sou · H8B356 · 2020-09-30 00:00:00 — Svårigheten att avgöra vad som är brottsligt eller inte har även framkommit i kommitténs möten där flera instämmer i att det kan vara svårt att veta om det är något olagligt som man har blivit utsatt för. Även unga vittnar om att kränkningar blivit ett accepterat inslag i deras vardag och av de unga uppger att de vill att vuxna i hemmiljön berättar vad de ska göra om de känner sig kränkta på nätet 1Svarsfrekvensen i studien är låg vilket gör att statistiken ska tolkas med försiktighet. Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i (Friends 2017). Statens medieråds rapport om ungas medieanvändning visar också att det är ovanligt att unga gör anmälningar till polisen för något som hänt på internet, exempelvis på sociala medier (2019a). 4.4.2Vem drabbas av näthat? Personer som deltar i det offentliga samtalet på internet vittnar om ett hårdare debattklimat, förekomst av näthat och att detta får konsekvenser för det demokratiska samtalet. Näthat riktar sig i synnerhet mot politiskt förtroendevalda, journalister, opinionsbildare, s.k. influencers och andra aktörer som aktivt deltar i det demokratiska samtalet. Därutöver utsätts andra yrkesgrupper såsom konstnärer, forskare, personer som är aktiva inom det civila samhället samt företrädare för rättsväsendet, statlig och . Även andra enskilda drabbas av näthat om än i de flesta fall i mindre utsträckning. Det är många debattämnen som är föremål för näthat, men frågor kopplade till jämställdhet och feminism, diskriminering, religion, rasism, integration, migration, invandring och klimat/miljö väcker i många fall särskilt starka hatreaktioner (se exempelvis Bladini 2017; Civil Rights Defenders 2019; Brå 2019; Fernquist m.fl. 2019; JMG 2019; LSU 2020). I Politikernas trygghetsundersökning lyfts även att frågor kopplade till skola, sjukvård eller byggnadsprojekt kan resultera i att företrädare får motta hot och hat (Brå 2019a). Även från kommitténs möten med politiker, medier och företrädare för det civila samhället lokalt framkom att sakfrågor där hot och hat är mer vanligt förekommande är de som nämns ovan. Politiskt förtroendevalda är en kategori i samhället som är särskilt utsatt för näthat. Förtroendevalda drabbas av näthat och kränkningar på såväl nationell som regional och lokal nivå. Brås undersökning Politikernas trygghetsundersökning visar att var tredje förtroendevald har utsatts för trakasserier, hot eller våld, och att utsattheten och oron för att utsättas för dessa företeelser ökat (Brå 2019a). Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i Fler förtroendevalda är aktiva på internet och i sociala medier, och med ökad aktivitet följer i regel ökad utsatthet. I kommitténs möten med riksdagspartierna har företrädare också framhållit att hoten och hatet har tilltagit och att samtalsklimatet uppfattas ha blivit hårdare, även om debattklimatet politiker emellan oftast är gott. Hot och påhopp via sociala medier är den vanligaste typen av utsatthet (Brå 2019a). Exempel på konkreta händelser som nämnts i kommitténs möten är direkta hot och hatfyllda kommentarer på sociala medier eller som skickas med e-post liksom olika drev på Facebook (mer sällan Twitter) kring enskilda politiska sakfrågor. Enligt Brå är de förtroendevalda som är mycket aktiva eller omnämnda på nätet mer utsatta liksom de som är kända bland allmänheten. Följaktligen är toppolitiker, såsom ordföranden i kommunstyrelsen, särskilt utsatta (a.a.). () har på uppdrag av Kommuner och Regioner (SKR) tagit fram en rapport om digitalt hat och hot mot kommunpolitiker som visar att 20procent av alla kommentarer på öppna diskussionsforum och alternativa medier som handlade om en kommunstyrelseordförande innehöll någon form av hat, hot eller kränkningar (SKL 2018). Det är vanligare att kvinnor uppger att de fått hotfulla e-post- meddelanden och utsatts för hot och påhopp via sociala medier, inte sällan genom meddelanden med sexuella anspelningar