sou · H8B374 · 2020-12-15 00:00:00 — Det innebär att de brottsbekämpande myndigheterna får samla in uppgifter i realtid, men också lagra och i efterhand analysera insamlade uppgifter. Såväl behandling som bevarande av personuppgifter ska göras enligt till- lämplig lagstiftning på det området, se bl.a. 2 kap. brottsdatalagen (2018:1177) och 2 och 4 kap. lagen (2018:1693) om polisens behand- ling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Teknisk spårning får enligt andra stycket användas såväl i som ut- anför en förundersökning. När det är fråga om att använda metoden i en förundersökning krävs det enligt punkten 1 att det är fråga om utredning av ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Teknisk spårning får alltså inte användas vid brott som inte har fängelse i straffskalan. Genom ett tillägg i punkten 1 tyd- liggörs att spårning även får användas för att utreda förberedelse eller stämpling till ett sådant brott, som i sin fullbordade form har fängelse som högsta straff. Även försöksbrott med fängelse eller mer i straffskalan kan aktualisera teknisk spårning, eftersom straffmaximum i de fallen är detsamma som för fullbordade brott. Teknisk spårning utanför en förundersökning får enligt punk- ten 2 användas för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig- het som innefattar brott som kan föranleda teknisk spårning under en förundersökning. Begreppen förebygga, förhindra eller upptäcka har samma innebörd som i annan lagstiftning om underrättelseverk- samhet, se prop. 2011/12:55 s. 121 med där gjorda hänvisningar. Både när teknisk spårning ska användas i och utanför en förun- dersökning krävs det att metoden är av särskild vikt för ändamålet med användningen av den, dvs. i förundersökningsfallen att utreda brott och annars för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Kravet på särskild vikt tar sikte på den förväntade bety- delsen av de uppgifter som metoden kan tillföra. Det finns ett mot- svarande krav i lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Innebörden av begreppet bör vid under- rättelseverksamhet tolkas på motsvarande sätt som i den lagen, se prop. 2011/12:55 s. 85. Vid förundersökning är ändamålet att utreda brott och det är mot det ändamålet som kravet på särskild vikt ska prövas. Kravet på särskild vikt ska inte förstås så att spårningen måste kunna leda till bevisning om ett brott eller en viss persons an- knytning till brottet eller, när spårning används utanför en förunder- sökning, den brottsliga verksamheten. Som exempel på vad som kan utgöra särskild vikt för att använda teknisk spårning kan nämnas när det finns behov av att identifiera mottagaren av ett parti med narko- tika eller att få kännedom om var personer som kan vara en del av ett nätverk som smugglar in vapen eller sprängämnen i kan tän- kas förvara smuggelgodset. Spårning kan också användas för att kart- lägga samband mellan personer och platser. Det behöver inte finnas någon direkt koppling mellan det objekt som ska spåras och en viss person. Är det fråga om exempelvis ett fordon spelar det alltså ingen roll vem som äger det eller hyr det. Däremot är det av intresse hur objektet disponeras, eftersom spår- ningen ska förväntas kunna ge uppgifter av betydelse. Användningen av objektet har också betydelse för frågan av om åtgärden är pro- portionerlig, se kommentaren till 22 b §. I tredje stycket klargörs att sådan spårning som har beslutats i underrättelseverksamhet får fortsätta utan något nytt beslut, om en förundersökning inleds. Det kan exempelvis bli aktuellt om spår- ningen leder till att det finns anledning att anta att ett konkret brott har begåtts. En förutsättning för att spårningen ska få fortsätta utan ett nytt beslut är dock att brottet är sådant som anges i andra styck- et 1 och att det ingick i den brottsliga verksamhet som föranledde spårningen. Paragrafen, som är ny, föreskriver vissa begränsningar när det gäller tillstånd till teknisk spårning. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.7. Av första stycket framgår att tillstånd till teknisk spårning får med- delas endast efter en proportionalitetsbedömning. den ska, för att tillstånd ska kunna meddelas, väga upp det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för motstående intressen. Eftersom spårning kan innebära ett integritetsintrång och, t.ex. om den varar , kan leda till övervakning eller kartläggning av hur en person rör sig krävs det noggranna överväganden innan beslut meddelas. Vid proportionalitetsbedömningen ska samtliga relevanta faktorer vägas in, även sådana som inte har ett samband med spårningen. Det ska t.ex. beaktas i vilken omfattning andra åt- gärder vidtas