sou · H8B334 · 2020-06-12 00:00:00 — Dock har antalet elever betydelse för hur lärare upplever sin arbetssituation avseende stress och mängden av arbetsuppgifter (jmf , 1998). (2003) gjorde en studie där hon tittade på interaktionsmönster i klassrummet. Hon fann att gruppstorleken hade lite inverkan på den enskilde elevens kontakt med läraren, det vill säga att i större i elevgrupper hade inte eleverna lägre grad av interaktion än i mindre grupper. Lärarna kompenserade istället för stora elevgrupper vilket i sig blev ett arbetsmiljöproblem. För lärarna i form av stress och för eleverna problem med buller och en högljudd klassrumsmiljö. Båda forskarna framhåller att lärares upplevelse av för stora elevgrupper är viktig att ta på allvar när det gäller lärares arbetsmiljö. Frågan om betydelsen av elevgruppernas storlek i klassrummet är debatterad. I (2009) metastudie där han listade betydelsefulla faktorer för goda skolresultat menade han att minskade av elevgrupper inte är av stor vikt i relation till den kostnad det skulle innebära samt andra faktorer är med betydande. finns forskning som visar att mindre gruppstorlekar framförallt har betydelse för de yngsta eleverna och för elever i socioekonomiskt utsatta områden och/eller med svåra livsvillkor. I exempelvis en tysk effektstudie framkom att elevers provresultat i tyska och matematik förbättrades i elevgrupper med färre än tjugo elever (, 2018). I och (2002) översikt till av b la lärartäthet och elevgruppers storlek framhålls komplexiteten i att finna ensidiga resultat gällande storlek, där en av faktorerna är svårigheten att jämföra olika typer av studier. I forskningsöversikten framhålls ändå att det finns forskningsstöd för att just mindre elevgrupper för de yngsta eleverna spelar roll. Vidare framhåller de också att mindre elevgrupper framstår ha större betydelse för skolsocialisering än för kvalitet i undervisningen. Forskning om gruppstorlek i förskolan Forskning visar att kvalitet i förskolan har ett starkt samband med de villkor som skapas för barns möjligheter till lek, utveckling, lärande och välmående (, , 2009; , Melhuish, Sammons, Siraj- Blatchford, & Taggart 2010). Inom förskolan har gruppstorlekarna ökat . 2013 tog bort rekommendationen om femton barn per barngrupp men införde 2016 nya riktmärken för barngruppers storlek på förskolor med syfte att minska gruppernas storlek (SKOLFS 2017:9). För barn i åldrarna 1–rekommenderas en storlek på sex till tolv barn. För barn i åldrarna 4–5 rekommenderas nio till femton barn per grupp. har förskolans läroplan reviderats med högre krav gällande den pedagogiska verksamheten. Detta har föranlett ett ökat intresse för vilka konsekvenser de stora barngrupperna fått för kvaliteten i förskolan. I en nationell studie som genomfördes av , och , Gruppstorlekens betydelse för barns möjligheter att lära och utvecklas i förskolan, belyses förskollärares uttryck kring möjligheter och hinder att arbeta med läroplanens intentioner, i relation till barngruppens storlek. Dataunderlaget består av enkätsvar och intervjuer med förskollärare och samlades in i en webbaserad enkät. Resultaten har presenterats i flertalet artiklar och visar att det är flera faktorer som har betydelse för undervisningens kvalitet i förskolan (et al. 2014; et al. 2016, 2018). Personalens utbildning och kompetens är en viktig kvalitetsfaktor, men barngruppens storlek och sammansättning har också stor betydelse. Barnens åldrar, andelen barn i behov av särskilt stöd i sin utveckling, andelen barn med annat modersmål än svenska och barnens närvarotider är faktorer som inverkar på vad förskollärarna beskriver som möjligheter och hinder i deras arbete men också att detta inverkar på barns möjlighet till lek, lärande och inflytande (, 2014; et al. En vanlig strategi för att hantera stora barngrupper är att dela in barnen i mindre grupper för att arbeta utifrån intentionerna i förskolans läroplan. Detta visar sig dock vara en komplex fråga och förskollärarnas intentioner