eller hot. Samma könsskillnad finns dock inte när det gäller att ha blivit uthängd på internet. Sannolikheten att utsättas är vidare högre för yngre förtroendevalda samt för de med utländsk bakgrund (Brå 2019a). Att kvinnor och personer med utländsk bakgrund är särskilt utsatta har också framgått av kommitténs möten med förtroendevalda och riksdagspartierna. SKR:s rapport om digitalt hat visar också att hatet mot kvinnliga förtroendevalda ser annorlunda ut än det som riktas mot män. Kvinnliga kommunpolitiker var utsatta för fler samt elakare och i högre grad sexistiska kommentarer (SKL 2018). Detta mönster bekräftas av tidigare studier som visar att kvinnor generellt utsätts för sexuella och sexistiska kränkningar i betydligt större utsträckning än män. Hot och kränkningar som riktas mot män anspelar ofta på yrke och kompetens (Bladini 2017). Det är nästan var fjärde förtroendevald som uppger att utsattheten eller oron för att utsättas påverkar dem i deras förtroende- Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i uppdrag (Brå 2019a). Har man redan utsatts är siffran . Det är fler kvinnor än män som uppger att utsattheten påverkar dem. Den vanligaste konsekvensen av hot och hat bland förtroendevalda är att den utsatte undvikit att uttala sig eller engagera sig i en specifik fråga. Vidare har av de förtroendevalda som utsatts för trakasserier, hot eller våld censurerat sig själva genom att undvika att uttala eller engagera sig i en viss fråga. Bland de som varit utsatta är det en ännu större andel som undviker engagemang. Även här finns könsskillnader då av kvinnorna uppger att de har påverkats av utsatthet eller oro över att utsättas, medan av männen uppger detta. Därutöver är det enligt Brå av de utsatta som har övervägt att lämna ett förtroendeuppdrag med anledning av hot eller hat, och uppgav att de faktiskt hade lämnat ett uppdrag (Brå 2019a). Som tidigare nämnts är journalister och opinionsbildare en annan yrkesgrupp som möter näthat i sitt arbete. I en undersökning genomförd av , medier och kommunikation på uppgav av de tillfrågade journalisterna att de har utsatts för nedsättande eller kränkande kommentarer och att de utsatts för hot (JMG 2019). Hot och nedsättande kommentarer framförs oftast via mejl och på sociala medier. Ett liknande resultat visade en studie inriktad på hot och hat mot kvinnliga chefredaktörer, ledarskribenter, krönikörer och kommentatorer där av de tillfrågade utsatts för hot eller trakasserier (m.fl. 2017). När journalisters utsatthet på diskussionsforum undersöktes visade det sig vara ett fåtal journalister som ofta nämndes på forumen. Måltavlor var framför allt ledarskribenter och politiska kommentatorer (2018). Kvinnliga journalister är mer utsatta än manliga. Även Brås studie om utsatthet i yrkesgrupper som är viktiga i det demokratiska samhället visar att journalister och opinionsbildare är särskilt utsatta och att hot ofta framförs över internet (Brå 2015b). Hot och hat riktas ofta mot journalister och opinionsbildare som engagerar sig i frågor som rör immigration, flyktingmottagning, inte- Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i gration, infrastruktur, utrikeskonflikter, religion och klimat. Detta leder bl.a. till att utsatta på grund av rädsla undviker att skriva om eller engagera sig i vissa samhällsfrågor eller aktivt väljer att avstå från att delta i offentliga arrangemang. Drygt fyra av tio utsatta journalister har avstått från att bevaka vissa ämnen eller personer på grund av risken för hot. En femtedel av de som hotats har funderat på att sluta arbeta som journalist (JMG 2019). Journalisters utsatthet har också lyfts av myndigheter och t.ex. har MSB rekommenderat journalister att undvika bylines på vissa artiklar (MSB 2016). Andra aktörer med viktiga funktioner i demokratin som vittnar om en ökning av hot och hat är bl.a. forskare, företrädare för rättsväsendet, statlig eller och det civila samhället (se exempelvis Bladini 