sou · H8B357 · 2020-10-08 00:00:00 — Detta kan tyckas tala för att använda uttrycket ”föreställning om heder” i stället för ”heder”. I sammanhanget finns det anledning att uppmärk- samma att en likartad frågeställning aktualiserades när det gäller begrep- pen ”ras” respektive ”föreställning om ras” i samband med lagstiftningen om ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner (prop. 2017/18:59 bilaga 5 s. 111–113). Lagrådet anförde i det lagstiftningsärendet att det i och för sig var önskvärt att undvika användandet av begreppet ”ras” men att enbart det förhållandet att en lag använder begreppet inte innebär att den utgår från en idé om att människor kan delas in i raser. Lagrådet anförde vidare bl.a. att begreppet ”föreställning om ras” var en omständ- lig skrivning som försvagade ett rakt och enkelt avståndstagande. Be- greppet ”föreställning om ras” lägger fokus på gärningsmannen och ställer krav på utredning om vilken uppfattning gärningsmannen har i frågan. Det framstod enligt Lagrådet som olämpligt att det straffrätts- liga förfarandet inriktades på att få fram vilka tankar och idéer gärnings- mannen har. Förslaget om att använda begreppet ”föreställning om ras” i stället för begreppet ”ras” avstyrktes därför och någon ändring i lag- stiftningen gjordes inte i dessa delar. Vissa av Lagrådets överväganden i fråga om användandet av begreppen ”ras” respektive ”föreställning om ras” har bäring också på begreppen ”heder” respektive ”föreställning om heder”. Först och främst ska fram- hållas att regeringen delar uppfattningen om att enbart det förhållandet att lagstiftaren använder sig av ett visst begrepp inte innebär att be- greppet legitimeras av lagstiftaren. Användandet av begreppet ”heder” innebär alltså inte i sig att lagstiftningen ska uppfattas utgå från en idé om att heder kan utgöra en godtagbar anledning till våld och förtryck. Den särskilda straffskärpningsgrundens budskap är tvärtom att heders- motiv inte är försvarbara och innebär ett tydligt avståndstagande från sådant hederstänkande. Att begreppet ”heder” har en annan innebörd i 14Se , Hedersrelaterad brottslighet. , 2020 s. 8. Definitionen togs i bruk . Se även avsnitt 6.2.1. 2019/20:131 s. 35–39. 16Prop 2019/20:131 s. 36 f. t.ex. 36 kap. 11 § innebär inte heller att begreppet inte bör användas i nu föreslagna bestämmelse. Det måste anses uppenbart att begreppet inte har samma innebörd som begreppet ”heder” i t.ex. vittneseden. Avgörande för frågan om begreppet ”heder” eller ”föreställning om heder” bör användas i lagtexten bör i stället vara vilket av begreppen som i tillräcklig och störst utsträckning uppfyller legalitetsprincipens krav. Eftersom de särskilda straffskärpningsgrunderna i 29 kap. 2 § brotts- balken endast är exemplifierande kan det ifrågasättas om legalitetsprin- cipen gör sig lika starkt gällande i dessa fall. Även om legalitetsprin- cipens krav inte gör sig lika starkt gällande för frågan om utformningen av en särskild straffskärpningsgrund som för frågan om huruvida någon kan bli föremål för ett straffrättsligt ingripande måste bestämmelsen vara utformad på ett begripligt och tydligt sätt. Bestämmelsen måste ha en sådan utformning att det är möjligt för den enskilde att iaktta lagens krav och kunna förutse vilken reaktion som kan följa på en överträdelse av bestämmelsen. Det bör i sammanhanget nämnas att regeringen i detta lagstiftnings- ärende har upplysts om att och från och med början av 2020 avser att använda en gemensam definition av begreppet hedersrelaterad brottslighet med lydelsen ”Hedersrela- terad brottslighet är brott som helt eller delvis begåtts för att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps anseende utifrån en föreställning om heder.” Även om regeringen har förståelse för de argument som framförs av flera remissinstanser bör, eftersom användandet av begreppet ”heder” inte kan anses legitimera hederstänkande, den i betänkandet i första hand föreslagna utformningen användas i