bet · H801JuU28 · 2021-06-03 00:00:00 — Uppdraget syftar till att utvärdera om en integrerad vårdform kan vara ett ändamålsenligt och effektivt sätt att tillgodose målgruppens sammantagna behov av vård från både psykiatrin och Sis. Vårdformen ska förbättra vården samt syfta till utslussning till andra vård- och boendeformer utanför tvångsvården. Sis bidrar genom att ta fram vårdinnehåll, bedömningskriterier och skapa strukturer för systematisk intern och extern samverkan och uppföljning av insatserna. kommer tre regioner att delta i utvecklingsarbetet tillsammans med åtta av Sis ungdomshem. När det gäller säkerhetsklassning av institutionerna framgår det av årsredovisningen (s. 51) att en ökande andel ungdomar har kopplingar till kriminella nätverk med stort våldskapital. Sis ser på grund av det ett ökat behov av en differentiering av ungdomarna och av att hålla ungdomar inom den slutna ungdomsvården åtskilda från dem som är intagna med stöd av LVU. I årsredovisningen uppges att Sis därför utrett möjligheterna att klassificera institutionerna utifrån den säkerhetsnivå som de olika målgrupperna kräver. Säkerhetsklassificeringen hjälper enligt Sis även att förebygga fritagningar. fattades beslut om att två av de särskilda ungdomshemmen får den högsta säkerhetsnivån. Arbetet med dessa säkerhetshöjande åtgärder ingår som en del av det regeringsuppdrag myndigheten fick . Uppdrag om förstärkt säkerhetsarbete uppdrog regeringen åt Sis att förstärka sitt säkerhetsarbete (dnr S2020/07612). Enligt uppdraget skulle Sis planera för uppdelade säkerhetsklasser inom myndighetens särskilda ungdomshem. Myndigheten skulle också identifiera avdelningar inom den slutna ungdomsvården som behöver stärka säkerheten samt höja säkerheten vid dessa. redovisade Sis uppdraget (dnr 1.1.1-1787-2021). Av rapporten framgår att generaldirektören beslutade att införa differentierade säkerhetsnivåer på alla Sis institutioner. Dessa kommer att klassificeras successivt, antingen utifrån aktuella verksamhetsbehov eller i samband med ombyggnad eller tillbyggnad. Vidare framgår att generaldirektören beslutade att ungdomshemmen Tysslinge i och i ska rustas till den högsta säkerhetsnivån. Beslutet innebär att dessa institutioner efter genomförda åtgärder ska ha en god förmåga att hantera ungdomar med de högsta riskerna när det gäller avvikningar, hot och våld. Arbetet med de säkerhetshöjande åtgärderna beräknas enligt rapporten vara färdigt . I syfte att öka säkerheten vid verkställighet av sluten ungdomsvård beslutade generaldirektören att sex ungdomshem ska ha renodlade LSU-avdelningar. En differentiering av LSU och LVU ger enligt rapporten ökade möjligheter till en säkerhetsnivå som är anpassad för respektive placeringsgrund. På övriga avdelningar pågår en omställning från blandade avdelningar till renodlade LSU-avdelningar. I rapporten redovisas även hur Sis arbetat för att stärka underrättelsekapaciteten och öka förmågan att placera barn och ungdomar säkert utifrån koppling till gängkriminalitet eller andra faktorer som påverkar säkerheten under vistelsen på Sis. Det beskrivs också vilka övriga åtgärder som vidtagits för att höja säkerheten inom Sis, bl.a. fortsatt uppbyggnad av myndighetens säkerhetsorganisation. Vidare framgår det att Sis förstärkte den tekniska och fysiska säkerheten i myndigheten. Som exempel anges att modernare kameror har installerats, att elektroniska låsanordningar har bytts ut och förstärkts, att medarbetarna bär larm vid samtliga utevistelser och att tillgången till föremål som kan användas som vapen eller vid utbrytningsförsök och skadegörelse har begränsats. En översyn av regleringen om sluten ungdomsvård Regeringen meddelade att den avser att tillsätta en utredning som ska göra en översyn av regleringen om sluten ungdomsvård. Regeringen anförde att den slutna ungdomsvården måste kunna utgöra en tillräckligt kraftfull reaktion från samhällets sida även vid mycket allvarlig brottslighet och att vårdtiderna ska kunna