2017; 2017; radio 2018; Statskontoret 2018a; LSU 2020). Även konstnärer, författare och andra kulturarbetare utsätts för hat och hot över nätet. Förekomsten av näthat riktat mot konstnärer och författare har uppmärksammats och dokumenterats av Myndigheten för kulturanalys (Myndigheten för kulturanalys 2016). Var tredje konstnär och författare har utsatts och var sjätte har drabbats av hot och trakasserier , varav en stor del har skett över internet och sociala medier. I kommitténs utåtriktade arbete har det framkommit att det finns en utbredd utsatthet bland civilsamhällesorganisationer för kränkningar och näthat som riktas mot den egna organisationen. Även ungdomsorganisationer (LSU) visar i en rapport att hatet och hotet mot ungdomsrörelsen ökar, och av organisationerna svarade att de utsätts för hat och hot. De som drabbas värst är kvinnor och de som tillhör vad som i rapporten benämns som minoritetsgrupper (LSU 2020). Studier visar också att personer anställda i rättskedjan utsätts för omfattande hot och hat. Det gäller exempelvis poliser, åklagare, domare och tjänstemän inom kriminalvården och kronofogden. Enligt en medlemsenkät från fackförbundet (numera Akavia) har var tredje anställd inom rättsväsendet och vissa andra myndigheter utsatts för hot, våld och trakasserier. En del av hoten uttrycks genom Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i digitala medier (2018). Även personer som arbetar inom socialtjänst, vård och omsorg upplever utsatthet för hot och hat. En stor del av hoten mot dessa yrkesgrupper sker däremot under arbetstid och skiljer sig i någon mån från de som exempelvis riktar sig mot journalister (2015b). Även vissa forskare utsätts för hot och hat. Det gäller i synnerhet forskare som ägnar sig åt frågor som kan uppfattas som politiskt kontroversiella, såsom jämställdhet, integration och flyktingpolitik (Bladini 2017). Enskildas utsatthet av näthat Rapporter som undersökt enskildas utsatthet visar att bland de som inte aktivt deltar i den offentliga debatten är utsattheten förhållandevis låg. I anger av de tillfrågade att de har blivit utsatta för hot, trakasserier eller våld i samband med att de uttryckt en åsikt i en samhällsfråga på internet, t.ex. på sociala medier, blogg eller diskussionsforum (Tipple 2019). Enligt Nationella trygghetsundersökningen uppger av de tillfrågade att de utsatts för nätkränkning (Brå 2019c). Enligt denna undersökning finns det generellt sett inga skillnader i utsatthet mellan kvinnor och män. Det är däremot vanligast att unga i åldersgruppen 16–utsätts och fler unga kvinnor än män uppger att de utsatts för nätkränkning. I studie uppger att de utsatts för näthat. Över tid har andelen som fått kränkande e-post ökat, men näthatet har –2019 legat på en nivå. Kvinnor som utsatts för näthat uppger i högre grad än män att näthatet varit allvarligt (2019). LSU visar i en rapport att bl.a. HBTQ-personer och personer med funktionsnedsättning är särskilt utsatta för näthat (LSU 2020). Det är betydligt vanligare att yngre personer drabbas av näthat än äldre. Enligt är tre av tio unga upp till utsatta (2019). Statens medieråds rapport som fokuserar på ungas medieanvändning visar att utsattheten på internet ökat något (2019a). Den typ av nätkränkning som drabbar unga skiljer sig åt mellan flickor och pojkar. Flickor polisanmäler oftast att bilder på dem har publicerats på internet () medan pojkar oftast anmäler att Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i de fått motta dödshot eller hot om våld med vapen () (Brå 2015a). Unga tjejer utsätts även oftare än unga killar för sexuella trakasserier på nätet. Det är var femte ung tjej som har blivit drabbad (Friends 2017). Det är även dubbelt så vanligt att unga tjejer oroar sig jämfört med unga killar i samma ålder för att utsättas för hot och hat på internet (MUCF 2019). I Skolundersökningen om brott, som vänder sig till elever i årskurs 9, är det nästan en tredjedel av tjejerna som