lagtexten. En sådan utform- ning av lagtexten är tydligare än det alternativa förslaget och uppfyller väl den straffrättsliga legalitetsprincipens krav. Lagtexten bör alltså inte hänvisa till en ”föreställning om heder” utan till ”heder”. Att Polismyn- digheten och valt att i stället hänvisa till en ”före- ställning om heder” förändrar inte regeringens bedömning i detta avseende. Som vi har angett tidigare kom att stifta lag i enlighet med förslaget i propositionen. Enligt vår bedömning talar mycket starka skäl för att definitionen av heder i den bestämmelse som vi har att presentera bör motsvara definitionen i den nya straffskärpningsbestäm- melsen i 29 kap. 2 § 10 (”att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder”). Vi har därför stannat för att föreslå motsvarande lydelse i den av oss presenterade nya bestämmelsen. Med att återupprätta hedern får förstås främst gärningar som begås för att manifestera att en sanktion verkställs mot brottsoffret, som –inom ramen för hederskontexten – anses ha begått en otillåten gärning. Att bevara hedern handlar i stället om ett slags – sett från gärnings- personens perspektiv – förebyggande åtgärder. Det finns ofta en kopp- ling till kvinnors sexualitet. Även om det vid första anblick kan tyckas långsökt handlar det kontrollerande beteendet ofta ytterst om att se till att en kvinna, exempelvis en dotter, inte har en sexuell relation som inte är tillåten inom ramen för hederskulturen. En åtgärd för att förhindra detta kan vara att förbjuda dottern att över huvud taget träffa pojkar. Detta kan i sin tur innefatta ett förbud för dottern att gå på bio eller diskotek eller annars vistas i offentliga miljöer där famil- jen eller släkten inte kan utöva kontroll över henne. Det kan också innefatta krav på att hon inte får bära viss klädsel eller liknande. 8.3.5Straffskala, förhållandet till den nya straffskärpningsgrunden och konkurrensfrågor Straffskalan för det föreslagna nya hedersbrottet ska vara densamma som för de s.k. fridskränkningsbrotten Som vi har angett i avsnitt 8.3.2 bör den nya brottstypen vara in- spirerad av regleringen i 4 kap. 4 a § . Vi har där, som en utgångspunkt för våra överväganden i denna del, angett att konstruk- tionen av en ny brottstyp för upprepade hedersrelaterade gärningar –med hänvisning till rättviseskäl – bör utformas så att det inte upp- står stora skillnader mellan hedersrelaterade gärningar och sådana gärningar som kan utgöra fridskränkningsbrott. Vidare har vi pekat på att det kan förväntas uppstå en betydande överlappning mellan hedersrelaterade gärningar som kan vara att bedöma enligt den nya brottstypen och sådana gärningar som kan utgöra fridskränknings- brott. Eftersom vi anser att såväl hedersaspekten som närstående- aspekten typiskt sett kan sägas göra upprepad brottslighet mot ett brottsoffer mer straffvärd anser vi att det straffvärda i respektive aspekt bör komma till uttryck på samma sätt i strafflagstiftningen. Det gäller även i fråga om straffskala. Mot bakgrund av våra överväganden i avsnitt 8.3.2 anser vi alltså att straffskalan för den nya brottstypen bör sammanfalla med straff- skalan för de s.k. fridskränkningsbrotten. Våra överväganden i fråga om hur den gemensamma straffskalan för de s.k. fridskränkningsbrotten och den nya brottstypen ska vara utformad behandlas i avsnitt 9.2. Förhållandet till den nya straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 10 Som vi har angett har det införts en ny bestämmelse i 29 kap. 2 § 10 om att det som försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet ska, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om ett motiv för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Regeringen har kommenterat ändringen i 29 kap. 2 § på följande sätt:17 Enligt punkt 10, som är ny, ska det beaktas som försvårande vid bedöm- ningen av straffvärdet om ett motiv för brottet varit att bevara eller åter- upprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Den