sou · H8B373d3 · 2020-11-30 00:00:00 — Graden av sannolikhet för att en åtgärd eller verk- samhet skulle kunna få konsekvenser för miljön har naturligtvis betydelse för vilken kunskap som det kan anses motiverat att inhämta. I denna avvägning bör hänsyn tas till åtgärdens art och omfattning samt i vilken naturmiljö åtgärden ska utföras. Är det fråga om en större föryngringsavverkning i en känslig naturmiljö bör tillsynsmyndig- heten kunna ställa mer långtgående krav på utredning. Om det där- emot är fråga om en avverkning i en skog med triviala naturvärden kan en mer översiktlig utredning vara tillräcklig. Vilken kunskap som behövs får avgöras i varje enskilt fall. I 15 § skogsvårdsförord- ningen finns specifika krav på vad utredningen ska avse vid en under- rättelse om avverkning. Bestämmelsen kompletteras med ett nytt tredje stycke. I stycket anges att på produktiv skogsmark ovan fjällnära gränsen presumeras skogsbruk utgöra pågående markanvändningen. Utredningens all- männa övervägande framgår i kapitel 15.6.2. Föreskrifter om vilka områden som utgör fjällnära skog finns i för- ordningen (SKSFS 1991:3) om gränserna för fjällnära skog. Vad som avses med produktiv skogsmark regleras i 2 § första stycket punk- ten 2 skogsvårdslagen. Regeln i tredje stycket får betydelse bland annat vid prövning av frågan om ersättning ska betalas eller inte då tillstånd till avverkning i fjällnära skog nekas. Tillstånd till avverkning i fjällnära skog regleras i 15 § skogsvårdslagen och ges under de förutsättningar som anges i 17 och 18 §§ skogsvårdslagen. Ersättning vid nekat eller begränsat tillstånd betalas endast om pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras. Bestämmelser om rätt till ersättning finns i 19 § skogsvårds- lagen. Presumtionen om att skogsbruk är pågående markanvändning gäller inte för annan markanvändning, till exempel skidanläggning, vind- kraftspark, gruva, ledningsgata eller tomtmark. Regeln i tredje stycket påverkar inte heller frågan om renskötsel kan vara pågående markanvändning inom samma fastighet. Ett beslut om nekat tillstånd till avverkning innebär att avverk- ning inte får ske. Det medför att skogsbruk är pågående markanvändning inom den del av fastigheten som omfattas av be- slutet. Vad som efter ett beslut om nekat tillstånd utgör pågående markanvändning ska enligt 18 d § framgå av det beslut som Skogs- styrelsen meddelar. Har ett sådant beslut meddelats gäller inte längre presumtionsregeln i 2 b §. Skogsbruk presumeras då inte längre vara den pågående markanvändningen. Att fastigheten är belagd med avverkningsrestriktioner ska antecknas i fastighetsregistret, se 2 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152). Detsamma gäller om avverk- ning inte får ske av andra skäl, som att marken är skyddad genom formellt områdesskydd, till exempel naturreservat. För behandlingsenheter där tillstånd till avverkning avslagits bör skogsbruk inte anses vara pågående markanvändning, oavsett om beslutet meddelats före eller efter denna bestämmelse trätt i kraft. Regeln medför ingen ändring i fråga om markägarens skyldighet att söka tillstånd enligt 7 kap. 28 a § . Bestämmelsen kompletteras med en mening i tredje punkten. Änd- ringen medger regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer att även föreskriva om en skyldighet att underrätta Skogsstyrel- sen om de natur- och kulturmiljövärden som berörs av avverkning på hans eller hennes mark. Bestämmelsen kompletteras med nya stycken. Utredningens allmänna övervägande framgår i kapitel 15.6.4 och 15.6.8. Bestämmelsens nya andra stycke anger att ett beslut om tillstånd till avverkning i fjällnära skog är giltigt . Bestämmelsen överens- stämmer med vad som gäller för underrättelse om avverkning enligt 15 c § skogsvårdsförordningen. Där anges att en underrättelse är giltig från den dag den kom in till . Tiden för till- ståndets giltighet börjar däremot inte löpa förrän ett beslut fått laga kraft. Om den åtgärd som omfattas av