sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — I det fall en sökande är gift med någon som har låga eller obefintliga inkomster, och äktenskapet erkänns, kan en högre summa alltså tillerkännas eftersom sökandens inkomster då sätts ned vid beräkningen. Ur skattesynpunkt har det numera som utgångspunkt inte någon betydelse om man är gift eller inte. Inkomstbeskattningen är alltså i huvudsak individuell. När det gäller tjänsteinkomster påverkas beskattningen inte av personens civilstånd. Även vid kapitalbeskattning saknar det som regel betydelse om skattebetalaren är t.ex. gift eller likställd därmed genom ett samboförhållande. Beskattningen baseras på den enskilde individens inkomster och transaktioner, fristående från förhållandena för maken. Det finns dock vissa regler i inkomstskattelagen (IL) där det är avgörande om två personer är makar. I fråga om sådana regler gäller det civilrättsliga äktenskapsbegreppet.53 Bestämmelsernas tillämpning i förhållande till erkännandet av utländska äktenskap framgår inte av IL och inte heller i övrigt är det klart hur dessa ska tillämpas i internationella situationer. En rimlig utgångspunkt bör dock vara att endast den vars äktenskap erkänns räknas som gift i skattehänseende. Särskilda bestämmelser för makar och/eller andra närstående finns på vissa ställen i IL. Som närstående räknas make (2 kap. 22 § IL), varvid sådana sambor som omfattas av IL likställs med makar (2 kap. 20 § IL). Enligt IL gäller att bestämmelserna om makar ska tillämpas på sambor som har varit gifta med varandra eller som har eller har haft gemensamma barn. Sambobegreppet definieras inte i IL, varför sambolagens allmänna definition gäller. Det bör därför inte uteslutas att två personer, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, kan betraktas som sambor i skattehänseende även om någon av dem är gift med någon annan än sin sambo (se avsnitt 7.2.3). Det finns inga vägledande avgöranden i rättspraxis såvitt utredningen kunnat konstatera. Vid utredningens kontakter med har det framkommit att myndigheten ännu inte har tagit ställning till dessa frågor. 53Mari m.fl. (2018), Inkomstskattelagen – en kommentar, kommentaren till 2 kap. 20§ IL, publicerad i Zeteo . Att närmare redogöra för bestämmelserna om makar i IL låter sig inte göras inom ramen för detta betänkande. Det kan dock nämnas att regleringen om bl.a. fåmansföretag (56 och 57 kap. IL) och familjebeskattning (60 kap. IL) innehåller sådana bestämmelser. Av reglerna framgår bl.a. om och hur ersättningar, utdelningar och andra inkomster inom fåmansföretag eller familjer ska tas upp vid beskattning samt om avdragsrätt föreligger. Även skattebestämmelserna om näringsverksamhet (13 till 40 kap. IL) och kapitalinkomster (41 till 55 kap. IL) innehåller regler om makar och närstående. Det är dock svårt att uttala sig om det generellt är till nackdel eller fördel att betraktas som gift eller som likställd därmed. Huruvida så är fallet beror på vilken bestämmelse i IL som är aktuell och på omständigheterna i det enskilda fallet. Värt att notera är även att det inte finns några särskilda bestämmelser om månggiften och att det därför är upp till rättstillämpningen att avgöra vilka konsekvenser reglerna får i sådana fall. 7.8.5Några process- och straffrättsliga frågor Frågan om ett utländskt månggifte erkänns eller inte erkänns här i landet får som utgångspunkt inte någon betydelse när det gäller process- och straffrättsliga frågor. Nedan berörs dock några frågor som kan ha betydelse i sammanhanget. Har någon blivit dödad genom brott inträder vissa personer, däribland den avlidnes efterlevande make, i målsägandens rätt att ange brottet eller föra talan om det. Även när en person avlidit av annan anledning har bland andra den avlidnes efterlevande make som huvudregel rätt att inträda i den avlidne målsägandens rätt att ange brottet eller föra talan om det (20 kap. 13 § ). När det gäller brotten förtal och