uprotokoll · H8A1SfU9p · 2020-11-05 00:00:00 — EU måste kunna hantera en krissituation på ett effektivt och förutsebart sätt som systemet måste vara humant och rätten att söka asyl och principen om non-refoulement måste upprätthållas. Det måste finnas garantier för en individuell och rättssäker prövning. Det gäller även i de situationer som gränsförfaranden används i högre utsträckning. Det är avgörande för ett fungerande gemensamt asylsystem att alla medlemsstater bidrar och att en medlemsstat som är i en krissituation kan vara säker på att få stöd. Regeringen stödjer förslaget till skydd som leder till att skyddsbehövande snabbt kan erhålla skydd som medlemsstaternas asylsystem avlastas. Beträffande samarbete med tredjeland anser regeringen att en väl fungerande ordning för migrationspolitiken inom EU är beroende av ett stärkt samarbete med strategiskt utvalda partnerländer. Regeringen välkomnar ett fördjupat samarbete med prioriterade tredjeländer för att motverka grundorsaker till irreguljär migration och tvångsfördrivning och för att stärka ursprungs- och transitländers egen kapacitet att hantera alla aspekter av migration. Regeringen välkomnar att kommissionen framhåller behovet av ett effektivt och gemensamt EU-system för återvändande. En väl fungerande och rättssäker ordning för återvändande är avgörande för ett gemensamt och hållbart europeiskt migrationssystem. Regeringen välkomnar ansatsen att utöka antalet vidarebosättningsplatser i EU. Vidarebosättning är ett viktigt sätt att visa solidaritet och en säker och laglig väg in i EU för personer i behov av internationellt skydd. Regeringen ser även positivt på kommissionens rekommendation för att främja andra lagliga vägar. Regeringen avser att verka för att förslagen i pakten i sin helhet ska bli väl balanserade. Regeringen kommer fortsatt analysera förslaget i alla dess delar. Regeringen anser att ekonomiska konsekvenser på EU-budgeten ska finansieras genom omprioriteringar. Ordföranden konstaterade att det finns stöd för regeringens ståndpunkt. M- och KD-ledamöterna anmälde följande avvikande ståndpunkt: Vi välkomnar att kommissionen lagt ett förslag till en ny . Vi har dock flera synpunkter på förslagen i sig och på regeringens förslag till svensk ståndpunkt. Beträffande förslagen i sig motsätter vi oss att familjebegreppet utvidgas. Ett utvidgat familjebegrepp jämfört med vad som gäller skulle innebära att blir ansvarigt land för asylprövning i fler fall. Därtill anser vi att tidigare asylmottagande ska väga tyngre än vad som föreslås då omfattningen av solidaritetsåtgärder för en medlemsstat bestäms. För det första bör andelen för en medlemsstat kunna sättas ned med . För det andra bör hänsyn kunna tas till än bakåt i tiden. För det tredje bör nedsättning kunna komma i fråga oavsett på vilken grund solidaritetsåtgärden aktualiseras. I fråga om gränsförfarande för asylprövning är det av vikt att undantagen inte blir för många och att de inte får för breda definitioner. Beträffande regeringens förslag till svensk ståndpunkt har vi följande synpunkter: Regeringens förslag till svensk ståndpunkt är allmän och vagt formulerad. Det anges i förslaget att ”ett antal frågor måste analyseras närmare”. Det framgår t.ex. inte hur många fler asylsökande som kan förväntas komma till som en följd av förslaget om utvidgat familjebegreppet. Bristen på konkretion får till följd att inte ges någon reell insyn i hur regeringen bedriver förhandlingarna på migrationsområdet på EU-nivå. En konsekvens blir dessutom att partier måste forma sina egna uppfattningar i olika sakfrågor utan vetskap om vilken uppfattning regeringen har. har det tyska ordförandeskapet en ambitiös tidsplan. Målsättningen är att nå en politisk överenskommelse i rådet om det som bedöms vara centrala frågor i den nya pakten. Vi invänder mot denna bakgrund mot nu aktuell överläggning. Vår uppfattning är att en egentlig överläggning inte har ägt rum. Det är av stor vikt att regeringen i absolut närtid