sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Kapitel 3 innehåller en redogörelse för djurplågeribrottet och dess förhållande till djurskyddslagens straffbestämmelser. I kapi- tel 4 redovisas innehållet i dansk, finsk respektive norsk rätt i fråga om brott mot djur. I kapitel 5 behandlas bl.a. straffteoretiska utgångs- punkter samt praxis i fråga om djurplågeribrottet. Kapitel 6 innehåller våra överväganden och förslag vad avser djurplågeribrottet. Därefter följer i kapitel 7 en redogörelse för utgångspunkterna vid en sank- tionsväxling. I kapitel 8 finns en genomgång av vilka regelöverträdel- ser som omfattas av straffbestämmelserna i 10 kap. 4 och 5 §§ djur- skyddslagen. Kapitel 9 behandlar våra överväganden och förslag när det gäller sanktionsväxling på djurskyddsområdet. Kapitel 10 innehåller våra överväganden och förslag i fråga om kontrollmyndigheternas anmälningsskyldighet. I kapitel 11 redogörs för våra överväganden och förslag vad gäller om företagsbot respektive sanktionsavgift för över- Utredningens uppdrag och arbete trädelse av djurskyddsregelverket ska kunna föranleda djurförbud. I betänkandets tre sista kapitel behandlas frågor om konsekvenserna av våra förslag (kapitel 12), ikraftträdande och övergångsbestämmel- ser (kapitel 13) och författningskommentarer (kapitel 14). 3Djurplågeribrottet – allmän bakgrund och dess förhållande till brott mot djurskyddslagen I detta avsnitt redogörs för gällande rätt avseende djurplågeribrottet som har betydelse för vårt arbete. Kapitlet innehåller också en redo- görelse för djurplågeribestämmelsens förhållande till straffbestäm- melserna i djurskyddslagen (2018:1192). För en mer ingående fram- ställning av straffbestämmelserna i den lagen hänvisas till regeringens proposition 2017/18:147 Ny djurskyddslag och dess kapitel 15. Be- stämmelserna redogörs även för i avsnitt 8.2. Djurplågeribrottet faller under den allmänna straffrätten, dvs. är ett brott enligt , och är ett brott mot allmän ordning enligt de bestämmelser som återfinns i 16 kap. . Straffbestäm- melsen om djurplågeri finns i 16 kap. 13 § och har följ- ande lydelse. Om någon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genom miss- handel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt, otillbör- ligen utsätter djur för lidande, dömes för djurplågeri till böter eller fängelse i högst . Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... Straff för djurplågeri infördes i svensk rätt genom förord- ningen (1857:61) angående ansvar för misshandling av djur. Enligt denna förordning skulle den som i behandling av egna eller andras kreatur visade uppenbar grymhet straffas med böter. Förordningen var alltså inte tillämplig beträffande andra djur än tamdjur. Stadgandet upptogs oförändrat i 18 kap. 16 § strafflag. fick paragrafen ett tillägg enligt vilket straffet, om omständigheterna var synnerligen försvårande, skulle kunna bestämmas till fängelse . För att misshandel av varje slag av djur skulle vara straff- belagd ersattes uttrycket ”egna eller andras kreatur” med ordet ”djur”. Efter senare ändringar upptog bestämmelsen fram som brottsbeskrivning att någon i behandling av djur visat uppenbar grymhet genom misshandel, överansträngning, vanvård eller annor- ledes. fick bestämmelsen en lydelse med innebörden att djuret genom agerandet skulle ha utsatts för otillbörligt lidande som förutsättning för straffansvar. med att lagen om djurskydd trädde i kraft erhöll bestämmelsen mot djurplågeri, då i 11 kap. 13 § strafflagen, den av- fattning den hade då strafflagen upphörde att gälla. När strafflagen ersattes med , överfördes djurplågeribestämmelsen i sak oförändrad till 16 kap. 13 § brotts- balken. Enligt detta stadgande förelåg djurplågeri om någon genom misshandel, överansträngning, vanvård eller annorledes utsätter djur för otillbörligt lidande. Straffet var böter eller fängelse i högst . I sammanhanget kan nämnas att stadgandet i