sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — Uppgiften i 7 § 6 att främja samarbete med marknadskontroll- myndigheter i andra medlemsstater kan enligt utredningens bedöm- ning utgå eftersom den uppgiften framöver kommer att åligga det centrala samordningskontoret. Enligt 7 § 7 ska utarbeta och ge- nomföra en nationell handlingsplan för marknadskontroll. Den upp- giften skulle kunna utgå eftersom det inte längre finns något unions- rättsligt krav på att sådana nationella handlingsplaner ska tas fram. En handlingsplan fyller dock en viktig funktion för gemensamma marknadskontrollaktiviteter och för att samlat kunna redogöra för svenska marknadskontrollmyndigheters arbete. Om uppgiften tas bort skulle det felaktigt kunna uppfattas som att ambitionsnivån vad gäller gemensamma åtgärder sänks. Utredningen föreslår därför att ska ha i uppgift att utarbeta och genom- föra en plan över gemensamma åtgärder för att uppfylla rådets övriga uppgifter. Organisation och samordning av marknadskontroll Eftersom det centrala samordningskontorets uppdrag utgår i från EU:s marknadskontrollförordning är det naturligt att de komplet- teringar som behövs i nationell rätt införs i den föreslagna lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförord- ning och förordningen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning samt bestämmelser om marknadskon- troll i övrigt. Enligt utredningens förslag ska knytas till det centrala samordningskontoret i stället för till Swedac. Regleringen av bör därför flyttas från för- ordningen om marknadskontroll av varor och annan närliggande till- syn, till den föreslagna förordningen med kompletterande bestäm- melser till EU:s marknadskontrollförordning samt bestämmelser om marknadskontroll i övrigt. Utredningens bedömning: Särskilda medel bör avsättas för de delar av Swedacs verksamhet som rör samordning av marknads- kontroll. I artikel 10.5 i EU:s marknadskontrollförordning anges att med- lemsstaterna ska säkerställa att deras marknadskontrollmyndigheter och det centrala samordningskontoret har de resurser som krävs, inbegripet tillräckliga ekonomiska och andra resurser, såsom till- räckligt med kvalificerad personal, sakkunskap, förfaranden och andra arrangemang för att ordentligt kunna utföra sina uppgifter. I EU:s marknadskontrollförordning är utgångspunkten att mark- nadskontroll ska finansieras genom offentliga medel och inte genom avgifter, se skäl (49). Enligt artikel 15 finns möjlighet att komplet- tera den offentliga finansieringen genom att återkräva kostnader från berörda ekonomiska aktörer vid fall av bristande överensstämmelse. Rätten att kräva ersättning för marknadskontroll beskrivs närmare i kapitel 9, avsnitt 9.9. Organisation och samordning av marknadskontroll Finansieringen av marknadskontroll ser olika ut bland svenska mark- nadskontrollmyndigheter när det gäller fördelningen mellan statliga anslag och avgiftsuttag. Det ligger utanför utredningens uppdrag att närmare gå in på finansieringen vid respektive myndighet. I de fall marknadskontrollverksamheten är finansierad genom avgifter utöver fall som gäller bristande överensstämmelse behöver dock andra möjlig- heter övervägas. De myndigheter som har bemyndigats att föreskriva om avgifter har då ett ansvar att ändra i sina föreskrifter och säker- ställa att avgifter endast får tas ut då kontrollen leder till konstaterade brister. Det framstår som viktigt att frågan om marknadskontroll lyfts fram i myndigheternas arbete och att det finns adekvat finansiering som inte bygger på avgifter. Det är också en förutsättning för att ska leva upp till de krav som ställs i EU:s marknadskontroll- förordning. Som konstateras ovan får Swedac genom att utses till centralt sam- ordningskontor ytterligare ett uppdrag. Det är utredningens bedöm- ning att det nya uppdraget i praktiken inte kommer att innebära några större skillnader jämfört med de uppgifter som Swedac redan utför gällande