återkommer till med en färdig analys av samtliga förslag, inklusive konsekvensanalys, och tydliga ställningstaganden. I konsekvens-analysen bör ingå en analys av vad samtliga större förslag från kommissionen på området för migration och asyl innebär för svensk del i den mån förslagen är aktuella. Det bör inte, innan en konsekvensanalys av helheten har presenterats, vara aktuellt att anta de rättsakter som har sin grund i förslagen gällande det gemensamma europeiska asylsystemet. SD-ledamöterna anmälde följande avvikande ståndpunkt: Vi välkomnar liksom regeringen en ny ansats för bättre fungerande migration i . Fler möjligheter till större kontroll, och individuella anpassningar till nationella omständigheter, är nödvändiga. betonar vi att varje land måste få bestämma om sin egen migrationspolitik, utan att begränsas av EU. Vi instämmer med regeringen vad gäller samarbetet med tredjeländer som en effektiv väg att förbättra migrationssituationen i vår del av världen. Däremot anser vi att regeringen i högre grad bör driva linjen att EU med sin tyngd ska tvinga närliggande stater att ta sitt ansvar för att förhindra irreguljär migration. Indraget bistånd och försämrade regler för viseringar bör vara verktyg som används regelmässigt. Även när det gäller vidarebosättning anser vi att regeringen bör ha en annan uppfattning. Varje nation måste ha rätt att själv besluta om vem som ska eller inte ska få invandra. Detta gäller även vidarebosatta, som per definition befinner sig i säkerhet redan från utgångsläget, och därmed saknar samma akuta behov som vissa andra typer av migranter. Hänsyn måste tas till länders lokala förmåga att integrera och assimilera migranter. är härvidlag fullt. I övrigt anser vi att regeringen bör driva linjen att medlemsstaternas självbestämmande ska bevaras helt och fullständigt, exempelvis vad gäller mekanismer kring omfördelning eller krisåtgärder, möjligheten till gränsförfaranden eller återvändandeförfaranden, eller generellt sett strikta begränsningar av all invandring. Det bör också framhållas att regeringens beredning av frågan, och redovisningen inför utskottet, varit bristfällig. Ingen konsekvensanalys har framtagits, och regeringen har heller inte kunnat besvara utskottets frågor på ett vederhäftigt sätt. V-ledamoten anmälde följande avvikande ståndpunkt: Den svenska ståndpunkten är väldigt allmänt hållen och regeringen anger vid överläggning i socialförsäkringsutskottet att de önskar ett brett och öppet mandat för att kunna efterhöra övriga länders åsikter, ta del av analyser och bilda sig en uppfattning om läget. Jag anser att regeringen redan nu behöver vara tydlig i sin viljeinriktning kring en del principiella frågor så att har möjlighet att lämna synpunkter kring dessa. Jag välkomnar att kommissionen söker vägar till större ansvarstagande för asylsökande bland unionens medlemsländer, men anser att den presenterade migrations- och asylpakten har en inriktning som på flera punkter leder i fel riktning. Den svenska ståndpunkten bör därför vara: Att motsätter sig ytterligare överenskommelser med tredje land som formats utifrån samma modell som de som finns i uttalanden mellan och eller avtal mellan och . Att motsätter sig en fortsatt militarisering av EU:s yttre gränser och att de uppgifter som framkommit kring push-backs begångna av Frontex utreds skyndsamt. Att verkar för att förslag kring lagliga vägar att söka asyl kommer på bordet. Att motsätter sig en ordning där medlemsländer enbart väljer att agera deportationsministerium genom s.k. ”återvändande-sponsorskap”. Risken är för det första att många länder hellre vill utöva repression och deportation än att ta emot – vilket gör att asylrätten inte fungerar eftersom ingen eller få vill ta emot. För det andra är det orimligt och bekymrande om en rad länder, som just nu driver i en allt mer auktoritär riktning, ska ansvara för frågor som kräver stor respekt för mänskliga rättigheter. Samtliga länder bör i stället förbinda sig att