sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — Lagens övriga bestämmelser om bland annat säkerhetsinformation, återkallelse och tillsyn (13–18 och 20–45 §§) ska inte tillämpas, om det i någon annan författning som genomför ett EU-direktiv eller i en EU-förordning finns bestämmelser som reglerar samma fråga och som har samma syfte. Dessa bestämmelser ska inte heller tillämpas på varor i den utsträckning det i annan lagstiftning om produktsäkerhet, som inte är av unionsrättsligt ursprung, finns motsvarande bestämmelser med samma syfte, förutsatt att de nationella bestämmelserna uppfyller lagens krav (4 §). Lagen ger tillsynsmyndigheterna befogenhet att förelägga närings- idkare som tillhandahåller eller har tillhandahållit varor eller tjänster att lämna upplysningar samt tillhandahålla handlingar, varuprover och liknande för utredning om efterlevnaden av lagen. Tillsynsmyndig- heten har även rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där varor hanteras, dock inte bostäder (26 §). Vidare har tillsynsmyndigheten möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för lagens efterlevnad (26–30 §§). Sådana före- lägganden och förbud ska förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt (31 §). Den näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bland annat bestämmelserna om att varor och tjänster som till- handahålls av näringsidkare ska vara säkra, kan åläggas att betala en sanktionsavgift (37 § första stycket). Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller föreläggande som har meddelats vid vite (38 §). Sanktionsavgiften prövas av förvaltnings- rätt efter ansökan av tillsynsmyndigheten (39 §). 19Det allmänna produktsäkerhetsdirektivet utgör inte sådan harmoniserad unionslagstiftning för vilken bestämmelserna om marknadskontroll i förordning (EG) nr 765/2008 är tillämplig, vilket innebär att den tillsyn som myndigheterna utövar med stöd av produktsäkerhetslagen inte är marknadskontroll i unionsrättslig mening. För de sektorsspecifika regelverk där förord- ning (EG) nr 765/2008 är tillämplig kan även bestämmelser i produktsäkerhetslagen vara tillämp- liga i fråga om konsumentprodukter. I förordning (EG) nr 765/2008 anges nämligen att tillämp- ningen av förordningen inte får hindra marknadskontrollmyndigheterna att vidta mer specifika åtgärder som föreskrivs i direktiv /95/EG. Gällande nationell rätt och organisation av marknadskontroll i ska fastställas till lägst 5 000 och högst . Den får dock inte överstiga av näringsidkarens årsomsättning under föregående räkenskapsår. När sanktionsavgiften fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. I ringa fall ska någon sanktionsavgift inte dömas ut. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det (41 §). Beslut om förelägganden eller förbud kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol (44 §). Produktsäkerhetsförordningen har samma syfte som produktsäker- hetslagen. Av förordningen framgår att är den myndighet som utövar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i produktsäkerhetslagen samt de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen. Krav på att marknadskontroll ska bedrivas finns även i ett stort antal svenska lagar och förordningar som avser specifika produktslag, så kallad sektorslagstiftning. En del av utredningens uppdrag är att göra en översyn av den sektorslagstiftning som genomför eller kom- pletterar de rättsakter som EU:s nya marknadskontrollförordning omfattar. Utredningen har därför kartlagt de 70 direktiv och förord- ningar som anges i bilaga I till EU:s marknadskontrollförordning och systematiskt granskat vilka svenska regleringar som införlivar direk- tivens bestämmelser och kompletterar förordningarnas regelverk samt vilken marknadskontrollmyndighet som är ansvarig för mark- nadskontrollen avseende respektive unionsrättsakt. I kapitel 6 redo- visar utredningen denna översyn. 6Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning I är marknadskontroll reglerat i ett stort antal lagar och förordningar som avser specifika produktslag, så kallad sektorslag- stiftning. Reglering finns både för produkter inom det harmoniserade området och för produkter som enbart regleras i nationell rätt. En del i utredningens uppdrag är att göra en översyn av den sektorslag- stiftning som genomför eller kompletterar de rättsakter som om- fattas av EU:s marknadskontrollförordning. Utredningen har därför kartlagt de 70 direktiv och förordningar som anges i bilaga I till EU:s marknadskontrollförordning och den nationella reglering som inför- livar unionsrättsakternas bestämmelser i svensk rätt. Detta kapitel redovisar resultatet av utredningens översyn. Det är inte en