sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Inskränkningar i utlänningens rörelsefrihet genom förbud att under närmare lämna en viss kommun i förening med anmälningsplikt ansågs inte ha inneburit en så långvarig frihetsinskränkning och haft sådana verkningar att förhållandena kunde jämställas med ett frihetsberö- vande. Samma fråga prövades även senare i NJA 1990 s. 636. konstaterade då, med hänvisning till det tidigare avgöran- det, att inskränkningar i två utlänningars rörelsefrihet i form av för- bud för dem att vistas utanför en viss kommun i förening med an- mälningsplikt som hade varat , inte kunde anses så långtgående att de kunde betraktas som frihetsberövande. Möjlighe- ten att ställa upp villkor om kommunarrest togs emellertid bort i samband med att lagen om särskild utlänningskontroll infördes. Det motiverades bl.a. med att det kunde ifrågasättas om inte en utlän- nings situation vid ett mycket långvarigt förbud att lämna en kom- mun i förening med anmälningsplikt i sådan grad kunde likna ett frihetsberövande att regeringsformens skydd för den personliga fri- heten kunde tillämpas analogt (prop. 1990/91:118 s. 44). Enligt utredningens mening kan ett förbud för utlänningen att lämna ett visst område där han eller hon bor, som verk- ställighetsarbetet pågår, vara ett verkningsfullt sätt att kontrollera var utlänningen befinner sig. Åtgärden skulle inte vara lika ingripan- de för utlänningen som att ta honom eller henne i förvar men mer effektiv än att enbart föreskriva att utlänningen ska anmäla sig på en viss plats . Om det öppnas möjlighet att förbjuda en utlänning att lämna ett vistelseområde, som ett alternativ till verk- ställighetsförvar, kan det inte bli fråga om förbud under så långa perioder att regleringen skulle riskera att stå i strid med Europakon- ventionen. Dessutom bör ett sådant förbud utformas på lämpligt sätt med hänsyn tagen till utlänningens levnadsförhållanden. Områ- det bör normalt inte vara alltför snävt avgränsat. Utlänningen ska fortfarande ha möjlighet att röra sig i ett område där han eller hon kan ta sig till och från en eventuell arbetsplats, utnyttja service såsom mat- och klädesbutiker och uppsöka sjukhus och andra vårdinrätt- ningar. På samma sätt som ett reseförbud enligt kan utformas så att personen i fråga förbjuds att lämna ett område bestående av en eller flera kommuner eller ett län bör alltså ett för- bud inom ramen för uppsikt kunna göra det. Det kan t.ex. vara rim- ligt om utlänningen bor i en kommun och arbetar eller går på en ut- bildning i en annan kommun. Det kan också vara lämpligt att det tillåtna vistelseområdet omfattar även en annan kommun än den som utlänningen bor i om han eller hon har gemensam vårdnad om ett minderårigt barn som bor tillsammans med den andra föräldern på en annan ort. Detsamma bör gälla om utlänningen har barn som inte bor tillsammans med honom eller henne men som har rätt till um- gänge med utlänningen. 9.2.2Förutsättningarna för uppsikt över vuxna Utredningens förslag: En utlänning som har fyllt får, under de förutsättningar som gäller för förvar, i stället ställas under uppsikt. Skälen för utredningens förslag: Som nämnts får en utlänning med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll ställas under upp- sikt i stället för att tas i förvar, om det bedöms vara tillräckligt. Det krävs dock att förutsättningarna för förvar enligt 8 § första stycket är uppfyllda. Även enligt utlänningslagen är det ett krav att förut- sättningarna för att ta utlänningen i förvar enligt den lagen är upp- fyllda för att utlänningen ska få ställas under uppsikt. En bestäm- melse med motsvarande innehåll bör tas in i den nya lagen. Bisatsen i nuvarande bestämmelse – ”om detta är tillräckligt” – bör emellertid tas bort. Det ligger i systemets struktur att en behörig myndighet ska besluta om uppsikt om det bedöms vara tillräckligt för att uppnå syftet med åtgärden. För den enskilde är det mindre ingripande att ställas under uppsikt än att vara