sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Kommittén menar att skadliga sedvänjor är grundade i diskriminering på grund av t.ex. kön, genus eller ålder, och har ofta rättfärdigats med hänvisning till sociokultu- rella eller religiösa vanor och värderingar samt till vanföreställningar angående kvinnor och barn i en del missgynnade grupper. Kommit- tén nämner t.ex. att det har förekommit att grundlagar och andra bestämmelser som skyddar rätten till kultur och religion använts för Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet att rättfärdiga lagar och sedvänjor som tillåter polygama förbindel- ser, se vidare avsnittet om artikel 24.20 Bestämmelser till skydd mot olika former av utnyttjande och övergrepp av ett barn finns även i artiklarna 32–36. innehåller även artiklar som stödjer barnets rätt att anta och utöva sina föräldrars religion. Av artikel 20.3 framgår att då lösningar för alternativ omvårdnad övervägs ska vederbörlig hän- syn tas till önskvärdheten av kontinuitet i ett barns uppfostran och bl.a. till barnets religiösa bakgrund. I artikel 30 ges barn som tillhör ett urfolk rätt att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp utöva sin egen religion. Läs mer i kapitlen om respektive artikel. 17.1.4Inskränkningar i religionsfriheten (artikel 14.3) Av artikel 14.3 framgår vilka begränsningar av friheten att utöva sin religion som tillåts. Friheten att utöva sin religion eller tro får under- kastas endast sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga för att skydda den allmänna säkerheten, rättsordningens grunder, folkhälsan eller den allmänna moralen eller andra personers grundläggande fri- och rättigheter. Motsvarande begränsningar finns i artikel 18.3 i den internatio- nella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. har i relation till den artikeln uttryckt att begränsningar av religionsfriheten måste vara föreskriva i lag och vara nödvändiga och proportionerliga i förhållande till syftet med begränsningen samt utformas på ett icke-diskriminerande sätt.21 17.2.1Tanke-, samvets- och religionsfrihet (artikel 14.1) Ingen får av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i poli- tiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Inte heller får någon av det allmänna tvingas att delta i sammankomst för opinions- 20CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. 6–9. 21CCPR/C/21/Rev.1/Add.4 p. Jämför även vad uttryckt i förhållande till artikel 19 om yttrandefrihet som återges i kapitlet om artikel 13. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet bildning eller i demonstration eller annan meningsyttring eller att till- höra politisk sammanslutning, trossamfund eller annan sammanslut- ning för åskådning (2 kap. 2 § RF). I förarbetena till regeringsformen betonas att bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter är utformade så att de gäller oavsett ålder och att barn på så sätt är likställda med vuxna. Uttrycket var och en i regeringsformen är ett förtydli- gande av den principiella utgångspunkten att fri- och rättighetsskyd- det gäller lika för både svenska medborgare och andra som vistas här.22 Enligt artikel 9 i , som är svensk lag, har var och en rätt till bl.a. tanke- och samvetsfrihet. Därtill finns det en rätt till privatliv i artikel 8 i . Samvetsfrågor kan t.ex. uppkomma i samband med tjänstgöring inom försvaret, i samband med religiösa frågor, miljöfrågor eller frågor om kosthållning. För barn skulle det t.ex. kunna handla om samvets- frågor i samband med mönstringen eller att få särskild kost i skolan av religiösa skäl eller om barnet t.ex. är vegan. Mönstring sker under det kalenderår som en person fyller vilket innebär att mönstringen kan omfatta ungdomar . Om en totalförsvarspliktig kan antas ha en så allvarlig personlig över- tygelse rörande bruk av vapen mot annan att övertygelsen är ofören- lig med en tjänstgöring som är förenad med bruk av vapen, ska han eller hon efter ansökan få rätt att vara vapenfri (3 kap. 16 § lagen, 1994:1809, om totalförsvarsplikt), se vidare kapitlet om artikel 38. Bestämmelser om kostnadsfria och näringsriktiga skolmåltider i de obligatoriska skolformerna finns i skollagen (2010:800). I skol- lagen anges dock inte någon rätt att få en skolmåltid anpassad utifrån sin övertygelse, t.ex. att vara vegan eller önskemål om kost utifrån religiös övertygelse. I utbildningen ska dock hänsyn tas till barns och elevers olika behov. Vidare ska barnets bästa vara utgångspunkten i utbildningen och annan verksamhet enligt skollagen som rör barn. Barns inställning ska så långt det är möjligt klarläggas och barn ska ha möjlighet att fritt uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör honom eller henne och barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. (Se 1 kap. 4 och 10 §§ skollagen.) 