sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — En domstol kan besluta att skilja ett barn från en eller båda sina för- äldrar, helt eller delvis, genom ett avgörande om vårdnad, boende eller umgänge. Även ett beslut om verkställighet av ett sådant av- görande kan innebära att ett barn skiljs från sin förälder. Barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, bo- ende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är barnets bästa ska, enligt 6 kap. 2 a § FB, vissa omständigheter särskilt beaktas. Dessa om- ständigheter är: –risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för över- grepp –risken för att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar –risken för att barnet far illa –barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Hänsyn ska också tas till barnets vilja, med beaktande av barnets ålder och mognad. har påpekat att bestämmelsen ansluter nära till de krav som följer av , särskilt artikel 3.36 I för- arbetena till bestämmelsen anges att uppräkningen av ett barns grund- läggande rättigheter i 6 kap. 1 § FB också kan vara till hjälp vid be- dömningen av ett barns bästa. I den bestämmelsen står det att ett barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Det står också att ett barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Vad som är barnets bästa måste, enligt förarbetena, av- göras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella för- hållandena. Bedömningen ska bygga på kunskap och beprövad erfaren- het i kombination med att barnet självt får komma till tals. Hänsyn ska tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling. Så långt det är möjligt bör såväl långsiktiga som kort- siktiga effekter för barnet beaktas.37 vårdnadsutredning har föreslagit vissa förändringar i be- stämmelsen om barnets bästa. Bl.a. har utredningen föreslagit att 36Rättsfallet NJA 2014 s. 307. 2005/06:99 s. 40. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov före den egna konflik- ten särskilt ska beaktas vid bedömningen av vad som är barnets bästa.38 Förslaget bereds inom . Utredningen övervägde också om det skulle förordnas ett biträde åt ett barn som är föremål för ett mål om vårdnad, boende eller umgänge men ansåg inte att det fanns tillräckligt starka skäl att föreslå att en sådan ord- ning skulle införas.39 Däremot har Utredningen om skydd för barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar och ansvar för uppmaning att begå självmord föreslagit att en ny form av ombud för barn bör utredas. Ett sådant ombud skulle bl.a. biträda ett barn i en infekterad vårdnadstvist.40 Vårdnaden om ett barn kan mot en förälders vilja ändras på talan av en förälder, eller av domstolen självmant, beroende på förutsättningarna. En förälder kan föra talan vid en domstol om att vårdnaden om ett barn ska ändras. Det gäller i princip förutsättningslöst. Det krävs alltså inte någon misstanke om att barnet utsätts för vanvård av den andra föräldern eller att barnet på annat sätt far illa. Vid bedömningen om vårdnaden ska vara gemensam eller anförtros endast en av för- äldrarna ska rätten fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet. Rätten ska alltid besluta om ändring av vårdnaden om en förälder vid utövandet av vårdnaden gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i om- sorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling. Vid dessa fall kan även en socialnämnd föra talan om att vårdnaden ska ändras. Rätten kan också utan yrkande ändra vårdnaden i dessa fall, i samband med äktenskapsskillnad mellan för- äldrarna. (Se 6 kap. 5, 7 och 10 §§ FB.) På talan av en socialnämnd kan rätten flytta över vårdnaden om ett barn till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Det ska rätten göra om barnet stadigvarande vårdats och fostrats i ett familjehem och det är uppenbart att det är bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå och att vårdnaden flyttas över till familjehemsföräldrarna. 