sou · H8B351 · 2020-09-02 00:00:00 — 1.Konsumenten ska utöva rätten att häva köpeavtalet genom ett uttalande till säljaren, där konsumenten ger uttryck för sitt beslut att häva köpeavtalet. 2.Om bristen på avtalsenlighet endast rör vissa av de varor som har levererats enligt köpeavtalet och det finns grund för hävning av köpeavtalet enligt artikel 13, får konsumenten häva köpeavtalet endast med avseende på dessa varor och eventuella andra varor som konsumenten har förvärvat tillsammans med de icke-avtalsenliga varorna om konsumenten inte rimligen kan förväntas godta att behålla endast de varor som uppvisar avtalsenlighet. 3.Om konsumenten häver ett köpeavtal i dess helhet, i enlighet med punkt 2, eller med avseende på vissa av de varor som levererats inom ramen för köpeavtalet ska a)konsumenten återsända varorna till säljaren, på säljarens bekostnad, och b)säljaren till konsumenten återbetala det erlagda priset för varorna vid mottagandet av varorna eller enligt bevis som tillhandahålls av konsumenten om att han eller hon har skickat tillbaka varorna. Vid tillämpningen av denna punkt får medlemsstaterna fastställa formerna för återlämning och återbetalning. 1.En garanti ska vara bindande för garantigivaren enligt de villkor som fastställs i garantibeviset och den tillhörande reklam som var tillgänglig för eller före avtalets ingående. I enlighet med de villkor som anges i denna artikel, och utan att det påverkar tillämpningen av andra tillämpliga bestämmelser i unionslagstiftningen eller i nationell lagstiftning, ska tillverkaren, om en tillverkare erbjuder konsumenten en garanti för hållbarhet för vissa varor , vara direkt ansvarig gentemot konsumenten under hela garantiperioden för reparation eller utbyte av varorna i enlighet med artikel 14. Tillverkaren får erbjuda konsumenten mer gynnsamma villkor i garantibeviset för hållbarhet. Om de villkor som fastställs i garantibeviset är mindre fördelaktiga för konsumenten än de villkor som fastställs i den tillhörande reklamen ska garantin vara bindande enligt de villkor som fastställs i reklamen rörande garantin, om inte den tillhörande reklamen rättades före avtalets ingående på samma sätt som, eller ett sätt som är jämförbart med, det på vilket den utarbetats på. L 136/46 Europeiska unionens officiella tidning 2.Garantibeviset ska tillhandahållas konsumenten på ett varaktigt medium senast för leveransen av varorna. Garantibeviset ska vara klart och begripligt formulerat. Det ska innehålla följande: a)En klar redogörelse för att konsumenten enligt lag har rätt till avhjälpande åtgärder från säljarens sida kostnadsfritt vid bristande avtalsenlighet för varorna och att dessa åtgärder inte påverkas av garantin. b)Garantigivarens namn och adress. c)Det förfarande som konsumenten ska följa för att garantin ska genomföras. d)Beteckningen på de varor för vilka garantin gäller. e)Garantins villkor. 3.Underlåtenhet att uppfylla kraven i punkt 2 ska inte påverka garantins bindande karaktär för garantigivaren. 4.Medlemsstaterna får föreskriva regler om andra aspekter av garantier, som inte regleras i denna artikel, inbegripet regler om det eller de språk på vilka garantibeviset ska göras tillgängligt för konsumenten. Om säljaren hålls ansvarig gentemot konsumenten på grund av bristande avtalsenlighet till följd av en handling eller en underlåtenhet, inbegripet underlåtenhet att tillhandahålla uppdateringar för varor med digitala delar i enlighet med artikel 7.3, av en person i tidigare led i transaktionskedjan, ska säljaren ha rätt att rikta regressanspråk mot den eller de ansvariga personerna i transaktionskedjan. Vilken person som säljaren har rätt att rikta anspråk mot samt relevanta åtgärder och villkor för utövandet av denna rätt ska fastställas i nationell rätt. 1.Medlemsstaterna ska se till att det finns lämpliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnaden av detta direktiv. 