föreslagna bestämmelsen syftar till att förtydliga och markera att brott med hedersmotiv har ett högre straffvärde än likartad brottslighet som inte har ett sådant motiv. Hedersmotivet behöver inte ha varit det enda eller ens det huvud- sakliga motivet för brottet för att bestämmelsen ska kunna tillämpas, det räcker att ett motiv för brottet har varit hänförligt till heder. Med heder avses en sådan kollektivt präglad heder som kännetecknas av starka patriarkala eller heteronormativa föreställningar och att famil- jens eller släktens anseende, ställning eller liknande är beroende av de individuella medlemmarnas handlande, t.ex. kvinnliga familjemedlemmars kyskhet och oskuld samt deras faktiska och påstådda beteende i för- hållande till sådana ideal. Det ska för det första vara fråga om en persons eller familjs eller släkts heder. Fall då det endast är en enskild persons uppfattade heder i en grupp som anses påverkad och som har föranlett brottsligheten – det kan t.ex. vara fråga om ett familjeöverhuvuds anseende – omfattas alltså. Även fall där en person begår brott för att personen i fråga anses som bärare av en familjs eller släkts heder omfattas. Ett sådant fall kan t.ex. vara att ett brott med hedersmotiv begås av pappan för att dottern i familjen anses ha kränkt släktens heder, som pappan är bärare av. Be- greppen familj eller släkt avses i vid bemärkelse och kan alltså avse såväl nära familjemedlemmar som mer avlägsna släktingar. Vidare omfattas annan liknande grupps heder. Härmed avses andra med familjen eller 2019/20:131 s. 104 f. släkten jämförbara kollektiv som i formell mening inte utgör familj eller släkt, men som betraktas som familj eller släkt, t.ex. klaner. Det är alltså inte ett krav att det finns ett släktskap i gruppen, men avsikten är inte att träffa grupper eller sammanslutningar som inte kan likställas med familj eller släkt, t.ex. kriminella nätverk. Den persons, familjs, släkts eller grupps heder som motivet knyter an till behöver inte vara gär- ningsmannens egen. Inte heller i de fall då brottet har begåtts för att bevara eller återupprätta en enskild persons heder behöver det vara fråga om gärningsmannens egna anseende. Av lagtexten framgår därför att det räcker att det är fråga om en persons eller familjs, släkts eller annan lik- nande grupps heder. Genom formuleringen bevara eller återupprätta träffas såväl brott vilka begås för att motverka att hedern skadas eller förloras som brott vilka begås när hedern redan anses skadad eller förlorad, dvs. i efterhand i syfte att återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps anseende. Vi har i avsnitt 8.3.4 ovan angett att den föreslagna nya brottstypen för hedersrelaterade gärningar bör innehålla samma hedersdefinition som i straffskärpningsbestämmelsen. Redan av ordalydelsen i 29 kap. 2§ (”vid sidan av vad som gäller för varje särskild brotts- typ”) framgår tydligt att omständigheter som beaktats vid rubricer- ingen, inklusive gradindelningen, av gärningen inte ska beaktas också som en straffskärpande omständighet. Detta förbud mot straffvärde- mässig s.k. dubbelräkning förtjänar dock att understrykas här. Den nya straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 10 ska alltså inte tillämpas i den mån hedersaspekten redan har beaktats vid valet att rubricera gärningen enligt den nya brottstypen. vill vi framhålla att den av oss föreslagna nya straffbestämmelsen inte inne- håller något närståenderekvisit. För det fall hedersaspekten har beaktats fullt ut vid valet att bedöma brottsligheten enligt den nya brottstypen men det också finns en närståendeaspekt, så bör det stå domstolen fritt att – med stöd av allmänna principer för straffvärdebedömning – bedöma straffvärdet som högre än om närståendeaspekten skulle ha saknats. –att närståendeaspekten ibland har beaktats fullt ut redan vid valet att rubricera brottslighet som grov fridskränkning eller grov kvinno- fridskränkning, –att hedersaspekten ibland kommer att ha