frihetsberövad genom förvar, varför det ur utlänningens synvinkel är att föredra. Eftersom det här är fråga om utlänningar som har bedömts utgöra en så stor samhällsfara att de inte kan tillåtas att obehindrat vistas i landet i avvaktan på att utvisningsbeslutet kan verkställas, är förvar det enda alternativet. Uppsikt kan framför allt komma till användning när det är möjligt att hålla en utlänning i förvar därför att den tillåtna tiden för förvarstagande har gått ut eller för att det inte längre bedöms vara proportionerligt att utlänningen hålls i förvar. Beträf- fande uppsikt finns det ingen fast tidsfrist för hur länge den maxi- malt får pågå. Uppsikten kan fortsätta så länge det finns skäl för åt- gärden. Uppsikt är visserligen ett alternativ till förvar men det finns alltså inget som hindrar att ett förvarsbeslut ersätts med ett beslut om uppsikt när den tillåtna förvarstiden har gått ut, så länge de materiella förutsättningarna för förvar är uppfyllda. Däremot kan ett förvarsbeslut inte ersättas av ett uppsiktsbeslut om förvarsbeslutet upphävs därför att det inte längre finns rättslig grund för förvar. Utöver att de materiella förutsättningarna för förvar ska vara uppfyllda, får frågan om en utlänning ska ställas under uppsikt be- dömas utifrån den generella proportionalitetsprincip som utredning- en har föreslagit (se avsnitt 5.2.9). En tillämpning av den kan leda till att det inte är proportionerligt att utlänningen ställs, eller fortsatt står, under uppsikt. 9.2.3Förutsättningarna för uppsikt över barn Utredningens förslag: En utlänning som inte har fyllt får ställas under uppsikt under samma förutsättningar som gäller för att ta ett barn i förvar. Skälen för utredningens förslag I lagen om särskild utlänningskontroll finns det ingen särskild regel om när ett barn får ställas under uppsikt. I stället gäller den allmänna bestämmelsen i 8 § andra stycket om att en utlänning får ställas un- der uppsikt, om det är tillräckligt. Av första stycket i paragrafen framgår att en utlänning som är endast får tas i förvar om det finns synnerliga skäl. Motsvarande gäller då vid beslut att ställa ett barn under uppsikt, dvs. det krävs synnerliga skäl. Därut- över torde det krävas att det finns ett beslut om utvisning, eller att det är sannolikt att ett sådant beslut kommer att meddelas, och att det finns anledning att anta att barnet annars kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet i eller att hans eller hennes identitet är oklar. Genom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll gäller även bestämmelserna i bl.a. 10 kap. 7 § utlänningslagen om uppsikt över barn vid handläggning enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll. Enligt den paragrafen får ett barn ställas under upp- sikt om förutsättningarna i vissa bestämmelser om förvar av barn är uppfyllda. Av hänvisningarna framgår att samma förutsättningar gäl- ler för uppsikt som för förvar om det är sannolikt att barnet kommer att avvisas i vissa fall, eller om det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett sådant beslut. En ytterligare för- utsättning är att det finns en uppenbar risk att barnet annars kom- mer att hålla sig undan och därigenom äventyrar en verkställighet som inte bör fördröjas. Ett barn får dessutom enligt utlänningslagen ställas under uppsikt när det har meddelats ett beslut om avvisning som inte är verkställbart eller ett beslut om utvisning en- ligt 8 kap. 6 eller 10 § eller 8 a kap. 1 eller 5 §. Hänvisningarna avser huvudsakligen utvisning på grund av att utlänningen saknar tillstånd att uppehålla sig i och utvisning på grund av brott. Förutsättningarna för att ställa barn under uppsikt bör förtydligas Enligt utredningens mening är det inte rimligt att det finns bestäm- melser i två olika regelverk om när ett barn får ställas under uppsikt enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Regleringen bör därför samlas i den nya lagen. Hänvisningarna till utlänningslagens bestämmelser om när ett barn får ställas