motsvara brottslighetens allvar. Vidare uppgavs att möjligheterna till kraftfulla stöd- och kontrollåtgärder efter frigivningen från ungdomshemmet kan behöva förstärkas och att miljön på de särskilda ungdomshemmen ska vara trygg och säker för såväl ungdomar som personal. Utredningen ska undersöka om ett system motsvarande Kriminalvårdens insatser efter frigivning från fängelse ska införas, med kraftfulla kontroll- och stödåtgärder. Utredningen ska också överväga vilken myndighet som i så fall ska ansvara för de insatserna. Förbättrade åtgärder när barn misstänks för brott I kommittédirektiven till utredningen åtgärder när barn misstänks för brott (dir. 2019:103) som beslutades av regeringen anges bl.a. att utredaren ska ta ställning till om det bör införas en möjlighet för åklagare att genom strafföreläggande besluta om ungdomstjänst, och i vilka situationer det i så fall bör vara möjligt, och lämna förslag på de författningsändringar som bedöms nödvändiga. Åklagare kan under vissa förutsättningar utfärda ett strafföreläggande om den misstänkte erkänner gärningen och det är klart vad det ska bli för straff. Strafföreläggandet måste godkännas av den misstänkte. Har brottet begåtts av någon som inte fyllt får ett strafföreläggande endast avse böter, men kan – till skillnad från förelägganden som avser böter som riktar sig mot myndiga lagöverträdare – utfärdas trots att böter inte är föreskrivet i straffskalan för brottet (48 kap. 4 § och 15 § LUL). Ett strafföreläggande har samma verkan som en dom och får även omfatta ett enskilt anspråk som avser betalningsskyldighet. Regeringen anför (s. 12): Det är angeläget att vidta åtgärder för att utveckla rättsväsendets förmåga att snabbt utreda och lagföra brott. En snabb reaktion från samhällets sida kan vara särskilt viktig för unga lagöverträdare. Möjligheten att utfärda strafföreläggande utgör ett snabbt och effektivt förfarande för att lagföra ett brott när den misstänkte erkänner gärningen och brottet inte är alltför allvarligt. Sedan man införde möjligheten till strafföreläggande för brott som begåtts av någon har ungdomstjänst införts i syfte att bl.a. minska användningen av böter (jfr prop. 2005/06:165 s. 48 och 64). En utökning av åklagares möjlighet att utfärda strafföreläggande till att även avse ungdomstjänst kan innebära att de unga skulle få en snabbare reaktion på det brott de begått. Uppdraget ska redovisas . Regeringen gav en utredare i uppdrag att överväga och komplettera de bedömningar av och förslag om ungdomspåföljder som presenterats inom ramen för betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34). I promemorian Nya ungdomspåföljder (Ds 2017:25) föreslogs att det införs två nya påföljder för unga lagöverträdare: ungdomstillsyn och ungdomsövervakning. Förslagen byggde på överväganden och förslag om kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Ungdomstillsyn skulle enligt förslaget kunna komma i fråga i de fall då ungdomstjänst eller ungdomsvård visserligen är tillräckligt ingripande påföljder med hänsyn till brottslighetens allvar men det saknas förutsättningar för ett sådant påföljdsval. Regeringen bedömde dock att förslaget att införa ungdomstillsyn som en ny ungdomspåföljd inte skulle genomföras (prop. 2019/20:118). Det kunde antas att ungdomstillsyn inte skulle tillämpas i ett stort antal fall eftersom det inte är särskilt vanligt att den unge både saknar särskilt vårdbehov och är olämplig för ungdomstjänst. Påföljdens närmare innehåll var inte heller klart avgränsat i förhållande till ungdomsvård, vilket skulle kunna leda till att påföljderna överlappar varandra på ett sätt som skapar otydlighet. Vidare ansåg regeringen att ytterligare en påföljd som ska kunna dömas ut för samma typ av brottslighet som ungdomsvård och ungdomstjänst riskerar att göra påföljdssystemet komplext och svåröverskådligt. Det skulle också kunna resas vissa invändningar när det gäller påföljdens ingripandegrad, särskilt i förhållande till