beaktats fullt ut redan vid valet att rubricera brottslighet enligt den föreslagna nya brotts- typen samt –att straffvärdet – vid förekomst av såväl närstående- som heders- aspekt – ofta kommer att vara högre än straffminimum för den föreslagna nya brottstypen.18 Grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning (4 kap. 4 a § ) konsumerar som utgångspunkt de brott som ”ingår” i fridskränkningsbrottet. Om ett fridskränkningsbrott innefattar exem- pelvis två fall av misshandel av normalgraden, två fall av olaga hot, ett ofredande, en skadegörelse och en överträdelse av kontaktförbud, så döms för grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning i stället för de brottstyper som utgör fridskränkningsbrottets beståndsdelar. Vissa allvarligare brottstyper – exempelvis grov eller synnerligen grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande och de grövsta sexual- brotten – anses dock inte konsumeras av ett fridskränkningsbrott. För sådana brott dömer domstolen för den enskilda brottstypen.19 Den föreslagna nya brottstypen är uppbyggd på samma sätt som de s.k. fridskränkningsbrotten. Enligt vår uppfattning bör därför konkurrensfrågor lösas på samma sätt för den föreslagna nya brotts- typen som för de s.k. fridskränkningsbrotten. Om brottsliga gärningar begås mot närstående och med ett hedersmotiv, enligt den i avsnitt 8.3.4 beskrivna definitionen, så skulle brottsligheten kunna bedömas som såväl grov fridskränkning/ grov kvinnofridskränkning som enligt den föreslagna nya brottstypen. Vi anser att domstolen i ett sådant fall bör döma för den föreslagna nya brottstypen i stället för grov fridskränkning/grov kvinnofrids- kränkning eftersom den nya brottstypen tar sikte på en mer specifik företeelse än de s.k. fridskränkningsbrotten (den föreslagna nya be- stämmelsen skulle kunna sägas vara lex specialis, dvs. mer specifikt tillämplig, i förhållande till bestämmelserna om de s.k. fridskränknings- brotten). I förhållande till olaga förföljelse, enligt 4 kap. 4 b § , kan konstateras att såväl de s.k. fridskränkningsbrotten som den före- slagna nya brottstypen har företräde med hänsyn till deras strängare straffskala. 18Se även nästa delavsnitt, om ”Konkurrensfrågor”. 19Se avsnitt 8.3.2. Om förutsättningarna är uppfyllda i och för sig för att döma för grov fridskränkning, grov kvinnofridskränkning, olaga förföljelse och hedersbrott, så bör alltså dömas endast för hedersbrott. 8.3.6Brottets beteckning samt placering och närmare utformning av den nya bestämmelsen Vi föreslår att den nya brottstypen ska betecknas hedersbrott. De invändningar som skulle kunna riktas mot en sådan benäm- ning är i princip desamma som de som kan framföras mot att använda begreppet heder i rekvisiten för den nya straffskärpningsgrunden och den nu föreslagna nya brottstypen. Exempelvis skulle det kunna på- stås att namnet hedersbrott legitimerar en uppfattning om heder som samhället inte ställer sig bakom eller att namnet för tankarna till att gärningspersonen har brutit mot en hederskodex. Som vi har an- gett i avsnitt 8.3.4 ovan anser vi dock att det av sammanhanget fram- går tydligt att lagstiftaren genom den nya lagstiftningen inte ställer sig bakom – utan i stället markerar kraftigt mot – att gärningsper- soner begår brott med hänvisning till sin uppfattning om heder. Till detta kommer att det i det allmänna samtalet ofta talas om t.ex. heders- mord och annan hedersrelaterad brottslighet. Genom att ge den nya brottstypen namnet hedersbrott framgår det för allmänheten vad den nya lagstiftningen tar sikte på. De s.k. fridskränkningsbrotten har fått namnen grov fridskränk- ning respektive grov kvinnofridskränkning (våra kursiveringar). Av sammanhanget framgår att även den av oss föreslagna nya brotts- typen är tänkt att tillämpas på förhållandevis allvarlig brottslighet. Det skulle därför kunna hävdas att den nya brottstypen borde be- nämnas ”grovt hedersbrott” eller liknande. förekommer ordet hedersbrott i det