2.De medel som avses i punkt 1 ska omfatta bestämmelser varigenom ett eller flera av följande organ, i enlighet med vad som fastställs i nationell rätt, får väcka talan enligt nationell rätt inför domstol eller behöriga förvaltningsmyn digheter för att se till att de nationella bestämmelser som införlivar detta direktiv tillämpas: a)Offentliga organ eller deras företrädare. b)Konsumentorganisationer som har ett berättigat intresse av att skydda konsumenter. c)Branschorganisationer som har ett berättigat intresse av att vidta åtgärder. Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att konsumenterna får tillgång till information om konsu menters rättigheter enligt detta direktiv och information om medel för att hävda dessa rättigheter. 1.Om inte annat föreskrivs i detta direktiv ska varje avtal som, till konsumentens nackdel, utesluter tillämpningen av nationella bestämmelser som införlivar detta direktiv, avviker från dem eller ändrar deras verkan innan konsumenten uppmärksammar säljaren på varornas bristande avtalsenlighet inte vara bindande för konsumenten. Europeiska unionens officiella tidning L 136/47 2.Detta direktiv ska inte hindra säljaren från att erbjuda konsumenten avtalsvillkor som ger ett bättre skydd än vad som föreskrivs i detta direktiv. Ändringar av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv /22/EG 1.I bilagan till förordning (EU) 2017/2394 ska punkt 3 ersättas med följande: och rådets direktiv (EU) 2019/771 av om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv /22/EG samt om upphävande av direktiv /44/EG (EUT L 136, 22.5.2019, s. 28).” 2.I bilaga I till direktiv /22/EG ska punkt 7 ersättas med följande: och rådets direktiv (EU) 2019/771 av om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv /22/EG samt om upphävande av direktiv /44/EG (EUT L 136, 22.5.2019, s. 28).” Upphävande av direktiv /44/EG Direktiv /44/EG upphävs med verkan . Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilagan. 1.Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast underrätta kommissionen om detta. De ska tillämpa dessa bestämmelser . När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda. Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. 2.Bestämmelserna i detta direktiv är inte tillämpliga på avtal som ingåtts före . Kommissionen ska se över tillämpningen av detta direktiv, inbegripet dess bestämmelser om avhjäl pande åtgärder och bevisbörda – även med avseende på begagnade varor samt varor som säljs på offentlig auktion – och tillverkarens garanti för hållbarhet, och lägga fram en rapport för , rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén. Rapporten ska i synnerhet innehålla en bedömning av om tillämpningen av detta direktiv och direktiv (EU) 2019/770 säkerställer en enhetlig och konsekvent ram för en korrekt fungerande inre marknad vad gäller tillhandahållande av digitalt innehåll, digitala tjänster och varor med digitala delar i enlighet med principer för unionens politik. Rapporten ska vid behov åtföljas av lagstiftningsförslag. Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Artikel 22 ska dock tillämpas . L 136/48 Europeiska unionens officiella tidning Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Europeiska unionens officiella tidning L 136/49 Direktiv /44/EG Artikel 1.2 b första strecksatsen Artikel 1.2 b andra och tredje strecksatsen Artikel 2.15 och artikel 3.5 a Artikel 6 a och artikel 7.1 b Artikel 3.3 första stycket Artikel 13.2 och artikel 14.1 a Artikel 3.3 andra stycket Artikel 3.3 tredje stycket Artikel 14.1 b och c Artikel 10.1, 10.2, 10.3, 10.4 och 10.5 L 136/50 Europeiska unionens officiella tidning Direktiv /44/EG Artikel 7.1 första stycket Artikel 7.1 andra stycket Artikel 3.6 och 3.7 Artiklarna 19 och 20 Artikel 11.1 första stycket Artikel 24.1 första stycket Artikel 11.1 andra stycket Artikel 24.1 tredje stycket Artikel 24.1 fjärde