sou · H8B321 · 2020-04-15 00:00:00 — Vad gäller berättelser och vittnesmål från överlevande finns dessa utspridda på en rad arkiv, bibliotek, museer och hos organisationer runt om i landet. Förutom den information som framkommer i utredningens bilagor har Forum för levande historia (FLH) på sin hemsida listat ett antal samlingar av vittnesmål från Förintelsens överlevande som finns både hos svenska och utländska institutioner och organisationer. FLH ger även information om samlingarna och tillhandahåller kontaktuppgifter.1 Museet bör samla in vittnesmål och berättelser som är utspridda samt ytterligare inventera befintligt material. Museet bör då utgå från de översikter över vittnesmål och vittnesmålslitteratur som finns tillgängliga och även kunna granska och kritiskt utvärdera de olika insamlingsprojekten och deras resultat.2 1Forum för levande historia listar svenska vittnesmålssamlingar som finns hos Föreningen , Forum för levande historia, , SKMA (Svenska kommittén mot antisemitism), Överlevarna (podd-serie), i , stadsarkiv / Förintelsens ögonvittnen, , , radio, Universitetsbiblioteket / Röster från Ravensbrück, / arkiv, / arkiv samt Utbildningsradion. Därtill listas internationella samlingar av vittnesmål hos Ghetto Fighters’ House Museum Archive, , (USHMM), samt Yad Vashem. 2Se bland annat bidrag i utredningens antologi för en översikt av tidigare gjorda insamlingar i . Samlingar, samverkan och forskning 7.2.2Ytterligare insamling av berättelser från överlevande och annat material Förutom redan insamlade vittnesmål finns det möjlighet och behov av ytterligare dokumentation. Det framgick vid den internationella konferens som utredningen anordnade 12–(se kapitel 4 samt utredningens antologi) att det finns goda möjligheter och stor nytta av att inte enbart förhålla sig till redan insamlade berättelser och vittnesmål utan även att upprätta dialog med kvarvarande överlevande för att samla in deras berättelser och synpunkter på hur dessa bör förmedlas och användas i en ny museiverksamhet. Ett exempel på insamlade berättelser är intervjuprojektet ”Överlevarna” en podcast med 120 intervjuer insamlade mellan 2017– 2019 med personer som överlevde Förintelsen. Podcasten har producerats av journalisten , i samarbete med fotografen och även resulterat i en bok som getts ut 2020.3 visar, genom det stora antalet personer som ställt upp, att det även så här långt efter Förintelsen finns ett intresse och en vilja från överlevande att berätta om sina erfarenheter. Museet bör överväga möjligheten att tillgängliggöra detta material. () har som en uppföljning av arbetet med – Förintelsens sista vittnen, uppmärksammat regeringen på möjligheten att genomföra ytterligare dokumentation av överlevandes vittnesmål. I utställningen ingår den interaktiva installationen Dimensions in Testimony där besökarna kan ställa frågor till överlevande och få svar genom förinspelade videointervjuer. SHM har erhållit medel för att kunna möjliggöra en svenskspråkig version av Dimensions in Testimony i samarbete med . Därtill har SHM lämnat förslag angående indexering av svenskspråkiga intervjuer i USC Shoah Archive, samt förslag angående insamling av material från överlevande i som är intresserade att donera föremål. Utredningen bedömer att dessa förslag är motiverade och utredningen meddelade detta till regeringen under hösten 2019.4 3Bernt Hermele & , Överlevarna: röster från Förintelsen (: förlag 2020). 