uppger att de utsatts för att någon skrivit kränkande om dem på internet (Brå 2018). Motsvarande andel bland killar är ungefär en femtedel. Vidare uppger ungefär var fjärde tjej att någon mot deras vilja spridit bilder eller filmer på dem. Motsvarande andel bland killar är . Internet och sociala medier är den vanligaste brottsplatsen när det kommer till hot för både tjejer och killar. har undersökt medieanvändningen bland ungdomar med intellektuell funktionsnedsättning. Resultaten visar att trots att särskoleelever med intellektuell funktionsnedsättning (13– 16-åringar) använder sociala medier i betydligt lägre utsträckning än riksgenomsnittet är gruppen mer utsatt för mobbning och elakheter på nätet (jämfört ). Även här är flickor mer utsatta än pojkar (2019b). 4.4.3Vem ligger bakom näthatet? Näthat förekommer i många former. Det kan ske anonymt eller genom falska användarkonton, men även öppet mellan personer som känner till varandra. Eftersom näthatet tar sig så många olika uttryck kan den som utsätter andra för näthat i stort sett vara vem som helst (Dunkels 2016). De flesta studier visar dock att framför allt är män som ägnar sig åt hat på nätet. Det finns undersökningar som visar att även universitetsstudenter och välutbildade kvinnor ingår i gruppen digitala hatare, men när näthatet är mer organiserat eller riktar sig mot förtroendevalda eller journalister uppger de utsatta att män i huvudsak står bakom hatet (se exempelvis Bladini 2017; Brå 2019a; Fernquist m.fl. 2019). Enligt förtroendevalda själva är den vanligaste förövaren en man i åldern 45–, och av de utsatta uppger de flesta att de utsatts av en förargad medborgare eller rättshaverist. Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i vara en man har inte förändrats och gäller oavsett om den utsatta är en man eller kvinna (2019a). Liknande resultat framkom i en studie av personer som uttrycker hat eller skriver nedsättande kommentarer om journalister på nätforumet Flashback. Av- sändarna visade sig framför allt vara män i åldern 40–(Fernquist m.fl. 2019). I de fall utsatta förtroendevalda uppfattat att förövaren tillhört någon gruppering är den vanligaste förekommande grupperingen högerextremistisk (Brå 2019a). Även utsatta journalister och konstnärer har uppfattat högerextrema som en gruppering som ofta ligger bakom hat och hot (Myndigheten för kulturanalys 2016; MSB 2016). Enligt Brås studie om hot mot förtroendevalda är det också av de som utsatts som uppfattade att förövaren var en annan förtroendevald (Brå 2019a). Enligt Näthatsgranskaren, vars syfte är att minska hatbrott och kränkningar på internet med fokus på sociala medier, är det män och kvinnor bland de individer som organisationen anmält för att ha skrivit hatfulla kommentarer (2018). Näthatsgranskaren vittnar om att hatet har normaliserats i flera av de Facebookgrupper som organisationen följer. Det finns även en okunskap bland medlemmarna om hur långt yttrandefriheten sträcker sig och därmed att ett brott begås om man exempelvis uttrycker sig hatiskt om en viss grupp eller förolämpar någon (Näthatsgranskaren 2019). Bland unga personer som utsätts så uppger sju av tio att de har utsatts för nätkränkningar av någon som de känner eller vet vem det är (Friends 2017). En studie som undersökt hatfulla kommentarer mot journalister i vissa digitala miljöer visade att det var ett fåtal personer som stod för en stor mängd av de hatfulla kommentarerna (Kaati, 2018). 