ungdomstjänst. Mot den bakgrunden bedömde regeringen att det saknades tillräckliga skäl för att införa ungdomstillsyn som en självständig påföljd eller som en förstärkningspåföljd till ungdomsvård. Organisatoriskt ansvar för unga lagöverträdare Utskottet har behandlat motionsyrkanden om det organisatoriska ansvaret för unga lagöverträdare. ställde sig bakom det som utskottet anförde om att en särskild enhet inom ska ta över ansvaret för unga som begått grova brott och tillkännagav detta för regeringen (bet. 2018/19:JuU13, rskr. 2018/19:192). föreslog utskottet på nytt ett tillkännagivande om en enhet inom med ansvar för unga lagöverträdare (bet. 2019/20:JuU30). Utskottet anförde (s. 44): Enheten ska hantera barn och unga mellan som begått allvarliga våldsbrott eller andra grova brott. Den nya enheten hos ska bl.a. ansvara för vissa ungdomspåföljder, t.ex. ungdomsvård och ungdomstjänst. Unga som begått allvarliga brott blir därmed statens snarare än kommunernas ansvar. Hos Kriminalvården finns en bred erfarenhet av att hantera personer som begått brott. På så sätt kan grovt kriminella unga i högre grad bemötas med de rehabiliteringsåtgärder som används för kriminella generellt. Syftet är inte främst att straffa, utan att använda åtgärder som har bättre förutsättningar att lyckas än traditionell socialtjänst. Genom att Kriminalvården är en statlig myndighet kan det vidare förväntas att de åtgärder som sätts in kommer att vara desamma över hela landet. Det innebär också att i utsatta områden avlastas från en tids- och resurskrävande grupp och får bättre möjligheter att fokusera på barn och ungdomar som befinner sig i riskzonen för att hamna i kriminalitet eller i andra sociala problem. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:177). Tillkännagivandena är inte slutbehandlade (skr. 2020/21:75 s. 80 och 91). I samband med beredningen av proposition 2019/20:118 Ungdomsövervakning föreslog utskottet att skulle göra två tillkännagivanden till regeringen om möjligheter att öka omfattningen av en helghemarrest och om att misskötsamhet i högre grad bör leda till att en ungdomsövervakning undanröjs (bet. 2019/20:JuU34). Utskottet anförde följande om omfattningen av helghemarrest (s. 16) Ungdomsövervakning som påföljd har goda förutsättningar att vara ett bra komplement till befintliga påföljder för unga lagöverträdare. Utskottet anser dock att den föreslagna begränsningen att en helghemarrest endast ska få omfatta kvällar och nätter , inte täcker det behov av övervakning och kontroll som i många fall kan finnas. För en ung person som börjat leva utanför ramarna har veckodagarna sällan någon större betydelse. Om han eller hon har gjort sig skyldig till brott och allmänt befinner sig på glid kan det inledningsvis finnas behov av hemarrest alla kvällar för att komma bort från ett destruktivt leverne. I takt med att nya rutiner skapas kan hemarresten sedan gradvis trappas ned. Helghemarresten bör därvid alltid anpassas för att bryta det destruktiva mönstret i det enskilda fallet, som den totala omfattningen av hemarresten är proportionerlig i förhållande till de brott som den unge personen dömts för. Det behövs också i övriga fall finnas utrymme för en större flexibilitet när det gäller vilka kvällar och nätter hemarresten ska få omfatta. Det kan t.ex. finnas behov av att meddela mer flexibla förbud som hemarrest på helgdagar och högtider såsom och kvällar och nätter eller andra tidpunkter då risken för bruk av droger och alkohol samt återfall i brott torde vara som störst. När det gäller misskötsamhet och undanröjande anförde utskottet (s. 19 f.): Institutet ungdomsövervakning bygger på en relativ frihet under ansvar. Syftet med påföljden är att skapa förutsättningar för den enskilde att aktivt ta steg tillbaka till laglydighet som samhället utövar kontroll över riskerna med den relativa friheten. Det kan dock enligt utskottet ifrågasättas om de reaktioner som föreskrivs vid misskötsamhet är tillräckligt kraftfulla. Om