allmänna samtalet i fråga om också sådana brott som inte är tänkta att omfattas av tillämpningsområdet för den nya bestämmelsen. Det tydligaste exemplet på detta är s.k. heders- mord. Även andra former av uppsåtligt dödande, synnerligen grov misshandel, grov misshandel, våldtäkt och andra brott på motsva- rande nivå av klandervärdhet är tänkta att falla utanför eftersom dom- stolen då ska döma för det brottet i stället för att låta det ingå i ett hedersbrott.20 Av denna anledning anser vi att det vore olämpligt att benämna den nu föreslagna nya brottstypen som ”grovt hedersbrott”. Rekvisitet avseende heder är, som vi har angett i avsnitt 8.3.4 ovan, avsett att tillämpas på samma sätt som rekvisitet i den nya straff- skärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 10. I övrigt är de rekvisit som förekommer även i 4 kap. 4 a § brotts- balken avsedda att ha samma innebörd i den föreslagna nya bestäm- melsen. Stora delar av det som regeringen uttalade i författnings- kommentaren inför införandet av 4 a § är alltså relevant även vad beträffar tolkningen av den av oss föreslagna nya bestämmelsen. De närmast följande citaten är hämtade från dessa förarbetsuttalanden.21 I grunden gäller ett krav på att brottsligheten består av gärningar som var och en för sig utgör brott: Det krävs att flera brottsliga gärningar är uppe till domstolens bedöm- ning . Detta framgår av att det krävs att någon begår brottsliga gärningar. Det kan dock vara fråga om olika typer av brottsliga gär- ningar. Som Lagrådet anmärkt betyder kravet på flera gärningar att en ny gärning i förening med en gärning som en domstol redan dömt över inte kan leda till ansvar för det nya brottet. En sådan tillämpning skulle strida mot principen ne bis in idem. I fråga om vilka brott som kan ingå uttalade regeringen följande: [---] De brott som innefattas torde typiskt sett innebära en kränkning av den personliga integriteten. Det kan vara fråga om t.ex. misshandel i 3 kap., olaga frihetsberövande, olaga tvång, olaga hot, hemfridsbrott eller ofredande i 4 kap. eller sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande eller sexuellt ofredande i 6 kap. Normalt sett torde det röra sig om relativt allvarliga gärningar, men även gärningar som, sedda var för sig, kan bedömas som relativt lindriga kan grunda ansvar för det nya brottet om de varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Så kan vara fallet om de ingått i ett mönster som sammantaget lett till att offret bryts ned […]. 20Se avsnitt 8.3.3. 1997/98:55 s. 131–134. Beträffande det tidsmässiga sambandet mellan gärningarna angav reger- ingen följande: Gärningarna skall självfallet ha skett . Den yttersta gränsen är givetvis preskriptionstiden för det nya brottet, vilken med hänsyn till bestämmelserna i 35 kap. 1 § är . Vid bestämmandet av utgångspunkten för preskriptionstiden bör beaktas att brottet inte är perdurerande utan består av ett antal självständigt straff- belagda gärningar. Som Lagrådet påpekat torde de enskilda gärningarna preskriberas särskilt för varje gärning som ingår i åklagarens gärnings- beskrivning. Vidare krävs att det är fråga om en upprepad kränkning. Den nya straff- bestämmelsen är, som Lagrådet påpekat, konstruerad så att de enskilda handlingarna straffbeläggs för sig men sedda i sitt sammanhang och med ett särskilt rekvisit som ger brottet dess fridsstörande karaktär. Det är alltså inte fråga om ett fortlöpande, perdurerande brott. Det särskilda rekvisitet har i lagrådsremissens lagtextförslag formulerats ”om förfaran- det varit ett led i en upprepad kränkning”. I lagrådsremissens författ- ningskommentar […] uttalas att även gärningar som i sig inte är straff- bara skulle kunna åberopas för att styrka att de aktuella gärningarna är ett led i en upprepad kränkning. Lagrådet har häremot anfört att det senare ledet av den föreslagna brottsbeskrivningen i själva verket synes innebära ett perdurerande brott i vilket innefattas allehanda diffusa och till och