stycket Ska försäljning av levande djur omfattas av Konsumentköplagen Bakgrund svensk hästnäring, historiskt och finns ungefär 360 000 hästar i , där flertalet av dessa hästar hålls av någon som har hästen för att tillgodose sitt behov av rekreation, motion, välmående och hälsa. Från att från början ha varit ett utpräglat drag- och bruksdjur, har hästen sedan avhäst- ningen efter kommit att få en ändrad men fortsatt mycket viktig roll i det svenska samhället. Svensk hästnäring står totalt för av den svenska BNP:n och sysselsätter 15 000 helårsarbetskrafter eller närmare 30 000 personer. Ca 20 000 hästföretag beräknas finnas i och bland dessa finns ett stort antal uppfödare, hästutbildare, förmedlare av hästar. Ytterligare inriktningar på verksamheterna är inack- orderingsverksamhet, ridskolor, entreprenad, travträning etc. Det är dessa hästföreta- gare som ser till att svensk hästnäring kan fortsätta existera, den svenska hästen är nöd- vändig för att över en miljon människor regelbundet har kontakt med hästar. •Hästen ingår som en naturlig del i kretsloppet och bidrar i stor utsträckning till att bevara odlingslandskapets biologiska mångfald samt kultur- och skönhetsvär- den. Antalet hästar överstiger antalet mjölkkor, och håller såle- des en stor del av landets jordbrukslandskap öppet genom att markerna både brukas och skördas för vinterfoder och betas. •Hästen är en viktig källa till upplevelser och avkoppling för många människor, särskilt kvinnor. Fler än 500 000 människor rider regelbundet. Ytterligare en halv miljon människor har regelbunden kontakt med hästar. (Källa: SvRF) Ca en mil- jon människor besöker landets travbanor (Källa: Svensk Travsport). •Ridsporten är, efter fotbollen, den näst största ungdomsidrotten men med tydlig inriktning på flickor. Ungefär 150 000 personer är medlemmar i någon av landets ridklubbar. (Källa: SvRF) •Ridning är näst största handikappidrott. Ca 4 000 ryttare med funkt- ionshinder får genom ridning möjlighet till en meningsfull fritidssysselsättning. (Källa: SvRF) •Hästen är ett utmärkt hjälpmedel och används även alltmer inom friskvård samt fysisk och psykisk rehabilitering eller för att bryta tex drogberoende och socialt utanförskap. (Källa: HNS) Att vara hästföretagare är förknippat med stora utmaningar vad gäller lönsam- heten, en situation som delas med flera av de andra gröna näringarna. Till detta kommer också att samhället tyvärr, i takt med en ändrad användning av hästen, ofta ser hela hästsektorn som en fritidssysselsättning, varvid lagar och regler tyvärr inte alltid anpas- sats för att ge rimliga förutsättningar för just hästföretagare. Att levande djur inom kon- sumentlagstiftningen hanteras som vilka andra materiella varor som helst, är ett tydligt exempel på detta. LRF anser att det är av stor vikt att skilja på producent och konsument i hästsektorn, för att tydliggöra att hästföretagare i likhet med vilken företagare som helst, behöver rimliga förutsättningar för att kunna driva sin verksamhet. av detta bildade LRF branschbenet LRF Häst 2014. Frågan om levande djur i konsument- köplagen har sedan bildandet av LRF Häst varit en högt prioriterad fråga att påverka. LRFs utgångspunkt i frågan om levande djur i konsumentlagstiftningen LRF:s utgångspunkt i frågan är att det är direkt olämpligt att hantera levande djur som vilken vara som helst. Detta av den enkla anledningen att levande djur är just levande djur. Som exempel kan sägas att en cykel eller ett kylskåp kan förväntas fungera likadant oavsett ägare så länge ägaren använder cykeln respektive kylskåpet såsom säljaren re- kommenderat. För levande djur kan vi däremot inte förvänta oss att djuret ska agera likadant obero- ende av ägare. Ett levande djur påverkas av sin omkringliggande miljö och kan må bättre, eller sämre, beroende på till exempel andra djur i dess närhet eller olika typer av föda. Ett levande djur kan