sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Exempel på sådana förfaranden som rör barn är enligt kommittén skilsmässa, vårdnad, omhändertagande och adoption, barn som brottsmisstänkta eller offer för övergrepp av olika slag. Andra exempel rör hälso- och sjukvård, socialförsäkring, barn i migration samt offer för väpnade konflikter och andra katastrofsitua- tioner. Vanliga administrativa förfaranden är enligt barnrättskommit- 53CRC/C/GC/14 p. 16 och 80–83. 54CRC/C/GC/12 p. 55CRC/C/GC/14 p. 85 och 70–74. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls tén t.ex. beslut om barns utbildning, hälsa, miljö, levnadsvillkor, stöd och skydd.56 För barn som misstänks för brott finns det även särskilda bestäm- melser i artikel 40 som ska beaktas i själva förfarandet. För barn som frihetsberövats finns det särskilda bestämmelser i artikel 37. Läs mer om detta i kapitlen om respektive artikel. I artikel 8 i det fakultativa protokollet till om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi finns det särskilda bestämmelser som rör stöd åt brottsoffer och vittnen till de brott som protokollet omfattar. Detta är också relevant för ett barnanpassat förfarande. Enligt protokollet ska en stat besluta om lämpliga åtgärder för att, under alla stadier av det straffrättsliga för- farandet, skydda de rättigheter och intressen som en minderårig måls- ägande eller ett minderårigt vittne har. Detta konkretiseras genom ett antal åtgärder som staterna särskilt ska vidta. Läs mer i kapitlet om artikel 34, där det fakultativa protokollet beskrivs utförligare. Förfaranden som rör barn måste vara både tillgängliga och lämp- liga för barn. Miljöer och arbetsmetoder ska enligt kommittén anpas- sas efter ett barns förmåga. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation. Miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Ett barn kan, enligt kommittén, inte höras effektivt om omgivningen är hotfull, fientlig, okänslig eller olämplig för barnets ålder. Det bör, enligt kommittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar hän- delser som skadat barnet. Det sammanhang i vilket barnet utövar sin rätt att få uttrycka sina åsikter måste enligt kommittén vara stöt- tande och uppmuntrande, så att barnet kan vara säkert på att den som är ansvarig för förhöret är villig att lyssna på och noga överväga vad barnet uttrycker. Enligt kommittén visar erfarenheter att ett förhör hellre ska vara utformat som ett samtal än som en ensidig utfrågning. Helst ska barnet inte höras i en öppen domstolsförhandling, utan under förtroliga omständigheter. Hänsyn måste också tas till att barn behöver olika grader av stöd och olika sätt att engageras i processen, utifrån ålder och utveckling. Tillräckligt med tid och resurser ska av- sättas för att säkerställa att det barn som ska höras är tillräckligt för- berett och har självförtroende och möjlighet att bidra med sina åsikter, enligt barnrättskommittén. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan 56CRC/C/GC/12 p. 32 och 50–67. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls komma att fattas och vad besluten kan få för följder. Kommittén an- ser att särskild uppmärksamhet måste ägnas åt att tillhandahålla och leverera barnanpassad information, tillräckligt stöd för att få tala i egen sak, lämpligt utbildad personal, utformning av domstolar, kläder för domare och advokater, avskärmningar och separata väntrum.57 Om ett barn hörs via en företrädare är det enligt kommittén av yttersta vikt att denne vidarebefordrar barnets åsikter till beslutsfat- taren på rätt sätt. Företrädare måste ha tillräcklig kunskap om och för- ståelse för olika aspekter av beslutsprocessen och erfarenhet av att arbeta med barn. Företrädaren måste vara medveten om att han eller hon enbart företräder barnets intressen och inte andra personers (exempelvis en förälders), institutioners eller organs intressen (som familjehem, myndigheter eller det allmänna). Uppförandekoder ska enligt kommittén tas fram för de företrädare som anlitas för att före- träda barnet.58 Vidare påminner barnrättskommittén om att barn och vuxna inte uppfattar tid på samma sätt. Försenade eller utdragna beslutspro- cesser kan få negativa följder för ett barn som utvecklas. Därför bör förfaranden och processer som rör eller påverkar barn prioriteras och fullföljas på kortast möjliga tid, enligt kommittén. Redan fattade beslut bör omprövas med ett rimligt tidsintervall i takt med att bar- net och dess förmåga att uttrycka sina åsikter utvecklas. Kommittén anser t.ex. att alla beslut om