uprotokoll · H8A1AU13p · 2020-12-08 00:00:00 — UTSKOTTSSAMMANTRÄDE 2020/21:13 Medgivande att delta på distans Utskottet medgav deltagande på distans för följande ledamöter och suppleanter: (S), (M), (S), (M), (SD), (S), (C), (V), (M), (SD), (S), Serkan Köse (S), (MP), (L), (S), (M), (S), Alireza Akhondi (C), Ciczie Weidby (V), (KD) och (SD). Utskottet justerade protokoll 2020/21:12. Utgiftsområde 13 Jämställdhet och nyanlända invandrares etablering (AU1) Utskottet fortsatte behandlingen av proposition 2020/21:1 och motioner. Utskottet justerade betänkande 2020/21:AU1. SD-ledamöterna anmälde en reservation. M-, V- och KD-ledamöterna anmälde särskilda yttranden. Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen (AU6) Utskottet fortsatte subsidiaritetsprövningen av COM(2020) 682. Utskottet justerade utlåtande /21:AU6. M-, SD-, C- och KD-ledamöterna anmälde särskilda yttranden. Utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv (AU2) Utskottet fortsatte behandlingen av proposition 2020/21:1 och motioner. Arbetsmarknadspolitik och arbetslöshetsförsäkringen (AU5) Utskottet fortsatte behandlingen av motioner. Direktivförslaget om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen Utskottet överlade med arbetsmarknadsminister , biträdd av medarbetare från . Arbetsmarknadsministern med medarbetare deltog på distans. Underlaget utgjordes av kommissionens direktivförslag om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen COM(2020) 682 och faktapromemoria 2020/21:FPM41. Arbetsmarknadsministern redogjorde för regeringens ståndpunkt i enlighet med faktapromemorian (bilaga 2). På förslag av KD-ledamoten reviderade arbetsmarknadsministern regeringens ståndpunkt genom att lyfta upp en mening (kursivt) och göra några tillägg (understruket) enligt följande: Mot bakgrund av de sociala målsättningarna i fördragen, anser regeringen att EU har en viktig roll i att bidra till att öka sysselsättningen och förbättra den sociala utvecklingen. Att möta de sociala utmaningarna är viktigt för hela EU:s sammanhållning och för den inre marknaden. Den svenska arbetsmarknadsmodellen ska värnas. Regeringen anser att EU inte har befogenheter att fastställa lönenivåer i medlemsstaterna. Regeringen anser fortsatt att det av kommissionen presenterade förslaget inte ska vara rättsligt bindande. Regeringen anser inte att förhandlingar om förslaget ska inledas i sak innan medlemsstaterna har tagit del av det efterfrågade yttrandet från rådets rättstjänst likaså utfallet av de nationella parlamentens granskning i subsidiaritetsfrågan. Om kommissionens direktivförslag därefter ändå skulle kvarstå krävs ett aktivt agerande för att säkerställa att förslaget utformas på ett sätt som respekterar vårt nationella system och arbetsmarknadens parters autonomi. Detta innebär bland annat att förslaget inte får leda till krav på att inför allmängiltigförklarade kollektivavtal eller lagstadgad minimilön. Ordföranden konstaterade att det fanns stöd för regeringens reviderade ståndpunkt. M-ledamöterna anmälde följande avvikande ståndpunkt: Vår ståndpunkt är att nu helt måste stänga dörren för alla försök från kommissionen att reglera lönefrågor på EU-nivå. Lönebildning är helt och hållet en nationell angelägenhet och ska så förbli. EU ska inte blanda sig i dessa frågor över huvud taget. Det är uteslutet att det skulle kunna finnas ett mervärde av att vidta åtgärder som gäller minimilöner på EU-nivå. Vi anser att regeringen nu måste ta kraftfullt avstånd från kommissionens direktivförslag om minimilöner i EU. Regeringen bör verka för att kommissionen helt drar tillbaka förslaget och inte återkommer med något förslag på området, oavsett form. Det är uppenbart att förslaget om minimilöner i EU saknar rättslig grund och därmed står det i strid med . I artikel 153.5 i EUF-fördraget står det uttryckligen att stödjande och kompletterande åtgärder inom området arbetsvillkor inte ska tillämpas på löneförhållanden. EU får därmed inte lagstifta på området. Vi