beslutet inte vidtagits måste en ny tillståndsprövning ske. Tillståndet gäller för den som ansökt om det. Förutsättningar för att ge tillstånd till avverkning prövas bland annat enligt 18 a § skogs- vårdslagen utifrån sökandens övriga innehav av produktiv skogsmark. Bestämmelsen får ett nytt fjärde stycke som innehåller ett bemyn- digande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att kunna föreskriva om att tillstånd inte behövs för åtgärder som avses i 29 §. Med sådana åtgärder avses föreskrifter meddelade av om bekämpning av insektshärjning i skog och om upp- arbetning av skadad skog, utforsling eller lagring av virke och andra åtgärder som behövs för att motverka uppkomsten av yngelhärdar. Ett sådant undantag från tillståndsplikten medför däremot inte något undantag från skyldigheterna enligt 14 §. Undantaget innebär inte heller att åtgärden inte kan behöva prövas enligt bestämmelsen om samråd i 12 kap. 6 § I bestämmelsens femte stycke lämnas en upplysning om att miljö- balkens bestämmelser om samrådsplikt, som även gäller de åtgärder som inte omfattas av tillståndsplikten enligt 15 § andra stycket. Mot- svarande upplysning beträffande underrättelser om avverkning enligt 14 § skogsvårdslagen återfinns i 15 a § skogsvårdsförordningen. Bestämmelsen är ny och kompletterar bestämmelserna om beslut om tillstånd till avverkning och hänsyn enligt 18 § och 18 b § första stycket 1. Utredningens allmänna övervägande framgår i kapitel 15.6.4. Bestämmelsen innebär att i ett beslut om tillstånd till avverkning även uttryckligen ska ta ställning till om skogsbruk får bedrivas på den del av fastigheten som ansökan avser och i så fall i vilken utsträckning. Om beslutar om restriktioner i skogsbruket genom att besluta om hänsyn med stöd av 18 b § första stycket 1 ska även detta anges. Sådana hänsyn får avse hyggets storlek och förläggning, avverkningsform eller liknande och omfattas inte av den så kallade intrångsbegränsningen i 30 § tredje stycket. För skogsbruk i fjällnära skog gäller, likt landet i övrigt, att viss hänsyn ska lämnas utan att detta innebär ett avsevärt försvårande av pågående markanvändning. Det är endast i den mån den hänsyn som beslutats enligt 18 b § första stycket 1 går utöver de hänsynskrav som gäller för skogsbruket i övrigt som detta måste anges särskilt. I annat fall är skogsbruk alltjämt pågående markanvändning utan särskilda restriktioner. Bestämmelsen får ett nytt innehåll. Utredningens allmänna överväg- ande framgår i kapitel 15.6.6. Av bestämmelsens första stycke framgår att ersättning för intrång till följd av ett nekat eller begränsat tillstånd om avverkning ska bestämmas av i samma beslut som medför rådighets- inskränkningen i pågående markanvändning. På detta sätt kan den myndighet som beslutar om rådighetsinskränkningen göra en fullstän- dig proportionalitetsbedömning i det enskilda fallet, som även beaktar rätten till ersättning. Enligt första stycket ska ersättning betalas för ett beslut enligt 18 § eller 18 b § första stycket 1 om beslutet innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten. Utöver sådana beslut enligt 18 och 18 b §§ ska beslut om områdes- skydd eller förelägganden och förbud enligt även vägas in i bedömningen av om pågående markanvändning avsevärt försvåras. Bedömningen av om pågående markanvändning avsevärt försvåras utgår då från de restriktioner som sammanlagt påverkar den ansökta skogsbruksåtgärden. Ett exempel är att ett områdesskydd tillsammans med de hänsyn som beslutats enligt 18 b § gör det praktiskt omöjligt att avverka skog i enlighet med ansökan om tillstånd, till exempel av arronderingsskäl eller för att åtkomsten omöjliggörs. Bestämmelsen är utformad med ackumuleringsregeln i 31 kap. 9 § som före- bild. Av andra stycket framgår hur ersättningen ska bestämmas. Den praxis som utverkats för ersättning enligt 4 kap. expropriationslagen bör vara vägledande. Genom att markera att skadan uppkommer ge- nom beslutet framgår att värdetidpunkten