omvårdnad, behandling, placeringar och andra åtgärder som rör ett barn måste omprövas , med in- tervall som är anpassade till barnets tidsuppfattning och med hänsyn till barnets tilltagande förmågor och kontinuerliga utveckling (jämför artikel 25).59 Eftersom ett barn har rätt att få sina åsikter beaktade, anser kom- mittén att beslutsfattaren måste informera barnet om resultatet av processen och förklara hur barnets åsikter beaktats. Denna åter- koppling är en garanti för att barnet inte bara hörs som en formalitet utan faktiskt tas på allvar. Informationen kan leda till att barnet in- sisterar, samtycker eller kommer med ett annat förslag. Vid ett rätts- ligt eller administrativt förfarande kan den leda till att barnet över- klagar eller lämnar in ett klagomål.60 57CRC/C/GC/12 p. 16, 22–25, 34, 42, 43 och 134 (e). 58CRC/C/GC/12 p. 36 och 37. 59CRC/C/GC/14 p. 60CRC/C/GC/12 p. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls 6.1.3Tillförsäkra barnet skydd och omvårdnad (artikel 3.2) Genom artikel 3.2 åtar sig en stat att tillförsäkra ett barn sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd, med hänsyn tagen till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer dess föräldrar, vårdnadshavare eller andra personer som har juridiskt ansvar för bar- net, och ska för detta ändamål vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgär- der och administrativa åtgärder. Att tillförsäkra ett barn ett sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd är en långtgående skyldighet för staten. Vilken omvårdnad och vilket skydd ett barn behöver för sin välfärd framgår inte av artikeln. Artikeln ska, som alla andra bestämmelser i konventionen, läsas tillsammans med övriga artiklar. Som framgår nedan finns det ett antal artiklar i konventionen som mer konkret behandlar ett barns skydd och omvårdnad. En rimlig utgångspunkt är att konventionen som helhet syftar till att säkerställa ett barns väl- färd (jämför även artikel 6.2).61 Även om ledning kan hämtas från andra bestämmelser i konven- tionen är artikel 3.2 inte begränsad till rättigheterna i konventionen. En stat har ett ansvar att tillförsäkra sådan omvårdnad och sådant skydd som ett barn behöver för sin välfärd även i situationer som inte i övrigt täcks av konventionen.62 Vad ett barn behöver kan skilja sig från individ till individ, från tid till annan och beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Därför behöver det först göras en bedömning av vilken åtgärd som är den mest lämpliga och bästa för det barn som berörs (jämför arti- kel 3). Även övriga grundläggande principer ska beaktas (se ovan). Ett barns välfärd omfattar enligt barnrättskommittén dess grundläggande materiella, fysiska, utbildningsmässiga och emotionella behov, liksom dess behov av ömhet och trygghet (se bl.a. konventionens inledning [preambel], artiklarna 6, 22–24, 26–28 och 31). Begreppen omvård- nad och skydd ska enligt barnrättskommittén tolkas i vid bemärkelse, eftersom syftet med skyddet och omvårdnaden inte uttrycks i be- gränsade eller negativa termer i artikeln. I stället ska begreppen läsas i relation till det övergripande målet att säkerställa ett barns välfärd, enligt kommittén.63 61Jämför (2019) s. 101 och 102. 62Jämför Detrick (1999) s. 94. 63CRC/C/GC/14 p. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls Det yttersta ansvaret för att tillförsäkra barnet skydd och omvård- nad ligger hos staten. måste staten ta hänsyn till de rättig- heter och skyldigheter som tillkommer föräldrarna och andra som har juridiskt ansvar för barnet. Detta tydliggörs också i artiklarna 5 och 18 i konventionen. Av artikel 5 framgår att föräldrar och andra med an- svar för barnet är skyldiga att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge lämplig led- ning och råd då barnet utövar de rättigheter som erkänns i konven- tionen. Vidare framgår av artikel 18 att föräldrar och andra vårdnads- havare ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa. Staten har i sin tur ett åtagande att ge föräldrarna lämpligt stöd då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran. (Läs mer om föräldrars an- svar, rättigheter och skyldighet i kapitlen om artiklarna 5 och 18.) Statens skyldigheter att ta hänsyn till föräldrarna och andra per- soner som har juridiskt ansvar för barnet utgör inte ett hinder för staten att gripa in utan samtycke från dessa. Tvärtom finns det en skyldighet enligt artikel 19 att skydda ett barn mot våld, vanvård och utnyttjande medan det är under en förälders eller annan persons vård. Om ett sådant ingripande