ser inte heller att förslaget utgör en stödjande och kompletterande åtgärd, utan konstaterar att det är ett rättsligt bindande initiativ som gravt inskränker medlemsstaternas nationella kompetens. Att kommissionen gått fram med detta förslag är mycket anmärkningsvärt. Förslaget utgör vidare ett fullskaligt hot mot den svenska arbetsmarknadsmodellen då dess innebörd allvarligt underminerar arbetsmarknadens parters autonomi. Parterna på svensk arbetsmarknad bedömer att makten över arbetsmarknaden riskerar att bli europeisk. Arbetsmarknadens parter och den svenska lagstiftaren kommer successivt att förlora kontrollen över de regler som bygger upp kollektivavtalsmodellen och som ger förutsättningarna för svensk lönebildning. Den sociala pelaren stadfästes under i under ledning. De farhågor och den kritik som framfördes från om att denna skulle leda till att EU skulle börja bestämma över medlemsstaterna när det gäller sociala frågor och arbetsmarknad - i synnerhet den kritiska och mycket aktuella frågan om införandet av minimilön - avfärdade rakt avs ”Debatten om att makt kommer överföras till EU och är en dimridå. De som hävdar detta gör det för att de inte vill ha schyssta villkor och social trygghet. En felaktig uppgift blir inte mer sann bara för att den upprepas hur som helst”, uttalade han då (GP 17/11 2017). Vi har sett kommissionen komma med en lång rad initiativ som inkräktar på och andra medlemsländers ansvar på det social- och arbetsmarknadspolitiska området. Några exempel är direktivet om balans mellan arbete och privatliv, direktivet för tydliga och förutsägbara arbetsvillkor och förordningen om en gemensam arbetsmyndighet. Inte heller lyckades regeringen värna intressen. Vidare har kommissionen försökt driva fram en gemensam arbetslöshetsförsäkring och kommer lägga fram ett förslag om rättsligt bindande åtgärder för lönetransparens. När rättsligt bindande initiativ på dessa områden tolkas av är det självklart så att det skapas vägledande prejudikat som i förlängningen riskerar att fullständigt underminera medlemsstaternas självbestämmande. Det gäller inte minst det nu aktuella direktivförslaget som är allmänt formulerat och kommer att behöva tolkas och fyllas ut av med en mycket överhängande risk för den svenska arbetsmarknadsmodellen som följd. Regeringen har varit otydlig och ambivalent i sitt påverkansarbete gentemot kommissionen och de andra medlemsstaterna i denna fråga. Gång på gång har regeringen hävdat att man arbetar för att motverka förslaget men har sedan uppenbarligen misslyckats i sina ambitioner att göra just detta. Vi menar att det beror på att regeringen inte varit tillräckligt tydlig i sitt motstånd. Regeringen försvarar inte den svenska modellen när det som bäst behövs och vi tror inte att regeringen inser vidden av konsekvenserna detta kommer att få. Det är dags att stå upp för den svenska arbetsmarknadsmodellen på riktigt och markera att kommissionen gått över en gräns som inte är acceptabel. Vi är starkt kritiska till den oförmåga och dubbla budskap i sammanhanget. Regeringens strategi för att motverka förslaget har trots regeringens redovisade förhoppningar om motsatsen uppenbarligen misslyckats. Regeringen måste , menar vi, agera aktivt på alla nivåer, i alla forum och i alla sammanhang för att stoppa att ett initiativ om minimilöner i EU blir verklighet. När det gäller förhandlingarna i rådet måste regeringen aktivt verka för att nå en blockerande minoritet mot direktivförslaget. Det är mycket provocerande att förhandlingarna i rådet om detta så kontroversiella förslag har påbörjats innan tidsfristen för de nationella parlamenten att subsidiaritetspröva förslaget har gått ut. Vi anser att regeringen i förhandlingarna bör lyfta att förhandlingarna ska pausas fram till då tidsfristen för subsidiaritetsprövningarna löper ut. Parterna på den svenska arbetsmarknaden är djupt oroade över förslaget, vilket de uttryckt upprepade gånger. LO, PTK och har gemensamt uppmanat regeringen