4Utredningen lämnade en PM till samt som stödde förslaget från angående dokumentation och insamling av material kring minnet av Förintelsen och som regeringen sedan beslutat om. Samlingar, samverkan och forskning Det nya museet bör även samla in berättelser och vittnesmål från romska överlevande, samt undersöka om det finns relevanta vittnesmål eller berättelser från andra offergrupper. Det finns vissa vittnesmål från romer insamlade i men de behöver översättas och alltså kompletteras. För denna verksamhet föreslår utredningen ett särskilt projekt, se nedan under avsnitt 7.3. Museet bör även överväga former för att inventera relevant material som kan röra exempelvis funktionsnedsatta och hbtq-personers historia kopplat till Förintelsen och krigsåren. Detta kan ske i samverkan med , samt med forskare med historisk sakkunskap om hbtq-frågor. Museet bör vidare samla in berättelser från släktingar till överlevande, som kan beskriva hur det varit att växa upp som barn till överlevande. Detta lyftes fram av utredningen i kapitel 5 om museets inriktning och uppdrag. Utredningen bedömer att museet bör göra en sådan insamling av berättelser utifrån en avgränsning och form som museet bedömer är lämplig. Det finns en stor aktuell utgivning av böcker och publikationer om överlevandes historia som museet kan tillgängliggöra. Ett exempel med stor relevans för det nya museet är Dina och publicerade bok bär våra minnen (, 2020) som ger starka och ögonöppnande exempel på hur föremål kan användas för att berätta historien om Förintelsen. 7.3Särskilda samarbeten om samlingar, utställningsverksamhet och dokumentation Utredningen har i kapitel 3 redogjort för en lång rad relevanta myndigheter och organisationer samt internationella institutioner som museet har möjlighet att samverka med, inte minst vad gäller att samla in och tillgängliggöra samlingar. Utredningen bedömer att det finns vissa institutioner som museet ska upprätta särskilda samarbeten med och att museet ska ha i uppdrag att finansiera delar av denna samverkan. Detta kan stärka regeringens satsning på museal verksamheten om Förintelsen och roll under genom att resurser inte enbart satsas i det nya museet utan kommer en vidare krets av institutioner till del. Utredningen anser att det finns stora vinster i att utveckla sam- Samlingar, samverkan och forskning verkan om samlingar, utställningsverksamhet och dokumentation mellan museet och olika befintliga regionala och lokala verksamheter och att denna samverkan bör finansieras för att bli hållbar. I följande del lämnar därför utredningen förslag på vissa specifika samarbetsmöjligheter som bedöms vara strategiskt viktiga för museets arbete, inte minst under dess uppstartsfas. Förslag: Regeringen bör avsätta medel för en nationell satsning på lokal museiverksamhet rörande samlingar och utställningar om Förintelsen. Museet bör för detta ändamål ha projektmedel för samverkan med regionala och lokala museer, arkiv och bibliotek på . Utredningen har redogjort för de förslag och synpunkter som lämnats av Länsmuseernas samarbetsråd. Utredningens förslag till inrättandet av ett nytt statligt museum går inte på den linje som länsmuseerna förslagit, men det finns goda skäl att skapa hållbara förutsättningar för att ta om hand flera av de aspekter som länsmuseerna lyfter fram. Detta bör ske genom en särskild form av samverkan mellan museet och länsmuseerna, men även med andra relevanta lokala museer, arkiv och bibliotek. Länsmuseerna tar upp behovet av att hela landets befolkning ges samma förutsättningar att ta del av museiverksamheten. Det finns samarbete mellan länsmuseerna och Forum för levande historia, samt med vad gäller utställningen ”Speaking memories” som turnerar i landet. På motsvarande sätt bör det nya museet om Förintelsen ges möjlighet till samarbete med länsmuseerna om exempelvis vandringsutställningar. Vidare poängterar länsmuseerna, som nämnts tidigare, att det finns berättelser, vittnesmål, föremål och platser som rör Förintelsen, den judiska befolkningens liv och historia, antisemitism och flyktingmottagandet efter , utspridda i hela landet. Här menar länsmuseerna att de kan genomföra ett lokalt arbete och lyfta fram lokala perspektiv med stor potential att fånga allmänhetens intresse. Denna form av arbete sker på flera håll i bland annat via det så kallade 27 januari-nätverket. Samlingar, samverkan och forskning vidare på denna nationellt spridda verksamhet lyfts även fram av bland annat i . Utredningen delar uppfattningen att det finns stora möjligheter och en stor nytta