bet · H801KU20 · 2021-01-26 00:00:00 — Utredningen påpekade även, i enlighet med vad konstitutions- utskottet uttalat, att den konstitutionella praxis som vuxit fram innebär att utgångspunkten bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande, och att regeringen om den inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör underrätta om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkänna- givandet. Även skälen till varför regeringen inte tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. Vidare konstaterade utredningen att ordningen i allt väsentligt fungerade väl och att det dessutom inte kunde uteslutas att praxis kunde komma att utvecklas ytterligare, något som skulle kunna försvåras med en reglering i grundlag. Den konstitutionella betydelsen och innebörden av tillkänna- givanden analyserades även av av riksdagsordningen. Kommittén framhöll i sitt betänkande att den delade uppfattning och inte ansåg att det fanns skäl att göra några nya uttalanden i frågan (2012/13:URF3 s. 171 f.). I samband med behandlingen av regeringens skrivelse skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2018/19:75) anförde utskottet bl.a. följande (bet. 2018/19:KU21 s. 34, rskr. 2018/19:279): Ett flertal av utskotten uppmärksammar i sina yttranden vikten av att regeringen undviker onödig tidsåtgång i sin behandling av skrivelser. har tidigare anfört att det borde höra till undantagen att tillkännagivanden inte kan slutredovisas , även om det inte är omöjligt att tillkännagivanden har fått en mer krävande karaktär än tidigare (bet. 2005/06:KU34). För tillkännagivanden som är VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL äldre än torde en avsaknad av åtgärder innebära att man kan säga att regeringen i alla fall inte har agerat skyndsamt (bet. 2016/17:KU21 s. 39– 40). Utskottet har även anfört att handläggningstiden för slutbehandlingen av ett enskilt tillkännagivande är avhängig tillkännagivandets innehåll och de beredningsåtgärder som förutsätts för en sådan slutbehandling (bet. 2014/15:KU21 s. 28). I de fall tillkännagivanden inte är slutbehandlade bör regeringen redovisa en bedömning av när de kan bli slutbehandlade (bet. 2015/16:KU21s. I fråga om en anmälan om hanteringen av ett tillkännagivande om tilläggs- direktiv som beslutades av och med innebörden att regeringen , men , skulle ge en utredning tilläggsdirektiv anförde utskottet bl.a. följande (bet. 2017/18:KU20 s. 29–30): Utskottet konstaterar att utgångspunkten i den konstitutionella praxis som har vuxit fram i fråga om tillkännagivanden är att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen inte har för avsikt att tillgodose önskemål, bör den underrätta om detta inom den eventuella tidsgräns som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till varför regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. kan det konstateras att tillkännagivanden med väldigt snäva tidsgränser kan vara svåra att tillgodose inom den utsatta tiden. I det här aktuella fallet var tidsgränsen . Att komma fram till ett beslut torde vanligtvis inte låta sig göras utan att frångå gängse beredningsrutiner. Av utredningen framgår att regeringen i direkt anslutning till beslut påbörjade ett arbete för att följa tillkännagivandet och att tidpunkten för när det aktuella uppdraget ska redovisas är i enlighet med tillkännagivandet. De centrala delarna av tillkännagivandet synes således har följts. Att beslutet om tilläggsdirektiv kom att dröja längre än vad som angavs i tillkännagivandet kan förstås utifrån vad som framgått ovan, vilket också hade kunnat kommuniceras till inom den aktuella tidsgränsen. I samband med behandlingen av regeringens skrivelse skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2019/20:75) anförde utskottet bl.a. följande (bet. 2020/21:KU2 s. 31, rskr. 2020/21:34): Ett flertal av utskotten uppmärksammar vikten av att regeringen undviker onödig tidsåtgång i sin behandling av tillkännagivanden. Konstitutions- utskottet vill i detta