med gruppindelningarna varierar såtillvida att det både fanns uttalade pedagogiska intentioner med gruppindelningarna där barnens intressen och möjlighet till delaktighet var central men också gruppindelningar som gjordes utifrån strukturella villkor såsom antal barn per vuxen, personalens arbetstider, fysisk miljö och materialtillgång. En slutsats som dras är att då gruppindelningar görs utan pedagogiskt syfte minskar också barnens möjligheter till delaktighet och inflytande vilket kan kopplas samman med låg pedagogisk kvalitet (et al. 2014; et al. 2016, 2018). Förklaringarna till varför barnen delas in i grupper skiljer sig åt. Dels används gruppindelningar som en pedagogisk strategi för att utvidga barns lärande inom olika innehållsområden. Lärarledda aktiviteter i mindre grupper ger fler möjligheter till didaktiska interaktioner kopplade till läroplanens intentioner. Dels handlar det om att personalen vill skapa en harmonisk atmosfär, lägre ljudvolym och för att få god kvalitet i de pedagogiska relationerna mellan personal och barn (, 2014;et al. 2014; et al. 2016, 2018). Detta visar också Alvestad et al. (2014) i en studie som undersökte förskolepersonals erfarenheter av att arbeta i stora barngrupper i , och . Nasiopolo (2019) har utifrån webbenkäterna i den nationella studien analyserat på vilka grunder personalen i förskolan delar in barngruppen i mindre grupper. Två spår blev tydliga. Dels en relationell praktik där lek och lärande, ökad kommunikation och interaktion mellan barnen samt möjlighet för barnen att dela erfarenheter och intressen, dels en praktik där gruppindelningarna styrdes av organisatoriska faktorer. av de som svarat på enkäten beskriver att barns interaktion, intressen, lek och möjligheter att lära är utgångspunkt och fundamentala vid gruppindelningar, vilket kan beskrivas som ett barncentrerat arbetssätt. I artikeln kopplas detta till förskolans socialpedagogiska tradition, där barns lek och sociala relationer framhålls och lärande grundas i barns deltagande och intresse. De som främst angett organisatoriska faktorer, såsom till exempel den fysiska miljön, som viktigast vid gruppindelningar anger att en lugn miljö är viktigt för barns utveckling, lärande och välmående. Den fysiska miljön, såsom lokalernas storlek och funktionalitet samt ljudnivå är en viktig aspekt då personalen planerar och genomför gruppaktiviteter i förskolan. Dåliga förutsättningar i form av strukturella villkor såsom stora barngrupper, icke ändamålsenliga lokaler, hög andel barn i relation till personal, skapar stressande arbetsförhållanden vilket i sin tur inverkar negativt på både personal och barns välmående. Det kan också bli styrande för vilka aktiviteter som personalen menar blir möjliga att genomföra (Alvestad et al. 2014; Nasiopoulou, 2019; , 2014; et al. Att läsa för och tillsammans med barn, arbeta med skapande innehåll och att gå på utflykter är aktiviteter som väljs bort då personalen upplever att barngruppen blir för stor. Likaså väljs specifika innehåll som naturvetenskap, teknik bort (et al. En konsekvens när antalet barn per vuxen ökar är att förskollärare tenderar att minska kommunikationen med enskilda barn samt ha dialog med varje barn under en längre sammanhållen tid till förmån för rutinmässig kommunikation (, 2014; Seland, 2009). Personal uttrycker också att det blir svårare att möta barn i behov av särskilt stöd, på ett professionellt sätt (et al. Av kartläggningen i den nationella studien framgår att det också inom förskolan finns stora variationer mellan kommuner vad gäller gruppstorlek med 11-26 barn i grupperna. I en jämförelse mellan den forskning som gjorts i förskolan respektive skolan avseende gruppstorlek är det viktigt att beakta att fritidshemmet har delvis andra villkor både avseende storlek, ålder på elever, utbildningsnivå samt lokalmässiga förutsättningar. I forskning om gruppstorlekar i klassrummet är de grupper som undersökts ofta i intervallet mellan 15-30 elever. I fritidshem överskrider