och att mobilisera alla resurser som finns för att hindra att direktivet antas. Parterna har även uttalat att regeringens agerande i varit alltför avvaktande. krävs enligt parterna klartext från regeringen i förhandlingarna om direktivet. Endast genom ett resolut agerande kan skydd för den kollektiva självregleringen långsiktigt säkerställas. Denna allvarliga kritik bör verkligen få regeringen att förstå att den strategi regeringen haft inte fungerar och att man nu måste pröva andra sätt. SD-ledamöterna anmälde följande avvikande ståndpunkt: Ståndpunkten bör understryka att sysselsättning och socialpolitik, vad gäller frågor som inte är direkt gränsöverskridande, tillhör den nationella kompetensen och att juridiskt bindande rättsakter på det här området som inte respekterar den gränsen riskerar att hota sammanhållningen inom EU. Vidare anser vi att det klart framgår av fördraget att EU saknar behörighet att lagstifta om frågor som rör lönesättning och att utgångspunkten ska vara att vi inte ska ha något direktiv över huvud taget. I de fall kommissionen väljer att lägga fram ett förslag bör ståndpunkt vara att det måste innehålla en juridiskt otvetydig skrivning om att direktivet inte i någon del ska tillämpas på länder som ”i huvudsak” tillämpar kollektivavtal för lönesättning, eller ett annat kriterium som uppenbarligen omfattar . Detta med beaktande av att det inte är möjligt att erhålla ett fullgott undantag i lagstiftningsskedet och att det inte heller är möjligt att på förhand avgöra huruvida förslaget respekterar vårt nationella system och arbetsmarknadens parters autonomi. Regeringen får inte acceptera nuvarande undantag så som det formuleras i artikel 1.3 i utkastet till direktiv. Kanslichefen anmälde sammanträdesplanen. Utskottet beslutade att nästa sammanträde ska äga rum . § 4–9 (S), ordf. (M), andre vice ordf. Serkan Köse (S) (L), förste vice ordf Alireza Akhondi (C) Ciczie Weidby (V) X = ledamöter som deltagit i handläggningen O = ledamöter som härutöver har varit närvarande Faktapromemoria 2020/21:FPM41 Direktiv om tillräckliga minimilöner i COM(2020) 682 Förslag till och rådets direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen SWD (2020) 245 COMMISSION STAFF WORKING DOCUMENT IMPACT ASSESSMENT Accompanying the document Proposal for a Directive of Parliament and minimum wages in Union SWD (2020) 246 Arbetsdokument från kommissionens avdelningar sammanfattning av konsekvensbedömningsrapporten. Följedokument till förslag till och rådets direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen Kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner har som mål att säkerställa att arbetstagarna i Europeiska unionen skyddas med tillräckliga minimilöner som tillåter en skälig levnadsstandard var de än arbetar. Direktivets syfte är att fastställa en ram på unionsnivå för att säkerställa både att minimilönerna sätts på en lämplig nivå och att arbetstagarna får tillgång till minimilöneskydd, i form av en lagstadgad minimilön eller löner som sätts enligt kollektivavtal. Ingenting i direktivet får tolkas som en skyldighet för medlemsstater där lönesättningen uteslutande säkerställs genom kollektivavtal att införa en lagstadgad minimilön eller att göra kollektivavtal allmänt tillgängliga. I direktivförslaget finns bestämmelser som ska tillämpas av alla medlemsstater. Exempel på sådana bestämmelser är artiklar om definitioner, främjande av kollektiva förhandlingar om lönesättning, om övervakning och uppgiftsinsamling, om rätt till prövning och skydd mot ogynnsam behandling samt om sanktioner. Ett kapitel avser endast medlemsstater med lagstadgade minimilöner. I det kapitlet finns bl.a. artiklar om minimilöners tillräcklighet, variationer av och avdrag från minimilöner liksom arbetstagares faktiska tillgång till lagstadgade minimilöner. Regeringen menar att det finns ett begränsat utrymme för bindande åtgärder på EU-nivå om tillräckliga minimilöner. Utgångspunkten är att vårt nationella system