38SOU 2017:6 s. 65. 39SOU 2017:6 s. 321–324. 40SOU 2019:32 s. 24 och 219. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar 6 kap. 8 § FB.) I rättsfallet NJA 2014 s. 307 gjorde bedömningen att det var uppenbart bäst för en åttaårig pojke att vård- naden flyttades över till pojkens familjehemsföräldrar. Pojken hade sedan ettårsåldern stadigvarande vistats i familjehemmet. Läs mer om vårdnadsöverflytt i kapitlet om artikel 20. Vårdnaden kan också ändras om den ena eller båda föräldrarna är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden (6 kap. 8 a § FB). Av förarbetena till bestämmelserna om vårdnad framgår bl.a. föl- jande. Inga intressen får gå före barnets bästa. Enligt förarbetena är det i de allra flesta fall bäst för barnet att ha en nära och god kontakt med båda sina föräldrar. Målet bör vara att föräldrarna har gemensam vårdnad i samtliga fall där detta är bäst för barnet. Men barnets rätt till båda sina föräldrar får inte innebära att barnet måste leva eller umgås med en förälder under alla förhållanden. Ett barn måste ha en absolut rätt att inte själv bli utsatt för våld, övergrepp eller annan kränkande behandling. I de fall där domstolen kommer fram till att det finns en risk för att barnet kommer att fara illa, bör detta väga tungt i den helhetsbedömning av samtliga omständigheter som ska göras, enligt förarbetena. Om en förälder utsätter barnet eller någon annan i familjen för våld, trakasserier eller andra kränkningar, är det i de allra flesta fall bäst för barnet att den föräldern inte får del i vårdnaden. Gemensam vårdnad förutsätter normalt också att föräld- rarna har ett någorlunda konfliktfritt samarbete. Det innebär inte att de alltid måste ha samma uppfattning, men de måste kunna hantera sina delade meningar på ett sätt som inte drabbar barnet. Gemensam vårdnad kan vara oförenlig med barnets bästa även om konflikten mellan föräldrarna inte kan sägas vara så svår och djup att det är omöj- ligt för dem att samarbeta. Vad som är barnets bästa bör i varje en- skilt fall bestämmas utifrån en bedömning av de individuella förhål- landena, och någon presumtion för eller mot gemensam vårdnad bör inte gälla, enligt vad som anges i förarbetena.41 har i ett rättsfall om vårdnad utvecklat förut- sättningarna för gemensam vårdnad. Enligt domstolen förutsätter gemensam vårdnad att det finns en realistisk möjlighet för föräld- rarna att gemensamt och inom rimlig tid lösa de frågor som rör bar- net och hantera de delade meningar som kan finnas. Det ska kunna ske utan att föräldrarna regelmässigt behöver hjälp utifrån och utan att det uppstår ständiga konflikter som drabbar barnet. 2005/06:99 s. 39–43, 50, 51 och 85. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar vårdnad kräver, enligt domstolen, att föräldrarna kan ta gemensamt ansvar. Uttryck för brist på förtroende för den andra föräldern lik- som för bristande vilja eller förmåga att vara flexibel och jämka sam- man sin uppfattning med den andres är tecken som tyder på att gemen- sam vårdnad kan vara oförenlig med barnets bästa. En konflikt mellan föräldrarna bör dock inte utesluta gemensam vårdnad, om motsätt- ningarna kan antas vara av övergående natur och därför inte bedöms hindra ett fungerande samarbete på i frågor som rör barnet.42 I ett annat rättsfall, som rör överflyttning av vårdnad till ett barns familjehemsföräldrar, har betonat vikten av rät- ten till respekt för sitt privat- och familjeliv enligt artikel 8 i Europa- konventionen. Enligt domstolen måste bestämmelserna om vårdnads- överflytt tolkas i ljuset av konventionens krav.43 En domstol får inte besluta om gemensam vårdnad om båda för- äldrarna motsatt sig det (6 kap. 5 § FB). vårdnadsutredning har föreslagit att denna begränsning tas bort.44 Läs mer om övervägandena bakom bestämmelsen, vägledande praxis och hur bestämmelsen om barnets bästa tolkats i praktiken i delen