parallellt med spårningen, såsom fysisk spaning eller användning av hemliga tvångsmedel. Det måste också beaktas om en viss person kan komma att bli föremål för en omfattande kartlägg- ning till följd av spårningen. Vidare ska det inom ramen för propor- tionalitetsprövningen beaktas vem eller vilka som använder objektet som ska spåras. Om spårningsobjektet, exempelvis ett fordon, sällan används av den person som spårningen tar sikte på krävs det betyd- ligt starkare skäl för åtgärden än om han eller hon ensam disponerar fordonet. Beslutet och skälen för att teknisk spårning används, liksom verk- ställigheten av åtgärden, ska enligt 27 § dokumenteras. Beträffande tillståndstidens längd gäller som utgångspunkt att den ska vara proportionerlig. Det uttrycks i andra stycket genom att tiden för ett tillstånd inte får bestämmas längre än nödvändigt. Ett tillstånd till teknisk spårning får aldrig gälla längre än en månad för beslutet. Det finns möjlighet att förlänga tiden, men det kräver då ett nytt beslut. Sådana beslut kan vara nödvändiga i olika situationer. Det vanligaste torde vara att ett tidigare beslut har resul- terat i information som varit värdefull och att det bedöms att fortsatt spårning skulle tillföra ytterligare information som är av värde. Vi- dare kan det behövas ett nytt beslut när det av praktiska skäl varit svårt att verkställa beslutet inom tillståndstiden. Det kan även ibland finnas skäl att förlänga tiden för spårning om det som ska spåras inte har rört sig men det finns anledning att tro att så kommer att bli fallet därefter. I tredje stycket anges vem som får besluta i fråga om spårning. Så- dana beslut ska meddelas av . I vilken utsträckning en uppgift kan delegeras inom framgår av 8 § polisförordningen (2014:1104). Om det är fråga om en uppgift som innebär att grundlagsskyddade fri- och rättigheter kan komma att inskränkas, får uppgiften överlämnas endast till en särskilt kvalifice- rad beslutsfattare som har den utbildning, kompetens och erfarenhet som krävs. Beslut i fråga om spårning är av den karaktären att beslu- ten endast bör anförtros högt kvalificerade tjänstemän. Av 3 § andra stycket framgår att Säkerhetspolisen har motsvaran- de möjlighet att besluta om spårning i fråga om brott som den myn- digheten beivrar. möjlighet att använda teknisk spårning och besluta i frågor om metoden regleras i 29 b §. Paragrafen, som är ny, reglerar dels när teknisk spårning ska upp- höra, dels vad som då ska göras med den positioneringsutrustning som har använts. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.8. I första stycket föreskrivs att ett beslut om spårning ska upphävas och påbörjad verkställighet avbrytas om det inte längre finns skäl för beslutet. Det är den som har beslutat om åtgärden eller någon som har motsvarande behörighet som ska häva beslutet. Det följer av att regleringen i 22 b § föreskriver att beslutanderätten till- kommer ”i fråga om teknisk spårning”. Motsva- rande gäller för Säkerhetspolisen eller när de myndighe- terna har använt teknisk spårning. Skälet till att spårningen ska upphöra kan variera. Det kan t.ex. vara fråga om att det som spåras förs ut ur landet och att åtgärden bör upphöra av det skälet eller att det inte längre finns något behov av åtgärden. Oavsett av vilket skäl som spårningen upphör, dvs. om beslutet upphävs eller spårningen avslutas genom att tillståndstiden löper ut, ska enligt andra stycket positioneringsutrustningen avlägs- nas eller göras obrukbar på annat sätt. Det ska göras när det kan ske utan risk för ändamålet som har föranlett spårningen. Det innebär exempelvis att om ett avlägsnande eller annan åtgärd skulle riskera att röja användandet av metoden får den verkställande myndigheten vänta med att vidta åtgärden. I paragrafen regleras skyldigheten att föra protokoll över vissa åtgär- der. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.8. I första stycket har teknisk spårning lagts till, för att markera att även sådana åtgärder ska dokumenteras på det sätt som anges i para- grafen. Det som ska dokumenteras enligt paragrafen får anpassas till att teknisk spårning är ett annat sorts ingripande än de övriga som anges i bestämmelsen. Exempelvis bör det när det gäller tiden för ingripandet enligt andra stycket 5 vara tillräckligt att i dokumenta- tionen ange när positioneringsutrustningen har fästs på eller i den lösa sak som ska spåras och när den har avlägsnats. Andra, fjärde och femte styckena är oförändrade. I det tredje stycket, som är nytt, anges att andra stycket 3 inte ska tillämpas vid teknisk spårning. Det innebär att det inte behöver pro- tokollföras vem eller vilka som har deltagit vid placeringen av