sou · H8B371 · 2020-12-02 00:00:00 — Ytvattenspridningen kan troligen vara större, det är däremot inte klarlagt. Föroreningsnivån bedöms som hög baserad på mängd (volym) och höga halter arsenik och kobolt (dessa XRF-analyser är dock osäkra). Spridning till grundvatten är troligen ej så stort då om- rådet utgörs av lerig morän. I avrinningsområdet, som är riktat mot Tysslingen, dominerar postglaciala leror. Spridning av vatten sker via avrinning till båda ytvattnen, dels som avrinning på området samt dels genom att det rinner genom upplaget och senare ut i ytvatten. Det bedöms att objektet bör utredas vidare. Sammanställningen omfattar utvinning vid 16 olika lokaler. Det första bruket togs i drift och de sista fanns kvar till 1960. Därefter har det funnits verksamhet som använder den gamla rödfyren. alunbruk bedrevs –1856. alunbruk var ett av de mindre alunbruken i landet. fick man ”privilegium” att utöka med 4 pannor till totalt 8 pannor för tillverkning av alun, vilket kan jämföras med till exempel Andrarums alunbruk som hade cirka 40 pannor. Alunskiffer användes vid kalkbränning, som bränsle vid kalkfram- ställning (osläckt kalk), vid 14 platser runt under olika perioder till 1960. Det fanns ett skifferoljeverk i Kinne-Kleva mellan 1929–1946. Dag- brottet vid Kinne-Kleva kombinerades med underjordsbryt- ning. byggdes –1927. Försöksdriften startade i statens regi. Verket i Kinne-Kleva lades ner 1946. alunbruk – Vid alunframställningen bröts och brändes alunskiffer i stora högar. Den brända skiffern blandades med vatten i stora kar för att laka ur alun. Lösningen kallades för råluten och den koncentrerades sedan genom kokning med alunskiffer som bränsle. Alunskiffer användes alltså både som råvara och som bränsle i pro- cessen. Restprodukten från aluntillverkningen kallas alunrödfyr. Den deponerades på rödfyrshögar i nära anslutning till verksamheten vid . Rödfyrshögens storlek har minskat kraftigt på grund av cementbolagets mångåriga täktverksamhet. Kalkbruken – Alunskiffer användes som bränsle vid framställning av osläckt kalk. Kalksten och alunskiffer transporterades från brotten till fältugnarna och staplades växelvis i ungefär lika proportioner. Den brända kalken togs om hand och skifferaskan (rödfyren) lades på en rödfyrshög, vanligtvis i direkt anslutning till brotten och fält- ugnarna för att undvika krävande transporter. Rödfyren från proces- sen är till viss del utblandad med kalk vilken har en buffrande verkan. 7Informationen i redovisningen och är hämtad från Alunskiffer, , , 1978:2 och MIFO-inventeringar av lokalerna. Brattefors kalkbruk var fortfarande i bruk vid revideringen av MIFO 2006, verksamheten bestod till större delen av nedmalning av rödfyr som försäljning till framför allt tennisbanor. köptes av staten i beredskapssyfte och drevs under namnet ”Flottans skifferoljeverk”. Anläggningen ut- ökades 1938–1939. Under kriget byggdes verket ut ytterligare och stod klart . Oljan framställdes genom den så kallade Bergh-meto- den. Den värme som erfordrades för destillationen erhölls genom att skiffern antändes när den nått retortens utlopp. Ur destillations- gaserna avskildes först oljan genom kondensering och i ett särskilt svavelverk erhölls därefter högvärdigt svavel. Den utvunna oljan dela- des upp i två fraktioner nämligen brännolja och 15 pro- cent motorbensin. Ur den från svavel befriade gasen utvanns dess- utom flygbränsle . Även ammoniak utvanns vid skifferoljeverket. Genom utnyttjande av överskottsvärme och rök- gaser var anläggningen självförsörjande på ånga och elektricitet. El producerades genom ångturbiner. Vid full drift uppgick restproduk- ter från skiffertillverkningen till aska . Orstenen som bröts med skiffern brändes till jordbrukskalk. Områdena är inte efterbehandlade. Rödfyren innehåller höga halter av tungmetaller som har sitt ursprung i alunskiffern. Alunrödfyr är potentiellt syrabildande eftersom halten buffrande , som kalk, är låg. Den saknar den kalkinblandning som kalkrödfyren från