ansvara för asylprocessens alla delar, alternativt att man bidrar ekonomiskt till t.ex. integrationsfonden. Att motsätter sig en ordning med gränsförfaranden och olika snabbspår vid eller i anslutning till gränsen. De föreslagna tidsgränserna samt uppdelningen i olika spår är orealistiska och riskerar att äventyra en individuell och rättssäker bedömning av skyddsskäl. Med sådana snabbprocesser i gränsförfaranden riskerar skyddsskäl att missas och mänskliga rättigheter att nekas. Att motsätter sig en utveckling där EU:s asylsystem regleras genom förordningar i stället för genom direktiv. Denna punkt förklarades justerad. Utskottet fortsatte behandlingen av yttrande till utrikesutskottet över kommissionens arbetsprogram 2021, COM(2020) 690 och bilagor i de delar det berör utskottets beredningsområde. Fråga om förslag till utskottsinitiativ Utskottet fortsatte behandlingen av två förslag till utskottsinitiativ om att förlänga möjligheten till ersättning för personer som tillhör riskgrupper. Utskottet beslutade att inleda en beredning. Utskottet beslutade att nästa sammanträde ska äga rum § 2–7 § 8–14 § 16–17 (M) ordf. (S) vice ordf. Nooshi Dadgostar (V) i (SD) Ciczie Weidby (V) X = ledamöter som deltagit i handläggningen O = ledamöter som härutöver har varit närvarande Faktapromemoria 2020/21:FPM20 Förordning om asyl- och migrationshantering COM(2020) 610 Förslag till OCH RÅDETS FÖRORDNING om asyl- och migrationshantering, samt tillägg till Rådets direktiv /109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning och till föreslaget om förordning (EU) XXX/XXX [Asyl- och migrationsfond] Kommissionen föreslår att Dublinförordningen upphävs och ersätts med en migration- och asylhanteringsförordning. Grundprinciperna i Dublinförordning ändras dock inte utan den nya förordningen handlar fortsatt om att etablera vilken medlemsstat som ska ansvara för prövningen av en asylansökan. I syfte att effektivisera handläggningen och att minska sekundära förflyttningar inom unionen föreslås dock vissa förändringar när det gäller ansvarskriterierna och vissa tidsfrister. I tillägg till detta föreslås att medlemsstater som är i behov av stöd i sin migrationshantering ska erhålla detta i form av obligatoriska solidaritetsåtgärder. Dessa åtgärder ska i första hand bestå av omfördelning av asylsökande och så kallade återvändandesponsorskap. Regeringen välkomnar kommissionens förslag och inrättandet av obligatoriska solidaritetsåtgärder, samt avser verka för att detta leder till en jämnare fördelning av asylsökande i unionen. Det finns dock ett antal frågor som måste analyseras närmare. Asylsystemet ska vara effektivt, rättssäkert, långsiktigt hållbart, humant och medge beslut av hög kvalitet som värnar asylrätten. Behovet av en reform har tidigare lyfts fram av och och kommissionen presenterade ett förslag till en reviderad Dublinförordning (se faktapromemoria 2015/16:FPM94) som utöver en ansvarsfördelning också innehöll ett förslag till en omfördelningsmekanism. Denna omfördelningsmekanism, som i vissa situationer föreslogs vara tvingande för medlemsstaterna att delta i, visade sig vara mycket svår att enas kring i rådet. Trots att flera kompromissförslag lades fram – 2018 gick det inte att nå en överenskommelse. Det nu presenterade förslaget upphäver och ersätter revideringsförslag. Det nya förslaget ingår tillsammans med flera andra lagförslag i kommissionens nya (faktapromemoria 2020/21:FPM19) som presenterades . Förslaget avser i första hand att fastställa vilken medlemsstat som ska ansvara för prövningen av en asylansökan som lämnats in i EU och att förbättra fastställelseprocessen i syfte att bl.a. motverka sekundära förflyttningar. Förslaget syftar också till att etablera en mekanism för obligatoriska solidaritetsåtgärder för de medlemsländer som är i behov av stöd. Precis som i Dublinförordningen föreslås ansvaret fastställas genom tillämpning av något av ansvarskriterierna och, om inget av ansvarskriterierna är