om hur svenska bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sin åsikt har tolkats i praktiken. Står ett barn under vårdnad av båda sina föräldrar, får rätten på talan av en förälder besluta hos vem av föräldrarna barnet ska bo (6 kap. 14 a § FB). Barnet ska ha rätt till umgänge med den förälder det inte bor hos. Med umgänge avses inte bara att barnet och föräldern träffas utan även annat slags kontakt, t.ex. via brev, telefon- eller videosam- tal. Ett barns föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets be- hov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. Även en särskild vårdnadshavare har ett sådant ansvar. (Se 6 kap. 15 § FB.) Både en socialnämnd och en förälder som barnet inte bor tillsam- mans med kan föra talan om att ett barn ska få rätt att umgås med föräldern (6 kap. 15 a § FB). En boendeförälder kan föra talan om 42Rättsfallet NJA 2007 s. 382. 43Rättsfallet NJA 2014 s. 307. 44SOU 2017:6 s. 202 och 203. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar att begränsa den andre förälderns umgänge, även om det inte framgår av lagtexten.45 I förarbetena till bestämmelserna om umgänge anges att umgänget i första hand är till för barnet, att det inte finns någon plikt för barnet att umgås med föräldern och att en förälder inte har någon absolut rätt till umgänge med sitt barn. Innehållet i den rätt till umgänge som barnet ska ha ska bestämmas med hänsyn till barnets bästa. Vidare framgår det av förarbetena att det ibland kan vara bäst för barnet att något umgänge inte alls äger rum, t.ex. om föräldern gjort sig skyldig till övergrepp på barnet eller den andra föräldern.46 Förfarandet i mål om vårdnad, boende och umgänge Rätten ska se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. ska ges tillfälle att lämna upplys- ningar till rätten. betydelsefulla upplysningar är nämn- den skyldig att lämna dem. Rätten får också, om det behövs uppdra åt t.ex. en socialnämnd att utföra en utredning om frågorna om vård- nad, boende och umgänge. Om det inte är olämpligt, ska den som verkställer utredningen försöka klarlägga barnets inställning och redo- visa den för rätten samt lämna förslag till beslut. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. (Se 6 kap. 19 § FB.) Det finns en möjlighet för domstolen att interimistiskt besluta om vårdnad, boende och umgänge för tiden som målet pågår. Innan ett sådant beslut meddelas ska motparten få tillfälle att yttra sig. Rätten kan inhämta upplysningar i frågan från socialnämnden. Innan en socialnämnd lämnar upplysningar ska den, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet. (Se 6 kap. 20 § FB.) vårdnadsutredning har föreslagit att det i införs nya bestämmelser om ett barns rätt att komma till tals i utred- ningen. Enligt förslaget ska ett barn få relevant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter eller sin inställning i frågor om vårdnad, boende eller umgänge. Om barnet inte framför sina syn- punkter, ska hans eller hennes åsikter eller inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Ett barn ska också, enligt förslaget, 45Rättsfallet NJA 1994 s. 128. 1997/98:7 s. 60 och 114. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar ha rätt att uttrycka sina åsikter vid samtal med en företrädare för socialnämnden utan vårdnadshavarens samtycke och utan att en vård- nadshavare är närvarande.47 Förslaget bereds i . Verkställighet av ett avgörande om vårdnad, boende eller umgänge En lagakraftvunnen dom om vårdnad, boende eller umgänge gäller naturligtvis. Däremot är den inte direkt verkställbar på så sätt att t.ex. kan komma och hämta barnet för att lämna det till den andra föräldern. För att domen ska kunna verkställas behöver en ansökan göras vid tingsrätten. Detsamma gäller för verkställighet av ett avtal mellan föräldrarna, som godkänts av socialnämnden. (Se 21 kap. 1 § FB.) Vid verkställighet ska barnets bästa komma i främsta rummet. Hän- syn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mog- nad. Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör be- aktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Rätten ska under alla förhållanden vägra verkställighet om det är uppenbart att verkställig- heten är oförenlig med barnets bästa. (Se 21 kap. 1, 5 och 6 §§ FB.) Enligt förarbetena till bestämmelserna om verkställighet bör prin- cipen vara att det ursprungliga avgörandet eller avtalet inte ska om- prövas i verkställighetsförfarandet. Prövningen ska ta sikte på den verkställighet som begärs och förhållandena verk- ställigheten är aktuell. Prövningen ska enbart vara en kontroll av att verkställigheten är förenlig med barnets bästa. Finns det en inte ringa risk att barnet far illa av verkställigheten, ska den normalt vägras. Om barnet motsätter sig verkställigheten, kan detta vara avgörande för om verkställighet ska ske. På samma sätt som vid ett avgörande av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge är det barnets ålder och mognad som avgör vilken tyngd barnets synpunkter har. Någon särskild ålders- gräns anges inte. Därmed finns stora möjligheter att ta hänsyn till yngre barns vilja. Även om barnets inställning har klarlagts inför av- görandet i vårdnadsmålet, måste hänsyn tas till barnets synpunkter också under verkställighetsförfarandet. Det har däremot inte ansetts 47SOU 2017:6 s. 65, 66 och 76. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar behövligt med en särskild föreskrift om utredning av barnets vilja i verkställighetsförfarandet med hänsyn till den utredning som görs inför avgörandet i sak. I förarbetena framhålls emellertid att utgångs- punkten ska vara att ett barn ska ha lika goda möjligheter att komma till tals i verkställighetsmålet som i ett mål om vårdnad, boende och umgänge.48 Om rätten förordnar om en medlare (jämför 21 kap. 2 § FB) bör medlaren försöka klarlägga barnets inställning, om det är möjligt och lämpligt (4 § förordningen, 2006:467, om verkställighet av vård- nadsavgöranden). 12.2.3Psykiatrisk tvångsvård (artikel 9.1–9.4) Ett barn (eller en förälder) kan mot de inblandades vilja skiljas från familjen med stöd av LPT. Sluten psykiatrisk tvångsvård enligt LPT får ges endast om patienten lider av en allvarlig psykisk störning. Där- till krävs det att patienten har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom sluten psy- kiatrisk vård. Ytterligare en förutsättning för tvångsvård är att patien- ten motsatt sig vården eller att patienten inte kan ge sitt samtycke, på grund av sitt psykiska tillstånd. (Se 3 § LPT.) Ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för tvångsvård får inte fattas utan att ett läkarintyg (vårdintyg) har utfärdats. Vård- intyget ska grundas på en särskild läkarundersökning. (Se 4 § LPT.) Ett beslut om intagning för psykiatrisk vård fattas av en chefs- överläkare vid en enhet för psykiatrisk vård. Om chefsöverläkaren finner att en patient bör ges tvångsvård längre än behövs förvaltningsrättens medgivande. I förvaltningsrätten ska det hållas muntlig förhandling, om det inte är uppenbart obehövligt. Patienten ska vara närvarande, om det är möjligt med hänsyn till hans eller hen- nes psykiska tillstånd. Normalt ska chefsöverläkaren och en lämplig sakkunnig höras i målet. Om patienten har fyllt har han eller hon rätt att själv föra sin talan. En patient som är yngre bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och det kan antas att patienten inte tar skada av att höras. (Se 6 b, 7, 36, 37 och 44 §§ LPT.) När det inte längre finns förutsättningar för tvångsvård, ska chefs- överläkaren genast besluta att tvångsvården ska upphöra. Frågan om tvångsvårdens upphörande ska övervägas fortlöpande. 2005/06:99 s. 79–83 och 97. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar det att ett nytt medgivande ges av domstol, senast varje halvår, för att tvångsvården ska få fortsätta.49 (Se 9 och 27 §§ LPT.) Huvudmannen för en vårdinstitution får besluta om besöksbegräns- ningar för patienten. Det får även beslutas om allmänna besökstider. Besökstiderna ska bestämmas så att de ger tillfredsställande möjlig- heter till besök utan att inkräkta på vården. Det går även att besluta om utvidgade besökstider i vissa fall. Om det med hänsyn till vårdens bedrivande, risken för överförande av smitta eller skyddet av enskilda vårdtagares personliga integritet är nödvändigt med inskränkningar i de allmänna besökstiderna får huvudmannen besluta om besöks- restriktioner. De kan gälla generellt eller avse besök av en viss person. (Se 1–3 lagen, 1996:981, om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård.) 12.2.4Kontakt med familjen och information om var den åtskilda personen befinner sig (artikel 9.3 och 9.4) När det gäller barn som vårdas enligt LVU eller LPT och barn som åtskilts från sin förälder genom ett avgörande om vårdnad, boende eller umgänge, beskrivs möjligheterna till kontakt med sin förälder i avsnitten ovan. Som tidigare nämnts kan ett barn emellertid skiljas från sina föräldrar även på annat sätt. Det kan ske både genom ett beslut av det allmänna, såsom vid häktning och utvisning, och på andra sätt, t.ex. genom att någon av dem dör eller bortrövas. I detta avsnitt redogör vi inte för lagstiftningen kring sådana beslut från det allmänna eller skyddet för att t.ex. olovligen bortföras. Det gör vi i stället del- vis i andra kapitel (se t.ex. kapitlen om artiklarna 11, 35, 37 och 40). I detta avsnitt undersöks vilka möjligheter ett barn har att trots åt- skiljandet få kontakt och upprätta ett personligt förhållande med den eller de föräldrar som barnet skilts från. Vi beskriver även vilka upplysningar som det allmänna är skyldigt att ge familjen om var en frånvarande familjemedlem befinner sig, i de fall det är en åtgärd från det allmänna som föranlett åtskiljandet. 49Domstolens första medgivande till vård får inte avse än (8 § LPT). Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar Kriminalvård, rättspsykiatrisk vård, m.m. Ett barn får häktas endast om det föreligger synnerliga skäl och be- tryggande övervakning inte kan ske på annat sätt (23 § LUL, och 24 kap. 4 § RB och 26 § FUK). Barn som döms för brott ska endast i undantagsfall (om det finns synnerliga skäl) dömas till fängelse. Moti- verar brottet ett frihetsberövande ska påföljden normalt bestämmas till sluten ungdomsvård (32 kap. 5 § BrB). Sådan vård verkställs i sär- skilda ungdomshem (lagen, 1998:603, om verkställighet av sluten ung- domsvård). Ett barn kan i vissa fall också dömas till rättspsykiatrisk vård (31 kap. 3 § BrB). Även ett barns förälder kan bli intagen i häkte, anstalt eller inrättning för rättspsykiatrisk vård eller annan tvångs- vård. Häkte, anstalt m.m. En intagen i häkte eller anstalt får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten. I första hand ska emellertid sådan risk avhjälpas genom vissa kontroller, t.ex. att någon ur personalen övervakar besöket eller genom att besökaren kroppsvisiteras. En intagen på en anstalt får även vägras besök om det kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller det på annat sätt kan vara till skada för någon. (Se 3 kap. 1–3 §§ häkteslagen, 2010:611, och 7 kap. 1–3 §§ fängelselagen, 2010:610.) En intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elek- tronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Kommunikation får vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom att kommunikationen avlyssnas. Kommunikationen får avlyssnas om det är nödvändigt av säkerhets- skäl. En intagen på en anstalt får även vägras att stå i förbindelse med någon genom elektronisk kommunikation om det kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller det på annat sätt kan vara till skada för någon. Den som är häktad får vägras att sända eller ta emot försändelser, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Även för den som är intagen i anstalt gäller vissa begräns- ningar när det gäller försändelser. (Se 3 kap. 4–7 §§ häkteslagen och 7 kap. 4–9 §§ fängelselagen.) Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar Beslut om inskränkningar i besök och kommunikation kan över- klagas till domstol (6 kap. 4 § och 7 kap. 3 § häkteslagen samt 14 kap. 1 § fängelselagen). En intagen får medges att ha sitt spädbarn hos sig, om det kan anses vara till barnets bästa. Innan ett sådant beslut tas måste ett yttrande från socialnämnden inhämtas. (Se 2 kap. 4 § häkteslagen, 2 kap. 5 § fängelselagen, 6 § häktesförordningen, 2010:2011, och 11 § fängelse- förordningen, 2010:2010.) En intagen som är häktad, anhållen eller gripen på grund av miss- tanke om brott får åläggas inskränkningar i sin rätt till kontakt med omvärlden (restriktioner), om det finns risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning. Det är undersökningsledaren eller åklagaren som beslutar om restrik- tioner. För den som är häktad krävs det särskilt tillstånd för att få ålägga den intagne restriktioner. (Se 24 kap. 5 a § RB och 6 kap. häk- teslagen.) Riksåklagaren har utfärdat riktlinjer gällande restriktioner och långa häktningstider, i syfte att minska användandet av restrik- tioner. Av dessa framgår bl.a. följande. Vid beslut om restriktioner ska åklagaren ta ställning till behovet av varje enskild restriktion och göra separata proportionalitetsprövningar. Restriktionerna ska fort- löpande omprövas. Åklagare ska vara mer restriktiva att ålägga barn restriktioner än vuxna. Utgångspunkten ska vara att en ung person ska ha möjlighet att hålla kontakt med sina anhöriga då han eller hon befinner sig i arresten. Åklagaren bör redan från början vara mycket generös med att tillåta kontakter mellan föräldrar och barn. I de fall åklagaren på grund av utredningsskäl (vid kollusionsfara) inte tillåter obevakade kontakter, bör åklagaren överväga om det går bra med bevakade kontakter i form av exempelvis telefonsamtal. Åklagaren bör även ge polisen instruktioner om att underrätta den unge om att föräldrarna kommer att få information om vad som har hänt.50 Se även regeringens förslag på ändringar i lagstiftningen (läs mer om detta i kapitlet om artikel 37).51 En intagen ska i anslutning till att han eller hon tas in i anstalt få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar mot det. Detsamma gäller när den intagne har flyttats från en anstalt till en annan. Motsvarande gäller för den som är intagen i häkte av annan anledning än att han eller hon är misstänkt 2019/20:129. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar (Se 3 § häktesförordningen och 3 § fängelseförordningen.) För den som frihetsberövats genom bl.a. gripande, anhållande eller genom häktning finns en rätt att få någon av sina närmaste anhöriga eller motsvarande person underrättade om frihets- berövandet och var personen befinner sig. En sådan underrättelse får skjutas upp om det är nödvändigt för att polisutredningen inte väsent- ligen ska försvåras. (Se 24 kap. 21 a § RB samt prop. 2007/08:47 s. Det finns också en särskild underrättelseskyldighet när en person gripits, anhållits eller häktats. Vårdnadshavaren eller någon annan som svarar för barnets vård och fostran ska då underrättas. Om det strider mot det frihetsberövade barnets bästa ska dock en sådan under- rättelse inte lämnas. (Se 5 § LUL.) Även den som omhändertagits enligt polislagen har rätt att få sina närmast anhöriga eller annan mot- svarande person underrättad om omhändertagandet (17 a § polislagen). Om en frihetsberövad eller omhändertagen person motsätter sig att någon underrättas om frihetsberövandet, får en underrättelse läm- nas bara om det finns synnerliga skäl (24 kap. 21 a § RB och 17 a § polislagen). Sådana synnerliga skäl kan t.ex. vara att den frihetsberö- vade eller omhändertagne är en minderårig som anmälts saknad.52