innebär att barnet och föräldern skiljs från varandra ska det i enlighet med artikel 9 vara underställt en rättslig prövning. Det måste också ha stöd i lag. Artikel 3.2 täcker således, tillsammans med artiklarna 9 och 19, situationer när föräldrar och andra personer hotar barnets välfärd, t.ex. genom vanvård eller miss- handel.64 Det finns också former av omvårdnad och skydd som enskilda föräldrar inte kan ge, t.ex. skydd mot trafikolyckor och mot föroren- ingar. Staten har också ett ansvar att till det yttersta av sina tillgäng- liga resurser säkerställa att ett barn t.ex. får tillgång till hälso- och sjukvård (artikel 24). som det ankommer på en förälder att söka vård för barnet. Ansvaret mellan föräldrar och staten kan på så sätt sägas vara delat, men i de fall föräldrarna inte fullgör sin skyldig- het har staten ett ansvar att träda in och ge barnet skydd och omvård- nad. Andra artiklar i konventionen som föreskriver att ett barn ska ges skydd i olika sammanhang är artiklarna 32–36. Sammanfattnings- vis skulle man kunna säga att artikel 3.2 fyller ut eventuella luckor i konventionens övriga bestämmelser för att säkerställa ett barns väl- färd.65 64Jämför m.fl. (2016) s. 61. 65Jämför Detrick (1999) s. 94 och (2019) s. 101. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls Av artikel 3.2 framgår att en stat ska vidta alla lämpliga lagstift- ningsåtgärder och administrativa åtgärder. En liknande formulering finns i artikel 4. Av den artikeln framgår även att en stat ska vidta andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i kon- ventionen. Vidare framgår det att i fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska konventionsstaterna till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vilka åtgärder som är lämpliga framgår däremot inte utan lämnas huvudsakligen till re- spektive stat att bedöma. 6.1.4Uppfylla fastställda normer samt behörig tillsyn (artikel 3.3) Enligt artikel 3.3 ska en stat säkerställa att institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för vård eller skydd av barn uppfyller av behöriga myndigheter fastställda normer, särskilt vad gäller säker- het, hälsa, personalens antal och lämplighet, samt behörig tillsyn. Det innebär att en stat ska se till att det finns normer som fastställs av behöriga myndigheter och tillse att dessa normer efterlevs.66 Alla institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för vård eller skydd av barn omfattas av artikel 3.3, såväl privata som offent- liga. Det framgår dels av artikelns ordalydelse, som inte anger några andra begräsningar. Dels kan man av artikel 3.1 utläsa att det har funnits en avsikt att reglera en stats skyldigheter även i förhållande till sociala verksamheter som bedrivs av privata aktörer. Verksam- heter som omfattas är t.ex. förskolor, skolor, hälso- och sjukvårds- inrättningar, familjehem, korttidshem, särskilda boenden, särskilda ungdomshem, häkten och kriminalvårdsanstalter. Med barn avses varje omyndig människa under , i enlighet med artikel 1. De normer som en stat ska efterleva är sådana som enligt konven- tionstexten har fastställts av behöriga myndigheter. Någon begräns- ning finns inte i konventionstexten, men listan över normer som det är särskilt angeläget att de efterlevs ger en indikation på vilka slags normer som avses. Dessa rör säkerhet, hälsa, personalens antal och lämp- lighet samt behörig tillsyn. Uppräkningen i artikel 3.3. av vad fastställda normer kan omfatta är dock inte uttömmande. Institutioner, tjäns- ter och inrättningar för omvårdnad och skydd av barn måste respek- 66Jämför SOU 1997:116 s. 139 och 140. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls tera alla bestämmelser i konventionen och särskilt de grundläggande principerna som beskrivits i avsnittet om grundläggande principer ovan. Viss vägledning kan även hämtas bl.a. från artiklarna 18.2, 19, 20, 25, 32–34, 37 (a) och (c) och 40.4 som ställer krav på vissa normer kring skydd, omvårdnad och uppföljning. Hur en stat ska säkerställa att normerna uppfylls framgår inte av artikeln. Stadgandet måste dock anses innefatta en positiv skyldighet för en stat att vidta aktiva åtgärder. Viss vägledning kring vilka åtgär- der som ska vidtas kan hämtas från artikel 4. Enligt den artikeln ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgär- der och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. När det gäller ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Även om artikel 4 ger viss vägledning finns det fortfarande ett utrymme för den enskilda staten att bedöma vad