tillämpligt, genom den s.k. första asyllandsprincipen, där ansvarig stat ska vara den där sökanden lämnat in sin ansökan. Exempel på nyheter i ansvarskriterierna är att familjebegreppet utvidgas till att omfatta även syskon och sådana familjerelationer som uppstått efter att ursprungslandet lämnades men före ankomsten till det gemensamma territoriet, vilket innebär att detta ansvarskriterium (familj) kommer att aktualiseras i fler fall. Dessutom föreslås ett nytt ansvarskriterium när sökanden innehar ett examensbevis som utfärdats av en utbildningsinstitution i någon medlemsstat. Det föreslås också att ansvarskriterierna för utfärdade viseringar och uppehållstillstånd, samt olaglig inresa, ska förlängas på så sätt att den medlemsstat som har utfärdat en visering eller ett uppehållstillstånd ska ansvara , nämligen från utfärdandet. gällde en frist för viseringar respektive för uppehållstillstånd. När det gäller olaglig inresa ska ansvaret gälla från tidpunkten för inresan i stället . Samtliga ändringar ovan har som syfte att fastställa ansvarig medlemsstat, bidra till en jämnare fördelning av asylsökande och motverka sekundära förflyttningar. Ytterligare förslag i syfte att motverka sekundära förflyttningar finns bl.a. rörande vissa tidsfrister. kan en sökande själv framtvinga att det land där han eller hon befinner sig ska bli ansvarigt för att pröva asylansökan genom att hålla sig undan verkställighet av ett överföringsbeslut till den medlemsstat som initialt har fastställts som ansvarig. föreslås i stället att överföringsfristen ska avbrytas om sökanden avviker och sedan börja löpa igen när personen påträffas. Ett annat exempel gäller tidsfristen för att göra en framställan om återtagande. Om den fristen inte hålls övergår ansvaret till den anmodande medlemsstaten enligt den nu gällande ordningen men enligt förslaget ska meddelanden om återtaganden i stället ske genom en notifiering och det förhållandet att fristen inte hålls ska inte leda till en ansvarsövergång. Det föreslås också att sökanden ska åläggas en skyldighet att ansöka om asyl i det första inreselandet och att sedan uppehålla sig i den medlemsstaten under fastställelseprocessen. När ansvarig medlemsstat har fastställts ska sökanden vara skyldig att uppehålla sig i och vara tillgänglig för myndigheterna i den medlemsstaten. Sökanden ska endast ha rätt till materiella mottagningsvillkor i den medlemsstat där han eller hon har rätt att vistas. Obligatoriska solidaritetsåtgärder ska aktualiseras för de medlemsstater som kontinuerligt tar emot asylsökande i sjöräddningsinsatser (search and rescue, ) insatser, och för de medlemsstater som, baserat på situationen , kan bedömas vara utsatta för ett högt migrationstryck (migratory pressure). Åtgärderna består bl.a. i omfördelning av asylsökande, s.k. återvändandesponsorskap, omfördelning av personer som beviljats internationellt skydd och kapacitetsbyggande insatser. Återvändandesponsorskap innebär att en medlemsstat åtar sig ansvar för att hjälpa en medlemsstat i behov av stöd med att återvända personer som inte har rätt att uppehålla sig i den medlemsstaten. Det ska vara obligatoriskt att bidra med solidaritetsåtgärder men initialt får medlemsstaterna välja vilken typ av solidaritetsåtgärder man vill bidra med. När de åtgärder som erbjudits av medlemsstaterna bedöms vara tillräckliga ska kommissionen anta en genomförandeakt där det ska anges vilka solidaritetsåtgärder som varje medlemsstat erbjudit och, när det gäller högt migrationstryck, tidsramen för genomförandet. I fall av omfördelning efter SAR-insatser ska dessa åtaganden i stället utgöra en solidaritetspool för den medlemsstat som förväntas ta emot ankommande migranter efter SAR-insatser. Någon genomförandetid behövs därför inte. Beräkningen av hur solidaritetsåtgärderna ska fördelas mellan medlemsstaterna ska göras enligt en fördelningsnyckel baserad på befolkningsmängd och BNP . När solidaritetsåtgärder aktualiseras på grund av ett högt migrationstryck