sammanhang framhålla vikten av att regeringen behandlar skrivelser skyndsamt och gör ansträngningar för att undvika onödig tidsåtgång när det gäller att behandla tillkänna- givanden. Huruvida den redovisade tidsåtgången är rimlig bör bedömas med hänsyn till tillkännagivandets innehåll och de beredningsåtgärder som behöver vidtas. har senast i betänkande 2020/21:KU10 framhållit vikten av att regeringen behandlar skrivelser skyndsamt och gör ansträngningar för att undvika onödig tidsåtgång (s. 123). I 7 kap. regeringsformen återfinns bestämmelser om den institutionella ramen för regeringsarbetet och om förfarandet. Bestämmelserna är avsiktligt knapphändigt utformade. Om detta anfördes i förarbetena att regeringens arbetsformer inte borde göras till föremål för en ingående grundlagsreglering VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL som tynger regeringsarbetet med formaliteter och hindrar anpassning av arbetet till växlande förhållanden (prop. 1973:90 s. 179). En allmän utgångs- punkt borde därför vara att man visar återhållsamhet med att binda regeringens arbetsformer. Vad gäller beredningen av regeringsärenden föreskrivs i 7 kap. 1 § regeringsformen att det för denna uppgift ska finnas ett regeringskansli i vilket det ingår departement för skilda verksamhetsgrenar. Regeringen fördelar ärendena mellan departementen, och statsministern utser bland statsråden chefer för departementen. I förarbetena anfördes att själva systemet med departement borde slås fast i grundlagen, men att man med detta i det väsentliga borde göra halt (prop. 1973:90 s. 181). Enligt 7 kap. 2 § regerings- formen ska vid beredningen av regeringsärenden behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. Upplysningar och yttranden ska också i den omfattning som behövs inhämtas från kommuner. I den omfattning som behövs ska också tillfälle lämnas sammanslutningar och enskilda att yttra sig. Enligt 7 kap. 3 § regeringsformen avgörs ärenden av regeringen vid regeringssammanträde. Minst fem statsråd måste vara närvarande vid ett sammanträde för att regeringen ska vara beslutsför (7 kap. 4 § regerings- formen). Beslutsformen är alltså kollektiv. Genom olika former av samråd (gemensam beredning, allmän beredning och delning) inom säkerställer att principen om kollektivt beslutsfattande får ett reellt innehåll och att alla statsråd får faktisk möjlighet att utöva det inflytande i regeringsärenden som deras ansvar motiverar. Statsrådsberedningen har i en promemoria tagit fram riktlinjer för samrådsformerna i (SB PM 2012:1, senast reviderad 2020). Genom en skrivelse till har utskottet begärt svar på ett antal frågor. Utskottet fick en promemoria som upprättats inom (bilaga A1.6.2). I fråga om vidtagna beredningsåtgärder och angavs att regeringens avsikt var att återkomma till . Mot bakgrund av remissutfallet, där flera instanser ansett att avsaknaden av analys av förslaget i förhållande till rättsfallen MIG 2017:24 och MIG 2017:25 var en brist, och att de avgörandena från Migrations- överdomstolen låg i linje med vad regeringen ville uppnå, avvaktade regeringen. Syftet var att se effekten av Migrationsöverdomstolens nya praxis och inte riskera att begränsa denna. Regeringens bedömning kom till del bl.a. genom ett svar på en riksdagsfråga (fråga 2017/18:1357, besvarad av dåvarande migrationsministern ). Regeringen har följt utvecklingen noga och kunnat konstatera att andelen beviljade förlängningsansökningar inom de flesta yrkeskategorier har ökat enligt statistik. VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL tillkomsten av januariavtalet påbörjades arbete med att ta fram direktiv till en utredning om arbetskraftsinvandring. Kommittédirektiven bereddes i enlighet med de riktlinjer som framgår av promemorian Samrådsformer i Regerings- kansliet (SB PM 2012:1). Vad gäller beredningsåtgärder från anges att ett arbete påbörjades i direkt anslutning till beslut om tillkännagivande. fanns ett behov bl.a. av att analysera i vilken utsträckning