sou · H8B336 · 2020-06-24 00:00:00 — av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställ- ning enligt särskilda kriterier. Patientdatalagen innehåller också bestämmelser om skyldigheten att föra patientjournal, grundläggande bestämmelser om inre sekre- tess och elektronisk åtkomst inom en vårdgivares verksamhet, ut- lämnande av uppgifter och handlingar samt viss uppgiftsskyldighet. Lagen omfattar även bestämmelser om sammanhållen journalföring, nationella och regionala kvalitetsregister, rättigheter för den enskilde, omhändertagande och återlämnande av patientjournal. Itandvårdslagen (1985:125) och tandvårdsförordningen (1998:1338) regleras hur tandvården ska utföras samt regionernas ansvar för tand- vården. I tandvårdslagen definieras målet för och kraven på en god tand- vård. Tandvården ska bedrivas så att den uppfyller kravet på god tandvård på lika villkor för hela befolkningen. Detta innebär att det ska läggas särskild vikt vid förebyggande åtgärder, att den ska vara tillgänglig och av god kvalitet. En god tandvård innebär också att vårdgivare tillgodoser patientens behov av trygghet i vården och be- handlingen, att vården bygger på respekt för patientens självbestäm- mande och integritet, samt att vården främjar goda kontakter mellan patienten och tandvårdspersonalen. Vårdgivare ska så långt som möj- ligt, utforma samt genomföra vården och behandlingen i samråd med patienten. Vårdgivare ska också upplysa patienten om hans eller hennes tandhälsotillstånd och om de behandlingsmetoder som finns. Innan vårdgivare börjar en behandlingsperiod ska patienten upplysas om vad behandlingen kan komma att kosta. Av tandvårdslagen framgår att varje region ska erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom regionen. Regionen ska även erbjuda en god tandvård till dem som, utan att vara bosatta i , har rätt till vårdförmåner i vid sjukdom enligt vad som följer av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemed- lemmar flyttar inom gemenskapen. Regionerna ansvarar också för tandvårdsstödet till äldre och funktionshindrade som har ett stort omsorgsbehov. Denna vård omfattar bland annat en avgiftsfri mun- hälsobedömning och individuell rådgivning. För personer som behöver tandvård som ett led i sjukdomsbehandling och som behöver oral- kirurgi har regionerna också ett ansvar. Regionerna ansvarar även för den avgiftsfria barn- och ungdomstandvården. Lagen (1996:1157) om läkemedelskommittéer tillkom som kostnadsansvaret för läkemedelsförmånen överfördes från staten till regionerna. Läkemedelskommittéverksamheten var tidigare frivillig för regionerna. Genom lagen om läkemedelskommittéer infördes ett obligato- riskt krav på en eller flera läkemedelskommittéer i varje region med uppgift att genom rekommendationer till hälso- och sjukvårdsper- sonalen eller på annat lämpligt sätt verka för en tillförlitlig och ratio- nell läkemedelsanvändning inom regionen. Rekommendationerna ska vara grundade på vetenskap och beprövad erfarenhet. Om kom- mittén finner att det förekommer brister i läkemedelsanvändningen inom verksamhetsområdet ska kommittén göra de påpekanden som behövs och vid behov erbjuda hälso- och sjukvårdspersonalen utbild- ning för att avhjälpa bristerna. Lagen anger att varje läkemedels- kommitté i den omfattning som behövs, ska samverka med andra läkemedelskommittéer samt med berörda myndigheter, universitet och högskolor. Av lagstiftningen följer att det är upp till varje region att bestämma hur många kommittéer som ska finnas och vilket organ inom regio- nen som ska tillsätta en kommitté. Regionen bestämmer också anta- let ledamöter i varje kommitté och mandattiden för ledamöterna. Utgångspunkten i socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, är att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem till- godosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Varje kommun svarar för inom kommunen, och har det yttersta ansvaret för att de enskilda invånarna får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta innebär ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. Kommunen får träffa överenskommelse med regionen, Försäk- ringskassan och Arbetsförmedlingen om att, inom ramen för social- tjänstens uppgifter, samverka i syfte att uppnå en effektivare an- vändning av tillgängliga resurser. När den enskilde har behov av insatser från både och hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med regionen upprätta en individuell plan. Insatser inom ska vara av god kvalitet och det ska finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet för att utföra uppgifterna. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fort- löpande utvecklas och säkras. Kommunen är skyldig att tillhandahålla så kallad särskild boende- form för service och omvårdnad av äldre och att inrätta bostäder med särskild service för dem som till följd av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring. Kommunen ansva- rar vidare för att planera sina insatser för äldre och personer med fysiska eller psykiska funktionshinder. I planeringen ska kommunen samverka med regionen samt andra samhällsorgan och organisationer. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, är en rättighetslagstiftning som syftar till att garan- tera personer med funktionsnedsättning insatser för särskilt stöd och service. Lagen omfattar de personer som ingår i personkretsen, dvs. personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, personer med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, eller personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. Av lagen framgår att verksamheten ska främja jämlikhet i levnads- villkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som om- fattas av lagen. Målet för insatserna enligt lagen är att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Det framgår vidare att verksam- heten ska vara av god kvalitet och bedrivas i samarbete med andra berörda samhällsorgan och myndigheter samt att den ska vara grun- dad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integri- tet. Lagen innehåller även bestämmelser om insatserna för särskilt stöd och service samt ansvaret för regioner och kommuner. I Läkemedelslagen (2015:315), läkemedelsförordningen (2015:458) och föreskrifter (LVFS 2012:14) om säkerhets- övervakning av humanläkemedel regleras bl.a. arbetet med läke- medelssäkerhet. Syftet med läkemedelslagen är främst att skydda människors och djurs liv, hälsa och välbefinnande samt värna om folkhälsan och skydda miljön. Läkemedelslagen reglerar t.ex. krav på läkemedel samt god- kännande, registrering och tillstånd till försäljning av läkemedel, krav för försäljning av läkemedel, säkerhetsövervakning, kontroll och åter- kallelse, klinisk läkemedelsprövning, tillverkning, import och annan införsel samt försiktighetskrav vid hantering av läkemedel och aktiva substanser. Ett läkemedel ska enligt läkemedelslagen vara av god kvalitet och ändamålsenligt. ska ansvara för ett system för säker- hetsövervakning som har till syfte att samla in, registrera, lagra och vetenskapligt utvärdera uppgifter om misstänkta biverkningar av läke- medel som godkänts för försäljning. Enligt läkemedelsförordningen ska som ett led i säkerhetsövervakningen av humanläkemedel möjliggöra och under- lätta för konsumenter och hälso- och sjukvårdspersonal att rappor- tera misstänkta biverkningar av läkemedel till . Vidare ska säkerställa att uppgifterna till den veten- skapliga utvärderingen av rapporter om misstänkta biverkningar av läkemedel är exakta och möjliga att kontrollera samt genomföra åtgärder för att identifiera biologiska läkemedel som är föremål för en rapport om en misstänkt biverkning och som förskrivs, lämnas ut eller säljs i . ska vidare lämna upplysningar om bl.a. hur konsumenter och hälso- och sjukvårdspersonal kan rapportera misstänkta biverkningar av läkemedel till Läkemedels- verket. Om det är nödvändigt att genomföra skyndsamma åtgärder på grund av misstanke om säkerhetsrisker med ett humanläkemedel, ska inleda det samrådsförfarande som avses i artiklarna 107i och 107j i och rådets direk- tiv 2001/83/EG, i lydelsen enligt och rådets direk- tiv 2012/26/EU, och i artikel 107k i och rådets direktiv /83/EU. Av föreskrifter (LVFS 2012:14) om säkerhets- övervakning av humanläkemedel framgår bl.a. att den som bedriver verksamhet inom hälso- och sjukvården ska rapportera samt- liga misstänkta biverkningar av läkemedel till . föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete Vårdgivaren ska ansvara för att det finns ett ledningssystem för verk- samheten. Ledningssystemet ska användas för att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra verksamhetens kvalitet. Av föreskrif- terna och allmänna råden framgår vidare att vårdgivaren med stöd av ledningssystemet ska planera, leda, kontrollera, följa upp, utvärdera och förbättra verksamheten. Vårdgivaren ska också utöva egenkon- troll. Egenkontrollen kan innefatta jämförelser av verksamhetens resultat med uppgifter i nationella och regionala kvalitetsregister enligt patientdatalagen samt jämförelser av verksamhetens resultat dels med uppgifter i öppna jämförelser, dels med resultat för andra verksamheter. 