med icke straffbara gärningar samt att motivuttalandet innebär att i brottet de facto kommer att ingå även inte straffbara gärningar. Den bristande preciseringen i lagtexten kan enligt Lagrådet medföra risk för att utdömda straff skulle omfatta också inte straffbara handlingar, vilket i så fall skulle strida mot straffrättens legalitetsprincip. Lagrådet anför också att det i själva verket inte torde behövas någon bevisning som hänför sig till annat än de aktuella gärningarna och att det inte innebär några svårigheter för en domstol att värdera huruvida en serie av miss- handel, fridsbrott och sexualbrott utgör en upprepad kränkning av offrets integritet och varit ägnad att […] allvarligt skada hennes eller hans själv- känsla. Lagrådet föreslår bl.a. med anledning av härav att bestämmelsen i denna del formuleras ”om gärningarna innebär upprepade kränkningar”. Regeringen har förståelse för att uttrycket ”förfarandet” kan leda tan- ken till att brottet är perdurerande. ”Förfarandet” bör därför, som Lag- rådet föreslagit, ersättas med ”gärningarna”. Vidare delar regeringen rådets åsikt att formuleringen i motiven kan uppfattas innebära att även inte straffbara handlingar omfattas av det nya brottet och att det i så fall skulle strida mot legalitetsprincipen. Regeringen ansluter sig till Lag- rådets bedömning att det inte bör vara möjligt för åklagaren att åberopa andra inte straffbara gärningar som bevis för att de aktuella gärningarna varit ett led i en upprepad kränkning. Däremot anser regeringen inte att uttrycket ”varit ett led i en upprepad kränkning” bör ersättas med ”innebär upprepade kränkningar”. Den ändring som Lagrådet föreslår i denna del torde innebära ett krav på att de aktuella gärningarna en- samma skall innebära en sådan upprepad kränkning av den utsatta per- sonens integritet. Därtill krävs att de aktuella gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Någon bevisning utöver det som rör de aktuella gärningarna torde därmed inte, som också Lagrådet påpekar, behövas eftersom det är de aktuella gärningarna som skall ha gett en sådan effekt. I många fall torde det inte behövas annan bevisning än sådan som rör de aktuella gärningarna. Det kan dock finnas fall där det krävs bevisning om annat än de aktuella gärningarna. Särskilt i den situationen att mönstret av upprepade kränkningar upptäckts först efter ett antal gärningar, där gärningsmannen kanske redan dömts för de första, kan en sådan bestämmelse innebära att alltför lite hänsyn tas till hela serien av gärningar när några senare, sedda var för sig, relativt lind- riga brott skall bedömas. I sådant fall bör det för att visa mönstret i gärningsmannens handlande vara tillåtet att åberopa även handlingar som den åtalade tidigare dömts för eller där skuldfrågan annars är klar, t.ex. genom åtalsunderlåtelse. Det allvarliga i situationen är nämligen att kränkningen upprepas och syftet med den nya straffbestämmelsen är att kunna ta hänsyn till den utsatta personens hela situation. Regeringen anser därför att rekvisitet bör utformas så att det är tillräckligt att de aktuella gärningarna varit ett led i en upprepad kränkning. Med en upprepad kränkning avses gärningar som tar sikte på den per- sonliga integriteten och som sker vid upprepade tillfällen. Hur många kränkande gärningar som krävs för att kränkningen skall anses som upp- repad bör bedömas med utgångspunkt i gärningarnas karaktär. Ju allvar- ligare gärningen är, desto färre gärningar bör det krävas för att kränk- ningen skall anses som upprepad. Kravet på en upprepad kränkning är ett objektivt brottsrekvisit som skall vara täckt av gärningsmannens uppsåt. I kravet på att gärningarna skall vara ägnad[e] att allvarligt skada personens självkänsla ligger det ett krav på en viss kvalificering av de brottsliga gärningarna […]. De flesta brott enligt de aktuella kapitlen innebär typiskt sett att självkänslan hos den utsatta personen skadas. Det krävs dock att självkänslan skadas allvarligt.