kan en medlemsstat begära att få sin andel nedsatt om den medlemsstaten, , har bedömt dubbelt så många asylansökningar som EU-genomsnittet per capita. Tvingande omfördelning eller återvändandesponsorskap i vissa fall Om de åtgärder som medlemsstaterna frivilligt väljer att bidra med inte skulle täcka det faktiska behovet av omfördelning ska kommissionen sammankalla ett ”Solidaritetsforum” och där be medlemsstaterna att korrigera sina val av solidaritetsåtgärder för att bättre matcha behovet av omfördelning. Om behovet av omfördelning därefter fortfarande inte skulle vara tillgodosett till ska kommissionen anta en genomförandeakt där man korrigerar så att de medlemsstater som endast erbjudit andra solidaritetsåtgärder än omfördelning i stället måste bidra med antingen omfördelning eller återvändandesponsorskap motsvarande av sin andel. Som incitament för att delta i omfördelning föreslås att ett ekonomiskt bidrag ska utgå med per omfördelad person. Ifall personen är ett ensamkommande barn ska bidraget istället vara . Dessutom kommer ett ekonomiskt bidrag på att ges för att täcka överföringskostnaderna i samband med omfördelningen. Gällande svenska regler och förslagets effekt på dessa De svenska reglerna om asylförfarandet återfinns huvudsakligen i utlänningslagen (2005:716), förvaltningslagen (2017:900) och förvaltningsprocesslagen (1971:291). Den föreslagna förordningen om asyl- och migrationshantering ska upphäva och ersätta Dublinförordningen och är således direkt tillämplig i . Viss anpassning av svensk lagstiftning kan behöva göras för den praktiska tillämpningen av förslaget. Budgetära konsekvenser / Konsekvensanalys Beträffande konsekvenserna för EU:s budget bedömer kommissionen att de finansiella behoven för att genomföra förslaget uppgår till för perioden –2027. Medlen behövs bl. a för att täcka kostnader för överföringar av asylsökande i samband med omfördelning. De finansiella behoven bedöms av kommissionen vara förenliga med den fleråriga budgetramen 2021–2027. En analys av de ekonomiska och praktiska konsekvenserna av förslaget pågår i . Det är inte möjligt att bedöma eventuella nationella budgetära konsekvenser för svensk del. Utgångspunkten är att eventuella kostnader ska finansieras inom befintlig budgetram. Kommissionen har inte presenterat någon jämställdhetsanalys av förslaget. Regeringen välkomnar kommissionens förslag och utgångspunkten att det gemensamma europeiska asylsystemet ska bygga på solidaritet mellan medlemsstaterna. Det finns dock ett antal frågor som måste analyseras närmare. Det är avgörande för ett fungerande gemensamt system att alla medlemsstater bidrar och tar ansvar, samt att en medlemsstat som utsätts för ett högt migrationstryck får stöd. Asylsystemet ska vara effektivt, rättssäkert, långsiktigt hållbart, humant och medge beslut av hög kvalitet som värnar asylrätten. Regeringen välkomnar förslagen som syftar till att motverka sekundära förflyttningar. Att sekundära förflyttningar begränsas är viktigt för att åstadkomma ett hållbart gemensamt asylsystem. Det är därför positivt att ansvarskriterierna utökas. Det är viktigt att i första hand beakta barnets bästa vid alla åtgärder som rör barn oavsett i vilken medlemsstat de befinner sig i. Mot bakgrund av att rådet inte har kunnat enas kring kommissionens tidigare förslag till en reviderad Dublinförordning, som presenterades 2016, välkomnar regeringen att en ny mekanism för obligatorisk solidaritet nu presenteras. Regeringen är på ett övergripande plan positiv till förslaget. Förslaget väcker dock ett antal frågor som måste analyseras närmare, till exempel hur återvändandesponsorskapen ska fungera i praktiken. När det gäller omfördelning av personer som beviljats internationellt skydd bör samtycke för den enskilde vara en förutsättning om personen vistats i medlemsstaten . Det är viktigt att solidaritetsmekanismen utformas på ett ändamålsenligt sätt och att det säkerställs att en medlemsstat som behöver hjälp får de