sakna tidigare matte eller husse och det kan i sin tur påverka djurets psykiska tillstånd. En försäljning innebär ett miljöbyte för djuret och det kan påverka djuret både positivt och negativt. Ett djurs fysiska och psykiska tillstånd påverkas även av hur djuret motioneras, tränas eller används. Eftersom alla levande va- relser, människor inkluderat, utvecklas och förändras under tidens gång kan såväl fysiska som psykiska åkommor uppkomma. Det får anses vara en naturlag att levande varelser förändras i takt med nya upplevelser samt att de blir äldre. Det finns nästintill oändliga orsaker till varför ett levande djurs beteende kan förändras. Det är därför orimligt att le- vande djur ska hanteras på samma sätt som döda ting i Konsumentköplagen. För LRF:s del är det självklart att köpande part ska skyddas av en bra konsumenträtt. Det är dock även viktigt att såväl säljaren som djuret ifråga skyddas på ett rimligt sätt. LRF anser att dagens Konsumentköplag inte uppfyller de förväntningar som parterna har. Att såväl köpare som säljare riskerar att lida skada vid tvister är det nog ingen som ifrå- gasätter. Men ofta lider även djuret skada av att vara föremål för tvister. Det torde före- komma att ett djur som omfattas av en tvist inte tas omhand på optimalt sätt eftersom tvisten drar ut , . Det kan vara så att djuret ifråga lämnas ensam i ett stall eller i en hage, att djuret inte får nödvändig träning och motion eller att djuret till exempel utsätts för stress eller andra förhållanden som djuret inte är van vid. Köpa- ren av ett djur som blir föremål för tvist vill av förklarliga skäl normalt inte investera i djuret, tex i form av träning eller utbildning, och dra på sig extra kostnader. Detta leder till att djurets utveckling i många fall avstannar. Det kan också vara så att köpare av rättsliga orsaker inte får eller vågar träna djuret då det kan påverka pågående tvist. Brustna förväntningar är vanliga orsaker för rättsprocess avseende levande djur. Det vore därför önskvärt om såväl säljare och köpare tvingas till större omsorg vid överlåtel- sen. Det skulle leda till färre brustna förväntningar och därmed färre rättsprocesser vil- ket skulle gagna alla inblandande parter. Konsumentköplagen innehåller bland annat möjlighet för säljaren att reparera eller att göra en omleverans så att köparen får en ny vara ifall den ursprungliga visar sig vara de- fekt. Detta fungerar bra när det gäller döda ting. Säljaren väljer normalt att reparera va- ran ifall det är billigare än att leverera en helt ny vara. Om en reparation är dyrare väljer säljaren normalt att leverera en ny vara. Säljarens risk kan alltså sägas uppgå till varans pris. När det gäller levande djur är det normalt svårt med omleverans eftersom det inte finns en identisk kopia av aktuell individ, i bästa fall fanns ett liknande djur. I fall med le- vande djur uppgår inte sällan skadestånden till belopp som vida överstiger djurets in- köpspris. Detta eftersom skadeståndet ofta även inkluderar veterinärkostnader, upp- stallningskostnader, foder med mera. Rättspraxis har även godtagit skadestånd som vida överstiger djurets inköpspris. Den som säljer levande djur står därför ofta för en opro- portionerligt hög ekonomisk risk. Då många djuruppfödare bedriver sin verksamhet som enskilda näringsidkare eller som hobbyverksamhet riskerar de i värsta fall personlig kon- kurs. LRF anser att säljaren står för en orimligt hög risk jämfört med köparen. LRF presenterar nedan att antal förslag på vad vi vill att utredaren särskilt ska fundera kring vad gäller hantering av levande djur i Konsumentköplagen. Transaktioner med levande djur flyttas till Köplagen Det finns goda juridiska principskäl till att Konsumentköplagen inte bör vara tillämplig på transaktioner med levande djur. Försäljning av levande djur bör regleras i Köplagen Lagstiftaren har valt att hantera levande djur annorlunda än