4Hälso- och sjukvårdens organisering •Hälso- och sjukvårdslagen anger att målen med svensk hälso- och sjukvård är en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. •Prioriteringsplattformen, God vård samt Vetenskap och be- prövad erfarenhet är grundläggande principer som hälso- och sjukvården har att förhålla sig till. •Staten ansvarar för den övergripande hälso- och sjukvårds- politiken. Ansvaret utövas främst genom lagar och förord- ningar samt genom regeringens styrning av de statliga myndig- heterna. •Regionerna och kommunerna är huvudmän för hälso- och sjuk- vården och ansvarar för utförandet av vården. I detta kapitel ges en övergripande bild av grundläggande fakta om hälso- och sjukvården och dess organisering. Kapitlet inleds med en beskrivning av de övergripande målen och grundläggande principerna för hälso- och sjukvården. Därefter följer en beskrivning av centrala aktörer. Vi beskriver aktörerna i vårdmötet – patienter och profes- sioner. Därefter fortsätter vi med organisering och ansvar avseende de aktörer som utredningen särskilt har fokuserat på – staten, regio- nerna och kommunerna. Vi redogör också för några andra aktörer inom hälso- och sjukvårdsområdet. Kapitlet avslutas med en redo- Hälso- och sjukvårdens organisering görelse av kostnader för hälso- och sjukvården, fördelat på kommu- ner och regioner. 4.1Mål och ramar för hälso- och sjukvården ger ramarna för hälso- och sjukvården genom lagstiftning på hälso- och sjukvårdsområdet. Hälso- och sjukvård berörs över- gripande i regeringsformen i bestämmelsen om att det allmänna ska verka för goda förutsättningar för hälsa. Enligt portalparagrafen i hälso- och sjukvårdslagen eftersträvas en god hälsa och en vård på lika vill- kor för hela befolkningen.1 Hälso- och sjukvården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans vär- dighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Utifrån propositionen som ligger till grund för denna lagstiftning kan man läsa att detta innebär i princip att det bör vara möjligt för alla, oavsett var man bor i landet, att vid behov och på lika villkor få del av hälso- och sjukvårdens tjänster. Av det följer att möjligheterna att vid behov få vård inte får hindras av ekonomiska, sociala, språk- liga, religiösa, kulturella eller geografiska förhållanden. Möjlighet- erna att få vård får heller inte påverkas av faktorer såsom ålder, kön, förmåga att ta initiativ, utbildning, betalningsförmåga, nationalitet, kulturella olikheter, sjukdomens art eller varaktighet. Däremot är det angeläget att värna om dem som är särskilt utsatta och att sträva efter att jämna ut skillnader, så att alla får likvärdiga möjligheter att till exempel sätta sig in i vad ett planerat behandlingsprogram har för innebörd.2 Hälso- och sjukvård ska också ges på lika villkor, oavsett person- liga och geografiska förhållanden.3 Myndigheten för vård- och om- sorgsanalys (Vårdanalys) har i sin rapport eller ojämlik4 fördjupat resonemangen om denna centrala utgångpunkt för hälso- och sjuk- vården. Myndigheten skriver att det faktum att vård ska ges på lika villkor även följer av lagstiftning om objektivitet, opartiskhet, saklig- 13 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 1981/82:97 Om hälso- och sjukvårdslag m.m. 33 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30); Prop. 1981/82:97 Om hälso- och sjukvårdslag m.m. 4Myndigheten för vård- och omsorgsanalys. Olik eller ojämlik. Hälso- och sjukvårdens organisering het, likabehandling och likställdhet.5 Enligt diskrimineringslagstift- ningen är alla former av diskriminering som huvudregel förbjudna inom hälso- och sjukvården.6 Hälso- och sjukvården ska vidare också arbeta för att förebygga ohälsa. Bestämmelsen gäller all hälso- och sjukvård, oavsett huvud- man.7 Att hälso- och sjukvårdslagstiftningen är av ramlagskaraktär inne- bär att den lämnar stora delar av ansvaret till regionerna och kom- munerna för utformningen och planeringen av hälso- och sjukvårds- systemen utifrån sina förutsättningar. är en grundläggande princip i lagstiftningen som styr de kommunala verksamheterna att medborgarna ska garanteras en likvärdig samhällsservice oberoende av var de bor i landet.8 Regeringen utvecklar sitt mål på hälso- och sjukvårdspolitikens området i Budgetpropositionen . Där framgår det att målet för hälso- och sjukvårdspolitiken är att befolkningen ska erbjudas en behovsanpassad och effektiv hälso- och sjukvård av god kvalitet. En sådan vård ska vara jämlik, jämställd och tillgänglig.9 På det folk- hälsopolitiska området är regeringens övergripande mål att skapa samhälleliga förutsättningar för en god och jämlik hälsa i hela befolk- ningen och sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation.10 Grundläggande principer för hälso- och sjukvården En grundläggande utgångpunkt för hur hälso- och sjukvården ska bedrivas i är den s.k. prioriteringsplattformen. ställde sig bakom de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården som föreslagits i regeringens proposition Prioriteringar inom hälso- och sjukvården och som byggde på prioriteringsutred- ningens slutbetänkande Vårdens svåra val11. Grundtanken är att efter- 5Se t.ex. 1 kap. 9 § regeringsformen, 5 § förvaltningslagen (2017:900) och 2 kap. 3 § kom- munallagen (2017:725). 