samordningen av svensk marknadskontroll. Som redo- görs för ovan bedömer utredningen att uppdraget kommer att med- föra en större arbetsbörda för myndigheten och innebära behov av ytterligare resurser. Swedac avsätter medel ur myndighetens budget för arbetet med samordning av marknadskontroll genom Marknadskontroll- rådet och sekretariatet. Några riktade medel för den verksamheten ges inte i myndighetens anslag. Därmed finns en risk för att arbetet med samordning av den nationella marknadskontrollen blir bero- ende av det finansiella läget och generella prioriteringar vid Swedac. För att uppfylla kravet i EU:s marknadskontrollförordning på att säkerställa tillräckliga resurser för det centrala samordningskontoret, anser utredningen att Swedac bör tilldelas ett särskilt anslag för sitt uppdrag som centralt samordningskontor. Organisation och samordning av marknadskontroll Enligt utredningens förslag ska Swedac genom det centrala sam- ordningskontoret ansvara för och dess sek- retariat. Det bör därför övervägas om ett riktat anslag även bör omfatta arbetet med , både sekretariatet och de aktiviteter som anordnas genom rådet. bekostas akti- viteter i av de myndigheter som är medlem- mar i rådet men någon skyldighet för myndigheterna att bidra finns inte. Utredningen uppfattar att EU:s marknadskontrollförordning innebär en ökad ambition vad gäller marknadskontroll inom EU. För detta krävs ytterligare resurser för exempelvis utbildningsinsat- ser, information och annat som kan ge ökad effektivitet för mark- nadskontrollmyndigheterna men även ökad kunskap hos relevanta aktörer och inte minst konsumenter. Genom att centralisera finans- ieringen och rikta anslaget till Swedacs samordnande verksamhet, skapas förutsättningar för en effektivare och mer handlingskraftig marknadskontroll. Att kostnader för Swedacs samordnande arbete inte belastar myndighetens övriga verksamhet skulle bidra till en tyd- ligare gräns mellan Swedacs roller som marknadskontrollmyndighet och samordnare. Det skulle bidra till att kan upp- fylla förordningens krav på tillräckliga resurser för det centrala sam- ordningskontoret. När det gäller vilka närmare ekonomiska konsekvenser EU:s mark- nadskontrollförordning kan få för Swedac och övriga marknads- kontrollmyndigheter återkommer utredningen till dessa i kapitel 14. 8.5.1Konfidentialitet i EU:s marknadskontrollförordning Av artikel 17 i EU:s marknadskontrollförordning framgår att mark- nadskontrollmyndigheterna ska utföra sin verksamhet med en hög grad av öppenhet och ska för allmänheten göra all information till- gänglig som de anser vara relevant för att skydda slutanvändarnas intressen. Marknadskontrollmyndigheterna ska respektera principen om konfidentialitet samt om yrkes- och affärshemligheter och ska skydda personuppgifter i enlighet med unionsrätten och nationell rätt. Enligt artikeln ska det finnas möjlighet för marknads- kontrollmyndigheterna att hemlighålla vissa uppgifter som de får till- gång till i sin verksamhet. ska det finnas utrymme att väga Organisation och samordning av marknadskontroll allmänhetens intresse av information mot de ekonomiska aktörernas intresse av konfidentialitet. EU:s marknadskontrollförordning innehåller även flera bestäm- melser som förutsätter informationsutbyte mellan myndigheter. Enligt artikel 10.6 ska varje medlemsstat som har mer än en mark- nadskontrollmyndighet säkerställa att det inrättas lämpliga kommu- nikations- och samordningsmekanismer för att myndigheterna ska kunna bedriva ett nära samarbete och fullgöra sina uppgifter på ett effektivt sätt. Enligt artikel 22 ska samarbetet och informations- utbytet även gälla gentemot marknadskontrollmyndigheter i andra medlemsstater, kommissionen och EU:s berörda byråer. Med stöd av bestämmelserna om ömsesidig assistans kan en utländsk myn- dighet komma att rikta en begäran mot en svensk marknadskontroll- myndighet om att få tillgång till uppgifter och vice versa. (46)till