ska vara tiden för beslutet och inte när ansökan lämnats in. Då tillstånd till avverkning inte ges bör samma metod för värder- ing som vid inrättande av biotopskyddsområde användas för att be- räkna marknadsvärdesminskningen till följd av ett förbud mot avverkning. Om beslutar att tillåta avverkning ska det enligt 18 d § framgå i vilken utsträckning skogsbruk får bedrivas och vilken hänsyn som då ska tas, på det område ansökan avser. Ersätt- ningen enligt 19 § ska i dessa fall motsvara den ekonomiska skadan av den rådighetsinskränkning som beslutet innebär jämfört med det brukande som annars skulle vara tillåtet på fastigheten. Om ett beslut om tillstånd till avverkning nekas eller förenas med hänsyn enligt 18 b § första stycket 1 bör bestämmande av ersättning- ens storlek ta hänsyn till den begränsning av brukande som redan gäller för fastigheten. Skogsbruk som pågående markanvändning inne- bär nämligen att miljöhänsyn ska tas, upp till den nivå då pågående markanvändning avsevärt försvåras. Det innebär att det bör göras av- drag för den hänsyn som markägaren ska iaktta med stöd av före- skrifter meddelade enligt 30 § skogsvårdslagen. För mer omfattande hänsyn än vad som gäller för skogsbruket i övrigt ska ersättningen i stället bestämmas till den ekonomiska mellan- skillnaden av den ansökta åtgärden och den åtgärd som kan tillåtas. Endast den hänsyn som går utöver den så kallade intrångsbegräns- ningen ska ersättas. Sättet att värdera skada på grund av beslut om hänsyn bör kunna jämföras med värdering av skada med mera som utvecklats kring reservatsföreskrifter. Av andra stycket följer även att det, på samma sätt som vid ersätt- ning enligt 31 kap. 4 § och expropriationslagens bestäm- melser, ska göras ett schablonpåslag om av marknadsvärde- sminskningen. I bestämmelsens tredje stycke anges att vissa bestämmelser i 6 kap. expropriationslagen ska tillämpas vid betalning. Regeln avser att be- vaka borgenärs rätt genom att ersättning för fastighet som besväras av inteckning ska nedsättas hos länsstyrelse. Vid den oskadlighetsbedöm- ning som måste göras innan ersättning betalas krävs därför att Skogs- styrelsen i sin utredning har kännedom om de inteckningar som be- lastar fastigheten. Nedsättning ska inte ske om fastigheten inte svarar för beviljad eller sökt inteckning eller om de borgenärer som har panträtt i fastigheten medgett att ersättningen utbetalas till den ersätt- ningsberättigade. Motsvarande regler tillämpas av i ärenden om ersättning för områdesskydd. Bestämmelsen är ny. Utredningens allmänna övervägande framgår i kapitel 15.6.6. Inget hindrar att en markägare ansöker om tillstånd till avverk- ning av ett område där tillståndsfrågan tidigare prövats. I de fall den tidigare prövningen utmynnat i ett avslag eller begränsningar i form av hänsyn och utgången vid den senare prövningen medför att skogs- bruk tillåts i större utsträckning innebär beslutet en ändrad mark- användning. Av bestämmelsen framgår att ett sådant nytt beslut får förenas med villkor om att tidigare utgiven ersättning ska betalas till- baka innan beslutet får utnyttjas. Regeln, som är fakultativ, har sin förebild i 31 kap. 15 § . Bestämmelserna bör tillämpas på motsvarande sätt beträffande skälighetsbedömningen. Det kan vara skäligt att återbetalning sker i de fall markägaren har fått betydande ersättning på grund av inskränkningar i förfoganderätten och inskränk- ningen upphävs , eller att ersättning utgått på grund av tillståndsvägran, men tillstånd senare meddelas på grund av ändrade Den omständigheten att en fastighet har bytt ägare sedan ersättningen har betalats talar normalt mot att ersättningen krävs åter Av andra stycket framgår att även får väcka talan om återkrav om en avverkning uppsåtligen eller av vårdslöshet vid- tagits i strid med ett beslut enligt 18 och 18 b § första stycket 1. Med avverkning avses föryngringsavverkning såväl som gallring och röj- ning. Bestämmelsen innebär att en markägare som trotsar ett förbud