grovt förtal (5 kap. 1 och 2 §§ [BrB]) får dessa som huvudregel inte åtalas av annan än målsäganden (5 kap. 5 § första stycket BrB). Förtalsbrott kan emellertid även begås mot en avliden person (5 kap. 2 § BrB). Har förtal riktats mot en avliden får åtal väckas av bl.a. den avlidnes efterlevande make (5 kap. 5 § andra stycket BrB). Om en person som har dömts för ett brott avlider, får bl.a. hans eller hennes efterlevande make föra talan mot domen såvitt gäller frågan om den avlidne har begått den brottsliga gärningen (21 kap. 1 § ). Om något av äktenskapen i ett utländskt månggifte inte erkänns, skulle detta kunna aktualisera frågan om den som är efterlevande make enligt utländsk lag, men vars äktenskap vägrats erkännande i , inte har möjlighet att använda sig av de rättsliga möjligheter som berörts. Om det aktuella äktenskapet inte har tillåtits bestå, dvs. har upplösts (se avsnitt 7.2.1), torde reglerna inte vara tillämpliga. Brottet grov kvinnofridskränkning (4 kap. 4 a § andra stycket BrB) avser upprepade kränkningar i form av vålds-, frids- eller sexualbrott som en man begår mot någon som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden. Om det är en man som utsatts av en kvinna i en relation eller om handlingarna riktats mot andra närstående, t.ex. barn, föräldrar eller syskon, bedöms brottet i stället som grov fridskränkning (4 kap. 4 a § första stycket BrB). Gärningarna ska rikta sig mot samma offer. Offret ska vara en person som är en närstående eller en tidigare närstående. Vid bedömningen av om offret är en närstående eller en tidigare närstående person är det normala kravet att gärningsmannen och den kränkta bor eller har bott tillsammans. Något hinder mot att tillämpa straffbestämmelserna om de grova fridskränkningsbrotten i en utländsk månggiftessituation finns inte. Om en äktenskapsrelation inom vilken brottsligheten har utövats inte skulle erkännas kan det möjligen diskuteras om paragrafens första eller andra stycke bör tillämpas. Det kan noteras att det vid grov kvinnofridskränkning är tillräckligt att mannen och kvinnan bor eller har bott tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden. På detta område bör en vägran att erkänna ett eller flera äktenskap i ett månggifte således inte ha någon egentlig praktisk betydelse. Inte heller om ett äktenskap på annat sätt inte tillåts bestå torde tillämpningen av bestämmelserna påverkas. Utvisning på grund av brott När en domstol överväger om en utlänning ska utvisas på grund av brott ska den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället (8 a kap. 2 § UtlL). Domstolen ska då särskilt beakta bl.a. om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med honom eller henne, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas. Vidare ska utlänningens övriga familjeförhållanden särskilt beaktas. Att utlänningen har familj i innebär ofta en betydelsefull anknytning, särskilt om de anhöriga är svenska medborgare eller har bott i landet en avsevärd tid (se prop. 1993/94:159 s. 15). Enligt utredningens bedömning torde det för frågan om utvisning i praktiken inte få någon avgörande betydelse om ett utländskt äktenskap erkänns. Även om en man lever tillsammans med en kvinna utan att vara gift bör det kunna vara fråga om ett sådant familjeförhållande som får betydelse när det gäller en eventuell utvisning. 8Skärpta regler om utländska månggiften Utredningens bedömning: Det behöver vidtas åtgärder för att skärpa lagstiftningen om utländska månggiften. Som har beskrivits i kap. 4 tar svensk lagstiftning tydligt avstånd från månggifte när det gäller äktenskap som ingås enligt svensk lag. Den som redan är gift får inte ingå ytterligare äktenskap. Om det vid hindersprövningen skulle förbises att den som avser att ingå ett äktenskap redan är gift är det senare ingångna äktenskapet visserligen formellt giltigt, men det ska normalt upplösas av domstol – i sista hand på talan av åklagare. Månggifte är