62 kap. 13 § diskrimineringslagen (2008:567). 73 kap. 1–2 §§ hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Statens styrning av kommunerna. 2018/19:1 Budgetpropositionen . Hälso- och sjukvårdspolitik. 2018/19:1 Budgetpropositionen . 11SOU 1995:5 Vårdens svåra val. Hälso- och sjukvårdens organisering sträva en god vård på lika villkor för hela befolkningen. Den fast- slagna plattformen ska vara vägledande för alla som fattar prioriter- ingsbeslut. Prioriteringsplattformen har tre grundläggande och rang- ordnade etiska principer:12 •Människovärdesprincipen innebär att alla människor har lika värde och samma rätt oberoende av personliga egenskaper och funktio- ner i samhället. •Behovs- och solidaritetsprincipen innebär att hälso- och sjukvårdens resurser bör fördelas efter behov. •Kostnadseffektivitetsprincipen innebär att en rimlig relation mellan kostnader och effekt bör eftersträvas vid val mellan olika verk- samheter eller åtgärder. Dessa principer ska vara vägledande för prioriteringar på både statlig nivå och på landstingskommunal och primärkommunal nivå.13 Prin- ciperna är rangordnade så att människovärdesprincipen går före behovs- och solidaritetsprincipen, som i sin tur går före kostnads- effektivitetsprincipen. Innebörden av detta är bland annat att svåra sjukdomar går före lindrigare även om de svåraste tillstånden kostar väsentligt mycket mer.14 Det finns olika författningskrav på vårdens kvalitet och utförande som alla huvudmän och vårdgivare måste följa. En grundläggande utgångspunkt är att hälso- och sjukvårdsverksamhet ska bedrivas så att kraven på en god vård uppfylls. Detta innebär enligt lagen att hälso- och sjukvården särskilt ska •vara av god kvalitet med en god hygienisk standard, •tillgodose patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet, •bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, 1996/97:60 Prioriteringar inom hälso- och sjukvården. 1996/97:60 Prioriteringar inom hälso- och sjukvården. 14www.sls.se/etik/prioriteringsplattformen (hämtad 19.12.12). Hälso- och sjukvårdens organisering •främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårds- personalen, och Vårdgivaren ska se till att det finns den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges.16 har utvecklat begreppet god vård i sex dimensio- ner, som utgår från både patienters förväntningar på vården och gällande lagstiftning:17 •Kunskapsbaserad och ändamålsenlig hälso- och sjukvård. Kun- skapsbaserad och ändamålsenlig hälso- och sjukvård innebär att vården ska bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet och ut- formas för att möta den individuella patientens behov på bästa möjliga sätt. •Säker hälso- och sjukvård. Säker hälso- och sjukvård innebär att vårdskador förhindras genom ett aktivt riskförebyggande arbete. •Patientfokuserad hälso- och sjukvård. En patientfokuserad hälso- och sjukvård innebär att vården ges med respekt och lyhördhet för individens specifika behov, förväntningar och värderingar, och att dessa vägs in i de kliniska besluten. •Effektiv hälso- och sjukvård. Med effektiv hälso- och sjukvård avses att tillgängliga resurser utnyttjas på bästa sätt för att uppnå uppsatta mål. Detta innebär att vården utformas och ges i sam- verkan mellan vårdens aktörer baserat på tillståndets svårighets- grad och kostnadseffektiviteten för åtgärderna. •Jämlik hälso- och sjukvård. Jämlik hälso- och sjukvård innebär att vården tillhandahålls och fördelas på lika villkor för alla. •Hälso- och sjukvård i rimlig tid. Hälso- och sjukvård i rimlig tid innebär att ingen patient ska behöva vänta oskälig tid på de vård- insatser som han eller hon har behov av. 155 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 165 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30); 3 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659). God vård – om ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. Hälso- och sjukvårdens organisering Vetenskap och beprövad erfarenhet All vård ska ges i överenstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vidare ska alla patienter ges sakkunnig och omsorgsfull vård.18 När det finns flera behandlingsalternativ som står i överens- stämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet ska patienten ges möjlighet att välja det alternativ som han eller hon föredrar. Patien- ten ska ges den valda behandlingen, om det med hänsyn till den aktuella sjukdomen eller skadan och till kostnaderna för behand- lingen framstår som befogat.19 Vad gäller vilka behandlingsmetoder som ska användas i vården, regleras det som utgångspunkt inte i detalj. 