under uppsikt vid avvisning torde inte vara aktuella vid tillämpning av lagen om särskild utlänningskontroll, eftersom av- visning inte får beslutas enligt den lagen. Lagen saknar också bestäm- melser om utvisning på grund av brott. Utvisning på den grunden regleras uteslutande i utlänningslagen. För utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll saknar det vidare betydelse om utlän- ningen befinner sig i med eller utan tillstånd att vistas här. Om de särskilda förutsättningarna för att avlägsna en utlänning en- ligt lagen om särskild utlänningskontroll är uppfyllda ska utlänning- en utvisas oavsett i vilket skede av processen man befinner sig (se bl.a. prop. 1988/89:86 s. 217). De hänvisningar som görs i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till utlänningslagens bestämmelser om uppsikt av barn är därför inte i alla delar relevanta. Grundstruk- turen i utlänningslagen är dessutom annorlunda när det gäller för- hållandet mellan uppsikt över barn och förvar av barn. Enligt utlän- ningslagen gäller i vissa fall att ett barn får tas i förvar först om det har bedömts att det inte är tillräckligt att ställa barnet under uppsikt. I andra fall krävs det att det vid ett tidigare försök att verkställa ett avvisnings- eller utvisningsbeslut har visat sig att det inte är tillräck- ligt att barnet ställs under uppsikt. Eftersom barn får ställas under uppsikt under samma förutsättningar som gäller för att ta barn i för- var enligt lagen om särskild utlänningskontroll har den lagen andra utgångspunkter. Därför bör det i den nya lagen tas in en bestämmelse som anger när ett barn får ställas under uppsikt. Regleringen bör knyta an till det som föreskrivs om när barn får tas i förvar. Det bör anges att ett barn får ställas under uppsikt om förutsättningarna för att ta barnet i förvar är uppfyllda. torde uppsikt vara det enda tänk- bara alternativet eftersom barn får hållas i förvar endast under en mycket begränsad tid, se avsnitt 8.4.13. När den tillåtna förvarstiden har gått ut kan alltså ett förvarsbeslut ersättas med ett beslut om att barnet i stället ska ställas under uppsikt. var måste emellertid fortfarande vara uppfyllda. För uppsikt över barn enligt den nya lagen krävs det alltså att det är sannolikt att bar- net kommer att utvisas eller att åtgärden behövs för att ett beslut om utvisning av honom eller henne ska kunna verkställas. Dessutom ska det finnas en betydande risk att barnet annars avviker, håller sig un- dan eller på annat sätt hindrar verkställigheten eller utövar brottslig verksamhet i . På motsvarande sätt som vid förvar ska oklar identitet inte kunna utgöra skäl för beslut om uppsikt över barn. Det ska också göras en bedömning av om det är proportionerligt att ställa barnet under uppsikt. Det behöver dock inte anges särskilt i anslutning till bestämmelsen om uppsikt över barn utan följer av den generella proportionalitetsregel som utredningen har föreslagit ska gälla (se avsnitt 5.2.9). 9.2.4Vem som beslutar om uppsikt Utredningens förslag: Beslut om uppsikt ska meddelas av den myndighet som får besluta om förvar enligt den nya lagen. När regeringen är behörig myndighet beslutar ansvarigt statsråd i frå- gor om uppsikt. Även Migrationsöverdomstolen ska kunna be- sluta om uppsikt när den prövar ett överklagat beslut om förvar. Regeringen får inte besluta att ställa en utlänning under upp- sikt eller att uppsikt ska fortsätta att gälla. Regeringen får dock besluta att en utlänning fortsatt ska stå under uppsikt när den är skyldig att ompröva ett uppsiktsbeslut. Regeringen får upphäva ett beslut om uppsikt. Skälen för utredningens förslag: Utredningen har i avsnitt 8.4.2 lämnat förslag om vem som ska vara behörig att besluta om förvar. Den nuvarande ansvarsfördelningen mellan regeringen och övriga myndigheter behålls i huvudsak, medan Migrationsöverdomstolen föreslås inte längre vara behörig att besluta om förvar. På samma sätt som vid förvar bör det tydligt framgå av den nya lagen vilken myndighet