den unge bryter mot vad som föreskrivs i verkställighetsplanen för ungdomsövervakningen bör det rimligen resultera i en tydlig reaktion från samhällets sida. Enligt utskottet bör t.ex. bristande efterlevnad av inskränkningar i rörelsefriheten i princip alltid resultera i en anmälan till åklagaren och ett övervägande av om påföljden ska undanröjas och i stället ersättas med ett omhändertagande enligt LVU eller sluten ungdomsvård. fall av överträdelser av verkställighetsplanen bör visserligen inte föranleda ett undanröjande, men för trovärdigheten av påföljden är det viktigt att ribban för undanröjande inte läggs för högt. Utskottet befarar därvid att kravet på att den dömde i väsentlig grad underlåtit vad som åligger honom eller henne för att en ungdomsövervakning ska undanröjas är alltför högt ställt. Återkommande misskötsamhet, även av mindre allvarligt slag, bör t.ex. alltid resultera i att påföljden undanröjs och ersätts med en mer ingripande påföljd. Vid samma tillfälle avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att ungdomsövervakning endast bör kunna dömas ut för dem som är omyndiga. Utskottet anförde att kravet på särskilda skäl för att en person som vid lagföringstillfället fyllt men inte ska kunna dömas till ungdomsövervakning motsvarar den ordning som gäller för ungdomstjänst. Utskottet ansåg att bedömningen av om en undantagssituation är för handen skulle göras på samma sätt och utifrån samma grunder som vid den påföljden (s. 14 f.). biföll utskottets förslag (rskr. 2019/20:333). Tillkännagivandena bereds i och är inte slutbehandlade (skr. 2020/21:75 s. 104). Utskottet föreslog ett tillkännagivande till regeringen med stöd av sin initiativrätt i 9 kap. 16 § riksdagsordningen (bet. 2020/21:JuU39). Utskottet ansåg att utredningen om en översyn av regleringen om sluten ungdomsvård som regeringen hade aviserat om skulle få i uppdrag att utreda frågan om att flytta över ansvaret för den slutna ungdomsvården till Kriminalvården. Utgångspunkten skulle enligt utskottet vara att en sådan överflyttning ska genomföras. Utredningens direktiv skulle även enligt tillkännagivandet utformas så att det klart framgår att den maximala vårdtiden för sluten ungdomsvård ska höjas. Utskottet anförde (s. 9): Gängbrottsligheten har etablerat sig som ett av de allvarligaste samhällsproblemen i . Unga människor rekryteras in i kriminalitet, vilket är särskilt allvarligt i ett framtidsperspektiv men också eftersom samhället har ett särskilt ansvar för att säkerställa barns och ungas rätt till en trygg uppväxt och en god start i livet. har unga vuxna samma rättigheter och skyldigheter som andra myndiga medborgare i och måste ta ansvar för sina handlingar. När unga begår brott måste samhällets reaktion vara snabb och effektiv om den unge ska ha en chans till rehabilitering. Den påföljd som främst är aktuell för unga som döms för mycket grov brottslighet är sluten ungdomsvård . Flera av dem som döms är i övre tonåren och fyller innan påföljden är verkställd. Utskottet anser att den slutna ungdomsvården måste utformas med hänsyn till detta och att vårdtiderna måste motsvara brottslighetens allvar. De som döms till sluten ungdomsvård har ofta en kriminell livsstil. Utskottet menar därför att Kriminalvården kan ha en större kompetens inom området än Sis, även om det rör sig om ungdomar. Enligt utskottet visar också bl.a. antalet rymningar från sluten ungdomsvård att säkerheten inom Sis är eftersatt i jämförelse med Kriminalvården. Den förstärkning av säkerhetsarbetet och underrättelsearbetet – t.ex. när det gäller kopplingar till gängkriminalitet – som Sis inlett är ett steg i rätt riktning men enligt utskottet inte tillräckligt. Utskottet vidhåller därför uppfattningen att en särskild enhet inom bör ta över det övergripande ansvaret för unga som begått grova brott. Detta har också tillkännagett för regeringen. Mot denna bakgrund anser utskottet, i likhet med socialutskottet, att den utredning som regeringen aviserat om