mot avverkning, på talan av , av allmän domstol kan för- pliktas att återbetala den ersättning som utgått för det område som olovligen avverkats. Även denna bestämmelse är fakultativ vilket innebär att en skälig- hetsbedömning måste göras innan beslutar om en återkravstalan. En talan bör anstå till dess att det straffrättsliga an- svaret enligt 38 § är utrett. En markägare är skyldig att känna till vilka restriktioner som råder för skogsbruksåtgärder och bör i normal- fallet inte kunna freda sig genom att hävda okunskap om vad som utgör pågående markanvändning på den berörda delen av fastigheten. Rätten till återkrav uppkommer i och med att den förbjudna åtgär- den vidtas. Preskriptionslagens regler är tillämpliga för möjlighet att begära återkrav. Bestämmelsen kompletteras med ett nytt första stycke som inne- håller en regel om bevisbördans placering vid tillsyn över föreskrifter meddelade med stöd av 30 § skogsvårdslagen. Utredningens allmänna övervägande framgår i kapitel 14.1.3. Föreskrifter meddelade med stöd av 30 § skogsvårdslagen utgör till sitt innehåll en precisering av allmänna hänsynsregler. Det nya första stycket utgör en precisering av bevis- börderegel. Enligt bestämmelsen ska en ägare av produktiv skogsmark kunna visa för att han eller hon följer de föreskrifter om hänsyn som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intres- sen vid skötseln av skog. Vad som avses med produktiv skogsmark anges i 2 § första stycket 2 skogsvårdslagen. Innebörden av en bevisbörderegel utformad på detta sätt är att markägaren ska kunna visa vilket kunskapsunderlag som finns och hur beslut om olika åtgärder motiverats i förhållande till föreskrifterna. Kan en markägare inte visa detta bör myndigheten kunna komplet- tera ärendet med information som finns tillgänglig, inhämta ny kun- skap eller avgöra ett ärende i befintligt skick. I det sistnämna fallet, som innebär att myndigheten vid en proportionalitetsbedömning av kunskapskravets omfattning, funnit att markägaren borde kunna redogöra för ytterligare utredning, kan tillsynsbeslutet innebära att en markägare åläggs en betungande förpliktelse. Ett sådant tillsyns- beslut kan då motiveras av att markägaren inte inkommit med utred- ning som talar för att åtgärden ska vara är förenlig med skogsvårds- lagen. Ett sådant beslut innebär därmed inte att pågående markanvänd- ning försvåras. Övergångsbestämmelserna innebär att de föreslagna lydelserna av 18 d och 19 §§ samt 19 a § första stycket inte ska tillämpas i sådana mål och ärenden där ansökan om tillstånd har inkommit före . Äldre bestämmelser ska i stället tillämpas beträffande ansökningar inkomna för det angivna datumet. Vad gäller tredje punkten avser den 19 § andra stycket som regle- ras återkrav av ersättning i de fall markägaren agerat i strid med ett beslut om hänsyn. Den bestämmelsen ska inte tillämpas på en avverk- ning som vidtagits före 18.3Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) Bestämmelsen kompletteras med att beslut enligt 18 § och 18 b § första stycket 1 skogsvårdslagen som innebär att skogsbruket på en fastighet inskränks också utgör avverkningsrestriktioner enligt fastig- hetstaxeringslagen. Det åligger markägaren att anmäla detta ändrade förhållande till . Det är lämpligt att tydligt informerar om detta i det beslut där avverkningsrestriktioner meddelats. 18.4Förslaget till förordning om ändring i skogsvårdsförordningen (1993:1096) Med stöd av bemyndigandet i 14 § 3 skogsvårdslagen ändras lydelsen av första stycket tredje punkten. Utredningens allmänna övervägan- den framgår av kapitel 14.1.4. Bestämmelsen innebär att den produktive skogsmarkens ägare i samband med en underrättelse om avverkning även ska underrätta om de natur- och kulturmiljövärden som berörs av avverkningen, där hänsyn till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen behöver tas. I likhet med vad som redan gäller ska mark- ägaren dessutom ange vad han eller hon avser att göra för att i