som är behörig att besluta om uppsikt. Det bör enligt utredningens mening vara samma som är behöriga att besluta om förvar som får besluta om uppsikt. Det är naturligt eftersom valet kan stå mellan att ta eller hålla kvar en utlän- ning i förvar och att ställa honom eller henne under uppsikt. det inte ska uppstå några tveksamheter eller motstridigheter bör det i den nya lagen anges att beslut om uppsikt meddelas av den som får besluta om förvar. Det innebär att det normalt kommer att vara och Säkerhetspolisen som beslutar att en utlän- ning ska ställas under uppsikt. Migrationsöverdomstolen bör också kunna besluta om uppsikt när den prövar ett överklagat beslut om förvar, eftersom uppsikt är en lindrigare åtgärd. Som framgått i avsnitt 8.4.2 kommer att vara behörig att besluta om förvar under Migrationsöverdomstolens handläggning av ett överklagat beslut om utvisning enligt den nya lagen. Detsamma kommer att gälla i fråga om uppsikt. Även i dessa fall bör Migrationsöverdomstolen vara skyldig att underrätta Migra- tionsverket om det under domstolens handläggning kommer fram uppgifter som har betydelse för förutsättningarna för uppsikt. Det bör regleras i en förordningsbestämmelse. Enligt 9 c § lagen om särskild utlänningskontroll får regeringen inte besluta att ta eller hålla kvar någon i förvar eller att ställa någon under uppsikt. Ordalydelsen verkar inte innefatta att hålla kvar en utlänning under uppsikt. Det går inte av förarbetena att utläsa att någon saklig skillnad i detta hänseende skulle vara avsedd mellan för- var och uppsikt. Tvärtom talas det om att motsvarande regler bör gälla för uppsikt som för förvar. I konsekvens med att regeringen inte får förordna att en utlänning ska tas eller hållas kvar i förvar bör regeringen inte heller kunna förordna att en utlänning ska ställas eller fortsätta att hållas under uppsikt (prop. 1988/89:86 s. 109 och 182). I förarbetena till 6 kap. 9 § första stycket utlännings- lag, som ligger till grund för bestämmelsen i lagen om särskild utlän- ningskontroll, anges att lydelsen innebär att regeringen inte får fatta beslut om att ta eller hålla kvar en utlänning i förvar. Regeringen får inte heller besluta att en utlänning ska ställas under uppsikt eller hål- las kvar under uppsikt. Den uppgiften åligger i stället ansvarigt stats- råd (prop. 1988/89:86 s. 182). Följaktligen får regeringen inte beslu- ta vare sig om att ställa en utlänning under uppsikt eller att hålla kvar en utlänning under uppsikt. Av tydlighetsskäl bör det framgå av den nya lagen att regeringen inte får besluta att ställa en utlänning under uppsikt eller som huvud- regel besluta att uppsikt ska fortsätta att gälla. Regeringen ska där- emot även i fortsättningen få upphäva beslut om uppsikt. Det bör också framgå vad ansvarigt statsråd får besluta om. i avsnitt 8.4.2 föreslagit att regeringen ska få besluta att en utlänning fortsatt ska hållas i förvar när den beslutar om utvisning. Motsva- rande bör gälla för uppsikt. Det bör därför i den nya lagen föreskri- vas att regeringen får besluta att en utlänning fortsatt ska stå under uppsikt när regeringen, i samband med att den beslutar om utvis- ning, ska ompröva uppsiktsbeslutet, se avsnitt 9.2.7. 9.2.5Interimistiska beslut om uppsikt Utredningens förslag: Säkerhetspolisen får ställa en utlänning under uppsikt innan frågan om utvisning har förts till Migrations- verket. Det krävs då att de materiella förutsättningarna för upp- sikt är uppfyllda. Ett sådant beslut ska genast anmälas till Migra- tionsverket, som ska pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. ska inte längre kunna fatta interimistiska beslut om uppsikt. Skälen för utredningens förslag Beslut om uppsikt innan ett ärende om utvisning har inletts Om Säkerhetspolisen ännu inte har ansökt hos om utvisning av en utlänning med stöd av lagen om särskild utlännings- kontroll, får Säkerhetspolisen ändå enligt 9 § lagen om särskild ut- länningskontroll besluta att utlänningen ska ställas under