förordningen anges att utbyte av information mellan mark- nadskontrollmyndigheter bör hanteras i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning, i syfte att säkerställa att utredningarna inte äventyras och de ekonomiska aktörernas rykte inte skadas. Bestämmelserna om informationsutbyte förutsätter att svenska marknadskontrollmyndigheter kan lämna efterfrågade eller annars nödvändiga uppgifter till andra myndigheter utan hinder av sekre- tess. Det gäller både nationellt och inom EU. Vidare är det nödvän- digt att känsliga uppgifter som en svensk marknadskontrollmyndig- het tar emot från en annan myndighet blir sekretessbelagda hos den mottagande myndigheten. 8.5.2Sekretessbestämmelser för vissa uppgifter inom marknadskontrollverksamhet Utredningens bedömning: Det finns sekretessbestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen som omfattar uppgifter om enskildas affärs- och driftsförhållanden i marknadskontrollverk- samhet. Omfattningen av sekretesskyddet varierar mellan olika myndigheter och bestämmelserna bör kompletteras med en be- stämmelse i offentlighets- och sekretessförordningen som gäller all marknadskontrollverksamhet enligt den föreslagna lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollför- ordning. Organisation och samordning av marknadskontroll Utredningens förslag: Det ska införas en bestämmelse i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen som medför att sekretess enligt 9 § offentlighets- och sekretessförordningen gäller verksamhet som består i marknadskontroll enligt lagen med kom- pletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Bestämmelsen ersätter punkterna 120, 148, 151 och 152 i bilagan som därmed upphävs. Relevanta sekretessbestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen Utgångspunkten i svensk lagstiftning är att alla allmänna handlingar är offentliga och att var och en har rätt att ta del av dem. Den rätten får begränsas med hänsyn till vissa särskilt angivna intressen (2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen). Begränsning får dock endast ske genom noga angivande i lag. För det allmännas verksamhet finns sådana begränsningar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen innebär ett för- bud att röja eller utnyttja en uppgift, vare sig det sker muntligen, genom utlämnande av allmän handling eller på något annat sätt. Sekretessen innebär alltså såväl handlingssekretess som tystnads- plikt. Till den del sekretessbestämmelserna innebär tystnadsplikt medför de en begränsning av yttrandefriheten enligt regeringsfor- men. Förbudet mot att röja eller utnyttja en uppgift gäller för myn- digheter och personer som fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verksamhet på grund av anställning, uppdrag, tjänsteplikt eller liknande grund (2 kap. 1 §). Sekretessen gäller gentemot både enskilda och andra myndigheter, även utländska (8 kap. 1–3 §§). Sekretess kan gälla till skydd för allmänna intressen eller för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. I 30 kap. offent- lighets- och sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess till skydd för enskild i verksamhet som avser tillsyn med mera i fråga om näringslivet. Kapitlet innehåller både sekretessbestämmelser som tar sikte på särskilda sektorer och generella bestämmelser. Sekretess gäller, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, i en statlig myndighets verksamhet som består i bland annat utred- ning, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt Organisation och samordning av marknadskontroll för uppgift om bland annat en enskilds affärs- eller driftsförhåll- anden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs (23 §). En liknande sekre- tessbestämmelse finns även för kommunala myndigheter (27 §). Be- stämmelserna ger inte i sig själva upphov till någon sekretess utan förutsätter att regeringen föreskriver om sekretess. Sådana föreskrif- ter finns i 