posi- tioneringsutrustningen eller i övrigt har varit engagerade i verkstäl- ligheten av spårningen. I paragrafen regleras teknisk spårning i brottsbekäm- pande verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.8. När teknisk spårning används av ska det som före- skrivs om i bestämmelserna om teknisk spårning i 22 a–c §§ i stället gälla för . Det innebär bl.a. att Tullver- ket fattar beslut om tillstånd till teknisk spårning i sina ärenden. I paragrafen tydliggörs det att en tjänsteman vid som ver- ket särskilt har förordnat och som uppfyller de krav som ställs i 30 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling på bl.a. utbildning får be- sluta i frågor som rör teknisk spårning. Genom hänvisningen till 27 § kommer samma dokumentationskrav att gälla för som för och Säkerhetspolisen. 22.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän Paragrafen reglerar vad ombudsmäns tillsyn omfattar. Övervägandena finns i avsnitt 17.2.3–17.2.5. Första och andra styckena är oförändrade. I tredje stycket är innehållet i punkterna 1–6 oförändrat. Punkten 7 är ny. Den tydliggör att åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten inte står under tillsyn av ombudsmän. Vilka åklagare som avses framgår av 3 och 4 §§ lagen (2022:000) om svenska åkla- gare vid Europeiska åklagarmyndigheten. Stycket har också moder- niserats språkligt. Fjärde stycket har endast moderniserats språkligt. Femte stycket är oförändrat. 22.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder I paragrafen framgår vad som kan grunda ersättning enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 18.3.2. Första–tredje styckena är oförändrade. I fjärde stycket, som är nytt, anges att andra och tredje styckena inte ska tillämpas på beslut av åklagare vid Europeiska åklagarmyn- digheten. Det innebär att beslut om anhållande, reseförbud och an- mälningsskyldighet som har fattats av sådana åklagare inte är ersätt- ningsgrundande enligt lagen. Den som drabbas av ett sådant beslut får i stället vända sig till för ersättning, med stöd av artikel 113.3 rådets förordning (EU) 2017/1939 av om genomförande av fördjupat samarbete om inrättande av Europeiska åklagarmyndigheten. Första stycket, som avser rätt till ersättning efter häktning, undantas inte utan tillämpas även när åkla- gare vid Europeiska åklagarmyndigheten har begärt att någon ska häktas. 22.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet Iparagrafen regleras omfattningen av Säkerhets- och integritets- skyddsnämndens tillsyn. Övervägandena finns i avsnitt 17.2.3 och 17.2.4. Första–fjärde styckena är oförändrade. I femte stycket, som är nytt, tydliggörs att nämndens tillsyn över brottsbekämpande myndigheters användning av hemliga tvångsme- del och därmed sammanhängande verksamhet inte omfattar sådan verksamhet vid Europeiska åklagarmyndigheten. Med verksamhet vid Europeiska åklagarmyndigheten avses allt som är hänförligt till de svenska europeiska delegerade åklagarna eller, i förekommande fall, den svenska europeiska åklagaren. Tillsynen över verksamhet hos myndigheter som biträder Europeiska åklagarmyndigheten är däremot oförändrad. Regleringen innebär att det för inte finns någon skyldighet för nämnden enligt 3 § att på begäran av enskild kontrollera tvångsme- delsanvändningen när det gäller beslut som har fattats inom Europe- iska åklagarmyndigheten eller framställningar som en åklagare vid den myndigheten har gjort till domstol. Skyldigheten är dock oför- ändrad i förhållande till verksamhet hos de svenska brottsbekäm- pande myndigheterna, exempelvis de som verkställer Europeiska åklagarmyndighetens beslut. 22.8Förslaget till lag om ändring i brottsdatalagen (2018:1177) Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 17.2.6. Europeiska åklagarmyndigheten kommer att bedriva åklagarverk- samhet i och då behandla personuppgifter av det slag som regleras i förevarande lag. Den myndigheten ska emellertid vid sin personuppgiftsbehandling i den operativa verksamheten inte till- lämpa förevarande lag utan rådets förordning (EU) 2017/1939 av om genomförande av fördjupat samarbete om inrättande av den Europeiska åklagarmyndigheten. För att det tyd- ligt ska framgå att lagen inte gäller för Europeiska åklagarmyndig- heten, som är en , anges, genom två ändringar i para- grafen, att lagen endast gäller för svenska behöriga myndigheter. Paragrafen reglerar kravet på medgivande när personuppgifter som erhållits från en annan medlemsstat ska överföras till tredjeland eller en internationell organisation. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.4. Första och andra styckena är oförändrade. I ett nytt tredje stycke tydliggörs att möjligheten i andra stycket att i brådskande situationer överföra personuppgifter – trots att nå- got medgivande inte har hunnit inhämtas – inte gäller för uppgifter som en svensk myndighet har fått från Europeiska åklagarmyndig- heten. I de fallen krävs det således alltid ett medgivande för att per- sonuppgifter ska få överföras till ett tredjeland eller en internationell organisation. Kravet på förhandsmedgivande gäller dock inte när Europeiska åklagarmyndigheten har hänskjutit handläggningen till svensk åklagarmyndighet enligt artikel 34 i rådets förordning (EU) 2017/1939 av om genomförande av fördjupat samarbete om inrättande av Europeiska åklagarmyndigheten. Möj- ligheten till sådant hänskjutande regleras uttömmande i förord- ningen. 22.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område I paragrafen finns en sekretessbrytande bestämmelse. Övervägande- na finns i avsnitt 16.3.2. Det första stycket är oförändrat. Iandra stycket, som är nytt, läggs Europeiska åklagarmyndighe- ten till bland de brottsbekämpande myndigheter som har rätt att, utan hinder av viss sekretess, ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga. Sekretess bryts enligt fler bestämmel- ser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) för Europeiska åklagarmyndigheten än för övriga myndigheter som räknas upp i pa- ragrafen. Skälen för det har utvecklats i den allmänna motiveringen. Sekretess enligt 18 kap. 1 och 17 §§, 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen hindrar alltså inte att uppgifter lämnas till Europeiska åklagarmyndigheten. I tredje stycket, som väsentligen motsvarar nuvarande andra styck- et, klargörs att de sekretessbrytande bestämmelserna inte är tillämp- liga vare sig för de myndigheter som anges i första stycket eller för Europeiska åklagarmyndigheten i fråga om uppgifter som behandlas isärskilda register som regleras i 5 kap. Paragrafen innehåller en sekretessbrytande bestämmelse. Övervä- gandena finns i avsnitt 16.3.2. Det första stycket är oförändrat. I andra stycket, som är nytt, framgår att Europeiska åklagarmyn- digheten har rätt att, utan hinder av viss sekretess, ta del av uppgift om någon förekommer i de register över dna-profiler som regleras i 5 kap. Sekretess enligt fler bestämmelser i offentlighets- och sekre- tesslagen (2009:400) bryts för Europeiska åklagarmyndigheten än för övriga myndigheter som anges i paragrafen. Skälen för det har utvecklats i den allmänna motiveringen. Sekretess enligt 18 kap. 1 och 17 §§, 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen hindrar alltså inte att uppgifter lämnas till Euro- peiska åklagarmyndigheten. I paragrafen regleras möjligheten att medge vissa brottsbekämpande myndigheter direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts ge- mensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 16.3.3. Europeiska åklagarmyndigheten läggs till bland de brottsbekäm- pande myndigheter som får medges direktåtkomst till personuppgif- ter som har gjorts gemensamt tillgängliga. Det är som avgör om direktåtkomst ska medges. Paragrafen reglerar möjligheten att medge vissa brottsbekämpande myndigheter direktåtkomst till register över dna-profiler. Övervä- gandena finns i avsnitt 16.3.3. Europeiska åklagarmyndigheten läggs till bland de brottsbekäm- pande myndigheter som får medges direktåtkomst till register över dna-profiler. Enligt 2 kap. 8 § förordningen (2018:1942) om poli- sens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område är åtkomsten begränsad till uppgift om huruvida personer förekom- mer i registren. Det är som avgör om direktåt- komst ska medges. 22.10Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1694) om behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område I paragrafen finns en sekretessbrytande bestämmelse. Övervägande- na finns i avsnitt 16.3.2. Ändringen är av samma slag som i 2 kap. 8 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. I paragrafen regleras möjligheten att medge vissa brottsbekämpande myndigheter direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts ge- mensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 16.3.3. Ändringen är av samma slag som i 3 kap. 7 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Det är som avgör om direktåtkomst ska medges. 22.11Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1695) om behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område I paragrafen finns en sekretessbrytande bestämmelse. Övervägande- na finns i avsnitt 16.3.2. Ändringen är av samma slag som i 2 kap. 8 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. I paragrafen regleras möjligheten att medge vissa brottsbekämpande myndigheter direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts ge- mensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 16.3.3. Ändringen är av samma slag som i 3 kap. 7 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Det är som avgör om direktåtkomst ska medges. 