uttömmande översyn av all sektorslagstiftning som reglerar marknadskontroll av produkter i utan enbart av den sektors- lagstiftning som omfattas av EU:s marknadskontrollförordning. I flera fall är sektorslagstiftningen tillämplig även för andra produkter än de som omfattas av unionsrättsakterna i bilaga I till EU:s mark- nadskontrollförordning. Utredningen har då begränsat översynen till de delar som direkt berörs av förordningen. Från översynen har även undantagits bestämmelserna i produktsäkerhetslagen (2004:451). Ett flertal av de berörda unionsrättsakterna omfattar produkter som i vissa fall används av konsumenter. I de fall produkterna är avsedda för konsumenter eller kan antas komma att användas av konsumenter gäller även produktsäkerhetslagens bestämmelser. Denna reglering presenteras översiktligt i kapitel 5 avsnitt 5.4.2. Resultatet av översynen presenteras sektorsvis. Under varje sek- tor redovisas de relevanta unionsrättsakterna, berörd svensk sektors- lagstiftning och de specifika bestämmelser som rör marknadskontroll. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Vidare redovisas nuvarande fördelning av ansvar för marknadskontroll eller tillsyn, vilka befogenheter och sanktionsmöjligheter ansvariga myndigheter har samt vissa övriga frågor som exempelvis reglering kring ekonomisk ersättning och forum för överklagande av beslut. Redovisningen ligger till grund för utredningens överväganden och förslag till kompletteringar i svensk lagstiftning för att EU:s marknads- kontrollförordning ska kunna tillämpas effektivt. Dessa presenteras i sin tur i kapitel 7–12 där utredningen även lyfter fram exempel från sektorsöversynen. EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på flera unionsrätts- akter som omfattar produkter inom arbetsmiljösektorn. Fyra direk- tiv har genomförts i svensk rätt genom arbetsmiljölagen. De redo- visas gemensamt nedan. Därefter redovisas sektorslagstiftningen för personlig skyddsutrustning. 6.2.1Maskiner, tryckkärl och utrustning för potentiellt explosiva miljöer EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Europaparlamentets och rådets direktiv /42/EG av om maskiner och om ändring av direktiv /16/EG (se bilaga I punkt 19 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets direktiv /29/EU av den 26 feb- ruari 2014 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om tillhandahållande på marknaden av enkla tryckkärl (se bilaga I punkt 48 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europarlamentets och rådets direktiv /34/EU av den 26 feb- ruari 2014 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om utrustning och skyddssystem som är avsedda för användning i potentiellt explosiva atmosfärer (se bilaga I punkt 53 i EU:s marknadskontrollförordning), och Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning •Europaparlamentets och rådets direktiv /68/EU av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om tillhandahållande på marknaden av tryckbärande anordningar (se bilaga I punkt 57 i EU:s marknadskontrollförordning). Direktiven har genomförts i svensk rätt i arbetsmiljölagen (1977:1160) och arbetsmiljöförordningen (1977:1166). När det gäller direktiv /34/EU är även elsäkerhetslagen (2016:732) och el- säkerhetsförordningen (2017:218) tillämpliga. Direktiven genomförs även genom föreskrifter på området.1 De be- stämmelser som reglerar marknadskontroll av- seende direktiv /34/EU redogörs i avsnitt 6.7. Även Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap har gett ut föreskrifter som genomför direktiv /34/EU.2 Dessa föreskrifter innehåller dock inte några produktkrav utan enbart krav på vilken utrustning som ska användas i en explosionsfarlig miljö som orsakas av brandfarliga varor. I artikel 4 i direktiv /42/EG finns en generell bestämmelse om marknadskontroll som anger att medlemsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att endast sådana maskiner får släppas ut på marknaden eller tas i drift som uppfyller de tillämpliga bestämmelserna i direktivet och som inte äventyrar hälsa och säker- het för personer samt i förekommande fall husdjur eller egendom, när de har installerats och underhålls på riktigt sätt samt används för avsett ändamål eller under rimligen förutsebara villkor. I artikel 11 anges att medlemsstaterna ska vidta åtgärder om maskiner som omfattas av direktivet kan äventyra hälsa och säkerhet för personer, husdjur och egendom. 1AFS 2008:3 föreskrifter om maskiner, ändrad genom AFS 2009:5, 2011:1, 2011:7, 2014:22 och 2016:10. För produkter som släppts ut på marknaden före den 29 decem- ber 2009 tillämpas nu upphävda AFS 1993:10. AFS 2016:1 föreskrifter om tryckbärande anordningar, AFS 2016:2 föreskrifter om enkla tryckkärl och AFS 2016:4 föreskrifter om utrustning och skyddssystem som är av- sedda för användning i potentiellt explosiva atmosfärer. 