kalk- bränningen har. Alunrödfyr har därmed inte en lika stor förmåga att buffra syra och motverka pH-sänkningar. Användningen av marken efter att brytningen avslutats Området vid Kinne-Kleva används som industrimark och motor- bana. Området vid alunbruk används som skogsmark och för bostadshus, tätort och tipp. Rödfyrsområdena vid kalkbruken an- vänds som bland annat som skogsmark, jordbruksmark, för frilufts- liv, bebyggelse och betesmark. I MIFO-inventering med översiktlig undersökning (fas 2) för riskklassning av Kinne-Kleva är prov är tagna i mark, yt- vatten, grundvatten och sediment. Även laktester är gjorda. Resul- taten visar att potential för urlakning finns från rödfyren . Föroreningsnivån anses mycket hög för rödfyren, sprid- ningsförutsättningarna bedöms som stora, området har stor känslig- het på grund av närheten till bostadshus samt åkerbruk. Skyddsvärdet bedöms också som stort på grund av bland annat Natura 2000-om- råde och att grundvattnet bedöms ha mycket hög känslighet. Den stora rödfyrhögen från oljetillverkningen hamnar i riskklass 2. För det tidigare fastighet bedöms föroreningsnivån som måttlig till hög. Spridningsförutsättningarna bedöms som stora och området bedöms ha stor känslighet på grund av bostadshus i närheten, arbetande människor samt åkerbruk. Grundvattnet bedöms ha mycket hög känslighet och skyddsvärdet är stort bland annat på grund av Natura 2000-område. fastighet bedöms tillhöra riskklass 2. I skifferbrottet med förbindelseort till gamla skifferbrottet be- döms föroreningsnivån vara måttlig, spridningsförutsättningarna är osäkra. Området bedöms ha måttlig till stor känslighet och även här bedöms skyddsvärdet som stort på grund av bland annat Natura 2000-område. Grundvattnet bedöms ha mycket hög känslighet. Nya skifferbrottet med förbindelseort till gamla skifferbrottet bedöms tillhöra riskklass 3. motivering till riskklass orienterande MIFO-in- ventering (fas 1) av rödfyr vid alunbruk är att rödfyrs- högarna sammantaget bedöms ha mycket stor föroreningsnivå enligt MIFO-metodiken. De upptar en relativt stor yta. De är medelstora jämfört med andra rödfyrshögar i . Ämnen med hög till mycket hög farlighet finns i rödfyren. Mängd föroreningar i röd- fyren bedöms, med stöd av generella halter av föroreningar i rödfyr, vara mycket hög. Volym förorenade massor bedöms vara mycket stor. De naturliga bakgrundshalterna i området är dock generellt höga vilket orsakas av alunskiffern som finns i området. Rödfyren på objek- tet är så kallad alunrödfyr som härstammar från alunframställning. Alunrödfyr har inte någon kalkinblandning som kalkrödfyren har. Det innebär att alunrödfyren har betydligt mindre buffrande vilket ger en ökad risk för en pH-sänkning och surt lakvatten. Under- sökningar vid har visat att risk för spridning av förore- ningar från alunrödfyr är större än för vanlig kalkrödfyr. Dikena väster och öster om objektet kan vara påverkade av lakvatten från rödfyren och ekotoxikologiska effekter kan inte uteslutas. Grundvattnet kan också vara påverkat, åtminstone lokalt i anslutning till rödfyren. Bostäder finns intill rödfyren och känsligheten bedöms därför som mycket stor. Sammantaget gör detta att objektet tilldelas riskklass 2, stor risk. har bedömt lokalerna med kalkrödfyr efter orien- terande MIFO-inventeringar (fas 1) som riskklass 2 förutom en lokal med en relativt liten rödfyrshög som bedömdes som riskklass 3. Sprid- ningsförutsättningarna i mark och grundvatten bedöms som mycket stora eller stora, och i ytvatten på skalan mellan stora och små. Ämnen med hög till mycket hög farlighet finns i rödfyren. Känslig- heten för mark, grundvatten och ytvatten och är måttlig till mycket hög, och i vissa fall bedöms känsligheten som mycket stor på grund av närheten till bostäder samt att området används som betesmark. Skyddsvärdet i områdena bedöms som mycket högt eller mycket stort på grund av naturskyddat område, naturreservat, riksintresse för natur- vård eller Natura 2000-område. Skyddsvärdet