2009/10:80 s. 248. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet Den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde. Det allmänna ska också motverka diskriminering av män- niskor, bl.a. annat på grund av nationellt eller etniskt ursprung eller religiös tillhörighet. (Se 1 kap. 2 § RF.) Själva religionsfriheten är grundlagsskyddad i regeringsformen. Var och en är tillförsäkrad religionsfrihet, dvs. frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Ingen får av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i religiöst hänseende. Inte heller får någon av det allmänna tvingas att tillhöra ett trossamfund. (Se 2 kap. 1 och 2 §§ RF samt 3 § lagen, 1998:1593, om trossamfund.) Som tidigare nämnts gäller friheterna i regeringsformen för både svenska medborgare och andra som vistas här.23 Av förarbeten till bestämmelserna om religionsfrihet i regerings- formen framgår att religionsfriheten normalt anses innefatta inte bara en frihet att hysa viss religiös övertygelse och att enskilt utöva religion utan också frihet att sprida och ta del av religiös förkunnelse, att anordna och delta i gudstjänster samt att bilda och medverka i religiösa sammanslutningar.24 Det är ett brott att genom våldshandling eller oljud eller på annat liknande sätt störa eller försöka hindra allmän gudstjänst, annan allmän andaktsövning, vigsel, begravning eller liknande akt (16 kap. 4 § BrB). Det är också brottsligt att, i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids, hota eller uttrycka missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på bl.a. trosbekän- nelse (16 kap. 8 § BrB). Religionsfriheten och rätten att avstå en religion skyddas även av . Av framgår att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet och att denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer (artikel 9.1 i ). Ett avgörande från Europadom- stolen, Lautsi m.fl. mot , rör krucifix som fanns upphängda på klassrumsväggarna i en skola i . Frågan var bl.a. om det ut- gjorde en inskränkning i en elevs tanke- och samvetsfrihet enligt arti- 2009/10:80 s. 248. 1975/76:209 s. 114. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet kel 9 i och artikel 2 i konventionens första till- läggsprotokoll. Domstolen ansåg att krucifixet till övervägande del utgör en religiös symbol men ansåg att inga bevis för krucifixets inverkan på eleverna lagts fram framför domstolen. Med anledning av argumentation kring traditionen och historiken kring krucifixen i skolan anförde domstolen att beslut rörande traditioners vara eller icke vara faller inom staternas tolkningsutrymme. Detta befriar enligt domstolen dock inte staten från det ansvar som åligger den enligt konventionen och dess protokoll. Krucifixet ansågs ut- göra en passiv symbol som inte kan anses ha samma inverkan på ele- verna som exempelvis religiösa tal eller deltagande i religiösa akti- viteter. Domstolen fann att inte hade brutit mot artikel 2 (tolkad i ljuset av artikel 9 i ).25 har t.ex. Skolinspektionen tagit ställning till möj- ligheten att ha skolavslutning i kyrkan. Skolinspektionen har sam- manfattningsvis ansett att en skola som väljer att ha skolavslutning i kyrkan riskerar att vissa elever utestängs från gemenskapen som många tycker är viktigt och betydelsefullt. Därför är det enligt Skolinspektionen viktigt att rektorn, som har ansvaret enligt lag, också har kontroll över avslutningens innehåll och utformning. Alla elever ska kunna känna sig välkomna till avslutningen och för- äldrarna ska kunna låta sina barn delta utan att de känner att de blir ensidigt påverkade. Skolinspektionen understryker att undervisningen i skolan enligt skollagen ska vara icke-konfessionell och att den ska vara saklig och allsidig. Trots det kan en avslutning som hålls i kyr- kan vara tillåten enligt Skolinspektionen, eftersom inte varje form av religiöst inslag i en avslutning bedömts vara oförenligt med författ- ningarnas krav. Skolinspektionen har i sin myndighetspraxis bedömt att en skolavslutning kan ske i kyrkan om tonvikten ligger på tradi- tioner, högtidlighet och den gemensamma samvaron och inte på reli- giösa inslag såsom bön, välsignelse eller trosbekännelse.26 I skollagen finns bestämmelser om konfessionell inriktning i utbildningen. Utbildningen ska vid en skolenhet eller förskoleenhet 25Europadomstolens avgörande i målet Lautsi m.fl. mot (2011). 26Se Skolinspektionens beslut dnr 2010-3843 och däri gjorda hänvis- ningar. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet med offentlig huvudman vara icke-konfessionell. Vidare ska under- visningen vid fristående skolor, fristående förskolor och fristående fritidshem vara icke-konfessionell. Utbildningen i övrigt vid fristå- ende skolor, fristående förskolor och fristående fritidshem får ha en konfessionell inriktning. Deltagandet i konfessionella inslag ska vara frivilligt (1 kap. 6–7 §§ skollagen).27 Se även kapitlet om artikel 29. En fråga som varit aktuell rör rätten att bära slöja i skolan. uttalade i ett tillsynsbeslut att en fristående skolas agerande, att förbjuda en elev att bära slöja/sjal med hänvisning till generella ordningsregler, innebar att elever som av religiösa skäl bär slöja/sjal stängs ute från skolan. fann att skolan genom förfarandet inte stod öppen för alla elever i enlighet med de krav som uppställdes i skollagen. angav vidare att en skolledning endast på grund av omständigheter i särskilda fall kan uppställa förbud för viss klädsel. Ett sådant beslut är endast motive- rat om det kan visas att klädseln i det specifika fallet påverkar ord- ningen och säkerheten i skolan eller om skolan därigenom förhind- ras att fullfölja sitt pedagogiska uppdrag.28 Av juridiska vägledning framgår följande: Klädsel är något som normalt bestäms av individen själv. Utgångspunk- ten är att en skolhuvudman ska visa respekt för enskilda elevers val av klädsel och liknande, särskilt när det är fråga om religiöst betingade ut- tryck. Religionsfriheten, och därmed rätten att bära religiös klädsel, är skyddad genom regeringsformen, och diskriminer- ingslagen. Generella förbud mot heltäckande slöja utan att ta hänsyn till de specifika förutsättningarna för deltagandet är inte tillåtet. Det finns dock möjligheter att i ett enskilt fall förbjuda elever att bära heltäckande klädsel, vilket framgår av förarbetena till diskrimineringslagen. Där an- ges att detta gäller när klädseln i enskilda fall väsentligt skulle försvåra kontakten och samspelet mellan lärare och elever eller medföra särskilda risker vid laborationer eller liknande övningar. Ett avsteg från diskrimi- neringsförbudet bör emellertid i ett sådant sammanhang motiveras av ett syfte som ligger inom ramen för verksamhet som regleras i skollagen.29 () har också uttalat sig avse- ende diskriminering på grund av religion när det gäller rätten att bära slöja i skolan. I ett beslut uttalar DO att generella för- bud mot heltäckande slöja utan att ta hänsyn till de specifika förut- sättningarna för deltagandet inte är tillåtna. Av beslutet framgår det 27Se även SOU 2019:64. 28Skolverkets beslut dnr 52-2006:2792. 29Skolverket, juridisk vägledning (2012). Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet att vid en prövning av om ett förbud mot att bära niqab strider mot diskrimineringslagen bör beaktas om klädseln påverkar möjligheten att bedriva den aktuella utbildningen på ett meningsfullt sätt eller inte och om eventuella praktiska problem kan lösas. DO hänvisar i beslutet till förarbetena till diskrimineringslagen.30 Ändamålet med diskrimineringslagen är att motverka diskrimi- nering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oav- sett bl.a. religion eller annan trosuppfattning (1 kap. 1 § diskriminer- ingslagen). Den som bedriver verksamhet som avses i skollagen eller annan utbildningsverksamhet får inte diskriminera något barn eller någon elev, student eller studerande som deltar i eller söker till verk- samheten (1 kap. 5 § diskrimineringslagen). I skollagen finns en hän- visning till att det i diskrimineringslagen finns bestämmelser som har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter inom utbildningsområdet oavsett bl.a. religion eller annan trosuppfattning (1 kap. 5 § diskrimineringslagen). Hinder att utöva sin religion i praktiken kan också uppstå mellan enskilda. Enligt den årliga rapport som ges ut av organisationen , den s.k. Friendsrapporten , uppgav av eleverna i års- kurs 3–6 att de blivit kränkta . Av dessa angav att kränkningen berodde på att de tror eller inte tror på någon gud. Motsvarande siffra var i Friendsrapporten året före . Bland elever i årskurs 6–9 uppgav att de hade blivit kränkta och angav att det berodde på att de trodde eller inte trodde på någon gud.31 Om en utbildningsanordnare får kännedom om att ett barn eller en elev, student eller studerande som deltar i eller söker till utbild- ningsanordnarens verksamhet anser sig i samband med verksamhe- ten ha blivit utsatt för trakasserier är utbildningssamordnaren skyldig att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier (1 kap. 7 § skollagen). Läs mer i kapitlen om artiklarna 2 och 28. 30Skolverket, juridisk vägledning (2012). 