2SRVFS 2004:7 Föreskrifter om explosionsfarlig miljö vid hantering av brandfarliga gaser och vätskor. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Direktiv /29/EU, direktiv /34/EU och direktiv / 68/EU hänvisar avseende marknadskontroll till förordning (EG) nr 765/2008 och det anges att artiklarna 15.3 och 16–29 i den förord- ningen ska tillämpas på produkter som omfattas av direktiven. Varken arbetsmiljölagen eller arbetsmiljöförordningen innehåller några uttryckliga bestämmelser om marknadskontroll eller hänvis- ningar till förordning (EG) nr 765/2008. Av arbetsmiljölagens för- arbeten framgår att bedriver marknadskontroll inom ramen för tillsynen av efterlevnaden av arbetsmiljölagstift- ningen samt att befogenheter att ingripa på området finns i 7 kap. arbetsmiljölagen som reglerar tillsyn (prop. 2007/08:65 Genomför- ande av det nya maskindirektivet, m.m., s. 16). I 3 kap. 8 § arbets- miljölagen anges att den som tillverkar, importerar, överlåter eller upplåter en maskin, ett redskap, skyddsutrustning eller annan tek- nisk anordning ska se till att anordningen erbjuder betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall, när den släpps ut på marknaden, avlämnas för att tas i bruk eller ställs ut till försäljning. Vidare anges i 7 kap. 1 § samma lag att utövar tillsyn över att lagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs. I föreskrifter finns hänvisningar till förord- ning (EG) nr 765/2008. Exempelvis hänvisar AFS 2016:4 om utrust- ning och skyddssystem som är avsedda för användning i potentiellt explosiva atmosfärer till artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 avseende rätt att hos ekonomiska aktörer ta ut ett eller flera exemplar för provning vid marknadskontroll. Enligt förordningen (2007:913) med instruktion för Arbetsmiljö- verket ansvarar myndigheten bland annat för vissa frågor om marknadskontroll i den utsträckning frågorna inte ska hanteras av någon annan. Enligt 2 § 3 i förordningen har sär- skilt till uppgift att ansvara för marknadskontroll av produkter som omfattas av bland annat direktiv /42/EG, direktiv /68/EU, direktiv /29/EU och direktiv /34/EU. När det gäller direktiv /34/EU delas marknadskontroll- ansvaret med . Enligt 40 § elsäkerhetsförordningen är marknadskontrollmyndighet enligt förordning Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning (EG) nr 765/2008 när det gäller elektrisk utrustning som omfattas av direktiv /34/EU. I 7 kap. arbetsmiljölagen finns bestämmelser om tillsyn över att lagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs. har rätt att efter anfordran erhålla de upplysningar, handlingar och prov samt påkalla de undersökningar som behövs för tillsynen (3 §). har också rätt till upplysningar om produkter som används i entreprenadförhållan- den eller vid legotillverkning samt om produkter som har överlåtits (4 §). För sin tillsyn ska tillsynsmyndigheten ges tillträde till arbets- ställe och får där göra undersökningar och ta prov. har rätt till tillträde även till ett arbetsställe som tillhör annan än den som tillsynen utövas mot. ska lämna den hand- räckning som behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna utöva tillsynen (5 §). får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska följas (7 §). Sådana förelägganden eller förbud får riktas mot alla som har skyddsansvar enligt arbetsmiljölagen, i första hand arbetsgivare, men även tillverkare och importörer av bland annat maskiner, se hänvisning till 3 kap. 8 § arbetsmiljölagen. Om någon inte följer ett föreläggande får besluta att rättelse ska ske på den enskildes bekostnad. kan ålägga till exempel tillverkare och importörer att lämna varnings- information eller återkalla en produkt (11 §). Innehållet i ett sådant åläggande ska motsvara vad som anges i 14–18 §§ produktsäkerhets- lagen. I arbetsmiljöförordningen finns närmare bestämmelser om hur tillsynen vid inspektionsbesök ska gå till. I fråga om arbete som utförs i hemmet ska inspektionsbesök endast ske på begäran av den arbetsgivare eller arbetstagare som berörs, eller om det finns någon annan särskild anledning till det (15 § nämnda förordning). Vid för- rättning på ett arbetsställe ska tillsynsmyndigheten kontakta skydds- ombud som kan anträffas på arbetsstället (16 § samma förordning). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning De sanktionsmöjligheter som finns enligt arbetsmiljölagen är vite, sanktionsavgifter och straffansvar. får förena före- lägganden och förbud med vite (7 kap. 7 § arbetsmiljölagen). Före- lägganden att lämna varningsinformation eller att återkalla en pro- dukt ska förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt (7 kap. 11 § samma lag). får meddela föreskrifter om sanktionsavgifter (18 § arbetsmiljöförordningen). Sådana sanktionsavgifter får enligt 8 kap. 5–10 §§ arbetsmiljölagen tas ut vid överträdelser av vissa avgiftssanktionerade föreskrifter. Avgiften ska tas ut även om över- trädelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgiften ska vara lägst och högst . Sanktionsavgift ska inte tas ut för en gärning som omfattas av ett föreläggande eller förbud. Sanktionsavgiften ska tas ut av den fysiska eller juridiska person som drev den verksamhet där överträdelsen skedde. Avgiften får sättas ned helt eller delvis om överträdelsen är ringa eller ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut sanktionsavgiften. prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sanktionsavgifter. Avgiftsföreläggande innebär att den som bedöms vara ansvarig för en överträdelse före- läggs att godkänna avgiften eller . När före- läggandet har godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna av- görande om att avgift ska tas ut. Ett godkännande som görs efter det att den tid som angetts i föreläggandet har gått ut är dock utan verkan. Om avgiftsföreläggandet inte har godkänts inom utsatt tid, får ansöka hos den förvaltningsrätt inom vars dom- krets avgiftsföreläggandet har utfärdats, om att sanktionsavgift ska tas ut. En sanktionsavgift får tas ut bara om ansökan har delgetts den som avgiftsföreläggandet riktas mot från den tidpunkt då överträdelsen skedde. En beslutad avgift faller bort om verkställighet inte har skett från det att avgörandet vann laga kraft. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett före- läggande eller förbud som har meddelats av döms till böter eller fängelse i högst (8 kap. 1 § arbetsmiljölagen). Det gäller dock inte om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. Därutöver döms till böter om någon lämnar oriktiga upp- Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning gifter om förhållanden av vikt när en tillsynsmyndighet har begärt upplysningar, handlingar eller prov (8 kap. 2 § samma lag). får förordna att dess beslut ska gälla (9 kap. 5 § arbetsmiljölagen). När det gäller ekonomisk ersättning gäller att inte betalar ersättning för de prov myndigheten tar ut på arbets- ställen (7 kap. 5 § arbetsmiljölagen). För övrigt gäller att den vars verksamhet har varit föremål för tillsyn ska ersätta tillsynsmyndig- heten för sådana kostnader för undersökning av prov som har varit skäligen påkallade. För sådan granskning av maskiner, redskap, skyddsutrustningar eller andra tekniska anordningar, som utförs av på uppdrag av den som avser att överlåta eller upplåta anordningen eller i övrigt för dennes räkning, betalas en avgift som bestäms av verket (22 § arbetsmiljöförordningen). I arbetsmiljölagen finns en bestämmelse om tystnadsplikt (7 kap. 13 §). Bestämmelsen reglerar inte särskilt befattning med ärenden som rör marknadskontroll. För det allmännas verksamhet finns en hänvisning till 10 kap. 11–14 §§ och 12 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). beslut i enskilda fall enligt arbetsmiljölagen eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (9 kap. 2 § arbetsmiljölagen). EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/425 av om personlig skyddsutrustning och om upp- hävande av rådets direktiv /686/EEG (se bilaga I punkt 62 i EU:s marknadskontrollförordning). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Förordningen kompletteras i svensk rätt av lagen (2018:125) och förordningen (2018:127) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning. har gett ut föreskrifter på området.3 Kapitel VI i förordning (EU) 2016/425 reglerar marknadskontroll i EU, kontroll av anordningar och tillbehör som förs in på unions- marknaden samt EU:s förfarande i fråga om skyddsåtgärder. I arti- kel 37 anges att artiklarna 15.3 och 16–29 i förordning (EG) nr 765/2008 ska gälla för personlig skyddsutrustning som omfattas av förordningen. Medlemsstaternas marknadskontrollmyndigheter är skyldiga att agera när de har tillräckliga skäl att anta att personlig skyddsutrustning som omfattas av förordningen utgör en risk för människors hälsa eller säkerhet. ska ålägga den berörda ekonomiska aktören att vidta korrigerande åt- gärder, dra tillbaka utrustningen från marknaden eller återkalla den (artikel 38). Även när den personliga skyddsutrustningen uppfyller kraven i förordningen men ändå utgör en risk ska den ekonomiska aktören åläggas att vidta åtgärder (artikel 40). Om en medlemsstat konstaterar en formell bristande överensstämmelse ska