4.4.4Varför är näthat ett hot mot det demokratiska samtalet? Näthat drabbar många människor i vårt samhälle och många har själva blivit utsatta eller känner någon som blivit det. Detta får konsekvenser både på individ- och samhällsnivå. Det kan vara av särskild betydelse om den som utsätts har viktiga funktioner i demokratin såsom förtroendevalda, journalister, opinionsbildare, konstnärer, forskare, personer som är aktiva inom det civila samhället eller företrädare för rättsväsendet och statlig eller förvalt- Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i Förtroendevalda intar en särställning eftersom de är valda för att fatta beslut å väljarnas vägnar och hot och hat som riktats mot dem kan därmed utmana det demokratiska systemets funktionssätt. Det kan leda till att dialogen mellan förtroendevalda och väljare brister, vilket kan medföra att förtroendevalda inte gör sig synliga och tillgängliga och får svårare att lyssna in väljarna. Det kan i sin tur bidra till en misstro mot demokratin. Om enskilda blir rädda för att utsättas för hot och hat kan det också leda till att det blir svårare att rekrytera nya förtroendevalda och det kan påverka vem som väljer att gå in i politiken. Särskilt allvarligt är det när förtroendevalda utifrån rädsla väljer att lämna sitt uppdrag, avstår från att engagera sig i eller uttala sig om en fråga eller att de påverkas i hur de agerar eller röstar i en fråga. Sammantaget är hot och hat mot förtroendevalda särskilt allvarligt eftersom det riskerar att både och påverka det demokratiska systemet, vilket också regering och riksdag uttryckt i propositionen Brott mot förtroendevalda (prop. 2018/19:154). Även journalister har en särskilt viktig funktion i demokratin genom att granska maktutövningen, ställa beslutsfattare till svars och vara en arena för opinionsbildning och politisk debatt. Det är genom nyhetsmedier som den enskilde kan ta del av dagsaktuella frågor som ligger bortom dennes vardag och därigenom få möjlighet att vara med och påverka samhällsutvecklingen. Hot och hat mot journalister är därför särskilt allvarligt för demokratin och kan leda till att väljare inte får de upplysningar de behöver för att fullt ut kunna delta i demokratin. Hatet mot enskilda journalister kan också påverka tilltron till nyhetsmedierna. Det kan också, på samma sätt som när det gäller förtroendevalda, påverka vem som väljer att arbeta som journalist. Därutöver har andra opinionsbildare viktiga roller i demokratin genom att föra fram och argumentera för olika opinioner, tankar och värderingar. Även konstnärer, författare och andra kulturutövare har en roll i att utmana invanda normer och tankebanor, skildra samhället utifrån olika perspektiv, stimulera ett demokratiskt engagemang och odla en demokratisk samhällsanda. Hat och hot som riktas mot dessa yrkesgrupper riskerar att underminera demokratins funktionssätt. Att hat som riktas mot kvinnor och personer med utländsk bakgrund i hög grad uttrycks i form av sexism och rasism kan göra att händelsen uppfattas som särskilt allvarlig för den enskilde. Detta kan i sin tur få konsekvenser på samhällsnivå och påverka vilka grupper i Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i samhället som hörs och syns i det offentliga rummet. Därutöver får hat och hot också konsekvenser för demokratin brett genom att enskilda blir avskräckta från att delta. Det gäller inte bara den som drabbas av hat utan även de som bevittnar hatet. Enligt har en av fyra avstått från att uttrycka sin politiska åsikt på internet för att undvika hård kritik, hat och hot. Personer som blivit utsatta för näthat undviker dessutom oftare att uttrycka politiska åsikter på internet (2018b). Att enskilda människor och grupper på så sätt skräms till tystnad är ett reellt hot mot vårt demokratiska samtal. För demokratins vitalitet är det av betydelse att flera olika röster kan komma till uttryck och höras. Flera rapporter vittnar om en utveckling mot att näthatet tilltar och att färre vågar delta i det demokratiska samtalet. Näthatet kan vidare bidra till motsättningar mellan olika grupper i samhället. En stor del av hatet och hotet tar sexistiska och rasistiska uttryck och utmanar därmed några av demokratins grundläggande värderingar såsom principen om allas lika värde. Genom att skapa polarisering mellan grupper kan näthatet också bli självgenererande. Om motsättningar i samhället blir så djupgående att enskilda får radikalt olika världsuppfattningar finns det