med att utveckla existerande regional verksamhet och nationell samverkan för denna. Det föreslagna museet bör ges resurser för att kunna stödja sådant arbete. Utredningen bedömer att regeringen därför bör avsätta medel för att vidareutveckla en nationell satsning på lokal museiverksamhet som kan avse inventering, dokumentation insamling och konservering samt utställningsverksamhet. Museet bör för detta ändamål ha årliga projektmedel för samverkan med regionala och lokala museer, arkiv och bibliotek på . Förslag: Museet ska ha i uppdrag att samverka med Stiftelsen i . För att möjliggöra samverkan bör anslaget för Stiftelsen utökas med i nivå. i har i sitt svar till utredningen uppmärksammat att ett museum om Förintelsen behöver beakta redan befintlig verksamhet och att spelar en viktig roll i sammanhanget. För har Förintelsen varit en central del som museet valt att belysa i sin nya basutställning. har med den nya utställningen strävat efter att bredda bilden av den judiska historien bortom och slår vakt om att den ambitionen kan bibehållas, så att historien om judiskt liv i inte reduceras till att enbart kretsa kring lärdomarna från Förintelsen. Ett svenskt museum om Förintelsen riskerar, menar , att bli kontraproduktivt, utan ett betydande judiskt museum. Påståendet underbyggs med hänvisning till att många museer om Förintelsen internationellt ofta inramas av judisk historia, exempelvis i . konstaterar att det är rimligt att parallellt lyfta fram båda dessa centrala berättelser, den om Förintelsen och den om judisk historia. understryker att ett välfungerande judiskt museum blir än viktigare när ett museum Samlingar, samverkan och forskning etableras som mer specifikt är riktat mot att belysa Förintelsen, Förintelsens överlevande och specifika frågor relaterade till svensk historia. Därför föreslår att utredningen beaktar möjligheter till samverkan mellan de två institutionerna. Det kan röra sig om pedagogiska upplägg, gemensamma utställningar och ett långtgående samarbete vad gäller det museets samlingar. har en samling med material av direkt relevans för det nya museet. Utredningen delar den farhåga aktualiserar att det finns en risk att etablerandet av ett museum om Förintelsen kan komma att konkurrera med i , särskilt om det placeras i samma stad. För att undvika denna typ av problem är en långsiktig samverkan mellan de två institutionerna viktig. Samverkan är även motiverad utifrån den sakkunskap och kompetens som finns vid och som kan komma det nya museet till godo, både under en uppbyggnadsfas, och långsiktigt. Ett uppdrag om särskild samverkan bör skrivas in i bidragsvillkor respektive myndighetens instruktion. Mot bakgrund av ovanstående föreslår utredningen att anslaget till Stiftelsen utökas. Anslaget ligger på , varav är tillfälliga och kommer att dras in 2021, vilket innebär att möjligheterna till samverkan med det nya museet blir begränsade. Utredningen föreslår därför att anslaget utökas med i nivå (vilket innebär att museets anslag kommer att ligga på ) för att ge möjlighet till en långsiktigt hållbar samverkan med det föreslagna museet om Förintelsen. 7.3.3Samverkan med universitet eller högskola och romska organisationer Förslag: Det föreslagna museet får i särskilt uppdrag att arbeta med inventering och dokumentation av romska vittnesmål. Projektet bör kunna genomföras i samverkan med lämpligt universitet eller högskola samt romska organisationer i och relevanta internationella institutioner. Projektet bör drivas och ha en sammanlagd budget på . Samlingar, samverkan och forskning Utredningen har tidigare konstaterat att det råder brist på insamlade vittnesmål och berättelser från romska överlevande i . Befintliga vittnesmål behöver inventeras och ny insamling är angelägen för att kunna skildra hur romerna föll offer i samband med Förintelsen. För att möjliggöra en sådan insamling och kunskapsinhämtning krävs en särskild satsning. Denna insats bör förutom att inventera och dokumentera vittnesmål från