och arbetsmarknadens parters autonomi ska värnas. Kommissionen anger att tillräckliga minimilöner är en viktig del av EU:s modell för en social marknadsekonomi och att konvergens mellan medlemsstaterna på detta område bidrar till löftet om delat välstånd i Unionen. Det anges i artikel 3 i fördraget om Europeiska unionen att unionens mål bland annat är att främja folkens välfärd och verka för en hållbar utveckling i som bygger på en social marknadsekonomi med hög konkurrenskraft. Enligt artikel 31 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna1 har varje arbetstagare rätt till hälsosamma, säkra och värdiga arbetsförhållanden. Enligt den europeiska sociala stadgan har alla arbetstagare rätt till skäliga arbetsvillkor. Vidare erkänns alla arbetstagares rätt till skälig ersättning som är tillräcklig för att bereda dem och deras familjer en godtagbar levnadsstandard. I artikel 4 i stadgan erkänns den roll som fritt ingångna kollektivavtal och författningsreglerade metoder för fastställande av minimilöner spelar för att säkerställa ett effektivt utövande av denna rättighet. En av utgångspunkterna för förslaget är också den europeiska pelaren för sociala rättigheter, med dess princip 6 om löner, . I meddelande om ett starkt socialt för rättvisa omställningar2 presenterades ett initiativ om minimilöner som en av prioriterade åtgärd på EU-nivå. Ett första samråd med arbetsmarknadens parter om tillräckliga minimilöner för arbetstagare i unionen lanserades samma dag.3 1 Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, 2012/C 326/02 (EUT C 326, 26.10.2012, s. 391). 2 Kommissionens meddelande Ett starkt socialt för rättvisa omställningar, COM (2020) 14 final 3 Samrådsdokument, First phase consultation of the under Article 154 TFEU on a possible action addressing the challenges related to fair minimum wages (inte översatt till svenska) C(2020) 83 final. Kommissionens ordförande von der Leyen uttalade i sitt tal om tillståndet i Unionen ”Sanningen är dock att för alldeles för många människor lönar det sig inte längre att arbeta. Lönedumpning förstör värdet i att arbeta, straffar företagare som betalar skäliga löner och snedvrider konkurrensen på den inre marknaden. Det är därför kommissionen vill lägga fram ett lagförslag som ska stödja medlemsländerna när de inrättar ett ramverk för minimilöner. Alla måste få tillgång till minimilöner, antingen genom kollektivavtal eller genom lagstadgade minimilöner.” presenterade kommissionen förslaget om tillräckliga minimilöner i EU. En ram på unionsnivå för att säkerställa både att minimilönerna sätts på en lämplig nivå och att arbetstagarna får tillgång till minimilöneskydd I syfte att förbättra arbets- och levnadsvillkoren i unionen fastställs i förslagets inledande artikel en ram dels för sättande av tillräckliga minimilöner dels för arbetstagares tillgång till minimilöneskydd i form av löner som fastställs genom kollektivavtal eller i förekommande fall av lagstadgade minimilöner. Målen gäller både för medlemsstater med lagstadgade minimilöner som för de som lämnat lönesättningen åt arbetsmarknadens parter. Enligt artikeln ska direktivet inte påverka medlemsstaternas val att antingen fastställa lagstadgade minimilöner eller främja tillgången till minimilöneskydd som ges av kollektivavtal. Ingenting i direktivet får tolkas som en skyldighet för de medlemsstater där lönesättningen uteslutande säkerställs genom kollektivavtal att införa lagstadgad minimilön eller att göra kollektivavtal allmänt tillgängliga. Direktivets första kapitel gäller för alla medlemsstater. Här finns bestämmelser om tillämpningsområde, definitioner och främjande av kollektivförhandlingar om lönesättning. Kommissionen menar att kollektivförhandlingar har en viktig roll när det gäller minimilöneskydd. Länder där en hög andel omfattas av kollektivförhandlingar tenderar att uppvisa en lägre andel låginkomsttagare, högre minimilöner i förhållande till medianlönen, mindre löneskillnader och högre löner