bedöms vara stort i ett fall beroende på naturskyddet i området. Även storleken på områdena eller högarna med rödfyr har nämnts i bedömningarna. Rödfyren på objekten härstammar från kalkbränning och antas därför vara kalk- rik. Kalkrik rödfyr är välbuffrad vilket stabiliserar pH och risken för surt lakvatten är liten. Föroreningar som frigörs vid vittringen ten- derar att snabbt fastläggas under vittringsfronterna i rödfyrshögen. Det gör att påverkan på grund- och ytvatten sannolikt främst är av lokal karaktär och att utspädningseffekten samt fastläggningsmeka- nismer begränsar påverkan på längre avstånd. Alunskiffer användes för kalkbränning till mitten av . Utvinning av skiffer, och av olja ur skiffern, på- börjades efter riksdagsbeslut och driften upphörde . 8Informationen i redovisningen och är hämtad från Alunskiffer, , , 1978:2, MIFO-inventeringar av lokalerna samt Studie av Kvarntorpshögen, för- studie , SGU dnr 08-1437/2003. tiden för gamla alunskifferutredningen bröts alunskiffer för produk- tion av lättbetong. Alunskiffer bröts norr, nordost och sydost om för ut- av olja. Totalt bröts skiffer för Kvarntorps- anläggningen. Eldningsolja, bensin och gasol utvanns ur skiffern. En del uran togs fram vid ett uranextraheringsverk som byggdes i anslutning till oljeskifferverket. Vid skifferoljeverket producerades även svavel och kväve i form av ammoniak. Kalkbränning skedde i direkt anslutning till skifferoljeverket för pro- duktion av osläckt kalk. Skiffer bröts vid Hällabrottet nära Kumla för att framställa skiffer- aska vid tiden för den gamla alunskifferutredningen. Skifferaskan, som består av bränd skiffer och kalksten, maldes och var huvudingrediens i framställningen av lättbetong. Alunskiffern bröts i dagbrott som anges vara kilometerlånga. Oljan utvanns av i en förbättrad version av Berghs pyrolysugn. Dessutom provades upphettning av alunskifferforma- tionen genom elektriska element i borrhål för att driva ut oljan. Brytning av alunskiffer i dagbrott bedrevs också för framställning av skifferaska. Skiffer brändes tillsammans med kalk i fältugnar för framställning av lättbetong. Det är i källorna oklart vem som stod för denna verksamhet. Vissa av dagbrotten har fyllts igen helt eller delvis och vattenfyllts. Återfyllning har gjorts med alunskiffer och orsten, skifferkoks och skifferaska samt jordavrymningsmassor. Utfyllnadsmassorna är del- vis grovstyckiga och har därför hög genomsläpplighet. Metallhalterna är höga i vattnet i utloppet från ett vattenfyllt och delvis återfyllt dagbrott, . Halterna i utloppet är dock lägre än i andra objekt inom Kvarntorpsområdet. Sjön är dock skiktad och vattnet under språngskiktet har ett mycket lågt pH och metallhal- terna antas vara högre där än i ytvattnet. Återfyllt dagbrott som används som golfbana är delvis efterbe- handlat. Efterbehandlingen genomfördes –1985. Mindre utjäm- ning av marken har utförts med schaktmaskiner. Områden med icke naturligt underlag (återfyllnad av brott) har belagts med morän och matjord och besåtts. Matjorden kan ha kompri- merats . Morän och matjord har hämtats från upplag som Skifferoljebolaget tog till vara vid avrymning av jordmassor. Vid pyrolys av den brutna skiffern –1965 erhölls stora mängder skifferaska, skifferkoks och skifferstybb. Uppemot 75 pro- cent av den brutna skiffern blev till aska efter pyrolys. Restproduk- terna deponerades i de färdigbrutna brotten och på vad som kallas ”Kvarntorpshögen”. Högens omfattning uppskattas till (koks, stybb och aska) på en yta . Stora delar av högen täckt med rötslam och jord. Sprickzoner, instörtningar och kratrar har fyllts igen. Användningen av marken efter att brytningen avslutats Vissa dagbrott har använts för krossverksamhet. Kvarntorpshögen används som skidbacke och för konstutställning ”Konst på hög”. Ett igenfyllt dagbrott används som golfbana. Det saknas en mer generell bedömning av miljöpåverkan från hela Kvarntopsområdet. Där förekommer metallförorenat lakvatten från ett stort område