22.12Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1696) om behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område I paragrafen finns en sekretessbrytande bestämmelse. Övervägande- na finns i avsnitt 16.3.2. Ändringen är av samma slag som i 2 kap. 8 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. I paragrafen regleras möjligheten att medge vissa brottsbekämpande myndigheter direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts ge- mensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 16.3.3. Ändringen är av samma slag som i 3 kap. 7 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Det är som avgör om direktåtkomst ska med- ges. 22.13Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1697) om åklagarväsendets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område I paragrafen finns en sekretessbrytande bestämmelse. Övervägande- na finns i avsnitt 16.3.2. Ändringen är av samma slag som i 2 kap. 8 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. I paragrafen regleras möjligheten att medge vissa brottsbekämpande myndigheter direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts ge- mensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 16.3.3. Ändringen är av samma slag som i 3 kap. 7 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Det är respektive åklagarmyndighet som avgör om direkt- åtkomst ska medges. Särskilt yttrande av experterna Eppo-förordningen ställer enligt vår mening inte krav på en särskild lagreglering av utredningsåtgärden spårning av föremål. kan därför ansluta sig till Eppo även om utredningens förslag i den delen inte genomförs, av följande skäl. Syftet med inrättandet av en självständig europeisk åklagarmyn- dighet är att på allvar bekämpa brott mot EU:s finansiella intressen. Det är mot den bakgrunden Eppo-förordningen föreskriver att Eppo-åklagare ska tillförsäkras en förmåga att effektivt kunna utreda brott. Eppo-förordningen syftar alltså inte till att harmonisera med- lemsstaternas straffrättsprocess. Det finns vissa skillnader mellan den engelska respektive den svenska språkversionen. Kursiveringarna nedan är våra och avser att lyfta fram några nyckelord. Den svenska versionen av artikel 30.1 första meningen lyder ”Åtminstone i de fall där det brott som utreds är belagt med en maximal påföljd fängelse ska med- lemsstaterna säkerställa att de europeiska delegerade åklagarna har rätt att begära eller beordra följande utredningsåtgärder:”. I arti- kel 30.1 f hänvisas till spårning av ett föremål med tekniska metoder, inbegripet kontrollerade varuleveranser. Medlemsstaterna kan ha ytterligare villkor för åtgärderna i bl.a. punkt f, inbegripet begräns- ningar, som föreskrivs i tillämplig nationell lagstiftning. Förhand- lingsspråket vid framtagandet av förordningen var engelska, av den anledningen bör den engelska språkversionen ges visst företräde vid tolkningen. Den engelska språkversionen, av artikel 30.1 lyder “At least in cases where the offence subject to the investigation is punishable by a maximum penalty of at least 4 years of imprison- ment, Member States shall ensure that Delegated Pro- secutors are entitled to order or request the following investigation measures:”. Artikel 30.3 första meningen lyder “The investigation measures set out in points(c), (e) and (f) of paragraph 1 of this Article may be subject to further conditions, including limitations, provided for in the applicable national law.” Några särskilda slutsatser om vilken form av bestämmelser som hänvisas till kan inte utläsas ur skrivningen ”applicable national law”, eftersom det enligt vår bedömning är en bred referens till nationell rätt som inte nödvändigtvis medför att det ska vara fråga om bestäm- melser antagna av en medlemsstats lagstiftande församling i form av lag. Utredningen gör likartade bedömningar av termen ”national law” i avsnitt 8.3.2, 17.2.3 och 18.7. Det finns inte grund för en ändamålstolkning av artikel 30 som skulle leda till krav på en svensk lagreglering av spårning av föremål. Avsaknaden av ett sådant ändamål framgår, förutom av vad som an- förts ovan om förordningens övergripande syfte, av att det inte finns anvisningar om hur medlemsstaterna ska säkerställa tillgången till utredningsåtgärden eller vad spårning av föremål konkret ska anses innebära. De undantag som anges i artikel 30.2 och 3 ger vidare med- lemsstaterna utrymme för bibehållande av nationell rätt.