också kriminaliserat i . En generell utgångspunkt har länge varit att ett äktenskap som ingås enligt utländsk lag ska erkännas i om det är giltigt i den stat där det ingicks. Detta underlättar situationen för enskilda i gränsöverskridande situationer. De ingripande konsekvenserna för berörda parter av ett nekat erkännande har framhållits som ett viktigt motiv för att i stor utsträckning erkänna utländska äktenskap (se t.ex. prop. 2013/14:208 s. 27). har det dock gjorts en rad inskränkningar när det gäller erkännandet av utländska äktenskap. är huvudregeln att ett äktenskap som har ingåtts trots att någon av makarna redan var gift eller partner i ett registrerat partnerskap inte erkänns här i landet om någon av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i när äktenskapets ingicks. Detta framgår av 1 kap. 8 a § lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). Vidare gäller förbuden mot erkännande av tvångs- och barnäktenskap numera som huvudregel oavsett parternas anknytning till . Förändringarna har ansetts nödvändiga för att effektivt motverka sådana äktenskap i . Skärpta regler om utländska månggiften Utländska månggiften som ingås av personer utan anknytning till omfattas däremot inte av erkännandeförbudet i 1 kap. 8 a § IÄL. Om ett månggifte har ingåtts utomlands på där giltigt sätt och en eller flera parter därefter flyttar till , hindrar den bestämmelsen alltså inte att en person även här betraktas som gift med flera personer. Som har beskrivits i avsnitt 4.3.2 är det inte helt klart om det finns utrymme att vägra ett erkännande med stöd av bestämmelsen om s.k. ordre public i 7 kap. 4 § IÄL. I viss migrationsrättslig och annan förvaltningsrättslig praxis har man utgått från att äktenskapen erkänns. har bedömt att det inte finns skäl att vägra registrering av sådana månggiften i folkbokföringen. Till följd av detta finns det i registret män som är gifta med flera kvinnor.1 Antalet registrerade månggiften har varit markant högre än tidigare även om antalet registreringar minskat något . Inriktningen på utredningens uppdrag är tydlig. Syftet är att åstadkomma ett starkare skydd mot polygama äktenskap än det som gäller . Målsättningen är en reglering som förhindrar att utländska månggiften betraktas som giltiga eller på annat sätt tillåts bestå i , oavsett om någon av parterna för ett polygamt äktenskaps ingående hade anknytning till genom medborgarskap eller hemvist. Även har tydligt markerat en negativ inställning när det gäller förekomsten av månggiften i och avgett tillkännagivanden med innebörden att det bör säkerställas att utländska polygama äktenskap inte erkänns här i landet (bet. 2016/17:CU10 punkt 2, rskr. 2016/17:189 och bet. 2017/18:CU8 punkt 3, rskr. 2017/18:192). Det finns alltså ett brett politiskt samförstånd om att månggiften inte bör förekomma i . Även i den allmänna debatten har kritik riktats mot att dagens lagstiftning är otillräcklig.2 Också enligt utredningens bedömning finns det skäl att förtydliga och skärpa lagstiftningen när det gäller utländska månggiften. I många länder där företeelsen är tillåten anses den bl.a. fylla en funktion som ekonomisk och social trygghet för kvinnor. Det svenska samhället är dock byggt på en generell välfärd för alla där socialförsäkringen är ett betydande inslag och där man inte är utlämnad åt 1Se avsnitt 3.4. 2Se t.ex. debattartikeln Ofeministiskt att tillåta kryphål för månggifte av och , företrädare för aldrig Pela och , publicerad på . Skärpta regler om utländska månggiften Enligt svensk lag är makar i ett äktenskap jämlika och har samma förutsättningar att gifta sig. Det är diskriminerande att män tillåts att gifta sig med flera kvinnor. I praktiken är det mer eller mindre uteslutande sådana månggiften som kommer i fråga för erkännande i . Dessa månggiften innebär en syn på äktenskapet som är oförenlig med den princip om likabehandling av makar som svensk rätt bygger på och kraven på jämställdhet. Mot