bestående av brott återfyllda med skifferrester. motivering till riskklass 2 i den orienterande MIFO-inventeringar (fas 1) av det återfyllda brottet är att dess bidrag till det totala läckaget av metaller från till Frommestabäcken förmodligen är små. motivering till riskklass 2 (fas 1) av Golfbanan är kortfattat att återfyllnadsmaterial utgör en föroreningskälla (huvud- sakligen metaller) av okänd storlek. Mycket bra spridningsförutsätt- ningar. Markförhållanden inom området mycket varierande. Stora mängder metallhaltigt vatten pumpas från gruvan och infiltreras genom en del av området som är återfyllt med kalkspill. Grundvattenströmning inom området inte kartlagd och området kan ta emot lakvatten/yt- ligt grundvatten från ett antal andra objekt bland annat Kvarntorps- högen. Föroreningsnivån i Kvarntorpshögen är mycket stor i mark av molybden, arsenik, i grundvatten av molybden nickel, uran och i yt- vatten av nickel, tallium, kadmium, koppar och zink, och stor i mark av nickel, tallium, kadmium, kvicksilver och vanadin. motivering till riskklass 2 i den översiktliga undersökningen (fas 2) av Kvarntorpshögen baseras på uppgifter i rapporten ”Kvarntorps- området – studie av Kvarntorpshögen” (2005). Utifrån dessa har Kvarn- torpshögen, främst på grund av de begränsade spridningsförutsätt- ningarna, bedömts tillhöra riskklass 2. Riskerna för människors hälsa samt miljö har bedömts, såväl vad gäller själva Kvarntorpshögen, som spridning av föroreningar från den- samma. När det gäller det förstnämnda utsätts besökande på högen för viss, men begränsad, exponering av höga metallhalter m.m. Områden med extremt hög marktemperatur, med emission av heta gaser och risk för ytlig insjunkning bedöms dock medföra en större risk. Kvarntorpshögen innehåller fortfarande stora energimängder och värmegenererande processer har pågått och pågår fortfarande. Temperaturen är förhöjd inne i högen och uppgår ställ- vis till 500–. Risker i samband med spridning av föroreningar till omgivningar- nas ytliga grundvatten bedöms i allmänhet vara begränsade, eftersom det senare bedöms ha liten känslighet och värde. Risk för påverkan på underliggande sandstensakvifer, vilken är skyddsvärd, bedöms också vara liten, på grund av tätande skifferlera. Sannolikt kan påverkat yt- vatten däremot spridas till skyddsvärda områden nedströms Kvarn- torpshögen, men möjligheterna till spädning och fastläggning med- för att risken för dessa bedöms som måttlig. Den avgörande faktorn för en framtida föroreningsspridning från Kvarntorpshögen bedöms vara temperaturavklingningen i högen. Det är sannolikt först om något/några hundratal år, när högen svalnat, som nybildningen av ”grundvatten” inom högen väsentligt kommer att öka. Detta kan i sin tur leda till ökad utlakning av spårelement, dels genom ökade lakningsreaktioner, dels genom ökad masstransport. Den ökade vattengenomströmningen kan även öka reaktionshastig- heten för pyritvittring, med ytterligare försurning som följd. Då Kvar- ntorpshögen bedöms ha en hög genomsläpplighet kommer den dock även att domineras av oxiderande förhållanden. De redu- cerande förhållande som förväntas uppstå inom delar av högen på grund av en höjning av grundvattennivån, bedöms komma att bidra med en med en ökning av i storleksordningen 5–av de lak- bara spårelementmängderna. Föroreningsnivån kommer att öka i grundvattnet i jordlagren och ytvattnet runt Kvarntorpshögen, när stora mängder spårelement fri- görs till följd av ökad genomströmning och ökade reaktionshastigheter. Utvinningen genomfördes –1969 och FoU-verksamhet bedrevs –1987. Provbrytning av alunskiffer genomför- des för utvinning av uran. Ur detta material utvanns uranoxid. Skiffern bröts i dagbrott. Uppgifter saknas om hur uran skiljdes ut från skiffern. ägdes av AB Atomenergi där större delen ägdes av staten och merparten av finansieringen kom från staten. Dagbrottet och lakrestdeponin efterbehandlades . De metoder som valdes var en kombination av kvalificerad täck- ning, aktiv