än andra. I medlemsstater där minimilöneskyddet uteslutande ges genom kollektivavtal avgörs nivån och hur stor andel som omfattas direkt av hur kollektivförhandlingssystemet fungerar. Bestämmelserna om främjande av kollektivförhandlingar ställer krav på medlemsstater vars täckningsgrad inte uppgår till av arbetstagarna att tillhandahålla en ram av möjliggörande förutsättningar för kollektivförhandlingar och upprätta en handlingsplan. Denna ska offentliggöras och skickas till kommissionen. Bestämmelser om lagstadgade minimilöner För länder med lagstadgade minimilöner finns i direktivförslagets andra kapitel bestämmelser som syftar till att säkra att medlemsstater ger förutsättningar för tillräckliga minimilönenivåer genom att ange kriterier som ska beaktas till exempel gällande revidering av minimilöner och variationer av minimilönenivåer. Det finns bestämmelser som syftar till att dessa medlemsstater ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att arbetsmarknadens parter deltar i att sätta och uppdatera lagstadgade minimilöner. I kapitlet finns också en bestämmelse om att säkra att arbetstagare faktiskt har tillgång till de lagstadgade minimilönerna. Övergripande bestämmelser om rapportering och efterlevnad I det tredje kapitlet finns bestämmelser som rör offentlig upphandling4, rapportering, och efterlevnad som gäller alla medlemsstater. Kommissionen menar att det finns risker om arbetstagarna inte får tillräckligt minimilöneskydd på grund av bristande efterlevnad av befintliga kollektivavtal eller nationella rättsliga bestämmelser. Vidare menar kommissionen att det är viktigt att säkerställa efterlevnad och ändamålsenlig tillsyn för att arbetstagarna ska kunna dra nytta av faktisk tillgång till minimilöneskydd och för att företagen ska skyddas från illojal konkurrens. Det angivna syftet med det föreslagna direktivet är därför också att på ett proportionerligt sätt främja och stärka efterlevnaden och övervakningen i alla medlemsstater. Gällande svenska regler och förslagets effekt på dessa I finns inte lagstadgade minimilöner eller allmängiltigförklaring av kollektivavtal. Lönebildning är en fråga för arbetsmarknadens parter. I vissa kollektivavtal, men långt ifrån en majoritet, förekommer minimilönebestämmelser. För arbetstagare som inte omfattas av kollektivavtal eller som omfattas av kollektivavtal utan minimilönebestämmelser finns inga uttryckliga bestämmelser om minimilön. Oskäliga lönevillkor i enskilda anställningsavtal kan dock under vissa förutsättningar jämkas med stöd av 36 § lagen (1915:218) om avtal och 4 Referens till och rådets direktiv /24/EU av om offentlig upphandling och om upphävande av direktiv /18/EG (EUT L 94, 28.3.2014, s. 65) (art. 18.2, art 71.7), och rådets direktiv /25/EU av om upphandling av enheter som är verksamma på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster och om upphävande av direktiv /17/EG (EUT L 94, 28.3.2014, s. 243) (36.2, 88.1) och och rådets direktiv /23/EU av om tilldelning av koncessioner (EUT L 94, 28.3.2014, s. 1) (art. 30.3 och art 42.1) andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område, avtalslagen, men praxis är begränsad. Regeringen noterar att förslaget anger att ingenting i direktivet får tolkas som en skyldighet för länder som att införa lagstadgade minimilöner eller att allmängiltigförklara kollektivavtal. Det är inte klart hur denna bestämmelse förhåller sig till andra delar av direktivet. Å ena sidan presenteras förslaget som ett ramverk som tar hänsyn till olika arbetsmarknadsmodeller. Å andra sidan innehåller förslaget delar som även för ett medlemsland med en arbetsmarknadsmodell som den svenska kan tolkas som att de handlar om enskilda arbetstagares rättigheter. Regeringen anser att riskerna för en sådan tolkning finns främst i förhållande till förslagets rättsliga grund och syfte läst tillsammans med dess tillämpningsområde, definitioner och bestämmelser som har att göra med efterlevnad. Förslaget till direktiv