sam- band med avverkningen tillgodose naturvårdens och kulturmiljövård- ens intressen. Bestämmelsen innebär att markägaren måste skaffa sig kunskap om vilka natur- och kulturmiljövärden som finns i det område som berörs av avverkningen. Med natur- och kulturmiljövärden avses bland annat hänsynskrävande biotoper, kulturmiljöer, kulturlämningar, arter, förekomst av olika trädarter och döda träd. Den del av tredje punkten som avsåg redogörelse för hur åter- växten skulle tryggas har av redaktionella skäl flyttats till fjärde punk- Någon ändring i sak har inte varit avsedd. Av samma skäl har den tidigare fjärde och femte punkten ändrats till femte och sjätte punkten. Bestämmelsen är delvis ny till sitt innehåll. Utredningens allmänna överväganden framgår av kapitel 14.4. Liksom tidigare hanterar bestämmelsen handläggningstidens längd efter vilken föryngringsavverkning, skyddsdikning eller uttag av skogs- bränsle får ske och när handläggningstiden börjar löpa. Enligt bestämmelsen får angivna åtgärder ske från det att handläggningstiden börjar löpa. Handläggningstiden räknas nor- malt från den dag då ansökan inkom till . I fråga om föryngringsavverkning måste underrättelsen om avverkning bland annat innehålla den redogörelse om vilka natur- och kulturmiljövär- den som berörs av avverkningen samt vilken hänsyn som ska tas till dessa värden enligt 15 § första stycket 3. Underrättelsen ska även innehålla vad markägaren avser att göra för att trygga återväxten och för att, inom året-runt-markerna, tillgodose rennäringens intressen. Om markägaren på eget initiativ kompletterar ansökan räknas tids- fristen i stället från den tidpunkt då kompletteringen inkom, se första stycket andra punkten. har möjlighet att enligt 34 § skogsvårdslagen före- lägga en markägare att komplettera en underrättelse om föryngrings- avverkning. Det kan myndigheten göra om det saknas något av det som anges i 15 § första stycket 3–5 och andra stycket. För det fall förelägger markägaren att avhjälpa en brist i underrättelsen räknas handläggningstiden i stället från den tidpunkt då bristen avhjälptes av markägaren. Enligt tredje stycket får i likhet med nuvarande lydelse medge att de åtgärder som anges i första stycket får påbörjas tidigare. Bestämmelsens fjärde stycke är nytt och medger att besluta om att förlänga handläggningstiden . På samma sätt som för den normala handläggningstiden räknas den förlängda handläggningstiden från det att underrättelsen om för- yngringsavverkning är fullständig. För att en förlängning av handläggningstiden ska få ske krävs sär- skilda skäl. Med särskilda skäl avses situationer där området som berörs av avverkningen bedöms kunna ha höga naturvärden som inte i tillräcklig grad kan omhändertas genom generell hänsyn. Skogssty- relsens handläggare kan i dessa situationer behöva en grundligare ut- redning av förhållandena på plats än vad som rimligen kan krävas av markägarens utredning. Det kan också vara så att den hänsyn som markägaren redovisat att ta, inte överensstämmer med vad som följer av föreskrifterna. I de fall markägarens och bedöm- ning skiljer sig åt kan myndigheten behöva ha en dialog med mark- ägaren om vilken hänsyn som ska tas enligt lag. I många fall bör en sådan situation kunna lösas med ett kompletteringsföreläggande och därmed inte föranleda någon förlängd handläggningstid. Är det en omfattande skillnad mellan markägaren och Skogs- styrelsens bedömning kan däremot ytterligare utredning krävas vilket kan föranleda en förlängd handläggningstid. I vissa situationer kan behöva samråda med en annan myndighet. Det kan till exempel avse förekomst av fornlämningar i det område som be- rörs av avverkningen. Krävs ett mer omfattande samråd med exem- pelvis kan det vara skäl för en förlängd handläggningstid. behöver fatta ett beslut om förlängd handlägg- ningstid där skälen för beslutet anges. Ett sådant beslut kan dock inte överklagas särskilt. Bestämmelsen är ny och medger att meddela före- skrifter om undantag