andra ting när det avser tjänster. Konsumenttjänstlagen är därför inte tillämplig avseende levande djur. Enligt LRF torde det därför finnas goda juridiska principskäl för att även försäljning av levande djur ska lyftas ur Konsumentköplagen och istället hanteras av Köplagen. Köplagen ställer högre krav på att säljare och köpare har ett väl utformat och anpassat avtal samt att det ställer högre krav på båda parter avseende till exempel upplysning och undersökning av djuret i och med att Konsumentköplagens 20a§ inte är tillämplig. Detta alternativ skulle innebära att levande djur hanteras juridiskt principiellt likadant oavsett om det avser tjänst eller vara. För att säkerställa att konsumenträttsperspektivet inte åsidosätts skulle det vara möjligt med standardiserade avtal likt det som tog fram tillsammans med . Förenklade tvistemål, konsumentköplagen bör endast vara tillämplig i fall där tvistebe- loppet understiger ½ prisbasbelopp I 1 kap 3d§ regleras att tvistemål där tvistebeloppet understiger ½ prisbasbelopp ska hanteras som förenklade tvistemål. Denna beloppsgräns skulle även kunna vara lämplig vad gäller försäljning av levande djur. Alla tvister där tvistebeloppet understiger ½ prisbasbelopp skulle kunna hanteras i Konsumentköplagen. Vid försäljning av levande djur där tvistebeloppet överskrider ½ prisbasbelopp skulle tvisten däremot hanteras i enlighet med Köplagen. Vid försäljning av levande djur för lägre belopp, alltså där tvistebeloppet understiger ½ prisbasbelopp, kan det antas att säljande part normalt är en starkare part. Då det avser ett mindre belopp kan det heller inte ställas lika höga krav på köparen varför ett starkt konsumentskydd är av större vikt. Det lägre tvistebeloppet gör det även hanterbart för säljaren ur dennes ekonomiska perspektiv. Vid köp av levande djur för ett högre belopp, alltså där tvistebeloppet överstiger ½ pris- basbelopp, bör det däremot ställas högre krav på båda parter. Om tvistebeloppet övers- tiger ½ prisbasbelopp finns det, enligt LRF, anledning att både säljare och köpare åläggs ett större ansvar eftersom beloppet ofta är av stor betydelse för såväl säljare som kö- pare. I många fall, särskilt när det avser dyrare djur som till exempel hästar och hundar av exklusiv ras, har köparen en starkare ekonomisk ställning än säljaren. Många uppfö- dare av djur bedriver endast sin uppfödningsverksamhet som hobbyverksamhet eller som bisyssla vid sidan om annan anställning eller företagande. Det finns många rättsfall där tvistebeloppet vida överstiger djurets köpeskilling och just de höga skadeståndsbeloppen ger en stor ekonomisk risk för säljande part. Såsom vi re- dogör för i denna pm finns det stora möjligheter för en köpare att påtala fel i vara även för ett djur som inte uppvisar några symptom. Säljaren löper därför en oproportionerlig ekonomisk risk eftersom köparen kan begära skadestånd eller prisnedsättning på i många fall tveksamma grunder. Ett sätt att komma tillrätta med detta problem är att enbart tvister där tvistebeloppet understiger ½ prisbasbelopp hanteras enligt Konsumentköplagen och att tvister där tvis- tebeloppet överstiger ½ prisbasbelopp hanteras enligt Köplagen. Transaktioner med levande djur kvarstår i Konsumentköplagen Om utredaren ändå anser att Konsumentköplagen ska vara tillämplig vid försäljning av levande djur anser LRF att utredare bör se över nedanstående alternativ. Paragrafen gör gällande att ”Ett fel som visar sig efter det att varan avlämnades skall anses ha funnits vid avlämnandet, om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art”. Såsom rättspraxis har utvecklats har levande djur behandlats på samma sätt som döda ting såsom cyklar och kylskåp. Först och främst bör det därför diskuteras huruvida detta är en korrekt tolkning av lagstiftarens syfte med pa- ragrafen. Den sista ansatsen i stycket ”om inte annat… eller detta är oförenligt med va- rans