stödinsatser som behövs. Det är också viktigt att den bidrar till en jämnare fördelning av asylsökande inom unionen. Regeringen avser att verka för att förslagen i pakten i sin helhet ska bli väl balanserade. Regeringen kommer fortsatt analysera förslaget i alla dess delar. Utgångspunkten är att ekonomiska konsekvenser av förslagen ska hanteras inom befintliga budgetramar och att ekonomiska konsekvenser på EU-budgetens ska finansieras genom omprioriteringar. Medlemsstaternas ståndpunkter är ännu inte kända. ståndpunkt är ännu inte känd. Förslaget har inte remitterats. Rättslig grund och beslutsförfarande Förslaget grundas på artikel 78.2 e och artikel 79.2 c i fördraget om Europeiska Unionens funktionssätt (FEUF). Beslut fattas enligt det ordinarie lagstiftningsförfarandet. Förslaget syftar till att slå fast vilken medlemsstat som är ansvarig för prövningen av en asylansökan och att begränsa sekundära förflyttningar mellan medlemsstaterna. Förslaget innebär även inrättandet av en ny solidaritetsmekanism som bl. a ska leda till en jämnare fördelning av asylsökande. För att dessa mål ska uppnås krävs åtgärder på EU-nivå. Åtgärder som vidtas av enskilda medlemsstater är inte tillräckliga. När det gäller utformningen av reglerna gällande vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en asylansökan är förslagen begränsade till vad som är nödvändigt för att uppnå ett effektivt system. Dublinförordningen innehåller inte några verktyg för att hantera situationer där medlemsstaterna står inför migrationspress. De föreslagna bestämmelserna om solidaritet syftar till att åtgärda detta gap och går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet att effektivt hantera nämnda situationer. Regeringen anser mot denna bakgrund att förslaget är förenligt med subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen. Fortsatt behandling av ärendet Förslaget har behandlats vid och i för invandring, gränser och asyl (SCIFA) . Kommissionen har som tidsplan att anta förslaget till Förordning om asyl- och migrationshantering . Dublinförordningen – den förordning (nr 604/2013) som reglerar vilken medlemsstat som ska ansvara för prövningen av asylansökan. Faktapromemoria 2020/21:FPM21 Ändrat förslag till asylprocedurförordning COM(2020) 611 Ändrat förslag till och rådets förordning om upprättande av ett gemensamt förfarande för internationellt skydd och om upphävande av direktiv /32/EU faktapromemoria i ärendet: 2015/16:FPM131 antog kommissionen ett ändrat förslag till asylprocedurförordning. Kommissionens förslag syftar till att få till stånd en mer sammanhållen migrationsprocess, från ankomst till prövning av asylansökningar och, när tillämpligt, återvändande. Förslaget innebär att det blir obligatoriskt för medlemsstaterna att tillämpa gränsförfaranden för asylprövning och återvändande i vissa fall. Det införs också ett krav på att beslut om avslag på en asylansökan och ett avlägsnandebeslut som en följd härav, ska fattas och kunna överklagas gemensamt. För att undvika att asylprocessen missbrukas för att försvåra återvändande, föreslås vissa ytterligare undantag från rätten att stanna kvar i medlemsstaten under prövningen av efterföljande ansökningar. Regeringen välkomnar kommissionens förslag. Det finns dock ett antal frågor som måste analyseras närmare. När det gäller gränsförfaranden anser regeringen bland annat att det är viktigt att säkerställa att de uppfyller tillräckliga krav på rättssäkerhet, individuell prövning och humana mottagningsförhållanden och att asylrätten värnas. Förfarandena måste också kunna anpassas till medlemsstaternas olika förutsättningar. Regeringen anser att det är bra att kopplingen mellan asyl- och återvändandeprocesserna tydliggörs i regelverket. Kommissionen antog ett förslag till asylprocedurförordning. Förordningen avses ersätta det nu gällande asylprocedurdirektivet och syftar till att etablera ett enhetligt förfarande för internationellt skydd som är effektivt, rättvist och balanserat.