en översyn av regleringen om sluten ungdomsvård ska få i uppdrag att utreda frågan om att flytta över ansvaret för den slutna ungdomsvården till Kriminalvården. Utgångspunkten ska enligt utskottet vara att en sådan flytt ska ske. Utredningens direktiv ska vidare utformas så att det klart framgår att den maximala vårdtiden för sluten ungdomsvård ska höjas. Sammanfattningsvis föreslår utskottet därför, med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § RO, att ställer sig bakom det som utskottet anför och tillkännager detta för regeringen. biföll utskottets förslag (rskr. 2020/21:255). Utskottet har behandlat motionsyrkanden om nya ungdomspåföljder. Vid behandlingen av motionsyrkanden från den allmänna motionstiden /20 föreslog utskottet ett tillkännagivande om nya ungdomspåföljder (bet. 2019/20:JuU30). Utskottet anförde (s. 44): Utskottet anser vidare att det behövs nya former av påföljder för unga, t.ex. bör elektronisk övervakning kunna användas i ökad utsträckning för unga i åldern 15–. Detta skapar möjlighet att leva ett skötsamt liv som frihetsberövande kan undvikas. Som framgår ovan överlämnade en utredare, som haft i uppdrag att komplettera de bedömningar av och förslag på ungdomspåföljder som presenterat, promemorian Nya ungdomspåföljder till regeringen . I promemorian föreslås att det införs två nya påföljder för unga lagöverträdare: ungdomstillsyn och ungdomsövervakning. Syftet är att det för en person i princip alltid ska finnas en tillämplig ungdomspåföljd som är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens allvar och den unges tidigare brottslighet. Promemorian har remissbehandlats, men trots detta och trots att vid flertalet tillfällen tillkännagett för regeringen att det ska kunna utdömas fler lämpliga påföljder för unga lagöverträdare, har något lagförslag ännu inte presenterats för . Det är nu angeläget att regeringen fullföljer lagstiftningsarbetet och överlämnar ett förslag till . biföll utskottets förslag (rskr. 2019/20:333). Tillkännagivandet är slutbehandlat (skr. 2020/21:75 s. 91). Som framgår ovan har tillkännagett för regeringen att det bör inrättas en särskild enhet inom med ansvar för unga lagöverträdare som begått allvarliga våldsbrott eller andra grova brott. Utskottet vidhåller denna uppfattning och anser att det är av stor vikt att arbetet med att inrätta en sådan enhet påbörjas , dock . Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2020/21:3139 (M) yrkande 33, 2020/21:3303 (M) yrkande 16, 2020/21:3365 (M) yrkande 35 och 2020/21:3497 (KD) yrkande 6. Utskottet ser vidare inte något skäl för ett sådant tillkännagivande om att se över innehållet i ungdomsvård som efterfrågas i motion 2020/21:3302 (M) yrkande 49. Som framgår ovan riktade två tillkännagivanden till regeringen om ungdomsövervakning. Det handlade dels om möjligheter att öka omfattningen av en helghemarrest, dels om att misskötsamhet i högre grad bör leda till att en ungdomsövervakning undanröjs. För att säkerställa att regeringen skyndsamt återkommer med förslag som tillgodoser dessa tillkännagivanden bör på nytt rikta ett tillkännagivande till regeringen om detta. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2020/21:645 (SD) yrkandena 6 och 7 samt 2020/21:3294 (M) yrkande 16. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning i frågan om tillämpningsområdet för ungdomsövervakning. Motion 2020/21:645 (SD) yrkande 8 avstyrks därför. Regeringen aviserade om en översyn av regleringen av sluten ungdomsvård. Regeringen anförde bl.a. att sluten ungdomsvård även vid mycket allvarlig brottslighet ska kunna utgöra en tillräckligt kraftfull reaktion från samhällets sida och att vårdtiderna ska kunna motsvara brottets allvar. I det ovan nämnda tillkännagivandet anfördes dessutom att taket för den maximala vårdtiden bör höjas. Eftersom dessa frågor därmed redan är uppmärksammade finns det enligt utskottet ingen anledning för att nu ta några ytterligare initiativ när det gäller frågor om frihetsberövandets längd, huruvida påföljden bör förekomma i fler fall och utslussning från sluten ungdomsvård. Motion 2020/21:3302 (M) yrkandena 46 och 47 avstyrks. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom yrkandet om att fängelse ska väljas som påföljd om en ung person dömts till sluten ungdomsvård. Motionsyrkandet 2020/21:3302 (M) yrkande 48 avstyrks därmed. Permissioner för personer som är dömda till sluten ungdomsvård kan förenas med de villkor som behövs och kontrolleras med hjälp av elektroniska hjälpmedel. Utskottet anser inte att det har framkommit tillräckliga skäl att ta ett sådant initiativ som efterfrågas i motion 2020/21:3271 (L) yrkande 46. När det gäller den slutna ungdomsvården finns det inga regler med innebörden att det måste ha gått av verkställigheten innan den dömde kan beviljas permission. Utskottet anser att det bör införas en sådan begränsning samt att särskilda begränsningar även bör gälla för dem som har dömts för gängrelaterad brottslighet. Permission bör för dessa personer enbart komma i fråga om de deltar i avhopparprogram. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motion 2020/21:3302 (M) yrkandena 50 och 51. De som döms till sluten ungdomsvård måste enligt dagens regelverk slussas ut inom den tid som är föreskriven för straffet. Det försämrar möjligheterna för en tillfredsställande utslussning, i synnerhet när den frigivne har hunnit fylla och inte längre ansvarar för honom eller henne. För att undvika detta måste eftervården förbättras och en möjlighet till övervakning efter avtjänat straff införas. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2020/21:2720 (MP) yrkande 14 och 2020/21:3302 (M) yrkande 52. För att möta den allt grövre ungdomskriminaliteten och motverka att grovt kriminella befinner sig på samma institutioner som unga med andra vårdbehov anser utskottet att det bör införas ungdomsfängelser där säkerheten är avsevärt mycket högre än på nuvarande ungdomshem. Som framgår ovan har också tillkännagett för regeringen att en utredning bör genomföras med inriktningen att ansvaret för den slutna ungdomsvården ska flyttas över till Kriminalvården. En del av en sådan reform bör också innebära att ungdomshemmen i större utsträckning än graderas i förhållande till säkerhet och målgrupp. Detta är även lämpligt ur ett personal- och vårdperspektiv eftersom vårdinnehållet och personalens kompetens bör variera beroende på de intagnas problematik. Med mer enhetliga grupper av intagna kan en specialisering av både vård och personal på högre nivå uppnås. behöver situationen för unga i häkte ses över och förbättras. Fler särskilda ungdomshäkten bör inrättas som anpassas efter ungas behov och förutsättningar, bl.a. bör man förstärka insatserna för att få unga personer som sitter i häkte att studera. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2020/21:3294 (M) yrkande 17, 2020/21:3302 (M) yrkande 43 och 2020/21:3303 (M) yrkande 3. Som framgår ovan riktade på förslag av utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att det behövs nya former av påföljder för unga. Utskottet vidhåller denna uppfattning och anser t.ex. att elektronisk övervakning bör kunna användas i ökad utsträckning för unga i åldern 15–. Detta är en åtgärd som möjliggör kontroll över personer som lever i riskzonen för ett kriminellt liv, men som ännu inte har begått brott som motiverar ett frihetsberövande. Som framgår ovan ansåg regeringen, i samband med att ungdomsövervakning infördes som påföljd, att man inte borde gå vidare med andra förslag om kontaktskyldighet för unga (ungdomstillsyn). Utskottet delar inte denna uppfattning utan anser att utredningens förslag är bra och bör genomföras. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motion 2020/21:3497 (KD) yrkande 5. Utskottet är slutligen inte berett att ställa sig bakom yrkandet om att inkludera utbildning i straff för ungdomar. Motion 2020/21:2236 (M) avstyrks. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet