sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Enligt förordning (2016:1332) med instruktion för ska verket bl.a. övervaka och kontrollera Ansvaret för offentlig kontroll trafiken till och från så att bestämmelser om in- och utförsel av varor följs. övervakar att införsel sker i enlighet med förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. och de föreskrifter som meddelats med stöd av den och enligt Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 576/2013 av om förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte och om upphävande av förordning (EG) nr 998/2003, nedan kallad säll- skapsdjursförordningen. ska därutöver utföra vissa upp- gifter som ankommer på en medlemsstat respektive en behörig myn- dighet enligt den nyssnämnda EU-förordningen. har även ansvar för att utförsel sker i enlighet med bestämmelserna i förord- ningen (1994:542) om utförsel av levande djur m.m. och de före- skrifter som meddelats med stöd av förordningen. ansvarar för övrig offentlig kontroll enligt införsel- förordningen. utför bl.a. den offentliga kontroll på förordningens område som åligger en behörig myndighet enligt EU:s kontrollförordning och vissa bestämmelser i sällskapsdjurs- förordning. Vid införsel från tredjeland av livsmedel utförs kontrollen av Livs- medelsverket enligt förordningen (2006:812) om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland. Kontroll vid export av livsmedel utförs av den myndighet som enligt 23 § livsmedelsförord- ningen (2006:813) prövar frågan om godkännande eller registrering av en anläggning, dvs. , , kommunen eller Försvarsinspektören för hälsa och miljö. 21.3Inledande överväganden om ansvarsfördelning gällande offentlig kontroll Bedömning: Med undantag för offentlig kontroll av bin och sjuk- domar hos bin ska de myndigheter som ansvarar för offentlig kontroll på djurhälsoområdet bör även i fortsättningen ansvara för den offentliga kontrollen av efterlevnaden av djurhälsolagen, de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och av de EU-för- ordningar som djurhälsolagen kompletterar. Den möjlighet som finns enligt provtagningslagen att i vissa fall överlämna ansvaret för offentlig kontroll till kommunerna bör dock inte få någon motsvarighet i den nya djurhälsolagen. Ansvaret för offentlig kontroll tilldelas ansvaret för offentlig kontroll bör genom föreskrift kunna överlämna ansvaret för den offentliga kontrollen till . Begreppet kontrollmyndighet bör användas även i fortsätt- ningen. Förslag: Ansvarsfördelningen ska framgå av föreskrifter som regeringen meddelar. ska samordna övriga kontrollmyndigheters verksamhet och lämnar råd och hjälp i denna verksamhet. I huvudsak bör fördelningen vara oförändrad På de områden som omfattas av den nya kontrollförordningen – antingen för att bestämmelserna ligger inom förordningens tillämp- ningsområde eller för att det följer av nationella föreskrifter att kon- trollförordningen ska tillämpas – måste det utses en eller flera behöriga myndigheter som ansvarar för den offentliga kontrollen. Om flera myndigheter utses, eller det finns en möjlighet för den behöriga myn- digheten att överlämna ansvaret till en annan myndighet, behöver det vidare finnas en myndighet som har ett samordnande ansvar. Vårt uppdrag är att skapa en modern och sammanhållen djur- hälsolag som dels är förenlig med EU:s djurhälsoförordning, EU:s kontrollförordning och annan relevant EU-lagstiftning, dels inne- håller nödvändiga kompletterande bestämmelser. Det är däremot inte vårt uppdrag att genomföra genomgripande förändringar av den offentliga kontrollen på djurhälsoområdet. Därför överväger vi i första hand sådana ändringar som är nödvändiga med anledning av EU- lagstiftningen. Vår utgångspunkt är därför att ansvarsfördelningen bör följa samma principer som , med de anpassningar som blir nöd- vändiga till följd av och till att regleringen på djur- hälsoområdet samlas i en lag. Vi överväger dock även om regelverket kan förenklas utan att något väsentligt går förlorat. Med detta sagt konstaterar vi att den nuvarande uppdelningen inte i alla delar framstår som den mest rationella. Det kan på goda grun- der diskuteras om det är lämpligt att en och samma verksamhet kan komma att kontrolleras från djurhälsosynpunkt av två olika myndig- Ansvaret för offentlig kontroll Det kan också diskuteras om det inte skulle finnas sam- ordningsvinster genom att lägga en ännu större del av den offentliga kontrollen på djurhälsoområdet på länsstyrelserna, som utför djur- skyddskontrollen samt kontrollen av foder- och livsmedelsanlägg- ningar i primärproduktionen, kontroll av tvärvillkor i primärproduk- tionen och som dessutom efter överlämnande från utövar betydande delar av den offentliga kontrollen enligt provtag- ningslagen. Man kan även från principiella utgångspunkter kritisera en ordning som går ut på att en statlig myndighet fritt kan överlämna den offentliga kontrollen till en annan statlig myndighet, utan att detta har diskuterats inom ramen för budgetdialogen m.m. Vi har dock bedömt att mer genomgripande förändringar skulle kräva ett annat beredningsunderlag och konsekvensanalyser som vi inte har möjlig- het att göra inom ramen för det här uppdraget. Regeringen bör dock överväga om det finns anledning att initiera en översyn av fördel- ningen av uppgiften att utöva offentlig kontroll på djurhälsoområdet. Med utgångspunkt i ovanstående bedömningar föreslår vi att nu- varande fördelning behålls så långt det är möjligt och att det även i fortsättningen ska finnas en möjlighet för att över- lämna offentlig kontroll till i ungefär motsvarande ut- sträckning som . Vi föreslår dock en principiell ändring. Det är av den nuvarande regleringen inte klart om överlämnandet till läns- styrelsen ska ske genom föreskrift eller beslut. I praktiken före- kommer båda varianter. Med hänsyn till kravet på transparens be- dömer vi dock att det bör föreskrivas att överlämnandet ska ske genom föreskrifter. Reglerna om fördelning av offentlig kontroll skiljer sig åt mellan de olika djurhälsolagarna. Det är därför inte alldeles enkelt att överföra den nuvarande ordningen när alla djurhälsoregler i stället ska regleras i en lag. Vi ser två huvudsakliga möjligheter att lösa detta problem. Den ena lösningen är att knyta an till den uppdelning avseende olika sjukdomar som gäller . Det skulle innebära att offentlig kontroll avseende de sjukdomar som omfattas av epizootilagen och zoonoslagen (dvs. salmonella) som huvudregel utövas av länsstyrel- sen, medan övrig offentlig kontroll på djurhälsoområdet som huvud- Ansvaret för offentlig kontroll regel utövas av (vi bortser tills vidare från frågor om förflyttningar och införsel). Vi har i kapitel 19 som handlar om bl.a. ersättningsfrågor föreslagit att det i en bilaga till den förordning som ska komplettera den nya djurhälsolagen tas in en lista över de nuvar- ande epizootiska sjukdomarna. Avsikten är att den nuvarande ord- ningen avseende ersättning, som innebär att särskilda regler gäller ifråga om epizootiska sjukdomar, ska fortsätta att gälla. Det är tänk- bart att föreskriva att offentlig kontroll avseende de sjukdomar som avses i bilagan, samt salmonella, med vissa undantag utförs av läns- styrelsen medan offentlig kontroll i övrigt utförs av . Fördelen med denna lösning är att den nuvarande ansvarsfördel- ningen ganska enkelt kan bibehållas tills vidare. En väsentlig nackdel är dock att lösningen knyter den offentliga kontrollen till regler och indelningar av olika sjukdomar i kategorier som inte gäller enligt EU:s djurhälsoförordning. Den andra lösningen är att man knyter ansvaret till vilken typ av bestämmelser det är fråga om och då försöker lägga sig så nära den nuvarande fördelningen som möjligt. Det skulle bl.a. innebära att offentlig kontroll avseende den sortens bestämmelser som med- delas med stöd av provtagningslagen som huvudregel utövas av Jord- bruksverket. Det handlar exempelvis om allmänt sjukdomsförebyg- gande regler och bestämmelser om bl.a. märkning, journalföring, registrering och utfärdande av identitetshandlingar för djur. Som fram- gått av framställningen om gällande rätt har dock flera av dessa områden delegerats till länsstyrelserna. Åtgärder vid misstanke om eller bekräftelse av en smittsam djursjukdom sker i huvudsak med stöd av epizootilagen och zoonoslagen, som främst har karaktären av beredskapslagar. Offentlig kontroll avseende sådana bestämmel- ser skulle då, i enlighet med vad som gäller , med vissa undantag utövas av länsstyrelserna. En svårighet är emellertid att vissa typer av bestämmelser finns både i zoonoslagen och epizootilagen å ena sidan och provtagnings- lagen å den andra. Åtgärder för bekämpning av sjukdomar som inte omfattas av epizootilagen eller zoonoslagen kan nämligen vidtas med stöd av bemyndiganden i provtagningslagen. Med hjälp av be- myndigandena i provtagningslagen har det varit möjligt att fram- gångsrikt bekämpa vissa sjukdomar som numera är fritt från. är det dock endast ett fåtal sjukdomar som bekämpas med stöd av provtagningslagen. Ett annat exempel på bestämmelser Ansvaret för offentlig kontroll som finns i samtliga lagar är regler om anmälningsplikt. Offentlig kontroll över efterlevnaden av kravet på anmälningsplikt utövas av länsstyrelserna om anmälningsplikten följer av epizootilagen eller zoonoslagen, medan utövar offentlig kontroll avseende sådan anmälningsplikt som föreskrivits med stöd av prov- tagningslagen. Även om zoonoslagen i huvudsak är en beredskapslag som tillämpas vid misstanke om eller bekräftelse av sjukdom, inne- håller den även vissa bestämmelser som snarare har ett kontrollsyfte. Det finns nämligen en skyldighet för den som yrkesmässigt håller djur att, för att zoonoser ska kunna förebyggas och bekämpas, låta utföra och bekosta undersökningar av djur och att föra anteckningar och lämna uppgifter om verksamheten (2 § zoonoslagen). Som framgått finns det nackdelar och vissa svårigheter oavsett vilken av de två lösningarna man väljer. Principiellt anser vi dock att den sist skisserade lösningen, dvs. att uppdelningen utgår ifrån vilken typ av regler det är fråga om, är mer långsiktigt hållbar och bäst för- enlig med det nya regelverket och dess kategoriindelning av sjuk- domar. Detta hindrar inte att man, när det är befogat, kan göra skill- nad mellan olika sjukdomar eller djurslag. Vår principiella hållning är att bin och deras sjukdomar bör behandlas på samma sätt som andra djurslag och sjukdomar. Att systemet med bitillsynsmän bör avskaffas följer av våra förslag i avsnitt 6.2.4. Det som sagts där är relevant även här. Bedömningen i det föregående gäller alltså även i fråga om bin. bör ha en samordnande roll Som konstaterats i det föregående behöver en myndighet ha ansvar för att samordna övriga kontrollmyndigheters verksamhet och att lämna råd och hjälp i denna verksamhet. bör enligt vår mening ha denna roll. Ansvaret för offentlig kontroll 21.4Offentlig kontroll avseende allmänna sjukdomsförebyggande bestämmelser Förslag: ska utöva offentlig kontroll avseende bestämmelserna om ansvarsområden för djurhälsa i EU:s djur- hälsoförordning och de allmänna djurhälsobestämmelserna i djur- hälsolagen och föreskrifter som meddelats med stöd av dessa. Jord- bruksverket ska genom föreskrift kunna överlämna offentlig kon- troll till länsstyrelserna. I EU:s djurhälsoförordning finns bestämmelser om ansvarsområden för djurhälsa i artiklarna 10–17. Bestämmelserna innehåller bl.a. allmänt hållna åligganden för aktörer, djuryrkesverksamma personer och sällskapsdjurshållare och även vissa åligganden för veterinärer och yrkesverksamma inom vattenlevande djurs hälsa. Den sistnämnda yrkeskategorin förekommer inte i . Det ställs också vissa krav avseende laboratorier och lokaler samt andra fysiska och juridiska personer som hanterar smittämnen, vacciner och andra biologiska produkter. Vi har i kapitel 7 gjort bedömningen att det kan finnas förutsättningar för och behov av att komplettera de allmänt hållna åliggandena med mer preciserade nationella föreskrifter med stöd av bemyndiganden i djurhälsolagen och även att meddela mer långtgående allmänna djurhälsobestämmelser. Sjukdomsförebyggande bestämmelser av allmänt slag regleras i huvudsak genom föreskrifter meddelade med stöd av provtagnings- lagen. utövar offentlig kontroll, förutom avseende vissa EU-bestämmelser som har att göra med införsel respektive rest- substanser och andra ämnen i djur och djurprodukter. Vidare får överlåta åt länsstyrelserna att utöva offentlig kon- troll enligt provtagningslagen, vilket har gjorts i ett flertal fall. Jord- bruksverket har till utredningen framfört att det även i fortsätt- ningen finns behov av en sådan möjlighet. Med hänsyn till det anförda gör vi bedömningen att Jordbruks- verket bör utöva offentlig kontroll avseende bestämmelserna om ansvarsområden för djurhälsa i EU:s djurhälsoförordning och de all- männa djurhälsobestämmelserna i djurhälsolagen och föreskrifter Ansvaret för offentlig kontroll som meddelats med stöd av dessa. Vi bedömer att det även i fort- sättningen kan finnas skäl för att överlämna den offentliga kontrollen till , t.ex. för att det finns samord- ningsvinster eller praktiska skäl till det. Denna möjlighet bör därför finnas kvar. Däremot ser vi ingen anledning att i djurhälsolagen ta in en möjlighet att överlämna offentlig kontroll till kommunen. Vi utvecklar skälen för denna bedömning i avsnitt 21.13. 21.5Offentlig kontroll avseende viss hantering av avelsmaterial Förslag: utövar offentlig kontroll avseende semin- verksamhet och överföring av befruktade ägg mellan hondjur och om ägg för avelsändamål. utövar dock offentlig kontroll avseende verksamheter med insamling och lagring av sperma, ägg och embryon avsedda för handel inom EU eller med tredjeland. finns ett bemyndigande avseende seminverksamhet och viss annan verksamhet rörande avel i 3 § 3 lagen om kontroll av hus- djur. Vi föreslår i avsnitt 7.3 att motsvarande bemyndigande tas in i det kapitel i djurhälsolagen som handlar om allmänna djurhälso- bestämmelser. Enligt 10 § första stycket 4 förordningen om kontroll av husdjur, m.m. utövar offentlig kontroll av semin- verksamhet och överföring av befruktade ägg mellan hondjur och av annan hantering av ägg för avelsändamål, med undantag för verksam- heter med insamling och lagring av sperma, ägg och embryon avsedda för handel inom EU. Enligt artikel 30 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/686 av om komplettering av Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2016/429 vad gäller god- kännande av anläggningar för avelsmaterial och spårbarhets- och djurhälsokrav för förflyttning av avelsmaterial från vissa hållna land- levande djur inom unionen ska officiell veterinär kontrollera att vissa djurhälsokrav är uppfyllda för att veterinären ska kunna utfärda djur- Ansvaret för offentlig kontroll hälsointyg som krävs för att förflytta sändningar av avelsmaterial från nötkreatur, svin, får, getter och hästdjur mellan medlemsstaterna. Denna kontroll utgör offentlig kontroll (artikel 2.1 b i EU:s kontroll- förordning) medan utfärdandet av själva intyget är annan offentlig verksamhet. Det framstår som mest rationellt att , som har officiella veterinärer anställda, utför den offentliga kontrollen av själva verksamheten. Enligt uppgift från är det normalt så att verksamheter som handlar med tredjeland även hand- lar med EU. Det är inte rationellt att en och samma verksamhet ska vara föremål för offentlig kontroll av två olika myndigheter. Jord- bruksverket bör redan därför utöva offentlig kontroll även i fråga om verksamheter som handlar med tredjeland. Ett annat skäl för detta är att bestämmelserna i djurhälsoförordning innebär att export från unionen till ett tredjeland eller territorium av djur och produkter som utgångspunkt ska ske i enlighet med de bestämmel- ser för förflyttning av djur och produkter mellan medlemsstaterna som föreskrivs i EU:s djurhälsoförordning. Vårt förslag är alltså att ska utöva offentlig kon- troll av alla verksamheter med insamling och lagring av sperma, ägg och embryon avsedda för utrikeshandel, vare sig det handlar om EU eller tredjeland. I övrigt bör utöva offentlig kontroll även i fortsättningen. 21.6Offentlig kontroll avseende anmälningsplikt Förslag: ska utöva offentlig kontroll avseende efter- levnaden av bestämmelserna om anmälningsplikt. Det följer av artikel 18 i EU:s djurhälsoförordning att medlems- staterna måste ha regler om anmälningsplikt i vissa fall. Bestäm- melser om krav på anmälningsplikt finns även i viss annan EU- lagstiftning. finns bestämmelser om anmälningsplikt i såväl epizootilagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen som i före- skrifter meddelade med stöd av provtagningslagen. Som tidigare nämnts innebär det att ansvaret för offentlig kontroll i fråga om Ansvaret för offentlig kontroll anmälningsplikt ligger på när anmälningsplikten följer av epizootilagen och zoonoslagen, men på när den följer av föreskrifter som meddelats med stöd av provtagningslagen. Frågan är om det går att föra över en motsvarande uppdelning utan att skapa en alltför komplicerad och svåröverskådlig reglering. Det är i och för sig tänkbart att, såsom tidigare diskuterats, knyta den offentliga kontrollen till dagens indelning av sjukdomar på det sättet att skulle utöva offentlig kontroll över anmälnings- plikt avseende salmonella och epizootiska sjukdomar, medan Jord- bruksverket utövar tillsyn över anmälningsplikt för övriga sjukdomar. Vi har dock svårt att se några större fördelar med en sådan lösning. Ett alternativ är att utövar offentlig kontroll avseende all anmälningsplikt enligt djurhälsolagen. Detta skulle inne- bära en förenkling av systemet. Det är dessutom den lösning som bäst harmonierar med våra förslag angående anmälningsplikt i kapi- tel 8. Dessa går ut på att anmälningsplikten enbart behöver fullgöras till (alternativt ) och alltså inte till . Det framstår med hänsyn till det som enklare för än för att kontrollera att enskilda fullgör sin anmälningsplikt. Det finns dock även skäl som talar för att utövar offentlig kontroll. När det gäller anmälningsplikt kan det i praktiken knappast bli fråga om någon regelbunden offentlig kontroll, utan det handlar snarare om att det i samband med ett utbrott uppdagas att någon inte fullgjort sin anmälningsplikt. Det behövs då någon myn- dighet som har ansvaret för att utreda saken och ta ställning till sanktioner. Detta kan tala för att den myndighet som utför offentlig kontroll i samband med sjukdomsutbrott utövar offentlig kontroll i fråga om anmälningsplikt. Vi föreslår i avsnitt 21.8 att detta ska vara , förutom när det gäller efterlevnaden av beslut som fattats av . Sammantaget anser vi att det är mest ratio- nellt att ansvaret för offentlig kontroll avseende anmälningsplikt läggs på . Ansvaret för offentlig kontroll 21.7Offentlig kontroll avseende övervakning och djurhälsobesök Förslag: ska utöva offentlig kontroll i fråga om övervakning och djurhälsobesök men uppgiften ska genom före- skrift kunna överlämnas till . I artiklarna 24 och 25 i EU:s djurhälsoförordning ställs vissa krav på aktörerna i fråga om övervakning och djurhälsobesök. Komplette- rande bestämmelser finns i kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/689 av om komplettering av Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2016/429 vad gäller be- stämmelser om övervakning, utrotningsprogram och sjukdomsfri status för vissa förtecknade sjukdomar och nya sjukdomar. Vi be- dömer att det är fråga om skyldigheter som närmast regleras i provtagningslagen. Även nationella föreskrifter avseende övervakning regleras i provtagningslagen. Vi föreslår därför även här att Jordbruks- verket ska utöva offentlig kontroll, men ha en möjlighet att genom föreskrift överlämna uppgiften till . Vi noterar att offentlig kontroll avseende provtagning enligt 2 § zoonoslagen utövas av . Ett alternativ är att i förordning upprätthålla denna fördelning. Vår bedömning är dock att det fram- står som en lagtekniskt enklare lösning att i stället får överlämna denna uppgift, i enlighet med vad som gäller enligt provtagningslagen och provtagningsförordningen. 21.8Offentlig kontroll avseende sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder och åtgärder Förslag: Länsstyrelserna ska utöva offentlig kontroll avseende sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder och åtgärder för sjuk- domsbekämpning. ska dock utöva offentlig kon- troll avseende beslut som verket fattat. Ansvaret för offentlig kontroll Bestämmelser om åtgärder för sjukdomsbekämpning finns i artik- larna 53–83 i EU:s djurhälsoförordning och i kommissionens dele- gerade förordning (EU) 2020/687 av om komplettering av och rådets förordning (EU) 2016/429 vad gäller bestämmelser om förebyggande och bekämp- ning av förtecknade sjukdomar. Det finns även bestämmelser om förebyggande och bekämpning av transmissibel spongiform ence- falopati () i och rådets förordning (EG) nr 999/2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kon- troll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati. Vidare följer krav på bekämpning av vissa zoonoser av och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen. De angivna bestämmel- serna kompletteras enligt våra förslag genom bestämmelser i djur- hälsolagen och föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndig- anden i lagen. Därutöver föreslår vi i kapitel 9 att det ska finnas möjlighet att, med stöd av bemyndiganden i lagen, vidta bekämp- ningsåtgärder för andra sjukdomar än sådana som omfattas av be- kämpningskrav enligt unionslagstiftningen, förutsatt att regeringen har bestämt det. Som vi konstaterade inledningsvis vidtas bekämpningsåtgärder i de flesta fall med stöd av zoonoslagen (salmonella) eller epizooti- lagen (epizootiska sjukdomar). Det är dock även möjligt att vidta bekämpningsåtgärder med stöd av provtagningslagen. Det finns ett mindre antal sjukdomar som bekämpas med stöd av föreskrifter enligt provtagningslagen. Bemyndigandena i lagen har även använts för bekämpning vid mindre utbrott av vissa sjukdomar som inte funnits i landet, t.ex. fårsjukdomen contagious ovine digital dermatitis (CODD). Vi föreslår i kapitel 9 att motsvarande bemyndiganden ska gälla för sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder som för bekämpning. Detta innebär en viss förändring i förhållande till vad som gäller , eftersom även sjukdomar som hanteras med stöd av provtag- ningslagen kommer att omfattas av bemyndiganden som i stort sett motsvarar epizootilagens. En skillnad är att bemyndigandena i epi- zootilagen om förebyggande åtgärder i princip anses tillämpliga först Ansvaret för offentlig kontroll när det finns åtminstone en misstanke om ett sjukdomsutbrott, medan någon sådan begränsning inte gäller enligt våra förslag och inte heller finns enligt provtagningslagen. Sammantaget gör vi bedömningen att det förefaller mest rationellt att lägga ansvaret för offentlig kontroll avseende både bekämpnings- åtgärder och sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder på länsstyrel- sen även om det blir en viss förskjutning av ansvaret från Jord- bruksverket till i förhållande till vad som gäller . bör dock, i likhet med vad som gäller enligt epizoo- tilagen och zoonoslagen, ha uppgiften att utöva offentlig kontroll avseende efterlevnaden av beslut som verket fattat. Detta innebär att även föreslås utöva offentlig kontroll över sådana beslut som fattas med stöd av den nationella nödbestämmelse som viföreslår för fall där gjort en framställning till regeringen om att en viss sjukdom ska kategoriseras som en åtgärds- sjukdom. 21.9Offentlig kontroll avseende registrering, spårbarhet och godkännande Förslag: ska utöva offentlig kontroll avseende registrering, spårbarhet och godkännande, men uppgiften ska genom föreskrift kunna överlämnas till . I artiklarna 84–123 i EU:s djurhälsoförordning finns bestämmelser om registrering, spårbarhet och godkännande avseende landlevande djur och avelsmaterial från landlevande djur.