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641). I bilaga till den förordningen anges närmare detaljer angående sekre- tessen i viss specificerad verksamhet. Omfattningen av sekretessen ser olika ut hos olika myndigheter och i förhållande till olika författ- ningar. Enligt 30 kap. 24 § offentlighets- och sekretesslagen gäller sekre- tess hos en statlig myndighet i verksamhet som avses i 23 § för en sådan uppgift om en enskilds ekonomiska eller personliga förhåll- anden som myndigheten förfogar över på grund av ett internationellt avtal. I begreppet avtal ingår exempelvis förordningar och direktiv som utfärdats av EU:s institutioner. Bestämmelsen ger ett starkt sekretesskydd för de angivna uppgifterna eftersom det inte finns något krav på att den enskilde ska lida skada om uppgifterna lämnas ut, det råder så kallad absolut sekretess. För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs att avtalet eller rättsakten innehåller en klausul om att uppgifterna inte får lämnas vidare i det aktuella fallet. Arti- kel 17 i EU:s marknadskontrollförordning om konfidentialitet får anses utgöra en sådan sekretessklausul. Sekretess gäller alltså för uppgifter om exempelvis ekonomiska aktörers affärs- och driftsför- hållanden som statliga myndigheter i sin marknadskontrollverksam- het förfogar över på grund av EU:s marknadskontrollförordning och som inte får lämnas ut enligt förordningen. Offentlighets- och sekretesslagens uppbyggnad innebär att en myndighet kan få beakta flera olika sekretessbestämmelser i ett och samma ärende. Av förarbetena till lagen framgår att vid konkurrens mellan flera olika tillämpliga sekretessbestämmelser är det den be- stämmelse som ger det starkaste skyddet för uppgiften som får fälla utslaget (prop. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag, s. 286, jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 70). Regeringsrätten, nu Högsta förvalt- ningsdomstolen, tillämpade principen i rättsfallet RÅ 2007 ref. 45. Domstolen uttalade där att när en uppgift omfattas av både 30 kap. 23 och 24 §§ så har den senare paragrafen företräde eftersom den ger ett starkare sekretesskydd. Organisation och samordning av marknadskontroll När en myndighet överlämnar en uppgift som omfattas av sekre- tess följer inte sekretesskyddet automatiskt med till en mottagande myndighet. Sekretess gäller för uppgiften hos den mottagande myn- digheten endast om det följer av en primär sekretessbestämmelse som är tillämplig hos den mottagande myndigheten eller av en be- stämmelse om överföring av sekretess (7 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). De bestämmelser om överföring av sekretess som finns i 11 kap. är inte tillämpliga vid marknadskontrollverksamhet. Behov av kompletterande sekretessbestämmelser För att uppfylla kraven på konfidentialitet i EU:s marknadskontroll- förordning behöver information om enskildas affärs- eller driftsför- hållanden omfattas av sekretess hos samtliga marknadskontrollmyn- digheter. Som framgår ovan måste sådana begränsningar i offentlig- hetsprincipen framgå i offentlighets- och sekretesslagen eller, om det anses lämpligare i ett visst fall, i en lag till vilken offentlighets- och sekretesslagen hänvisar. Utgångspunkten är således att det av offent- lighets- och sekretesslagen ska framgå alla fall då allmänna hand- lingar är hemliga. De krav på sekretess som ställs i unionsrättsakter kan i huvudsak tillgodoses genom en tillämpning av offentlighets- och sekretesslagen. Om sekretessbehovet täcks av befintliga sekretess- bestämmelser ska dessa som utgångspunkt användas och några nya bestämmelser inte införas. Enligt nuvarande reglering omfattas sådana uppgifter som en statlig myndighet får i sin marknadskontrollverksamhet från andra myndigheter på grund av EU:s marknadskontrollförordning, eller som myndigheten själv samlar in med stöd av förordningen, av absolut sekretess (30 kap. 24 §). I andra fall kan 23 § samma kapitel tillämpas och