rening och uppfyllnad av dagbrottet. Dagbrottet efterbehandlades –1993. Det fylldes delvis med skifferrester som täcktes med morän. Därefter vattenfylldes dag- brottet mellan och genom naturlig infiltra- tion av grundvatten. fick namnet och från den började vatten brädda över . Det bräddade vatt- net har släppts ut orenat. Under de som dagbrottet 9Informationen är hämtad från i , Beslut om miljö- riskområde , dnr 575-15254-2016, samt SGU och (2017), Utvär- dering av efterbehandlad gruvverksamhet. Kartläggning av kostnader för hantering av gruv- avfall och för efterbehandling av gruvverksamhet. Delrapportering av regeringsuppdrag Strategi för hantering av gruvavfall. SGU dnr 311-888/2016, dnr NV-03195-16. pumpades torrt bildades ett influensområde på cirka 3 km². I detta område var skiffret utsatt för vittring och när grundvattenytan höj- des tvättades dessa vittringsprodukter ut och bottenvattnet innehåller därför relativt höga halter av metaller när sjön är skiktad. blandas sjön om. Halter av Ni och Co kan användas som markörer för pyritvittringens intensitet och de uppvisar en sig- nifikant minskande trend –2003 vilket indikerar att pyritvittringen i dräneringsområdet minskar. Halter av U uppvisar ingen signifikant trend –2003. Lakrestdeponin vid innehåller ungefär avfall. I deponin finns stora mängder uran och andra metaller. Av- fallet består huvudsakligen av lakad alunskiffer, . Det övriga avfallet består av våt- och torrstybb, sjunkgods, avskilt skifferdamm, gipsrester från rening av laklösning, slam från vatten- rening och silgrus. samlades lakvatten kontinuerligt upp från avfalls- sanden och behandlades i en neutraliseringsanläggning. Avfallssanden var delvis täckt med ett tunt lager morän . Problem uppstod med hantering av skifferlakrester och slam från neutraliser- ingen av laklösningar redan när brytningen inleddes. 1970 inleddes därför försök som syftade till att studera vittringen av lakrester. Paral- lellt startades försök med olika deponeringstekniker i gropar på lak- restområdet. Lakresterna är vittringsbenägna och området efterbehandlades –1993 genom en kvalificerad sluttäckning bestående av tätskikt, dräneringsskikt, skyddsskikt och vegetationsskikt av matjord. Avskil- jande diken med uppsamling och kontroll av avrinnande vatten har även utförts. Funktionskravet för täckningen var att endast 10–15 pro- cent av nederbörden skulle tränga ner till avfallssanden (motsvarande en hydraulisk konduktivitet på 5 × 10–för tätskiktet). Täckningen har sedan vegeterats med gräs och örter och planter- ing har utförts med huvudsakligen björk och gran. , det vill säga åren efter avslutad täckning av lakrestdeponin, syns en stigning i pH-värde och därefter en stabili- sering av pH-värdet i deponin kring 6–7. Halter av metaller nedströms lakrestdeponin minskar , men var fortsatt höga. Täckningen av lakrestdeponin har överlag gett gott resultat. Nedan sammanfattas några av erfarenheterna från efterbehandlingen av lak- resterna i : –På en del håll har växtetablering varit dålig vilket kan bero på varie- rande kvalitet i växtjordstäcket. –Tätskiktets funktion motsvarar förväntningarna, beräkningar/ mätningar visar hydraulisk konduktivitet på 2–3 × 10–. –Trots ett effektivt tätskikt har lakvattenmängderna varit större än förväntat vilket troligen kan förklaras med att torv- och gyttje- lager under lakresten pressats ihop och blivit svårgenomträngliga vilket medför att lakvatten ansamlats i lågpunkter på torv- och gyttjelagren. –För samtliga metaller har halter i recipienten legat under kriterier i miljömålen och miljömålen i sin helhet bedöms upp- fyllda . Användningen av marken efter att brytningen avslutats Området med och kring lakrestdeponin är ett miljörisk- område beslutat av med inskränkningar i markanvänd- ningen. Vissa åtgärder måste föregås av en anmälan till tillsynsmyn- digheten. Syfte med miljöriskområdet är att tillsammans säkerställa att människor och miljön skyddas från påverkan av det förorenade området, förhindra