uppsikt. Då krävs det enligt nuvarande lagstiftning inte att förutsättningarna för förvar i 8 § är uppfyllda. Säkerhetspolisen ska genast anmäla till att det har fattats ett beslut om uppsikt trots att utvisningsfrågan inte har väckts. ska pröva om åtgärden ska bestå. Utredningen har i avsnitt 8.4.3 föreslagit att Säkerhetspolisen ges möjlighet att ta en utlänning i förvar innan utvisningsfrågan förts till , men endast om de materiella förutsättningarna för förvar är uppfyllda. Förutsättningarna för uppsikt är desamma som för förvar. Av de skäl som anges i avsnitt 8.4.3 bör Säkerhets- polisen ha möjlighet att ställa en utlänning under uppsikt redan in- nan frågan om utvisning har förts till . också krävas att de materiella förutsättningarna för förvar är uppfyll- da. Säkerhetspolisen bör, på samma sätt som , genast anmäla in- terimistiska beslut om uppsikt till , som bör pröva om åtgärden ska bestå. bör inte få fatta interimistiska beslut Som har beskrivits i avsnitt 8.1.5 får , genom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till 10 kap. 17 § utlänningslagen, fatta beslut om att ta en utlänning i förvar även om den inte är handläggande myndighet. Det förutsätter att det inte finns tid att avvakta den handläggande myndighetens beslut. Möjlig- heten för att fatta interimistiska beslut omfattar även uppsikt. I avsnitt 8.4.3 har utredningen föreslagit att Säkerhets- polisen med stöd av den nya lagen ska få fatta motsvarande interi- mistiska beslut. Regeringen föreslog i den sedermera nedröstade propositionen om nya förvarsregler att möjlig- het att besluta interimistiskt om uppsikt skulle tas bort beträffande uppsikt enligt både utlänningslagen och lagen om särskild utlän- ningskontroll (prop. 2017/18:284 s. 79). Som skäl för det angavs att ett beslut om uppsikt inte brådskar på det sätt som ett beslut om förvar kan göra. Regeringen instämde därmed i bedömning att det inte finns något behov av att låta Polismyndig- heten fatta interimistiska beslut om uppsikt (SOU 2011:17 s. 232). Utredningen delar bedömningen att det inte finns samma behov av att snabbt kunna besluta om uppsikt som att besluta om förvar. Ett beslut om uppsikt torde ofta fattas efter att det har hållits en muntlig förhandling vid vilken utlänningen intygat att han eller hon kommer efterleva ett beslut om uppsikt eller medgett ett uppsikts- yrkande för att undgå att bli frihetsberövad genom förvar. För de utlänningar som är föremål för åtgärder enligt lagen om särskild ut- länningskontroll används uppsikt vanligen som ett alternativ till för- var när det är lagligen möjligt eller proportionerligt att hålla utlänningen i förvar. Eftersom det rör sig om utlänningar som bedöms utgöra ett allvarligt samhällshot kan förvar antas vara den åtgärd som används i det initiala skedet när det brådskar att få utlän- ningen under kontroll. Säkerhetspolisen har också möjlighet att in- terimistiskt besluta om såväl förvar som uppsikt innan ett ärende om utvisning har initierats hos . Mot den bakgrunden kan utredningen inte se att det finns något behov av att låta Polis- myndigheten fatta interimistiska beslut om uppsikt. Den möjlig- heten bör därför inte finnas i den nya lagen. 9.2.6Innehållet i ett beslut om uppsikt Utredningens förslag: I ett beslut om uppsikt ska de villkor som gäller för uppsikten anges. Förbjuds utlänningen att lämna ett visst i beslutet angivet område, vistelseområdet, ska det framgå vilket det är. Vidare ska det framgå om utlänningen ska anmäla sig hos och om han eller hon ska lämna sitt pass eller annan identitetshandling till myndigheten. Om utlän- ningen ska anmäla sig hos ska omfattningen av skyldigheten och var den ska fullgöras anges. I de fall där Migra- tionsverket, Migrationsöverdomstolen eller ansvarigt statsråd be- slutar om uppsikt, får de uppdra åt Säkerhetspolisen att bestäm- ma de närmare villkoren för uppsikten. Ett beslut om uppsikt ska delges utlänningen. Skälen för utredningens förslag I lagen om särskild utlänningskontroll finns