romer i , se över behov och möjlighet att samla in eller på annat sätt tillgängliggöra material från andra europeiska länder rörande romers utsatthet under Förintelsen. Utredningen föreslår att en särskild satsning initieras för detta arbete och att den knyts till det nya museet. Projektgruppen behöver inneha forskarkompetens om insamling och dokumentation av historiskt material och bör kunna samverka med forskare vid ett lämpligt universitet eller en högskola. Projektet kan förslagsvis initieras genom att regeringen i särskild ordning beslutar om en treårig satsning som finansieras med sammanlagt och som ges till det nya museet. Museet bör vidare kunna samverka med romska kulturorganisationer i , samt samarbeta med internationella dokumentationscentra såsom Dokumentationsund Kulturzentrum Deutscher Sinti und i och liknande institutioner i och andra europeiska länder. Projektet bör därtill kunna samarbeta med . För att säkerställa samverkan med svenska romska kulturorganisationer bör projektet avsätta medel för att möjliggöra deras medverkan. Direktiven betonar att museet ska kunna beskriva Förintelsen i en bred historisk kontext och att det därför krävs att en bred dokumentation från krigsåren och vetenskaplig kunskap från en rad discipliner kan användas i verksamheten. Vidare poängteras att det kommer att vara nödvändigt att verksamheten har en stark förankring i aktuell forskning och ges förutsättningar att bidra till kunskapsutveckling på forskningsområdet. Utredningen anser, som direktivet nämner, att en stark forskningsanknytning är avgörande för att museet ska kunna genomföra sina uppdrag. Utredningen bedömer att detta behöver ske genom att Samlingar, samverkan och forskning museet integrerar forskning i sin verksamhet samt startar och upprätthåller en forskningsmiljö och bidrar till forskning på olika nivåer. Utredningen vill betona att bör följa exemplen från många internationella museiinstitutioner som arbetar med Förintelsen och liksom dessa lägga stor tonvikt på forskning. Institutioner som HL- Senteret i , US , samt de israeliska institutionerna Yad Vashem och Massuah är alla på olika sätt kombinerade museum och forskningscentrum. Då inrättar ett museum om Förintelsen bör detta inte vara mindre kvalificerat i dessa avseenden än internationella motsvarigheter. 7.4.1Forskningens roll i museiverksamhet Allt museiarbete förstärks genom en tydlig förankring i forskning. Vad menas då med forskning? Forskning är något som främst bedrivs vid universitet och högskolor och därför måste museet ha en etablerad samverkan med ett eller flera lärosäten. Hur museer använder begreppet forskning varierar. Med en vid tolkning ses forskning som synonymt med kunskapsuppbyggnad i allmänhet och då särskiljs inte forskning vid museer från forskning vid universitet och forskningsinstitut. En sådan tolkning försvagar dock museerna i relation till forskarsamhället i och med att universitet och lärosäten bedömer forskning utifrån att den tillkommit i kollegialt granskade sammanhang. Det finns därför skäl att urskilja forskning från övrig kunskapsuppbyggande verksamhet. Forskning står för sökande efter ny kunskap baserad på problemformulering, teoretisk förankring och vetenskapliga metoder. Härmed avgränsas också forskningen från den allmänt kunskapsuppbyggande – och lika nödvändiga – museiverksamheten som sker inom ramen för det ordinarie arbetet. Dokumentation, insamling och kunskapsuppbyggande kring samlingarna är alltså inte detsamma som forskning, men kan ingå i forskningsprocessen eller leda till forskning. Det finns dock stora möjligheter för samverkan mellan forskning och museiverksamhet som kan gynna båda dessa verksamheter. Även om forskning inte är en verksamhet som låter sig inordnas i den löpande museipraktiken är det självklart och nödvändigt att museitjänstemännen ska ha möjlighet att använda och stärka sin vetenskapliga Samlingar, samverkan och forskning kompetens inom museets alla verksamhetsområden. Detta kan ske inom