31Friends, Friendsrapporten (2018) s. 20–25 och Friendsrapporten (2017) s. 17. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet 17.2.2Föräldrars och vårdnadshavares rättigheter och skyldigheter (artikel 14.2) Alla personer ska stå under en eller två vuxna personers vårdnad enligt . Det är oftast barnets föräldrar, eller en av dem, som har vårdnaden om barnet. Ett barn har rätt till om- vårdnad, trygghet och en god fostran. Barnet ska behandlas med akt- ning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. (Se 6 kap. 1 § FB.) Vidare har den som har vårdnaden om ett barn ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av omvård- nad, trygghet och en god fostran blir tillgodosedda. Barnets vård- nadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter samt ska bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbild- ning. (Se 6 kap. 2 § FB.) En vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren ska därvid i takt med barnets stigande ålder och ut- veckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. (Se 6 kap. 11 § FB.) Föräldrarnas rätt att bestämma i frågor som rör ett barns inträde i eller utträde ur ett trossamfund är begränsad. Ett barn som har fyllt kan inte inträda i eller utträda ur ett trossamfund utan eget samtycke (4 § lagen om trossamfund). Av förarbetena till bestäm- melsen framgår att utgångspunkten för regleringen bl.a. är bestämmel- serna i . Hänvisning görs till barnets rätt till tanke- frihet, samvetsfrihet och religionsfrihet och vilka begräsningar som är tillåtna enligt artikel 14 i . Även artikel 5 i barn- konventionen nämns i förarbetena. Vidare konstateras att det kan vara svårt för ett barn att hävda den rätt till religionsfrihet som följer av , varför regleringen föreslogs.32 I inledningen till hänvisas till den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, av vilken det framgår att rätten att välja utbildning för barnen i första hand tillkommer deras föräldrar. I första tilläggsprotokollet till , som också är svensk lag, behandlas rätten till utbildning i artikel 2. Av denna artikel framgår att ingen får förvägras rätten till undervisning. Vidare ska staten vid utövandet av den verksamhet den kan ta på sig i fråga om 32Prop.1997/98:116 s. 22–24. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet utbildning och undervisning respektera föräldrarnas rätt att tillförsäkra sina barn sådan utbildning och undervisning som står i överensstäm- melse med föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse. Ett avgörande från , Osmanoğlu och Kocabaş mot , handlar om rätten att avstå från simundervisningen i skolan av religiösa skäl. Fallet gällde två flickor vars föräldrar ansåg att den könsblandade undervisningen stred mot deras tro. Myndigheterna i den schweiziska staden vägrade att låta parets två döttrar slippa simlektionerna och föräldrarna ålades att betala böter. Föräldrarna tog ärendet vidare till där de hävdade att beslutet stred mot flickornas religionsfrihet enligt artikel 9 i . Domstolen konstaterade att myndigheternas vägran har kolliderat med flickornas religionsfrihet, men att det var försvarbart eftersom behovet av att skydda flickorna från social uteslutning väger tyngre. Skolan har, enligt domstolen, en så pass viktig roll för integrationen att man inte kan kräva undantag för simlektionerna. Domstolen kon- staterar också att myndigheterna har varit flexibla och försökt att kompromissa genom att tillåta flickorna att bära heltäckande burkini under lektionerna och tillåta dem att byta om i separata omklädnings- rum. Domstolen fann att inte brutit mot artikel 9 i Europa- konventionen.33 Se även avgöranden från som redo- visas i kapitlen om artiklarna 28 och 29. Andra frågor som aktualiseras i samband med religionsfriheten och som har nära koppling till föräldrarnas tro och övertygelser hand- lar om traditionella sedvänjor som är skadliga för ett barns hälsa. Läs om det i kapitlet om artikel 24. Ytterligare en fråga som kan ha kopp- ling till frågor om religion och tro rör abort. De bestämmelserna redogör vi för i kapitlet om artikel 6. Minoriteters rätt till religion be- handlas i kapitlet om artikel 30. 17.2.3Inskränkningar i religionsfriheten (artikel 14.3) Religionsfriheten i regeringsformen får inte begränsas för svenska medborgare. För andra än svenska medborgare får särskilda begräns- ningar i både religionsfriheten och skyddet mot tvång att ge tillkänna åskådning göras genom lag (2 kap. 25 § RF). Av regeringsformen fram- går också att vid bedömningen av vilka begränsningar som får göras 33Europadomstolens avgörande i målet Osmanoğlu och Kocabaş mot (2017). Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet av yttrandefriheten och informationsfriheten (se kapitlet om arti- kel 13) ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i bl.a. religiösa angelägenheter (2 kap. 23 § RF). Även om religionsfriheten i regeringsformen inte får begränsas framgår det av förarbetena att friheten inte får hindra att de bestäm- melser som i allmänhet gäller för begränsning av yttrande-, informa- tions-, mötes-, demonstrations- och föreningsfriheterna är tillämpliga också när dessa friheter utövas i religiösa sammanhang. Det är t.ex. angeläget att under en epidemi kunna hindra sammankomster även om det är en gudstjänst. Ärekränkande yttranden måste kunna beivras när de fälls i religiösa sammanhang, liksom rasistisk verksamhet som bedrivs under religiös täckmantel. Enligt förarbetena ska en i all- mänhet straffbar handling inte vara skyddad bara därför att den före- kommer i ett religiöst sammanhang. Förarbetena tar också upp vad som utgör en rättighetsbegränsning. Det framhålls att en föreskrift som inte avser det skyddade området inte heller innebär en rättig- hetsinskränkning i regeringsformens mening, även om följden blir att möjligheterna att utnyttja friheten försämras. Allmänt kan sägas att en föreskrift rättighetsinskränkning endast om det av föreskriften uttryckligen eller underförstått framgår att en rättig- hetsbegränsning är åsyftad eller ingår som ett naturligt led i regler- ingen.34 Friheten att utöva sin religion eller tro som följer av Europa- konventionen får, enligt artikel 9.2 i , endast underkastas sådana begränsningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till den allmänna säkerheten, till skydd för allmän ordning, hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Religionsfriheten i övrigt, tanke- och samvetsfriheten kan däremot inte inskränkas. 17.3.1Tanke-, samvets- och religionsfrihet (artikel 14.1) Enligt artikel 14.1 har ett barn rätt till tanke- och samvetsfrihet. Det- samma gäller enligt svensk rätt. Främst framgår det av Europakonven- tionen, men principerna om tanke- och samvetsfrihet genomsyrar även 1975/76:209 s. 114, 115, 153 och 154. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet regeringsformen och annan lagstiftning, t.ex. bestämmelserna om vapenfri värnpliktsutbildning. Det finns inte någon särskild reglering t.ex. när det gäller en elevs möjlighet att få en kost som stämmer överens med dennes samvete och övertygelser. Även om det inte är en rättighet att erbjudas skol- lunch så finns det en nära anknytning till bestämmelsen om en kost- nadsfri grundskoleutbildning i artikel 28. Mot bakgrund av likabe- handlingsprincipen i artikel 2 och rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet i artikel 14, kan det argumenteras för att ett barn ska ha möjlighet att få kost utifrån religiösa och andra övertygelser. Det ska framhållas att bestämmelsen är generellt formulerad och att lagstiftaren inte ansåg att det är möjligt att i lagen närmare före- skriva vad skolmåltiderna ska innehålla.35 Det finns därmed ett ut- rymme att ta hänsyn till bestämmelserna i . Därtill ska barnets bästa beaktas och ett barns åsikter ska beaktas. Vi har inte erfarit att det finns något problem i praktiken utan i de flesta skolor serveras t.ex. vegetariska alternativ. Vår bedömning är att svensk lagstiftning och praxis överensstäm- mer med innebörden av artikel 14.1 när det gäller tanke- och samvets- frihet. Religionsfrihet innebär både frihet att bekänna sig till en tro och frihet att inte bekänna sig till en tro. I såväl regeringsformen som stadgas det en religionsfrihet, som får anses överensstämma med den i . Det skydd som bestämmelserna i diskrimineringslagen och skol- lagen ger barn mot diskriminering och trakasserier på grund av reli- gion och trosuppfattning utgör ett ytterligare skydd av religionsfri- heten. Visst skydd finns även i den straffrättsliga lagstiftningen, tex. genom brotten störande av förrättning och hets mot folkgrupp. Artikel 14.1 rör en stats relation till den enskilde och innebär att staten ska respektera ett barns rätt till religionsfrihet. Även om reli- gionsfriheten säkerställs genom lag i finns det svåra avväg- ningar i den praktiska tillämpningen t.ex. vad gäller rätten att få bära slöja eller sjal i skolan, om skolavslutningar får hållas i kyrkan eller 2009/10:165 s. 374. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet om en elev av religiösa skäl kan befrias från undervisningen i skolan. Vår bedömning är att den myndighetspraxis som har utvecklats genom uttalanden från bl.a. JO, Skolinspektionen, och Diskri- mineringsombudsmannen är förenlig med . I be- dömningarna som vi har tagit del av har en avvägning gjorts mellan olika relevanta rättigheter.