denna bakgrund kan den nuvarande regleringen i IÄL uppfattas som att accepterar och legitimerar en form av äktenskap som är diskriminerande mot kvinnor. som detta sker är det inte tillåtet att ingå polygama äktenskap enligt svensk lag eller, som utgångspunkt, möjligt att få ett utländskt månggifte erkänt om någon av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist här. Det finns forskning som visar att polygama äktenskap kan ha ogynnsamma effekter för kvinnor och barn. Även om resultaten inte är entydiga framträder en bild av att månggiften kan medföra negativa konsekvenser för dessa grupper när det gäller bl.a. ekonomi och hälsa.3 Vid de kontakter som utredningen har haft med organisationer och enskilda har det framförts att månggiften i ofta förekommer i patriarkala miljöer, i vilka det är männen i familjen som bestämmer och är de ekonomiskt starkare parterna. För de berörda kvinnorna kan det vara svårt att ta sig ur ett månggifte, beroende på krav eller förväntningar från familjen eller omgivningen att upprätthålla sociala eller kulturella traditioner. Internationellt har man på ett tydligt sätt tagit avstånd från månggifte. för avskaffande av diskriminering av kvinnor har konstaterat att månggifte motverkar kvinnors rätt till jämställdhet och kan ha så allvarliga känslomässiga och ekonomiska konsekvenser för en kvinna, och de som är beroende av henne, att sådana äktenskap bör förhindras och förbjudas.4 Uttalandena har gjorts mot bakgrund av om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (CEDAW5). Av artikel 16 i konventionen följer att alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor i frågor som gäller äktenskap ska vidtas. 3Se t.ex. sammanställningarna över internationell forskning av m.fl. (2005) i Polygamy in : Legal and Social Implications för Women and Children, A collection of Reports. 4FN:s kvinnodiskrimineringskommittés allmänna rekommendation nummer 21 från , avsnitt 1.A. 5Convention on the Elimination of All forms of Discrimination against Women. Skärpta regler om utländska månggiften framgår att en lika rätt att ingå äktenskap ska säkerställas med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund. Vidare har för avskaffande av diskriminering av kvinnor och för barnets rättigheter tillsammans i en rekommendation 2014 uttalat att polygami strider mot en kvinnas värdighet och hennes mänskliga rättigheter och frihet, inkluderande jämställdhet och skydd inom en familj. Enligt rekommendationen har konventionsstaterna uttryckliga skyldigheter att motverka och förbjuda polygami.6 Även har konstaterat att polygami strider mot principen om likabehandling när det gäller rätten att gifta sig och att månggifte strider mot kvinnors värdighet (se mer om detta i avsnitt 5.2).7 Problematiken kring månggiften är inte bara kopplad till civilståndet som sådant utan även till hanteringen av de rättsliga konsekvenserna. Svensk rätt är inte utformad efter utländska månggiften. Det gäller inte bara familjerätten utan även andra rättsområden. Månggiften kan, i de fall de erkänns, ge upphov till en rad tillämpningsproblem. Exempelvis när det kommer till det allmännas förhållningssätt till polygama äktenskap i frågor om ekonomiskt bistånd, olika bidrag samt pensionsförmåner etc. Som har konstaterats i kap. 7 är många av dessa frågor oklara . Praxis på området är mycket begränsad och det är svårt att på förhand bedöma hur domstolarna skulle förhålla sig till olika rättsverkningar som kan komma att aktualiseras med anledning av ett utländskt månggifte. Det innebär en osäkerhet för berörda personer. Mot den beskrivna bakgrunden kan det med fog hävdas att månggiften i bör motverkas och att den gällande lagstiftningen inte är tillräcklig. Det finns behov av en skärpt och förtydligad lagstiftning. Behovet av åtgärder har accentuerats mot bakgrund av att förekomsten av registrerade månggiften i har ökat markant sedan frågan tidigare övervägts, inte minst genom ett ökat antal asylsökande.8 Vid övervägandena måste dock beaktas att månggifte aktualiserar frågor om mänskliga rättigheter ur flera olika perspektiv. Utöver principer om likabehandling och icke-diskriminering bör bl.a. rätten till privat- och familjeliv uppmärksammas. 