som är lämpliga åtgärder. har uttalat att det krävs noggrann tillsyn av efterlevnaden av konventionen. Kommittén har föreslagit att det i varje stat ska finnas en permanent mekanism eller process för sådan tillsyn. Tillsynen ska enligt kommittén omfatta alla statliga och icke- statliga tjänsteleverantörer.67 uppmuntrar även inrättandet av oberoende nationella institutioner för mänskliga rättig- heter. De oberoende institutionernas roll är bl.a. att granska en stats efterlevnad av konventionen. Enligt kommittén är dessa institutioner ett komplement till fungerande statliga mekanismer eller processer för tillsyn. En stat kan därför inte delegera sina tillsynsskyldigheter till den nationella institutionen, enligt kommittén. Institutionerna ska i stället förbli helt fria att fastställa sin egen dagordning och be- stämma över sin egen verksamhet. Kommittén har också uttalat att det är av vikt att de oberoende institutionerna har obehindrad till- gång till institutioner och inrättningar för vård och skydd av barn och att barnen har möjlighet att direkt framföra sina synpunkter och åsikter.68 (Läs mer om bl.a. oberoende institutioner för mänskliga rättigheter i kapitlet om artikel 4.) Artikel 12 innebär, i relation till artikel 3.3, att barnet ska ges möj- lighet att uttrycka sina åsikter i verksamheten och tillsynen. Kommit- tén rekommenderar att man inrättar t.ex. ett representativt råd för 67CRC/GC/2003/5 p. 27 och 44. 68CRC/GC/2003/5 p. 65, CRC/GC/2002/2 p. 25 och CRC/C/GC/24 p. 95 (j). Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls de barn som bor på en institution. Detta råd bör ges möjlighet att delta i utvecklingen och genomförandet av institutionens policyer och regler.69 En annan artikel som handlar om utvecklingen av institutioner, tjänster och inrättningar för vård och omvårdnad är artikel 18.2. I artikeln stadgas det att staterna ska säkerställa utvecklingen av dessa. I artikel 20 och 25 behandlas alternativ omvårdnad för barn som be- rövats sin familjemiljö. Artikel 25 rör regelbunden översyn av den behandling som ett omhändertaget barn får. Artiklarna 37 och 40 tar upp förhållanden på institutioner och inrättningar för i första hand barn som misstänks för eller har begått ett brott. Artikel 37 omfattar även frihetsberövanden som inte orsakats av att barnet begått ett brott. har särskilt lyft fram vikten av tillsyn av verksamheter för frihetsberövade barn och att denna är känd och tillgänglig för barn.70 Läs mer under respektive kapitel som behandlar dessa artiklar. 6.2.1Barnets bästa (artikel 3.1) Principen om barnets bästa kommer till uttryck på olika sätt i svensk lagstiftning. Som vi beskriver nedan finns det i vissa lagar uttryckliga portalbestämmelser om att barnets bästa ska beaktas eller vara av- görande. Andra lagar har inte någon liknande bestämmelse men inne- håller särskilda bestämmelser utformade utifrån principen om bar- nets bästa. Ett sådant exempel är bestämmelsen om betänketid vid äktenskapsskillnad (5 kap. 1 § ), som införts med hänsyn till barns intresse.71 Ett annat exempel är bestämmelserna om prövningstillstånd för att ett familjemål ska prövas i hovrätt, som mot bakgrund av barnets bästa bl.a. syftar till att minska långvariga pro- cesser.72 I andra fall är det främst i det vardagliga arbetet med barn som barnets bästa beaktas. Det är därför svårt att beskriva hur svensk lagstiftning och praxis ser ut när det gäller barnets bästa. Vi har valt att redogöra för några grundläggande bestämmelser tillsammans med 69CRC/C/GC/12 p. Jämför även CRC/C/GC/24 p. 70CRC/C/GC/24 p. 1973:32 s. 111. 2007/08:139 s. 23. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls exempel på olika regleringar där barnets bästa nämns. Detta kapitel bör läsas tillsammans med delen om hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade tolkas i den praktiska tillämpningen. Där redogör vi för huvuddelen av de svenska bestämmelser som rör barnets bästa. Någon bestämmelse om att barnets bästa ska beaktas finns inte i regeringsformen. Däremot är det stadgat att det allmänna ska verka för att barns rätt tas till vara (1 kap. 2 § RF). I EU:s rättighetsstadga står angivet att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, oavsett om de vidtas av offentliga myndigheter eller privata institutioner (artikel 24). I EU- fördraget nämns att unionen ska främja skydd av barnets rättigheter samt bidra till skydd för de mänskliga rättigheterna, särskilt barnets rättigheter (artikel 3). har i flera fall hänvisat till prin- cipen om barnets bästa.73 Någon bestämmelse om