utläckage från området och säkerställa att efter- behandlingsåtgärder som gjorts på området skyddas från framtida ingrepp. Härvid är det av största vikt att det skyddande tätskikt som har anlagts ovanpå deponin inte får skadas. Dagbrottet är vattenfyllt. () bidrar till ett signifikant tillskott av framför allt uran och nickel till ytvattenrecipienten Pösan. Påver- kansområdet bedöms dock vara begränsat och en betydligt mindre påverkan syns i Hornborgaån nedströms Pösan. beräknades utsläppet av uran via utlopp vara . Det kan jämföras med transporten av uran till via Horn- borgarån som 2011 beräknades till . Sedan (dag- brottet) började brädda över har utsläppen av metaller minskat. Uranutsläppet minskar dock i ganska långsam takt men det går åt rätt håll. Utvärderingen konstaterade att lakrestdeponin bidrog till ett litet men signifikant tillskott av U till recipienten Marbäcken. Lakrestområdets påverkan på recipienterna bedömdes vara avsevärt mindre än den från dagbrottssjön. De lokala miljömål som definie- rats för ett antal metaller vid utflödet till Marbäcken konstaterades vid utvärderingen vara uppfyllda . Kalk- fällningsverket som renat läckagevatten från gruvavfallsområdet lades därmed ned. Utsläppet av uran till Marbäcken, dvs. läckaget från lak- restdeponin, beräknades 2015 till . 1.Översyn av yrket personlig assistent – ett viktigt yrke som förtjänar bra villkor. 2.Skärpta regler om utländska månggiften. 4.Vägen till en klimatpositiv framtid. 5.Fler ruttjänster och höjt tak för rutavdraget. 6.En begriplig och trygg sjukförsäkring med plats för rehabilitering. 7.Brott mot djur – Skärpta straff och ett mer effektivt sanktionssystem. 8.Starkare kommuner – med kapacitet att klara välfärdsuppdraget. 9.Kunskapsläget på kärnavfalls- området 2020. Steg för steg. Var står vi? Vart går vi? 10.Stärkt lokalt åtgärdsarbete – att nå målet Ingen övergödning. 11.Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om utländska direktinvesteringar. 12.Nya kapitaltäckningsregler för värdepappersbolag. 13.Att kriminalisera överträdelser av EU-förordningar. 14.Framtidens teknik i omsorgens tjänst. 15.Strukturförändring och investering i hälso- och sjukvården – lärdomar från exemplet NKS. 16.Ett effektivare regelverk för utlännings ärenden med säkerhetsaspekter. 19.God och nära vård. En reform för ett hållbart hälso- och sjukvårdssystem. 20.Skatt på modet – för att få bort skadliga kemikalier. 21.Sveriges museum om Förintelsen. + Holocaust Remembrance and Representation. Documentation from a Research Conference. – på väg mot ökad delning av motor- fordon. 23.Hälso- och sjukvård i det civila försvaret – underlag till försvarspolitisk inriktning. 24.Tillsammans för en välfungerande sjukskrivnings- och rehabiliterings- process. 25.Ett nationellt biljettsystem för all kollektivtrafik. 26.En sjukförsäkring anpassad efter individen. 27.Högre växel i minoritetspolitiken. Stärkt samordning och uppföljning. 28.En mer likvärdig skola – minskad skolsegregation och för- 29.En ny myndighet för att stärka det psykologiska försvaret. 30.En moderniserad arbetsrätt. 31.En ny mervärdesskattelag. Del 1 och 2. Några anslutande frågor. – en modell för planering och dimen- sionering av gymnasial utbildning. Del 1 och 2. 34.Stärkt kvalitet och likvärdighet i fritidshem och pedagogisk omsorg. 35.Kontroll för ökad tilltro – en ny myndighet för att förebygga, förhindra och upptäcka felaktiga ut betalningar från välfärdssystemen. 36.Ett nationellt sammanhållet system för kunskapsbaserad vård – ett system, många möjligheter. 37.Ett nytt regelverk för arbetslöshets- försäkringen. 38.Ökad trygghet för visselblåsare. 39.Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s Fud-program 2019. 40.En gemensam utbildning inom statsförvaltningen. av tjänster åt Arbetsförmedlingen –en analys av de rättsliga förutsätt- ningarna. 42.En annan möjlighet till särskilt stöd. Reglering av kommunala resurs- skolor. 43.Bygga, bedöma, betygssätta –betyg som bättre motsvarar