forskningsprojekt och genom forskarkontakter i det dagliga arbetet.5 Vetenskapligt sett finns inga speciella kriterier för forskning vid museer, men den har vissa kännetecken: •Genom sina ämnesval är den nära knuten till museiverksamheten iövrigt och till museernas samlingar och insamling. Kopplingen till existerande material och tillförandet av nytt material skapar kontinuitet och långsiktighet och ger unika möjligheter att studera företeelser i tidsperspektiv. •Kravet på att primärmaterialet ska bevaras och göras allmänt tillgängligt innebär att arbetsmoment som uppordning, katalogisering, renskrift och registrering kan tillkomma. Dessa procedurer är också •Museernas breda och mångskiftande kontaktytor gentemot allmänheten är en specifik tillgång för forskningen genom att mötena ständigt genererar nya frågor utifrån vilka forskningsuppgifter kan formuleras. Förmedlingen av forskningsresultaten genom publikationer, utställningar, programverksamhet och andra media är en viktig del av samhällsuppdraget.6 Museisamlingar är ett forskningsarkiv som ska vara tillgängligt för alla. Museet bör därför utgöra ett slags kunskapstorg som ska kunna besökas av både forskare och allmänhet. Det innebär att museet även ska kunna samla befintlig forskning och förmedla kontakter med de forskningsmiljöer som finns internationellt. Detta kräver att det finns ett bibliotek och ett arkiv och att föremålssamlingen finns tillgänglig. 5Sofia Seifart, ”Med berättelsen i fokus och föremålen på plats”. I: , , (red) Forskning vid museer (: , 2011). Se även , ”Styrka genom samverkan” i , (red) Bättre vetande. Ett symposium med anledning av den Hallwylska professurens 90-årsjubileum. (: 2009). 6Se vidare (red), Föremål för forskning. Trettio forskare om det kulturhistoriska museimaterialets möjligheter. (: , 2005). Samlingar, samverkan och forskning Bedömning: Museets insamlingsarbete, dokumentation och utställningsproduktion bör ske i samarbete med forskare. Museisamlingar utgör en del av samhällets offentliga minne och kulturhistoria. De erbjuder och utmanar till forskning som utvecklar nya metoder och synsätt, som forskningen berikar den övriga museiverksamheten med nya perspektiv och frågor kring insamling, bevarande och värde. Museernas samlande måste föregås av en kritisk analys. I museets insamlingsarbete är forskningen ett viktigt redskap som lägger grunden för en gedigen och kunskapsbaserad verksamhet. Insamlingsarbete bör lämpligen föregås av en systematisk dokumentation och därtill forskning på området och resulterar därefter i en utställning. Mötet mellan universitetsforskning och museernas dokumentationsarbete kan vitalisera såväl forskningen som museernas kunskapsuppbyggnad och insamlingsarbete. Forskningen bör både föregå insamlingsarbetet för att göra nödvändiga avgränsningar och bestämningar och kan avsluta utställningen på ett visst område med en konferens eller en publikation som gör att innehållet i en samling och utställning fördjupas. 7.4.3Bygga en forskningsmiljö och inrätta en professur Förslag: Museet bör ha 4 miljoner som grundmedel för att etablera en forskningsmiljö i samverkan med ett eller flera statliga lärosäten. Forskningsmiljön bör finansieras gemensamt av museet och de samverkande lärosätena. Ett led i denna samverkan bör vara att en professur inrättas vid ett samverkande lärosäte och att tjänstinnehavaren delar sin tjänst mellan lärosätet och museet och där har en position som forskningschef. En viktig erfarenhet av att bygga forskningsmiljöer på museer är att forskningen bör ha en tydlig universitetsanknytning, att den som leder forskningen har stor vetenskaplig räckvidd, nationellt och internationellt, samt att man har en god externfinansiering genom samverkan Samlingar, samverkan och forskning med universitet och genom beviljade medel från de stora forskningsråden. Det är således av största vikt att museet får tillgång till en professur som innehas av en forskare med betydande internationell kompetens. Utredningen