säljakt är tidskrävande och förenad med kostnader för den enskilde jägaren. Det är inte heller möjligt för en jägare att sälja till exempel sälskinn eller kött på grund av EU-förbudet mot handel med sälprodukter. Regeringen bedömer att möjligheterna att driva frågan om att häva EU-förbudet mot handel av sälprodukter är mycket små. har regeringen i Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev beslutat att högst får fördelas till länsstyrelserna för att användas till ersättning för hanteringskostnader av gråsälar som skjutits med stöd av beslut från avseende skyddsjakt och licensjakt. Inför kommande havs, fiskeri- och vattenbruksprogram har regeringen även för avsikt att föreslå att en stödåtgärd inkluderas som ger möjlighet till ersättning för hanteringskostnader för fällda sälar vid skyddsjakt eller licensjakt. När det gäller jakt i skyddade områden är det möjligt att bedriva olika sorters aktiviteter som till exempel jakt och fiske om det inte motverkar syftet med skyddsändamålet. Sammantaget har jag och regeringen vidtagit flera åtgärder i syfte att underlätta förvaltningen av sälpopulationerna. Vi följer den här frågan mycket noga och kommer outtröttligt att fortsätta arbetet för friska hav, livskraftiga fiskbestånd och levande kustsamhällen.