strafflagen inte angav begränsningen av fängelsestraffet till . En sådan begränsning följde emellertid av allmänna regler. Djurplågeribestämmelsen ändrades 1965 i fråga om uttrycket ”otill- börligt lidande”. I paragrafens dåvarande lydelse anknöts otillbör- ligheten till effekten, dvs. Med lagändringen krävdes för straffbarhet i stället att djur otillbörligen har utsatts för lidande. Det var således inte längre lidandet som måste framstå som otill- börligt för att straffbarhet skulle föreligga. I stället var avsikten att straffansvar skulle kunna inträda så snart ett djur har utsatts för lidande genom handling eller underlåtenhet som inte kan anses berättigad av Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... ett godtagbart intresse att förfara med djuret på det sätt som skett, dvs. ett otillbörligt handlande. För straffbarhet krävdes tidigare att gärningen hade begåtts upp- såtligen. Bestämmelsen utvidgades till att omfatta även gärningar som begås av grov oaktsamhet. Enligt straffstadgandet i dess nuvarande lydelse begås djurplågeri genom misshandel, överansträngning, eller vanvård eller på annat sätt. Uppräkningen är inte uttömmande och således kan även andra gärningar än de som anges i lagtexten utgöra djurplågeri. Djurplågeri kan alltså begås genom handling, dvs. fysiskt våld eller andra former av övergrepp. Brottet kan också begås genom vanvård, t.ex. genom att underlåta att ge djur tillräckligt med foder eller vatten. Vanvård kan också föreligga vid underlåtenhet att tillkalla veterinär vid sjukdom eller skada hos djuret eller vid dröjsmål att avliva ett sjukt eller skadat djur. För att straffansvar i fråga om van- vård eller annan underlåtenhet ska aktualiseras krävs att gärnings- mannen har en garantställning i förhållande till djuret, t.ex. i egen- skap av ägare eller skötare. Uttrycket misshandel används som ett led i bestämmelsen om djurplågeri. Det är dock inte klarlagt i vilken utsträckning rekvisiten i 3 kap. 5 § (straffbestämmelsen för misshandel) kan tillämpas också för att avgöra vad som är misshandel av djur enligt 16 kap. 13 § brottsbalken.1 I förarbetena till den nu gällande djurskyddslagen uttalade reger- ingen att med överansträngning bör rimligen förstås att djuret pressas att utföra aktiviteter på ett sådant sätt eller i en sådan omfattning att det orsakar djuret fysiskt eller psykiskt lidande.2 Begreppet över- strängning torde ha samma betydelse i fråga om djurplågeribestäm- melsen. 2017/18:147 s. 119. 2017/18:147 s. 120. Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... 3.2.4Djurs lidande en förutsättning för straffansvar Brott kan delas upp i olika kategorier; effektbrott, konkreta respek- tive abstrakta farebrott och handlingsbrott. I fråga om effektbrott krävs att gärningsmannens agerande haft en viss effekt för att för- anleda straffansvar samt att gärningen har ett sådant samband med den uppkomna effekten att det föreligger en adekvat kausalitet. Det kan också uttryckas som att effekten är resultat av ett otillåtet risk- tagande från gärningsmannens sida, att det föreligger s.k. gärnings- culpa.3 Mord enligt 3 kap. 1 § (där effekten är att annan berövas livet) och misshandel enligt 3 kap. 5 § (där effekten är att det uppstår kroppsskada, sjukdom eller smärta) är exempel på effektbrott. För vissa brott krävs inte att effekten har inträffat utan endast att det har förelegat en fara/sannolikhet för att effekten skulle ha inträffat. När ordet ”fara” används i en straff- bestämmelse, innebär det i allmänhet att det uppställs krav på kon- kret fara. Vid abstrakt fara krävs inte att det har uppstått fara för ett konkret angivet intresse; det räcker med att det visas en genom- snittlig eller typisk farlighet i handlingssättet. Framkallande av fara för annan enligt 3 kap. 9 § (där den fara som ska fram- kallas är fara för att svår kroppskada ska inträffa eller fara för att dödsfall ska inträffa) är ett exempel på brott som