sekretess gäller då enligt 9 § offentlighets- och sekretessförord- ningen jämte bilaga till förordningen. Skyddet enligt bilagan varierar mellan olika myndigheter och beroende på vilken svensk författning som tillämpas. För att tillförsäkra ett fullgott och enhetligt sekretess- skydd bör bilagan kompletteras med en bestämmelse som rör all marknadskontrollverksamhet enligt den föreslagna lagen med kom- pletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Allmänhetens intresse av att få ta del av marknadskontrollmyndig- heternas beslut är dock så starkt att besluten bör undantas från sekre- Organisation och samordning av marknadskontroll Vidare bör uppgifter om förhållanden som rör männi- skors hälsa och säkerhet, miljön eller redligheten i handeln lämnas ut om intresset av allmän kännedom har sådan vikt att de bör lämnas ut. Den föreslagna kompletteringen av bilagan kan ersätta de punk- ter som avser marknadskontrollverksamhet inom specifika sektorer.11 Eftersom bestämmelserna om överföring av sekretess i 11 kap. offentlighets- och sekretesslagen inte är tillämpliga vid marknads- kontrollverksamhet, måste det finnas en primär sekretessbestämmelse för att sekretess ska gälla hos en marknadskontrollmyndighet som tar emot sekretessbelagda uppgifter. En sådan finns redan eftersom uppgifter som överlämnas enligt bestämmelser i marknads- kontrollförordning omfattas av sekretess enligt 30 kap. 24 § när den mottagande myndigheten förfogar över uppgiften på grund av EU- förordningen. I övriga fall gäller sekretess enligt den föreslagna kom- pletterande bestämmelsen i 9 § offentlighets- och sekretessförord- ningen jämte bilaga. En sådan bestämmelse säkerställer att känsliga uppgifter även efter överlämnande skyddas av sekretess i tillräcklig utsträckning. Det finns därför inte behov av några nya bestämmelser om överföring av sekretess. Utredningens bedömning: Det behövs inte några nya bestäm- melser för att en svensk myndighet ska kunna lämna begärd in- formation till en utländsk marknadskontrollmyndighet i ett ärende om ömsesidig assistans. För att svenska marknadskontrollmyn- digheter ska kunna lämna uppgifter till varandra utan hinder av sekretess behöver dock en bestämmelse om uppgiftsskyldighet införas. 11Se punkten 120 marknadskontroll enligt lagen (2016:96) om fritidsbåtar och vattenskotrar, punkten 148 om marknadskontroll enligt lagen (2016:768) om marin utrustning, punkten 151 om marknadskontroll hos enligt och rådets förordning (EU) nr 016/425 av om personlig skyddsutrustning och om upphävande av rådets direktiv /686/EEG, lagen (2018:125) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning och förordningen (2018:127) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning. samt punkten 152 om marknadskontroll enligt och rådets förordning (EU) 2016/426 av om anordningar för förbränning av gasformiga bränslen och om upphävande av direktiv /142/EG, lagen (2018:1178) med kompletterande bestämmelser till EU:s för- ordning om gasanordningar och förordningen (2018:1179) med kompletterande bestämmel- ser till EU:s förordning om gasanordningar. Organisation och samordning av marknadskontroll Utredningens förslag: En bestämmelse om att en marknads- kontrollmyndighet till en annan marknadskontrollmyndighet ska lämna de uppgifter som behövs för att den ska kunna utföra sin marknadskontroll ska införas i förordningen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning samt be- stämmelser om marknadskontroll i övrigt. Sekretessbrytande bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen Som anges ovan gäller sekretess enligt offentlighets- och sekretess- lagen och offentlighets- och sekretessförordningen som huvudregel i förhållande till andra myndigheter. 