från tillståndsplikten i 15 § skogsvårdslagen. Undantag får endast meddelas för de situationer där också meddelat föreskrifter om åtgärder mot insektsbekämpning enligt 29 §. Utredningens allmänna överväganden framgår av kapitel 15.6.8. Bestämmelsen nuvarande första stycke upphävs. I stället förs det in en ny bestämmelse i första stycket som anger att ska ansöka om inskrivning i fastighetsregistret avseende vissa beslut som myndigheten meddelat. Utredningens allmänna överväganden fram- går av kapitel 15.6.5. Bestämmelsen innebär att ska ansöka om och be- kosta inskrivning i fastighetsregistret när de beslut som bestämmel- sen avser vinner laga kraft. De beslut som avses är beslut enligt 18 § och 18 b § första stycket 1 skogsvårdslagen. Genom anteckningen i fastighetsregistret blir besluten tillgängliga för förvärvare av en fasig- het och innehavare av särskild rätt i en fastighet som belastas av ett sådant beslut. I bestämmelsens anges även att om anteckningen avser ett beslut om nekat tillstånd till avverkning i fjällnära skog eller tillstånd med hänsyn som innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras ska det i anteckningen även framgå huruvida pågående markanvänd- ning är skogsbruk, skogsbruk med avverkningsrestriktioner enligt 18 b § skogsvårdslagen eller om avverkning inte är tillåten. Genom den föreslagna förordningsändringen upphävs 35 § första stycket. Det upphävda stycket anger att ska försöka träffa en uppgörelse med sakägare som gör anspråk på ersättning eller fordrar inlösen av fastighet i ärende om ersättning eller inlösen enligt 19 § skogsvårdslagen. Enligt 19 § skogsvårdslagen ska numera pröva frågan om ersättning i samma beslut som frågan om tillstånd prövas. Punkten 2 i övergångsbestämmelserna innebär att 35 § första stycket i dess tidigare lydelse ska fortsatt gälla för de ansökningar om tillstånd till avverkning i fjällnära skog som inkom före ikraftträdandet. Det innebär att ska försöka nå en överenskommelse i de ärenden där ersättningsfrågan prövas enligt de äldre reglerna. 18.5Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1998:904) om anmälan för samråd Första stycket i bestämmelsen har upphävts. Det innebär att en mark- ägare som lämnat in en underrättelse enligt 14 § skogsvårdslagen inte anmält åtgärden för samråd enligt 12 kap. 6 § . Ändringen medför att en markägare själv måste bedöma om åtgärden omfattas av samrådsplikt enligt och göra en sådan anmälan. Utredningens allmänna överväganden framgår av kapitel 14.1.7. Ändringen innebär även att för det fall samråd enligt är påkallat kan förelägga en verksamhetsutövare att inkomma med en sådan ansökan. Ändringen medför att det som var andra stycket har blivit bestämmelsens enda stycke. Stycket reglerar användandet av jord- bruksmark. Att första stycket om skogsmark upphävs bedöms inte påverka regleringen avseende jordbruksmark. För underrättelser som lämnats in till i enlighet med 14§ skogsvårdslagen före ikraftträdandet ska 6 § i dess tidigare lydelse tillämpas. Det innebär att om markägaren lämnat in en underrättelse före ikraftträdandet ska markägaren även anses ha anmält åtgärden för samråd. 18.6Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:1393) med instruktion för Bestämmelsen som innehåller vad ska göra tillförs en ny åttonde punkt. Utredningens allmänna överväganden framgår av kapitel 14.3. Av punkten framgår att ska ansvara för inventer- ing på skogsmark av förhållanden i naturen som kan vara av särskild betydelse för biologisk mångfald i skogen. Med detta avses arter som är beroende av skogar med höga naturvärden, men även information om bland annat mängden död ved, trädslagsvariation samt ålder och grovlek på träden. Bestämmelsen är avsedd att ge en tydligt rättslig stöd för den del av myndighetens uppgifter som och utgörs av inven- teringar som inte är kopplade till någon av andra uppgifter. Omfattningen av inventeringen styrs av myndighetens anslag och regeringens myndighetsstyrning i övrigt.