tillkänna- givande skiljde sig från uppdraget i de ursprungliga direktiven och vilka tillägg som var nödvändiga att göra. En muntlig kontakt togs på tjänstemannanivå för att informera om det pågående arbetet med tilläggsdirektiv. direktiven bereddes i enlighet med de riktlinjer som framgår av promemorian Det innebär att tilläggsdirektiven var föremål för gemensam beredning, delning och politisk samordning. Utskottet har i flera sammanhang framhållit vikten av att regeringen behandlar skrivelser skyndsamt och gör ansträngningar för att undvika onödig tidsåtgång när det gäller att behandla tillkännagivanden. Utskottet har vidare ansett att huruvida den redovisade tidsåtgången är rimlig bör bedömas med hänsyn till tillkännagivandets innehåll och de berednings- åtgärder som behöver vidtas. Vad gäller eventuella tidsgränser har utskottet funnit att om regeringen inte har för avsikt att tillgodose önskemål, bör den underrätta om detta inom den eventuella tidsgränsen som angetts i tillkännagivandet, tillsammans med skälen. Utskottet har också konstaterat att tillkännagivanden med väldigt snäva tidsgränser kan vara svåra att tillgodose inom den utsatta tiden. Vad gäller tillkännagivandet av noterar utskottet att händelser i omvärlden, i det här fallet nya vägledande domar, lett till behov av överväganden. Utskottet ser inte skäl att inom ramen för granskningen invända mot detta men vill understryka att regeringen bör hålla underrättad om hur arbetat fortskrider. Den information som lämnas till , bl.a. i den årliga skrivelse 75, ska självklart vara saklig och relevant. Berört utskott har då möjlighet att ta ställning till och kommentera de åtgärder som redovisas av regeringen avseende olika tillkännagivanden. Vad gäller det aktuella tillkännagivandet noterar utskottet att socialförsäkringsutskottet har kommenterat regeringens hantering. Utskottet kan härutöver framhålla vad det tidigare uttalandet om vikten av att regeringen undviker onödig tidsåtgång i sin behandling av skrivelser. I tillkännagivandet av fanns en tidsram om en månad för regeringen att tillgodose tillkännagivandet. Utskottet har tidigare uttalat att det vanligtvis inte torde låta sig göras att komma fram till ett beslut utan att frångå gängse beredningsrutiner. Utskottet anser att det VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL uttalandet kan ge viss vägledning även här. Värt att notera är också att regeringen i svarspromemorian till utskottet angett att den påbörjade ett arbete i direkt anslutning till beslut samt att tillkännagivandet behandlades genom beslut om tilläggsdirektiv . Vad som har framkommit i granskningen ger i övrigt inte anledning till något uttalande av utskottet. 1.7 Tillkännagivanden om skärpta straff för inbrott I en anmälan till (dnr 2250-2019/20), bilaga A1.7.1, begärs att granskar justitie- och migrationsminister samt regeringens hantering av tillkänna- givanden om skärpta straff för inbrott. Anmälaren menar att det gått sedan beslutade om tillkännagivandena utan att regeringen återkommit med förslag till . Med anledning av detta begär anmälaren att granskar justitie- och migrationsminister samt regeringens hantering av tillkännagivanden om inbrottsstöld. Granskningen bör enligt anmälaren särskilt granska olika beredningsåtgärder vidtagits, hur regeringen förhållit sig till beslutade tidsgränser, hur regeringen kommunicerat med , samt den samlade tidsåtgången för beredning av tydligt förmedlade uppfattning. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som upprättats inom , bilaga A1.7.2. Utskottet höll även en utfrågning med justitie- och migrationsminister , bilaga B8. Tillkännagivanden om skärpta straff för inbrott beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag om att införa ett nytt brott – inbrottsstöld – med minimistraffet fängelse (bet. 2014/15:JuU14, rskr. 2014/15:138). samma riksdagsmöte hade även riktat ett tillkännagivande till regeringen om att arbetet mot bostadsinbrott ska prioriteras (bet. 2014/15:JuU1 punkt 21, rskr. 2014/15:77). I betänkande 2014/15:JuU14 framhöll justitieutskottet att bostadsinbrott leder till orimligt låga straff jämfört med annan brottslighet samt att straffen inte i tillräcklig grad beaktar den kränkning av brottsoffren som intrång i VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL Bakom många inbrott ligger dessutom organiserade ligor. Straffet för att bryta sig in i någons hem var enligt justitieutskottet tvunget att bli mer kännbart. noterade att vid tiden för beslutet bereddes betänkande (SOU 2013:85) i . I justitieutskottets betänkande 2016/17:JuU13 föreslog justitieutskottet återigen att regeringen skulle återkomma till med ett förslag som innebär att inbrottsstöld, med ett minimistraff om fängelse , införs som en ny brottsrubricering i . specificerade även att regeringen skulle återkomma till med ett förslag I betänkandet framförde justitieutskottet följande: har tillkännagett för regeringen som sin mening att straffet för bostadsinbrott bör skärpas och att rubriceringen inbrottsstöld ska införas, med en högre straffskala än för stöld. Utskottet vidhåller den uppfattning som man gav uttryck för i de tidigare betänkandena. Det har gått tillkännagivandena gjordes. De har inte behandlats i den aktuella propositionen. Efter vad som är känt har regeringen ännu inte vidtagit några beredningsåtgärder i frågan. Utskottet, som ställer sig kritiskt till detta, anser att det därför finns anledning att på nytt, nu med ett inskärpande i form av en tidsgräns, föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att en ny brottsrubricering, inbrottsstöld, med ett minimistraff om fängelse , ska införas i . Regeringen bör återkomma till med ett sådant förslag . beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2016/17:272). I betänkande 2018/19:JuU11 föreslog justitieutskottet ett tredje tillkännagivande till regeringen. framhöll att de såg positivt på att en utredare hade lämnat förslag på den efterfrågade brottsrubriceringen, men ansåg fortsatt att det fanns anledning att rikta ett tillkännagivande till regeringen. I betänkandet anförde justitieutskottet bl.a. följande: Utskottet ser positivt på att en utredare nu lämnat förslag på en sådan brottsrubricering med detta minimistraff (Ds 2019:1 Straffrättsliga åtgärder mot tillgreppsbrott och vissa andra brott). Utskottet noterar dock att utredarens egen bedömning är att minimistraffet för brottet ska bestämmas till fängelse . Promemorian har skickats på remiss, och lagändringarna i nu aktuell del föreslås träda i kraft . Utskottet anser därför att det finns anledning att påminna om tidigare tillkännagivande och att regeringen skyndsamt bör återkomma med förslag på den nya brottsrubriceringen inbrottsstöld samt att minimistraffet bör vara fängelse och inget annat. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). I betänkande 2019/20:JuU26 föreslog justitieutskottet ett fjärde tillkännagivande till regeringen angående att den skyndsamt bör återkomma till med ett förslag om att införa en ny brottsrubricering med benämningen inbrottsstöld med ett minimistraff fängelse. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL I regeringens skrivelse 2016/17:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anförde regeringen att frågan om införande av ett nytt brott – inbrottsstöld – bereddes inom och att regeringen avsåg att inskaffa ytterligare beredningsunderlag. I ett yttrande till (yttr. 2016/17:JuU8y s. 15) tog justitieutskottet upp hanteringen av det aktuella tillkännagivandet. var kritiskt till att regeringen i samband med att andra åtgärder vidtagits inom rättsområdet inte även presenterat förslag om att införa inbrottsstöld som en ny brottsrubricering. noterade i sammanhanget att det nu hade gått en majoritet i uppmanade regeringen att göra detta samt framhöll att inga kända beredningsåtgärder hade vidtagits för att tillgodose tillkännagivandet. ansåg därför att det fanns anledning att rikta kritik mot regeringen för hanteringen