föreslår att museet bör arbeta för att etablera en gemensamt finansierad forskningsmiljö i samverkan med ett eller flera statliga lärosäten. Museet ska ha medel för att finansiera en grund för denna forskningsmiljö, förslagsvis , och det eller de externa lärosätena bör bidra med motsvarande medel. Denna modell har använts av Statens maritima och transporthistoriska museer, vilket är en förebild för utredningens förslag (se vidare avsnitt 7.4.4). Som en del av forskningsmiljön bör en professur inrättas vid ett samverkande lärosäte. Det bör vidare ingå i den föreslagna professuren att denna tjänst ska vara delad mellan lärosätet och museet, tjänstgöring på båda dessa institutioner. Den forskare som tillträder professuren bör ha en position som forskningschef vid museet och bland annat arbeta med att söka externa forskningsmedel och fortsätta att utveckla forskningsmiljön. Därtill bör medlen användas till tjänster för postdoktorer och doktorander som kan knytas till museets verksamhet, samt för konferens- och seminarieverksamhet och för publikationer. Forskningsmiljön bör förläggas vid det aktuella lärosätet men tydligt knytas till museet, genom att seminarier och annan verksamhet kan bedrivas i museets lokaler. Museet bör i samband med detta även undersöka möjligheten till att inrätta en professur genom privata donationer. Det finns en särskild styrka i att ha en professor som delar sin tid mellan ett museum och ett universitet. Det innebär ett ömsesidigt berikande där museerna får tillgång till forskarkompetens och utbildningsmöjligheter på universiteten och universiteten i sin tur får tillgång till museets material, och möjligheter att förmedla forskningsrön till en bred allmänhet genom utställningar samt annan förmedling. Genom att seminarier och föreläsningar förläggs till museet får forskare värdefull kontakt med den kunskap som finns hos museets personal som personalen får en kompetensutveckling genom att ta del av aktuell forskning. Samlingar, samverkan och forskning Museets forskningskoordinator ska bistå i arbetet att etablera och underhålla samverkan mellan museet och lärosätet eller lärosätena, samt för att kommunicera forskarnas arbete såväl inåt i museet som utåt mot allmänheten, genom att anordna seminarier, föreläsningar, workshops etcetera. Utredningen vill här understryka betydelsen av inte bara utbildning utan också bildning av vuxna. Koordinatorn ska även bistå forskarna vid anordnandet av internationella konferenser för att etablera museet i den internationella Förintelseforskningen samt bygga broar mellan museet och dess nationella och internationella partners. Utredningen har tidigare lyft fram internationella exempel på att kostnader för utbildnings- och forskningsverksamhet vid museer som inriktas på Förintelsen delas mellan kultur- och utbildningsdepartement. Detta framstår som en lyckad väg för att säkerställa finansiering och för att markera att den föreslagna museiinstitutionen i även innefattar ett forskningscentrum, på samma sätt som liknande internationella museiorganisationer i , , och . bör inte inrätta en museiverksamhet som framstår som mindre kvalificerad än jämförbara internationella verksamheter. Regeringen bör därför överväga om del av museets finansiering kan hämtas från medel som kommer från statsbudgetens utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning. 7.4.4Erfarenheter av att bygga forskningsmiljöer Det finns flera exempel på hur museer samverkat med universitet i uppbyggandet av forskningsmiljöer. På skapades en sådan miljö där ett tiotal forskningsprojekt med externa forskningsmedel utgjorde en berikande forskningsmiljö. Samtliga projekt var förankrade i museets samlingar. I flera fall ledde forskningen till uppskattade utställningar och publikationer som fördjupade utställningens innehåll. Parallellt med externfinansierad forskning, drev museet en forskarskola för museianställda.7 På fanns också ett par av de postdoktorala tjänster som inrättades inom den så kallade ABM-