eller felets art” gör gällande att all lös egendom inte ska behandlas på samma sätt. Till exempel behandlas livsmedel annorlunda trots att de omfattas av samma lag. Det är ganska uppenbart att det inte går att påtala ett fel på en limpa bröd eller mjölk just med anledning av att det är oförenligt med varans art. Samma bedömning med utgångspunkt i varans art borde, enligt LRF:s uppfattning, gälla även för levande djur. Eftersom rättspraxis utvecklats på ett sätt som i felbedömningen jämställer levande djur, exempelvis en häst, med döda ting som kylskåp eller en cykel anser LRF det vara påkallat med ett klargörande förtydligande från lagstiftaren, av inne- börd att levande djur är en vara av sådan art att det ska tillmätas betydelse i den köp- rättsliga felbedömningen. Med ovan sagt anser LRF att det är olämpligt att levande djur omfattas av 20a§ eftersom levande djur inte är som vilken vara som helst. En hund som hos säljaren beter sig på ett visst vis och till exempel aldrig bits kan hos en ny ägare ändra beteende och börja bitas. En häst som hos säljaren tycker om att hoppa kan hos köparen ändra beteende och inte längre vilja hoppa. Det ändrade beteendet kan ibland bero på den nye ägarens hantering men det kan även vara så att miljöbytet i sig är orsak till djurets ändrade beteende. Denna typ av köprättsliga fel på varan bör särskilt analyseras av utredaren. Precis som vi människor ofta har fysiska åkommor som inte hindrar oss från att leva det liv vi vill kan det rent fysiskt utgöra ett fel på vår kropp. Som exempel kan nämnas att många människor lever med en sned ryggrad eller att ett ben är längre än det andra utan att de för den skull hindras i sitt liv. På samma sätt har många levande djur fysiska åkommor som gör att de ur juridisk synvinkel kan bedömas som felaktiga vid en noggrann veterinärundersökning. Felbegreppet avseende levande djur har i rättsfallet NJA 1989 s. 156, med hänvisning till äldre praxis, utta- lat att ett djur ansetts behäftat med fel om en efter leveransen utvecklad defekt varit betingad av ärvda anlag. Ett djur som utvecklar en sjukdom långt efter köpet anses alltså ha haft felet redan vid köpetillfället om det beror på ärvda anlag. Än värre är hovrättsdo- men FT 2749-12 där domstolen konstaterar att en hund, som enligt dom- stolens utredning inte visar några kliniska symptom, bär på ett arvsanlag som gör att det finns en beaktansvärd risk att hunden ska utveckla kliniska besvär bedöms som felaktig. Hunden uppvisar inga som helst kliniska besvär, men domstolen ansåg likväl att det förelåg ett fel på vara enligt konsumentköplagens mening vid avlämnandet. En köpare av ett levande djur kan alltså låta göra en veterinärundersökning och en dna- analys av djuret ifråga och med väldigt stor sannolikhet finna något som är felaktigt med djuret och sedan begära prisavdrag eller skadestånd trots att djuret i sig inte uppvisar några kliniska symptom vid tillfället. Det finns även fall med så kallade lynnesfel. Alltså att djurets beteende i sig anses utgöra fel på vara. har i NJA 1938 s 273 fastställt att en häst som visade ovilja att dra var behäftad med ett fel. Hovrätten över och har avlämnat dom i mål nr FT 1651-09 som rörde en hund. Vid köpetillfället hade en veterinärbesiktning genomförts utan anmärkning. efter köpet insjuknade hunden och diagnosticerades med en hormonsjukdom som gjorde att köparen tvingades avliva hunden. Sjukdomen konstaterades ungefär efter köpet. Frågan i målet var därför om sjukdomen förelegat även vid köpe- tillfället, trots att hunden då inte visade några symptom. Eftersom felet visat sig presumerades felet vara ursprungligt. Enligt veterinären som hördes vore det osannolikt att valpen hade sjukdomen vid avlämnandet eftersom inget onormalt upptäcktes vid besiktningen, men han kunde inte uttala sig om hur det tar för sjukdomen att utvecklas och vilka symptom som visar sig först.