det inte några bestäm- melser om vad ett uppsiktsbeslut ska innehålla. Genom en hänvis- ning i 5 § gäller emellertid 10 kap. 8 § utlänningslagen även vid hand- läggning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Enligt den paragrafen ska det i ett beslut om uppsikt anges på vilken ort anmäl- ningsskyldigheten ska fullgöras. Utlänningen får också åläggas att lämna ifrån sig sitt pass eller annan legitimationshandling. Utred- ningen har föreslagit att Migrationsöverdomstolen inte längre ska vara behörig att som första instans besluta om förvar och uppsikt. Däremot kommer Migrationsöverdomstolen att efter överklagande av ett förvarsbeslut ha möjlighet att ersätta förvarsbeslutet med ett beslut om uppsikt. Ett beslut om att en utlänning ska ställas under uppsikt kommer därmed normalt att fattas av eller Säkerhetspolisen. Som utredningen tidigare konstaterat bör bestämmelserna om uppsikt tas in i den nya lagen. Det gäller även bestämmelser om vad ett beslut om uppsikt ska innehålla. De bör då anpassas till att Säker- hetspolisen har en speciell roll när det gäller de utlänningar som la- gen är tillämplig på. Beslut om uppsikt är olika betungande beroende på hur villkoren bestäms, t.ex. hur ofta utlänningen måste anmäla sig och var skyldig- heten ska fullgöras. Intresset av att den enskilde ska veta vad som förväntas av honom eller henne talar för att uppsiktsbeslutet ska in- nehålla de villkor som utlänningen måste följa. Den som beslutar om uppsikt bör därför alltid i beslutet ange vad uppsikten innebär. Det bör alltså framgå av beslutet om utlänningen förbjuds att lämna ett visst område, vistelseområdet (se avsnitt 9.2.1). Förbudet bör utfor- mas så att det omfattar en eller flera befintliga administrativa enheter som en kommun eller ett län. Det ska också framgå av uppsiktsbe- slutet om utlänningen ska vara skyldig att anmäla sig och lämna ifrån sig sitt pass eller annan identitetshandling eller bara fullgöra någon av dessa skyldigheter. Utredningen har i avsnitt 9.2.1 föreslagit att skyldigheten att anmäla sig inom ramen för ett uppsiktsbeslut i fort- sättningen bara ska kunna fullgöras hos . I ett be- slut om uppsikt ska det därför anges om utlänningen ska anmäla sig hos och hur ofta utlänningen ska göra det. På samma sätt ska det anges om utlänningen är skyldig att lämna sitt pass eller annan identitetshandling till . Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet bör ett beslut om uppsikt alltså kunna omfatta alla tre momenten eller bara något eller några av dem. Om ett överklagat förvarsbeslut ska ersättas av ett uppsiktsbe- slut, exempelvis därför att Migrationsöverdomstolen anser att det är proportionerligt att hålla utlänningen i förvar, kan det inträffa att domstolen inte har tillräckligt underlag för att bestämma villkoren för var och hur uppsikt i form av anmälningsskyldighet ska fullgöras. Migrationsöverdomstolen bör då ange omfattningen av ut- länningens skyldighet att anmäla sig, men ha möjlighet att överlåta till Säkerhetspolisen att ange de närmare villkoren för uppsikten. Med det avser utredningen detaljer om var och när utlänningen ska anmäla sig, men inte hur ofta anmälningsskyldigheten ska fullgöras. Samma regler kommer då i princip att gälla som när anmälningsskyl- dighet beslutas som ett inslag i kontrollen av utlänningen (se av- Motsvarande möjlighet att lämna över till Säkerhetspo- lisen att bestämma de närmare villkoren bör gälla för Migrationsver- ket och ansvarigt statsråd. För blir det en föränd- ring att skyldigheten att anmäla sig och skyldigheten att lämna pass eller annan identitetshandling kan fullgöras hos myndig- heten. Det bör därför framgå av den nya lagen att , Migrationsöverdomstolen och ansvarigt statsråd får uppdra åt Säker- hetspolisen att bestämma de närmare villkoren för uppsikten. Beslut om uppsikt bör delges I avsnitt 10.5.8 föreslår utredningen att en utlänning ska delges ett beslut om anmälningsskyldighet som meddelas som ett led i kon- trollen av honom eller henne.