ofta elevgrupperna detta samt att undervisning delvis har ett annat uppdrag i skolan, vilket gör att forskningen inte är helt överförbar. Rapporter om gruppstorlekar i fritidshem Vad säger styrdokumenten om gruppstorlek? Enligt 14 kap. 9 § skollagen (SFS 2010:800) är det huvudmannens ansvar att elevgrupperna i fritidshemmet har en lämplig sammansättning och storlek och att eleverna även i övrigt erbjuds en god miljö. Av Allmänna råd för fritidshem (, 2014) framgår att huvudman och rektor bör föra en dialog om personaltäthet, storlek och sammansättning av elevgrupperna i fritidshemmet i förhållande till verksamhetens uppdrag och fördelning av resurser. I följande text beskrivs utvecklingen av antal elever och anställda samt antal fritidshem och avdelningar. /19 är närmare 489 900 (489 871) elever i åldern inskrivna i fritidshem, en ökning med närmare 150 000 (143 741) elever . 2008 var antalet elever inskrivna i fritidshem 346 130 (, 2019). Denna höga utbyggnadstakt har emellertid inte åtföljts av samma tillskott av resurser. I takt med att allt fler barn fått tillgång till fritidshemsverksamhet minskar resurserna och grupperna har blivit allt större. Jämfört med siffror har det skett en ökning av antalet barn med mer än 350 000 och en ökning av gruppernas storlek med mer än 20 barn per grupp. En stor ökning av gruppstorleken sker mellan 1990, då det var 17.8 per grupp och 1998 då det var 29.4 barn per grupp. Den genomsnittliga gruppstorleken ökar då . /10 hade en genomsnittlig fritidshemsavdelning 36,0 elever vilket kan jämföras med att det /19 i snitt går 39,2 elever per avdelning. Mellan läsåren 2017/18 och 2018/19 har procentuellt sett antalet avdelningar ökat mer än antalet elever vilket gör att den genomsnittliga gruppstorleken minskat.1 1Vi vill här betona att variabeln barngrupp är problematisk. Här är viktigt att problematisera elevgruppsbegreppet i relation till om den angivna gruppsstorleken refererar till en administrativ indelning eller om det speglar den storlek på grupp eleverna vistas i. kan det vara vanligt att avdelningar slås ihop exempelvis vid utevistelse, vilket gör att grupperna av elever kan vara mycket stora. Utveckling av antal elever och anställda i fritidshem samt antal fritidshem och avdelningar läsåren 2009/10–2018/19 (index /10 = 100) Regionala skillnader: andel av skolbarnen i åldern som är inskrivna i fritidshem Stora regionala skillnader mellan fritidshem visar sig i statistiken när det gäller hur stor andel av skolbarnen i åldern som är inskrivna i fritidshem. En ökning har också skett /2017 och siffrorna visas inom parentes. I kommungrupperna pendlingskommuner nära storstad och i storstäder, är 90 (2016/2017: ) respektive av eleverna i åldersgruppen inskrivna i fritidshem. För landsbygdskommuner, pendlingskommuner nära mindre stad/tätort och i lågpendlingskommuner nära större stad är siffran ( 2016/2017: ). Stora regionala skillnader visar sig också i den genomsnittliga gruppstorleken. Kommungruppen storstäder har 46,3elever per grupp (2016/2017: 45,2) och glesbygdskommuner landsbygdskommuner med besöksnäring 32,3 elever per grupp (2016/2017: 27,5). Kommunala fritidshem i storstäder har högst andel elever per avdelning med närmare 49 elever per avdelning.2 Vad visar och Skolinspektionens granskningar vad gäller gruppstorlek? I de granskningar som genomförts avseende kvalitet i fritidshem har ökande gruppstorlekar varit en aspekt som återkommande har uppmärksammats. Redan i kvalitetsgranskning, Finns fritids? (, 2000) lyfts de ökande elevgrupperna fram som ett betydande problem. I rapporten beskrivs hur 2Uppgifterna är hämtade från : . (Elever och personal i fritidshem /2017 och 2018/2019). elevgrupperna blivit större men att personaltätheten inte ökat i samma utsträckning. De stora elevgrupperna lyfts fram som ett betydande problem som leder till att vissa aktiviteter inte kan genomföras. Detta beskrivs i termer av en kvalitetsbrist. Likaså betonas att andelen yngre barn ökat på fritidshemmet ( i och med etablerande av förskoleklass). I Skolinspektionens granskning 2010 riktas kritik mot att fritidshem inte bedöms ha verksamhet som tillvaratar den potential som ses som möjlig. Verksamheten beskrivs i termer av slentrianmässig och kritik ges att elever inte utmanas i tillräcklig utsträckning. Gruppstorlekar lyfts också fram som ett problem. Vidare framhålls att de ökande grupperna betyder att vissa elever måste hantera många relationer, vilket kan innebära svårigheter att etablera och upprätthålla relationer. En faktor som lyfts fram är att detta kan vara speciellt svårt för barn i behov av stöd. En annan aspekt som lyfts fram i relation till gruppstorlek är att för de yngsta barnen i fritidshemmet kan övergången från förskola till fritidshem innebära en stor skillnad på grund av de stora fritidshemsgrupperna. I Skolinspektionens nationella inspektion (2018) framhålls att fritidshemmet har specifika utmaningar som stora elevgrupper, låg personaltäthet och låg andel personal som är behörig att undervisa. I relation till detta finns stora nationella skillnader, vilket inte bidrar till en likvärdighet. Den stora variationen i antal inskrivna elever påverkar fritidshemmens organisering och förutsättningar. Stor andel av de som går på fritidshem är också de yngsta eleverna (av alla 6 åringar), vilket gör att frågan går att ställa vad det gör med gruppstorleken? Likaså framhålls brister avseende kombinationen av stora elevgrupper och dåliga, icke-ändamålsenliga lokaler. Likaså i (, 2018b) om hur implementeringen av den nya läroplansdelen (del 4), fallit ut betonas att fritidshemmet har särskilda förutsättningar som det behöver tas hänsyn till “gruppstorlekar, att personalen ofta arbetar i flera verksamheter, att utbildningsnivån varierar och att tiden för kompetensutveckling är mindre än i ” (s. 16). I en enkätundersökning som genomförde riktade mot huvudmän ställdes frågan vilka förutsättningar som krävs för att genomföra fritidshemmets uppdrag. Personaltäthet och gruppstorlekar lyftas fram som viktiga faktorer. I relation till detta beskrevs problem med gruppstorlekar utifrån skilda svårigheter som att rekrytera personal, och specifikt behörig personal. Vidare framhålls att brist på resurser leder till stora elevgrupper men även ojämna elevgrupper då elevers inskrivning och närvaro på fritidshemmet varierar utifrån olika upptagningsområden. Forskning om gruppstorlekar i fritidshem Forskning som explicit studerat gruppstorlekar i svenska fritidshem saknas. Dock lyfts gruppstorlekar som en faktor i relation till andra områden (, 2008). I de kunskapsöversikter som gjorts i relation till fritidshem är ökningen av gruppstorlekar något som återkommande problematiseras (Torstensson- Ed & , 2000; , 2011; , 2016). I kunskapsöversikt () beskrivs hur gruppstorlekarna i fritidshem ökade . De framhåller att det behövs mer forskning om relationen mellan pedagogik och ekonomi och beskriver dessutom fritidshemmets utsatthet i form av en buffert för att uppfylla ekonomiska mål . Vilka konsekvenser för barngrupper får de större gruppstorlekarna. Vilka är vinnarna i en miljö utan synbar struktur? Fritidshemmets uppdrag och förutsättningar Forskning som fokuserar på kvalitetsfrågor i relation till fritidshem har tidigare saknats. Exempelvis beskriver i (2011), denna brist och menar utifrån stöd från forskning i förskolan och menar att det inte finns entydiga samband mellan gruppstorlekar och kvalitet i fritidshem. Hon framhåller vikten av att forskning görs som lyfter fram kvalitetsfrågor på olika sätt och beskriver kvalitet i termer av: strukturkvalitet, processkvalitet och resultatkvalitet. Även om viss forskning bedrivits som fokuserar på kvalitetsfrågor saknas fortfarande metastudier som på ett genomgripande sätt diskuterar kvalitet. Frågan om elevgruppers storlek kan inte ses som en isolerad fråga utan måste sättas i relation till fritidshemmets uppdrag. Här har ett antal studier publicerats som fokuserar på villkor (exempelvis