innehåller vidare definitioner av flera begrepp såsom minimilön, kollektivavtal och kollektivförhandlingar. Någon definition av minimilön finns inte i svensk rätt. I sammanhanget kan uppmärksammas att Internationella arbetsorganisationen, , har antagit flera instrument om löner, däribland konventionen nr 131 om fastställande av minimilön som inte har ratificerat. Kommissionen hänvisar till konvention nr 131 i skäl 7 vad gäller lämpliga nivåer av minimilöner. Definitionerna i förslaget till direktiv kan påverka bestämmelser i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, exempelvis definitionen av kollektivavtal i 23 §. I finns bestämmelser om lön i kollektivavtal och enskilda anställningsavtal och dessa är inte allmänt tillgängliga. Kollektivavtal ska lämnas in till men de publiceras inte. Förslagets delar om rapportering och statistik kommer behöva utvärderas utifrån dessa förutsättningar. Sammanfattningsvis finns behov av klargöranden om direktivförslaget liksom behov av fortlöpande analyser men det kan inte uteslutas att svensk rätt kan komma att behöva ändras till följd av direktivet. Budgetära konsekvenser / Konsekvensanalys Kommissionens bedömning i dess konsekvensanalys, SWD (2020) 245, är att förslaget inte väntas ha några konsekvenser för EU-budgeten. Kommissionen menar att förslaget kommer att leda till högre minimilöner i ungefär hälften av medlemsstaterna. Ungefär 25 miljoner arbetstagare skulle kunna tjäna på dessa höjningar om medlemsstater med lagstadgade minimilöner höjer dem till av medianlönen eller till av genomsnittslönen. Höjda minimilöner förväntas minska löneskillnader, öka jämställdheten och förbättra incitamenten att arbeta. Kommissionen menar att en förstärkning av kollektivförhandlingar om lönesättning och en ökning av andelen som omfattas av dem kommer att främja löneökningar i alla medlemsstater och på så sätt gynna arbetstagarna. Förstärkt efterlevnad och övervakning av minimilönerna kommer dessutom enligt kommissionen att bidra till att säkerställa att arbetstagare verkligen får tillgång till minimilöneskydd och får de löner de har rätt till. I medlemsstater som tillämpar kollektivförhandlingar om lönesättning, kommer stödet för kollektivförhandlingar att innebära att antalet skyddade arbetstagare ökar och att nivån på minimilönen höjs om den är låg. I länder med lagstadgade minimilöner kommer användningen av tydliga och stabila kriterier för fastställande och uppdatering av minimilöner, liksom arbetsmarknadsparternas starkare roll, att förbättra nivån på minimilönerna och förbättra företagsklimatet. En begränsning av variationer och vilka som får undantas från minimilöner innebär att färre arbetstagare kommer att få en lön under minimilönen. Kommissionen räknar med att förslaget kommer att ha ekonomisk påverkan såsom ökade arbetskraftskostnader för företag, höjda priser och, i mindre utsträckning, lägre vinster. Uppskattningar visar att ungefär 3/4 av de ekonomiska kostnaderna för högre minimilöner skulle bäras av konsumenterna, medan omkring 1/4 skulle bäras av företagen. Påverkan på företag skulle mildras av det faktum att låginkomsttagarnas konsumtion skulle öka, vilket därmed stödjer den inhemska efterfrågan. Ökningen av EU:s totala lönekostnader förväntas bli måttlig och effekten på den samlade konkurrenskraften förväntas också bli liten. Den eventuella negativa effekten på sysselsättningen beräknas till av den totala sysselsättningen för medlemsstater med lagstadgade minimilöner. Kommissionen menar att fördelarna med höjda minimilöner för de berörda arbetstagarna i hög grad skulle uppväga de eventuella negativa konsekvenserna på sysselsättningen för dessa arbetstagare. De eventuella negativa effekterna på små och medelstora företag förväntas bli begränsade, dels på grund av att företagen sannolikt kommer att kunna föra över de ökade arbetskraftskostnaderna till konsumenterna genom höjda priser, dels för att höjda minimilöner ökar efterfrågan på företagens tjänster.