den ålägga den ekonomiska aktören att åtgärda bristen eller, om den kvarstår, vidta lämpliga åtgärder för att begränsa eller förbjuda tillhandahållandet av den personliga säkerhetsutrustningen på marknaden eller se till att den återkallas eller dras tillbaka från marknaden (artikel 41). Lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning hänvisar till ovan nämnda artiklar i förordning (EG) nr 765/2008 avseende bestämmelser om marknads- kontroll. Marknadskontrollansvaret enligt förordning (EU) 2016/425 är upp- delat mellan och . Konsument- verket utövar marknadskontroll enligt lagen med kompletterande 3AFS 1996:7 föreskrifter om utförande av personlig skyddsutrustning. Före- skrifterna har upphävts men gäller fortfarande för personlig skyddsutrustning som släppts ut på marknaden under direktiv /686/EEG fram till . Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning när det gäller personlig skyddsutrustning som är avsedd för privat bruk, eller som kan antas komma att användas för privat bruk i inte obetydlig omfattning (2 § förordningen med kompletterande be- stämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning). I samma förordning anges att utövar marknads- kontroll enligt lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning när det gäller personlig skyddsutrustning som är avsedd för yrkesmässig användning, eller som kan antas komma att användas yrkesmässigt (3 §). Enligt samma förordning ska och lämna upp- gifter till varandra i den utsträckning som behövs för att respektive myndighet ska kunna utföra sin marknadskontroll (4 och 5 §§). uppgift att ansvara för marknadskontroll över produkter som omfattas av förordning (EU) 2016/425 framgår även i 2 § 3 förordningen med instruktion för . Genom hänvisning till bland annat artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 framgår att marknadskontrollmyndigheterna får kräva att de ekonomiska aktörerna ska tillhandahålla sådan dokumentation och information som myndigheterna anser sig behöva för att utföra sin verksamhet, inbegripet tillträde till de ekonomiska aktörernas lokaler och rätt att ta nödvändiga provexemplar av produkterna. De får vidare förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk obrukbara, om de anser att det är en nödvändig åtgärd. Genom hänvisning till artikel 29 i förordning (EG) nr 765/2008 följer vidare att myndigheten har befogenhet att förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk och som ska föras in i landet men som ännu inte har släppts ut på den nationella marknaden obrukbara. ska, på begäran av marknadskontrollmyndig- heten, i vissa fall lämna den hjälp som behövs när myndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 (3 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att EU:s förordning om personlig skyddsutrustning ska följas (4 § nämnda lag). De sanktionsmöjligheter som finns enligt lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning är vite och sanktionsavgift. Enligt 5 § nämnda lag ska ett förelägg- ande eller förbud eller ett beslut enligt förordning (EG) nr 765/2008 förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Enligt 9 § ska en ekonomisk aktör åläggas att betala en sanktionsavgift, om den ekonomiska aktören eller någon som handlar på den ekono- miska aktörens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot kraven i förordning (EU) 2016/425. Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller för en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats med vite. Genom hänvisning till 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen framgår vidare att sanktionsavgiften ska fastställas till lägst och högst , att avgiften inte får överstiga av näringsidkarens årsomsättning, att hänsyn ska tas till hur allvarlig överträdelsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträd- elsen avser, att någon avgift inte ska dömas ut i ringa fall samt att avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. Avgiften tillfaller staten och prövas av förvaltningsdomstol efter ansökan av myndigheten. Marknadskontrollmyndigheterna får bestämma att deras beslut om föreläggande eller förbud eller beslut om annan åtgärd enligt förord- ning (EG) nr 765/2008 ska gälla (6 § lagen med komplet- terande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsut- rustning). Av 7 § samma lag följer att ekonomiska aktörer ska ersätta marknadskontrollmyndigheten för provtagning och undersökning av prov, om det vid kontroll visar sig att den personliga skyddsutrust- ningen inte uppfyller kraven i förordning (EU) 2016/425. Marknads- kontrollmyndigheten ska ersätta den ekonomiska aktören för varu- prover och liknande, om det finns särskilda skäl för det.