barnets bästa finns inte i Europakonven- tionen, men har i flera avgöranden hänvisat till principen.74 Barnets bästa i materiell rätt Artikel 3.1 i har på olika sätt transformerats in i svensk rätt. I vissa lagar finns portalparagrafer, t.ex. i skollagen (2010:800). Av andra bestämmelser framgår att vissa konkreta åtgär- der får vidtas endast om de är till barnets bästa, t.ex. när det gäller om ett spädbarn får bo tillsammans med en förälder som är intagen i häkte eller anstalt. I andra lagar, t.ex. (2010:900) och utsökningsbalken nämns inte barnets bästa alls. Såväl portal- bestämmelserna som de mer åtgärds- och beslutsspecifika bestäm- melserna är utformade på lite olika sätt. Många av bestämmelserna finns beskrivna mot slutet av bestänkandet, i delen om hur svenska be- 73Se t.ex. avgörande i målet mot Entry Clearance Officer, (2019) p. 67 och 68 samt de avgöranden som där hänvisas till. 74Se bl.a. avgöranden i målen Popov mot (2012) §§ 139 och 140, Jeunesse mot (2014) § 109 samt de avgöranden som hänvisas till i de båda domarna. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls stämmelser om bl.a. barnets bästa tolkas och tillämpas. Där finns också förarbetsuttalanden och praxis redovisade. Vi ska emellertid ge några exempel även i detta avsnitt.75 Vissa av bestämmelserna är inte redovisade i sin helhet, utan endast i den del som rör barnets bästa. Nedan följer några exempel på portalbestämmelser med olika ut- formning. 1 kap. 10 § skollagen I all utbildning och annan verksamhet enligt denna lag som rör barn ska barnets bästa vara utgångspunkt. 1 kap. 10 § utlänningslagen I fall som rör ett barn ska särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. 1 kap. 2 § socialtjänstlagen Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsat- ser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande. 4 kap. 1 § Vid alla frågor som rör adoption av ett barn ska barnets bästa ges störst vikt. 75För SFS-nummer, se delen om hur bestämmelser om barnets bästa tolkas och tillämpas. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls 6 kap. 2 a § Barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska det fästas av- seende särskilt vid –risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för över- grepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa, och –barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. 1 kap. 4 § smittskyddslagen När åtgärder rör barn ska det särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Nedan följer ett antal exempel på bestämmelser som hänvisar till barnets bästa men som inte är portalbestämmelser. 6 kap. 13 a § Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare och samtycker en- dast den ena till en åtgärd till stöd för barnet, får socialnämnden besluta att åtgärden får vidtas utan den andra vårdnadshavarens samtycke om det krävs med hänsyn till barnets bästa och åtgärden gäller … 2 kap. 3 § häkteslagen En intagen som är får inte placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls 2 kap. 4 § häkteslagen En intagen får medges att ha sitt spädbarn hos sig, om det kan anses vara till barnets bästa. 2 § andra stycket lagen om särskild företrädare för barn Om det med hänsyn till vårdnadshavarnas förhållande till varandra eller till någon annan särskild omständighet får antas vara till barnets bästa ska dock en särskild företrädare utses. 34 § lagen om personnamn Om ett barn bär någon av föräldrarnas efternamn utan att denna för- älder är vårdnadshavare, krävs för att barnet ska få byta efternamn att föräldern har samtyckt till bytet eller att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa. För att ett barn ska få byta efternamn enligt 11 § krävs att den eller de vars namn ska förvärvas har samtyckt till bytet och att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa. Verkställighet av avgöranden om vårdnad, boende och umgänge I 21 kap. FB, som rör verkställighet av avgöranden om vårdnad, bo- ende och umgänge finns en kombination av en portalbestämmelse och beslutsspecifika bestämmelser. 21 kap. 1 § första stycket FB Vid verkställighet ska barnets bästa komma i främsta rummet. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. 21 kap. 5 § FB Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Artikel 3 – barnets bästa och säkerställande att normer uppfylls 21 kap. 6 § FB Rätten ska vägra verkställighet, om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa. Förslag till fler bestämmelser om barnets bästa m.m. Olika utredningar har föreslagit att det ska införas fler bestämmelser om barnets bästa.