av ärendet. I skrivelse 2017/18:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anförde regeringen att vissa frågor om bostadsinbrott hade behandlats av i betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). Genom lagändringar hade det bl.a. tydliggjorts att även när en stöld sker i ett boende som inte är permanent ska det kunna leda till att stölden bedöms som grov (prop. 2016/17:131). Regeringen framhöll att en utredare fått i uppdrag att utreda bl.a. möjligheten att införa inbrottsstöld som en ny brottsrubricering. Uppdraget skulle redovisas . hade informerats om uppdraget i propositionen Elektronisk övervakning av kontaktförbud (prop. 2017/18:81 s. 43). Redovisningen kommenterades inte i justitieutskottets yttrande 2017/18:JuU6y till . I skrivelse 2018/19:75 skrivelser till regeringen – åtgärder upprepade regeringen vad den redovisade året innan, med tillägget att utredarens uppdrag hade redovisats . framhöll i yttrande 2018/19:JuU2y till att det förhöll sig kritiskt till att regeringen för ett antal aktiva tillkännagivanden ännu inte vidtagit de åtgärder som efterfrågat, bl.a. i fråga om tillkänna- givandet för inbrottsstöld. I skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anförde regeringen att utredarens uppdrag redovisats genom promemorian Straffrättsliga åtgärder mot tillgreppsbrott och vissa andra brott (Ds 2019:1). Promemorian hade remitterats och remisstiden gick ut . Regeringen anförde vidare att ärendet bereddes i . I ett yttrande till tog justitieutskottet upp hanteringen av ett antal aktuella tillkännagivanden (yttr. 2019/20:JuU4y). I yttrandet anfördes att utskottets huvudsakliga kritik var att många äldre tillkännagivanden, flera från så långt tillbaka som /15, fortfarande inte var slutbehandlade. Det var enligt utskottets mening anmärkningsvärt att regeringen inte hade vidtagit fler åtgärder med anledning VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL av dessa tillkännagivanden. I några fall, t.ex. angående inbrottsstöld, hade också gjort flera tillkännagivanden i frågan, och dessutom tillkännagett när dessa senast bör vara genomförda. att regeringen inte heller på ett tillfredsställande sätt redovisat när de olika tillkännagivandena beräknades vara slutbehandlade. Proposition med förslag om ny straffbestämmelse för inbrottsstöld överlämnade regeringen propositionen 2020/21:52 Tillträdesförbud till butik och förstärkt straffrättsligt skydd mot tillgrepps- brottslighet, till . I propositionen presenterade regeringen bl.a. ett förslag om en ny straffbestämmelse för inbrottsstöld. att brottet omfattar stöld som har skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende, att straffet är fängelse i lägst ett och högst samt att brottet ska betecknas inbrottsstöld. överensstämmer regeringens förslag med utredarens förslag. föreslog ett straffminimum om fängelse medan regeringen föreslår ett straffminimum om fängelse . Genom de förslag som behandlas i propositionen anser regeringen att tillkännagivanden om inbrottsstöld är tillgodosedda. Regeringen anser därmed att tillkänna- givandena är slutbehandlade. Propositionen har behandlats av justitieutskottet (bet. 2020/21:JuU13). betänkandet anförde justitieutskottet att det inte hade något att invända mot regeringens redovisning av de tillkännagivanden som redogörs för i Utskottet föreslog bifall till propositionen samt till motions- yrkanden med tillkännagivanden om att regeringen ska återkomma till med ett förslag om tillträdesförbud till simhallar och bibliotek. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2020/21:169). Svar på skriftliga frågor Tillkännagivandet att regeringen bör återkomma till med ett förslag om att införa ett nytt brott – inbrottsstöld – med minimistraffet fängelse i ett år har föranlett fyra skriftliga frågor till regeringen. Den första skriftliga frågan (fr. 2015/16:405) ställdes av (M) och gällde om justitie- och migrationsminister avsåg att vidta några åtgärder när det gäller inbrottsstöld som ny brottsrubricering. I ett skriftligt svar framhöll justitie- och migrations- har frågat mig om jag avser vidta några åtgärder så som beskrivs i hennes fråga om inbrottsstöld som ny brottsrubricering, och vad man i så fall kan förvänta sig förbättras. Frågan om tillgrepp som sker efter intrång i bostad har behandlats av i betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). Under den fortsatta beredningen av betänkandet kommer ställning att tas till frågan om straffbestämmelserna behöver Avsikten är att återkomma till med VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL anledning av flera av de förslag som har lämnat. Med anledning av samma tillkännagivande ställde (M) en skriftlig fråga (fr. 2015/16:937) till justitie- och migrations- minister . Frågan gällde när justitie- och migrationsminister planerade att lägga fram ett förslag om skärpta straff för bostadsinbrott samt införandet av en ny brottsrubricering kallat inbrottsstöld. I ett skriftligt svar framhöll justitie- och migrations- minister följande: har frågat mig när ett förslag om skärpta straff för bostadsinbrott samt införandet av en ny brottsrubricering kallat inbrottsstöld planeras att läggas fram för . Jag besvarade en fråga av med motsvarande innehåll och jag meddelade då att avsikten är att återkomma till med anledning av de förslag som har lämnat i betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). Detta gäller fortfarande. Frågan om tillgrepp som sker efter intrång i bostad behandlas i betänkande. Under den fortsatta beredningen av betänkandet kommer ställning att tas till frågan om straffbestämmelserna behöver ändras. ställde (M) ytterligare en skriftlig fråga (fr. 2016/17:394) i samma ämne till statsrådet . Frågan gällde när statsrådet avsåg att följa tillkännagivande och lägga fram lagförslag för att kunna skärpa påföljderna för bostadsinbrott. Frågan kom att besvaras av justitie- och migrationsminister . I ett skriftligt svar anförde justitie- och migrationsminister följande: har frågat inrikesministern när han avser att följa tillkännagivande och lägga fram lagförslag för att kunna skärpa påföljderna för bostadsinbrott. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Att utsättas för stöld efter inbrott i sitt boende innebär naturligtvis en stor integritetskränkning och medför att många utsatta känner sig otrygga och oroliga. Regeringen har för avsikt att lämna en proposition till med förslag om en uppvärdering i påföljdshänseende av sådana stölder som begås efter intrång i olika former av boenden. Den sista skriftliga frågan (fr. 2017/18:252) med anledning av de aktuella tillkännagivandena ställdes av (M). Frågan gällde om justitie- och inrikesminister ämnade följa vilja och återkomma med ett förslag om brottsrubriceringen inbrottsstöld . I ett skriftligt svar anförde justitie- och migrations- minister , då justitie- och inrikesminister, bl.a. följande: Stölder som sker efter inbrott i en bostad är särskilt integritetskränkande. Sådana inbrott brukar göra att en stöld bedöms som grov. VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL ändrat lagstiftningen så att även ett tillgrepp som sker efter inbrott i en mer tillfällig bostad ska anses som grov stöld. Men det finns anledning att göra mer. Jag har därför för avsikt att ge en utredare i uppdrag att lämna förslag som innebär att stöld som sker i bostad ska få en särskild brottsrubricering. Enligt regeringsformens bestämmelser om statsskickets grunder är folkets främsta företrädare och stiftar lag, beslutar om skatt till staten och bestämmer hur statens medel ska användas (1 kap. 4 §). Enligt en grundlagskommentar finns det dock inte något hinder för att utöver sådana beslut som är bindande för medborgare och myndigheter i form av lagar eller anslag även fatta beslut som inte är rättsligt bindande, t.ex. i form av riktlinjer eller uttalanden. En vanlig form av riksdagsuttalanden är s.k. tillkännagivanden (se m.fl., Regeringsformen – En kommentar, 2 uppl. 2018, s. 52 f.).