barngrupper) i relation till fritidshemmets förtydligande uppdrag genom den nya läroplansdelen. De stora barngrupperna sätter villkor för vilken typ av fritidspedagogisk praktik som blir möjlig. Flertalet studier visar att observation och övervakningblir ett sätt att organisera stora barngrupper i fritidshemmet (, 2015, 2016; Löfdahl, 2010; Saar, Löfdahl & , 2012). Stora barngrupper får som konsekvens att personalen skapar rutiner och checklistor för att ha kontroll över elevgruppen (, 2013; Andishmand, 2017; , 2014; , 2019). En annan strategi för att ha kontroll över stora elevgrupper kan vara att de aktiviteter/undervisning som sker begränsas utifrån organisatoriska förutsättningar som att vistas utomhus stor del av fritidshemstiden. Ett exempel är hur en personal i (2015) studie förklarade att ett argument för att alla elever skulle vara ute efter mellanmål var att det var lättare att ha överblick om alla elever är utomhus. I Andishmands (2017) studie var eleverna i ett av fritidshemmen ute på skolgården större delen av eftermiddagen. Enligt personalen var detta på grund av att ett stort antal barn var kvar efter mellanmål och lokalerna var bristfälliga och dåligt anpassade för verksamheten. Ett annat tema som återkommer handlar om trygghetoch säkerhet. I en artikel av och (2019), som bygger på en studie med två fokusgruppssamtal med sammanlagt åtta lärare, diskuteras hur lärare i fritidshem konstruerar en institutionell identitet utifrån fritidshemmets position i utbildningslandskapet. Här framkommer att organisering av elevgruppen och verksamheten samt kontroll över vad eleverna gör och befinner sig är helt central. Beskrivningarna är mångfacetterade, men bottnar i ordet trygghet. Ett annat tema handlar om gruppstorlekar i relation till fritidshemmets pedagogiska uppdrag. I en intervjustudie (, 2015), med sex fritidspedagoger som arbetar i tre olika fritidshem, belyses hur personal i fritidshem talar om hur de hanterar nya policys och kvalitetskrav och vilka implikationer det får i den vardagliga praktiken på fritidshemmet. Resultatet visar att pedagogerna både bekräftar och accepterar samt gör motstånd mot nya krav i fritidshemmet. Vidare anger de deltagande fritidspedagogerna att de på grund av de stora gruppstorlekarna i fritidshemmet har svårt att göra vissa aktiviteter och garantera elevers säkerhet. I den Norska utvärderingen av SFO (Wendelborg, Caspersen, Mordal, Ljusberg, & Bunar, 2018) framkom att en anledning till att personalen valde bort aktiviteter eller såg dem som mindre viktiga, såsom matlagning och kulturaktiviteter i lokalsamhället, var när det var ett stort antal barn på SFO. Fritidshemmets undervisning ska utgå från elevers behov, intressen och förutsättningar. Flera studier visar att det är en balansakt. I en studie av Elvstrand & (2019) kring väljandets praktik framkommer hur valfriheten och elevers möjlighet att få välja aktiviteter kan begränsas av antalet elever. Stora elevgrupper bidrar till att lärarna i fritidshem i större utsträckning iscensätter aktiviteter där det snarare handlar om val än genuin delaktighet. I Andishmands (2017) avhandling beskriver pedagogerna svårigheter att individanpassa verksamheten och utgå ifrån barnens intressen. Med fler barn i grupperna minskar tiden för att kommunicera med enskilda elever. Personalen beskriver vad de vill att verksamheten ska innehålla men på ett praktiskt plan agerar de motsägelsefullt som en konsekvens av stora barngrupper, få pedagoger och snäva tidsramar. Det fritidspedagogiska uppdraget beskrivs återkommande handla om en annan typ av didaktik där lärande och utveckling ska tas tillvara i stunden just för att involvera elever (, 2018; Orwehag,2020). I och (2015) beskriver personalen krav på dokumentation, uppföljning och utvärdering men också förväntningar att de ska ordna aktiviteter i samma utsträckning som trots att antalet barn i gruppen har ökat men resurserna inte ökat i samma utsträckning. De beskriver att det stora antalet barn i grupperna begränsar möjligheterna att organisera planerade aktiviteter vilket får som konsekvens att barnen ges utrymme för “fri lek” utan vuxnas inblandning vilket innebär att de vuxna inte har insyn i och kontroll över vad barnen gör. Författarna drar slutsatsen att pedagogerna i studien, som ett sätt att legitimera verksamheten pekar på vikten av att barn mer än tidigare behöver bearbeta sina upplevelser av dataspel, actionfilmer och ett hårdare klimat i samhället .På detta vis hanterar de konsekvenserna av alltför stora barngrupper och gör ”den fria leken” till en medveten del av pedagogiken som också ligger i linje med läroplanen (, 2015). Författarna menar att detta är ett sätt för pedagogerna att visa sin professionalitet och höja statusen på yrket. Detta blir viktigt för pedagogerna, inte minst då det finns uttalade krav på att uppvisa hög kvalitet i undervisningen vilket också kan ses som en effekt av ett marknadiserat skolsystem. Pedagogerna beskriver att det är svårt att ha överblick på alla barn vilket också enligt en av de intervjuade leder till att aktiviteterna riskerar att bli ‘somewhat poor’. beskriver pedagogerna att de har som ambition att genomföra olika aktiviteter men det stora antalet barn gör det svårare att till exempel garantera säkerheten vid utflykter och liknande (, 2015). (2016) visar i likhet med (2014) att ett viktigt inslag i verksamheten är att komma nära enskilda eller ett fåtal barn som det är viktigt att ge möjligheter till barns fria lek och relationsarbete. diskuterar vilket innehåll som betonas av personalen i deras vardagspraktik och vilka positioner pedagogerna intar och två förhållningssätt blir tydliga - överblicka barns fria lek på avstånd eller inta en mer central position där trygghet och utveckling av sociala relationer betonas. I artikeln menar att personalens förhållningssätt grundas i en ideologisk övertygelse, om barns fria lek och behov av trygghet, som utgår från en äldre form av fritidshemspraktik. Även andra uppdrag som att samverka med andra skolformer beskrivs i termer som svårt utifrån b la stora gruppstorlekar, vilket gör bemanningen mycket skör. Personal har svårt att gå ifrå fritidshemmet exempelvis för att planera samverkan (, kommande). En annan konsekvens av de stora barngrupperna är att fokus med nödvändighet behöver läggas på de yngsta eleverna vilket gör att de äldre eleverna lämnar fritids då de inte får en verksamhet anpassad för deras intressen och behov (, kommande). Ett återkommande dilemma är strukturella villkor kontra professionellt handlingsutrymme. I (2013) beskrivs att det finns ett glapp mellan ideal och verklighet och om de krav som föreskrivs ska kunna efterlevas måste barngrupperna minska. (2011) beskriver det i termer av hur ambitionen för fritidshemmet sänkts som ett resultat av nedskärningar avseende resurser, personal och större barngrupper under . Personal beskriver en frustration att inte kunna arbeta på ett fritidspedagogiskt sätt (Andishmand, 2017). En artikel som specifikt fokuserar bristande personella resurser är artikel (2018) Men dom flesta har en liknande situation.” Ett narrativ om bristande personella resurser och omgivningens begränsade förväntningar. Resultatet visar en situation i fritidshemmet där personalen beskriver att de inte kan leva upp till de krav som formuleras i styrdokument. Likaså att kraven inte heller är rimliga utifrån de resurser och förutsättningar som ges. I studien framkommer också svårigheten att hitta högskoleutbildad personal, vilket inte lika tydligt lyfts fram som ett problem i tidigare studier. Detta resultat stämmer väl med nationell statistik som visar att andelen personal med rätt högskoleutbildning har minskat. I en studie av Ackesjö, Nordänger & (2016) där de studerat den första kullen grundlärare inriktning mot fritidshems inträde på arbetsmarknaden, beskrivs fritidshemmet av lärarna i fritidshem, som en verksamhet som behöver värnas och svårigheten att balansera skola och fritidshem i yrkesrollen.