4.2Hälso- och sjukvård handlar ytterst om vårdmötet – mötet mellan patienter och professioner Hälso- och sjukvårdslagstiftningen och grundläggande principer hand- lar i huvudsak om att definiera mål, förutsättningar och krav för hur hälso- och sjukvården ska bedrivas. Själva utförandet av vården sker i mötet mellan patienten och den professionelle. Nedan följer en beskrivning av dessa centrala aktörer. En patient kan beskrivas som en individ som är i kontakt med hälso- och sjukvården för att t.ex. få en diagnos för sina besvär eller behand- ling för någon sjukdom. Synen på patienten och dess roll i hälso- och sjukvården är något som succesivt har förändrats. Vårdanalys skriver i sin rapport mottagare till medskapare om den nu rådande utvecklingen mot en mer personcentrerad hälso- och sjukvård. Att hälso- och sjukvården är personcentrerad innebär att den utgår från individens behov, preferenser och resurser i alla delar av patientens vårdprocess – innan, under, mellan och efter ett vårdmöte eller kon- takt.20 Begreppet personcentrerad vård har enligt Vårdhandboken21 vuxit fram som en beskrivning av god omvårdnad, både nationellt 186 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 197 kap. 1 § patientlagen (2014:821). 20Myndigheten för vård- och omsorgsanalys. Från mottagare till medskapare. 21www.vardhandboken.se (hämtad 20.04.24). Hälso- och sjukvårdens organisering Användning av ordet patient anses av företrädare för inriktningen personcentrerad vård i högre grad betona sjukdomen, den sjuka kroppen eller kopplingen till en sjukvårdsinrättning, fram- för människan med sina unika resurser och erfarenheter. I Vård- handboken används dock ordet patient. Utredningen har också valt att använda ordet patient. finns en patientlag22 (2014:821). Lagen syftar till att stärka och tydliggöra patientens ställning samt främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet. För att stödja och hjälpa patienter och deras närstående, huvudsakligen med att föra fram synpunkter och klagomål till vårdgivare, ska det enligt lag finnas en eller flera patientnämnder i varje region och kommun.23 Patient- nämnderna tillhandahåller och hjälper också patienter att få den information patienterna behöver för att kunna ta till vara sina intres- sen och hjälper patienter att vända sig till rätt myndighet. är en fristående och opartisk instans. Deras arbetsområde omfattar all offentligt finansierad hälso- och sjukvård samt vissa socialtjänstfrågor inom äldreomsorgen. De ansvarar även för tand- vård som bedrivs av regionerna. Professionerna utgörs av den hälso- och sjukvårdspersonal som arbetar i offentlig och privat hälso- och sjukvård. En stor del av professio- nerna arbetar som behandlare av patienter, men det finns även flera som arbetar i mer administrativa funktioner inom hälso- och sjuk- vårdssystemet. För flera yrken i hälso- och sjukvården och tandvården krävs legitimation. Olika regler styr vad som krävs för att få legitimation. Legitimationen ska vara en garanti för att personen har de kunska- per, färdigheter och egenskaper som krävs för yrket. All hälso- och sjukvårdspersonal, oavsett om man är legitimerad eller inte, har ett personligt yrkesansvar för hur man utför sina arbetsuppgifter. Grun- den i det egna yrkesansvaret är att arbeta utifrån vetenskap och 22Patientlag (2014:821). 23Lag (2017:372) om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården. Hälso- och sjukvårdens organisering beprövad erfarenhet och ge patienterna en sakkunnig och omsorgs- full vård.24 fanns det totalt 22 legitimationsyrken inom hälso- och sjukvård i Sverige.25 Dessa var: apotekare, arbetsterapeut, audionom, barnmorska, biomedicinsk analytiker, dietist, fysioterapeut eller sjukgymnast, hälso- och sjukvårdskurator, kiropraktor, läkare, logoped, naprapat, optiker, ortopedingenjör, psykolog, psykoterapeut, röntgensjuksköterska, receptarie, sjukhusfysiker, sjuksköterska, tand- hygienist och tandläkare. Därutöver finns det även andra personalkategorier i hälso- och sjukvården där det inte är tydligt vad som krävs i form av kunskaper, färdighet eller utbildning, t.ex. undersköterskor och tandsköterskor. Frågan om reglering av yrket undersköterska bereds i .