10 kap. offentlighets- och sekre- tesslagen innehåller dock flera sekretessbrytande bestämmelser. Om inte annat anges kan de sekretessbrytande bestämmelserna även tillämpas när det råder så kallad absolut sekretess, det vill säga när det inte uppställs krav på skada för att en uppgift ska omfattas av sekretess. Först och främst finns inget hinder mot att överlämna uppgifter eller handlingar vid samtycke från den enskilde (1 §). Sekre- tess hindrar inte heller att en enskild eller en myndighet som har rätt till insyn i handläggningen hos en domstol eller annan myndighet på grund av sin partsställning i ett mål eller ärende, tar del av en hand- ling eller annat material i målet eller ärendet (3 §). Vidare anges i den så kallade generalklausulen i 27 § att uppgifter kan lämnas mellan myndigheter om det är uppenbart att intresset av att uppgiften läm- nas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att det inte är något villkor att en uttrycklig begäran från annan myndighet föreligger för att sekretessen ska brytas. En myndighet kan med stöd av bestämmel- sen på eget initiativ lämna sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet (se prop. 1979/80:2 med förslag till sekretesslag m.m., Del A s. 327). Ytterligare en sekretessbrytande bestämmelse finns i 10 kap. 28 §. Enligt bestämmelsen hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av annan lag än offentlighets- och sekretesslagen eller av förordning. Med lag lik- ställs i dessa sammanhang EU-förordningar. För att en sådan före- skrift ska beaktas måste den uppfylla vissa krav på konkretion. Före- skriften kan antingen ta sikte på utlämnande av uppgifter av speciellt Organisation och samordning av marknadskontroll slag, gälla viss myndighets rätt att få del av uppgifter i allmänhet eller avse skyldighet för viss myndighet att lämna andra myndigheter information. En bestämmelse som mera generellt föreskriver sam- arbete eller samverkan mellan myndigheter är däremot inte av det slag att den kan anses ålägga en uppgiftsskyldighet i den mening som avses i paragrafen. Den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 28 § är inte tillämp- lig i förhållande till en utländsk myndighet. I ett sådant fall tillämpas i stället 8 kap. 3 §. Enligt den bestämmelsen får uppgift lämnas om det sker med stöd i särskild lag eller förordning. I begreppet inklu- deras även EU-förordningar. När sekretessbestämmelsen i 30 kap. 24 § är tillämplig får de sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. 27 och 28 §§ inte tillämpas i strid mot det aktuella internationella avtalet. Behov av kompletterande sekretessbrytande bestämmelser Bestämmelserna om informationsutbyte i EU:s marknadskontroll- förordning ställer krav på att en svensk marknadskontrollmyndighet ska kunna lämna relevant information till andra myndigheter utan hinder av sekretess. Detta kan också underlätta för de ekonomiska aktörerna som kan undgå att behöva lämna in samma uppgifter till flera olika myndigheter. Som anges ovan är utgångspunkten att regler- ing av sekretess ska ske genom offentlighets- och sekretesslagen och att sådana bestämmelser bara förs in i annan lagstiftning om det kan anses lämpligare. Det bör därför först övervägas om behovet av informationsutbyte utan hinder av sekretess tillgodoses genom de sekretessbrytande bestämmelser som finns i offentlighets- och sekre- tesslagen. I förhållande till utländska myndigheter innebär bestämmelsen i 3 § offentlighets- och sekretesslagen en möjlighet för en mark- nadskontrollmyndighet att lämna ut handlingar och uppgifter med stöd av EU-förordningens bestämmelser om ömsesidig assistans. Det behöver därför inte införas några särskilda bestämmelser om som möjliggör informationsutbyte med utländska myndigheter. Eftersom marknadskontrollansvaret i är uppdelat på många myndigheter och deras ansvarsområden i vissa fall är över- lappande, måste de ges möjlighet att samarbeta på ett fullgott sätt. Organisation och samordning av marknadskontroll Det kan till exempel handla om att det, sedan ett marknadskontroll- ärende påbörjats hos en myndighet, visar sig att produkten tillhör en annan myndighets marknadskontrollansvar.