6Den gemensamma allmänna rekommendationen nummer 31 från och för barnets rättigheter från , avsnitt VI.C. 7FN:s människorättskommittés allmänna kommentar nummer 28 från , punkt 24. 8Se SOU 2017:96 och prop. 2003/04:48. Skärpta regler om utländska månggiften kan få negativa konsekvenser för de berörda personerna. Det bör inte bortses från att personer som har flytt till , eller av annan anledning har bosatt sig här, i regel har inrättat sig efter att leva som gifta. Att haltande äktenskap uppkommer, dvs. att en person räknas som gift i ursprungslandet men inte i det land han eller hon t.ex. söker asyl, kan också vara problematiskt för den enskilde. Utredningen återkommer till dessa frågor i kap. 9 och 10. Sammantaget bedömer utredningen att det finns behov av att vidta åtgärder för att åstadkomma ett starkare skydd mot månggiften i . Lagstiftningen bör vara utformad så att det även i ickeanknytningsfallen framgår att inte godtar äktenskap som utifrån grundläggande värderingar i vårt samhälle inte är acceptabla. Utifrån förutsättningen att äktenskap ska bygga på jämställdhet, och med beaktande av det ökade antalet månggiften utan tidigare anknytning till , bör det säkerställas att lagstiftningen är tydlig och adekvat i detta avseende. Ambitionen bör vara en lagreglering som ger en klar signal om de normer som gäller i som de negativa konsekvenserna för enskilda beaktas. Lagstiftningen bör ge uttryck för en icke-diskriminerande och modern syn på äktenskap i linje med internationella åtaganden att motverka diskriminering av kvinnor, parallellt med att motstående intressen uppmärksammas. Avslutningsvis kan nämnas att det under utredningens arbete har framförts synpunkter om att det inte är acceptabelt att s.k. informella äktenskap, däribland polygama, ingås i och att åtgärder borde vidtas för att motverka detta.9 Utredningen kan instämma i det men ser att detta är svårt att åstadkomma lagstiftningsvägen. Under alla förhållanden konstaterar utredningen att dessa frågor inte ingår i uppdraget utan att det är inriktat på formellt sett giltiga utländska månggiften. 9Se avsnitt 3.5 för begreppet informella äktenskap. 9En huvudregel om ickeerkännande av utländska månggiften Utredningens förslag: Som huvudregel ska ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag inte erkännas i om någon av parterna var gift eller partner i ett registrerat partnerskap för äktenskapets ingående. Detta ska gälla oavsett parternas anknytning hit när äktenskapet ingicks. Som framgår av kap. 8 anser utredningen att skyddet mot månggiften behöver stärkas. Det är även utgångspunkten för utredningens uppdrag. Det finns i regel inget utrymme för att erkänna utländska månggiften om någon av parterna hade anknytning till genom medborgarskap eller hemvist när äktenskapet ingicks. Möjligheterna att vägra erkännande av utländska månggiften, eller att inte låta sådana äktenskap bestå, i fall där ingen av parterna hade anknytning till är däremot betydligt mer begränsade. Erkännande kan bara vägras om äktenskapet skulle anses strida mot s.k. ordre public och rättsläget när det gäller den frågan är oklart. De förändringar som behöver göras i svensk lag för att stärka skyddet mot månggiften avser alltså äktenskap som ingåtts utan att parterna hade anknytning till . I kapitlet redogörs för vilka alternativa åtgärder som skulle kunna vidtas och utredningens överväganden om vilket tillvägagångssätt som är mest lämpligt (avsnitt 9.2 och 9.3). Därefter behandlas frågan om en generell bestämmelse för att motverka utländska polygama En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften äktenskap är förenlig med internationella åtaganden (avsnitt 9.4). För att bredda diskussionen och få in synpunkter har utredningen anordnat ett seminarium vid vilket akademiker verksamma vid bl.a. de juridiska institutionerna vid universiteten i , , och deltagit. Utredningen har även deltagit vid en diskussion vid den juridiska fakulteten vid . Vi har också haft kontakter med organisationer och enskilda som har erfarenheter av månggifte i sitt arbete m.m. Dessutom har vi inhämtat information om lagstiftningen på området i andra länder. Mot bakgrund av de diskussioner som förts och de synpunkter som inhämtats finns det enligt utredningens bedömning framför allt två alternativa inriktningar när det gäller att åstadkomma ett stärkt skydd mot utländska månggiften. En tänkbar åtgärd är att utländska månggiften, oavsett parternas anknytning till när äktenskapet ingicks, som utgångspunkt vägras erkännande. En annan lösning är att utländska månggiften upplöses genom äktenskapsskillnad, i sista hand på talan av en myndighet som får den uppgiften. Nedan presenteras och diskuteras dessa och vissa andra åtgärder. Oavsett vilken lösning som väljs bör det i enskilda fall vara möjligt att göra undantag från en tänkt huvudregel, i syfte att undvika orimliga konsekvenser för de berörda. Denna fråga vidareutvecklas i kap. 10. 9.2.1En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften oavsett anknytning hit när äktenskapet ingicks regleras sådana äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag och som inte accepteras i genom bestämmelsen om vägrat erkännande i 1 kap. 8 a § lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). Be- stämmelsen innebär att vissa typer av äktenskap i regel inte erkänns. Det gäller barnäktenskap, äktenskap som strider mot något annat äktenskapshinder enligt svensk lag (dvs. månggiften och de s.k. släktskapsfallen), tvångsäktenskap samt fullmaktsäktenskap. En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften giftenas del omfattas endast sådana äktenskap där minst en parterna för äktenskapets ingående hade anknytning till genom medborgarskap eller hemvist (se avsnitt 4.3.1). En tänkbar åtgärd för att stärka skyddet mot månggiften är att ta bort det nämnda anknytningskravet. Huvudregeln skulle alltså vara att ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag inte erkänns i om någon av parterna var gift eller partner i ett registrerat partnerskap för äktenskapets ingående (se äktenskapshindret i 2 kap. 3 [ÄktB]). Detta skulle gälla oavsett vilken anknytning parterna då hade till . Liksom gäller för månggiftessituationer med anknytning till skulle en sådan åtgärd i praktiken innebära att det äktenskap som ingåtts först erkänns, till skillnad från det eller de äktenskap som ingåtts . Om en man t.ex. har gift sig med en kvinna (hustru nummer ett) i och han därefter ingår ett ytterligare äktenskap med en annan kvinna (hustru nummer två) erkänns inte det senare ingångna äktenskapet. Detta skulle i vart fall gälla som en huvudregel. En fråga som utredningen har i uppdrag att överväga är vilket eller vilka av äktenskapen som bör underkännas i en månggiftessituation. Frågan är alltså om det i stället för en sådan ordning som redogjorts för ovan är tänkbart att inte erkänna äktenskap nummer ett men däremot äktenskap nummer två (eller tre osv.). En närliggande fråga som har väckts under utredningens arbete är om det skulle kunna vara möjligt att helt underkänna ett månggifte på det sättet att inget av äktenskapen erkänns, varefter det skulle stå två av parterna i det förutvarande månggiftet fritt att på nytt gifta sig med varandra. En utgångspunkt bör vara att lagstiftningen är tydlig och förutsebar. En lösning som innebär att antingen ett första eller ett senare ingånget äktenskap kan vägras erkännande beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. var parterna har hemvist, är därför inte lämplig. En sådan reglering kan vara problematisk om personerna i månggiftet successivt flyttar till .