en risk att ett meningsfullt demokratiskt samtal inte längre blir möjligt. Det kan uppstå en situation då tilliten mellan människor, liksom tilliten till demokratins institutioner blir allvarligt försvagad. I längden kan näthatet påverka demokratins funktionssätt och leda till en situation då det politiska beslutsfattandet försvagas och samhället förlorar förmågan att möta allvarliga samhällsutmaningar. Näthat som riktas mot företrädare för rättsväsendet, statlig eller kan på samma sätt utmana de offentliga institutionernas funktionssätt. I dessa avseenden kan också näthat samspela med desinformation och propaganda. Därmed kan näthat utgöra en del av samordnade kampanjer som syftar till att underminera demokratin och det öppna samhället. 5Insatser som bidrar till stärkt motståndskraft Kommittén har haft i uppdrag att i samverkan med relevanta aktörer arbeta med utåtriktade insatser som ökar människors motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat genom t.ex. medie- och informationskunnighet. Vi ska komplettera, förstärka och sprida kunskap om pågående insatser för medie- och informationskunnighet och sammanställa och sprida goda exempel på metoder som förebygger och motverkar förekomsten och effekterna av desinformation, propaganda och näthat. I detta kapitel redogör kommittén för insatser som bidrar till målsättningen om stärkt motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat. Det ges även en översikt över material och metoder som används i sådan verksamhet och exempel på forskning om motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat, inklusive medie- och informationskunnighet. Kommittén har inventerat såväl insatser med fokus på medie- och informationskunnighet som insatser som omfattas av kommitténs vidare uppdrag att bidra till stärkt motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat. Mot bakgrund av denna bredare ansats inkluderar vi t.ex. insatser för att stärka förankringen av demokratins idéer, den mellanmänskliga tilliten och tilliten till demokratins institutioner. Insatser för att stärka samhällets motståndskraft kan också handla om lagstiftning, stöd till utsatta grupper, samverkan mellan berörda aktörer eller andra insatser för att direkt bemöta och motarbeta desinformation, propaganda och näthat (se avsnitt 1.4.4). Redogörelsen bygger bl.a. på flera tidigare kartläggningar som gjorts av insatser som syftar till stärkt medie- och informationskunnighet, såsom och Myndigheten för press, radio och tvs rapport av insatser som syftar till stärkt medie- och Insatser som bidrar till stärkt motståndskraft informationskunnighet och Nordicoms Medie- och informationskunnighet i den digitala tidsåldern (, Myndigheten för press, radio och tv 2017; Nordicom 2018). Redogörelsen bygger också på eget underlagsmaterial och den kunskap och de erfarenheter som kommittén samlat på sig under arbetets gång. Ambitionen är inte att ge en uttömmande och detaljerad redogörelse för alla insatser som pågår utan snarare att teckna en översiktlig bild av olika aktörers bidrag till stärkt motståndskraft och synliggöra att många delar av samhället gör insatser utifrån skilda motiv och drivkrafter. 5.2Det offentligas insatser för stärkt motståndskraft Det är ett stort antal offentliga aktörer som på olika sätt bidrar till att stärka samhällets motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat. Att det är många som är involverade i arbetet kan förklaras av att frågorna är sektorsövergripande. Flera olika politikområden hanterar frågor i skärningslinjen mellan digitalisering, medier, demokrati, utbildning och säkerhet. Det omfattar exempelvis demokratipolitiken, mediepolitiken, kulturpolitiken digitaliseringspolitiken, näringspolitiken, utbildningspolitiken, rättspolitiken och försvarspolitiken. Frågorna spänner över flera olika departement och berör ett stort antal myndigheter. Utgångspunkter och målsättningar för arbetet skiljer sig åt mellan olika politikområden.