kan beskrivas som ett konkret farebrott, medan t.ex. olaga spridning av efterbildning enligt 16 kap. 11 § (att sprida något som lätt kan för- växlas med gällande sedel, mynt eller offentligt värdemärke) kan be- tecknas som abstrakt farebrott. För handlingsbrott är gärningsper- sonens handlande som sådant tillräckligt för att föranleda straffansvar. Rattfylleri enligt 4 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (där handlandet är att föra ett motordrivet fordon efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen i blodet uppgår till ett visst värde) är ett exempel på brott som kan karaktäriseras som handlingsbrott. För straffbarhet krävs enligt djurplågeriparagrafens lydelse att djur har utsatts för lidande. Djurplågeribrottet är således ett effektbrott; en brottsförutsättning är att lidande (dvs. den relevanta effekten) har uppkommit. Däremot är det i och för sig utan betydelse på vilket sätt gärningsmannen har orsakat djuret lidandet annat än att det ska ha skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet och inneburit ett otillåtet 3Asp P., m.fl., Kriminalrättens grunder, andra upplagan, 2013, s. 134 ff. Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... risktagande i förhållande till den uppkomna effekten. Gärningen ska dock ha skett otillbörligen, se mer om detta uttryck nedan. Det är således tillräckligt för ansvar att ett lidande faktiskt har tillfogats djuret. Lagtexten innehåller ingen närmare definition av begreppet lid- ande. Användningen av detta ord torde dock enligt förarbetena avse att lidandet inte har varit av endast obetydlig intensitet och varaktig- het. Någon ytterligare gradering av lidandet eller bedömning av dess varaktighet behöver inte göras för att fastställa om rekvisitet lidande ska anses uppfyllt.4 Ett lättare slag med ridspö kan t.ex. enligt för- arbetena inte anses innebära lidande även om det medför smärta. Är ett obehag varaktigt, kan dock lidande anses vara för handen även om det momentana obehaget är ganska ringa.5 Vidare innefattar be- greppet lidande – utöver fysiska smärtor och skador – även psykiskt lidande, som t.ex. ångest.6 Kravet på otillbörlighet har ställts eftersom lagstiftaren ansett att inte alla handlingar som orsakar djur lidande bör straffas som djur- plågeri. Handlingar som förorsakar djur lidande måste i viss utsträck- ning tolereras av hänsyn till legitima intressen, t.ex. vissa forsknings- ändamål. Uttrycket otillbörligen syftar på att det därför kan vara straffritt att utsätta djur för lidande. I djurplågeribestämmelsens tidigare lydelse anknöt, som nämnts ovan, otillbörligheten till effekten, dvs. Gärningen skulle för straffbarhet enligt förarbetena ha otvetydigt överskridit gränsen för det tillåtna. Detta innebar att lidandet skulle graderas för att fastställa om det uppfyllde kriteriet för straffbarhet. Denna gra- dering visade sig föranleda svårigheter i praktiken och ledde till en alltför restriktiv tillämpning av straffbestämmelsen. Vidare ansågs det ur språklig synpunkt inte tillfredsställande att använda ordet otill- börligt för att utmärka graden av lidande. För att motverka den allt- för restriktiva tillämpning paragrafen hade fått och för att på ett tyd- 1972:122 s. 10. 1944:43 s. 39. 6Se diskussion om vad som utgör lidande i djurskyddslagens mening, prop. 1987/88:93 s. 50 f. och prop. 2017/18:147 s. 78. Resonemanget gör sig även gällande i fråga om lidande enligt djur- plågeribestämmelsen. Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... ligare sätt uttrycka att det kunde finnas godtagbara intressen som motiv för att utsätta djur för lidande, fick paragrafen genom lagändring den lydelse den nu har.7 Det är således inte längre lidandet som måste framstå som otill- börligt för att straffbarhet ska föreligga. I stället kan straffansvar in- träda så snart ett djur har utsatts för lidande genom handling eller underlåtenhet som inte kan anses berättigad av ett godtagbart intresse att förfara med djuret på det sätt som skett. Kan gärningen inte ursäktas eller motiveras av ett dylikt legitimt intresse torde den alltså få anses ha skett otillbörligen.8 Genom att byta ut uttrycket ”otill- börligt lidande” mot ”otillbörligen utsätter djur för lidande” har av- sikten varit att framhålla att ett förfarande endast undantagsvis är tillåtet om det utsätter ett djur för lidande.9 Såväl uppsåtliga som grovt oaktsamma gärningar är straffbara som djurplågeri. I fråga om uppsåtliga gärningar är samtliga uppsåtsformer tillämpliga, dvs. såväl avsiktsuppsåt som insiktsuppsåt och likgiltig- hetsuppsåt. I förarbetena till lagstiftningen som straffbelade även grov oakt- samhet ges som ett exempel på ett uppenbart fall av grov oaktsamhet att ett djur till följd av vanvård eller annan försummelse har utsatts för sådant lidande genom skada eller sjukdom att det dött eller nöd- slaktas. Vidare anförs att även om en vårdslös behandling inte har fått så svåra följder kan den å andra sidan ha drabbat ett så stort antal djur under en så relativt att handlingssättet därigenom fram- står som grovt oaktsamt. I förarbetena framhålls även följande.10 Vad beträffar den föreslagna lagändringens inverkan på andra områden av djurhållning torde till en början kunna konstateras att straffrättsliga ingripanden bör kunna göras i större utsträckning än t.ex. när djur har förorsakats lidande genom att de allmänna bestämmelserna i djurskyddslagen eller till denna anslutande författningar har åsidosatts. Större krav bör därvid kunna ställas på den som yrkesmässigt eller eljest mera varaktigt handhar djur. Därmed är dock inte sagt att den som är okunnig eller ovan att sköta djur inte skulle kunna straffas enligt djur- 1965:138 s. 18 och prop. 1972:122 s. 12. 1972:122 s. 12. 9Bäcklund A. m.fl., , en kommentar (version , Zeteo), kommen- taren till 16 kap. 13 § . 1972:122 s. 11 f. Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... plågeriparagrafen i dess föreslagna vidgade lydelse. Det bör i stället kunna krävas att den som är okunnig om djurskötsel eller ovan att hand- ha djur inte försätter sig i situationer som han, enligt vad han bör förstå, inte har förutsättningar att bemästra utan risk för att tillfoga djur lid- ande. Detta äger naturligtvis tillämpning när någon utsätter djur för lid- ande genom att söka avliva det på oskickligt sätt. Vidare bör framhållas att djurplågeriparagrafen är tillämplig och att straff för djurplågeri som skett av grov oaktsamhet kan komma i fråga även om särskilda djur- skyddsföreskrifter inte har åsidosatts. I sådana fall får i stället hand- lingssättet hos erfarna och omdömesgilla personer tas till utgångspunkt vid bedömningen av frågan om straffbar oaktsamhet skall anses föreligga. 3.3Djurplågeribestämmelsen i förhållande till bestämmelserna i djurskyddslagen Djurskyddslagen är en ramlag som innehåller de bestämmelser som är grundläggande och centrala för djurs välfärd. Den trädde i kraft och ersatte tidigare djurskyddslag . Mer detaljerade djurskyddsbestämmelser finns i djurskyddsförordningen (2019:66) och i myndighetsföreskrifter. Enligt 1 kap. 1 § djurskyddslagen syftar lagen till att säkerställa ett gott djurskydd och främja en god djurvälfärd och respekt för djur. Med djurskydd avses främst förebyggande och förhindrande av lidande och sjukdom hos djur. De konkreta bestämmelser om djur- hållning som finns i lagen och i föreskrifter som meddelas med stöd av lagen syftar till att säkerställa skydd för djuren. Med uttrycket djurvälfärd avses att djuret mår bra såväl fysiskt som psykiskt. Ut- trycket respekt för djur avser medvetenheten om och erkännandet av att djur är levande och kännande varelser med vissa behov som måste visas hänsyn samt att djur har ett egenvärde oavsett den nytta de har för människan.11 Djurskyddslagen innehåller således också bestämmelser som går utöver ett rent förhindrande av lidande och sjukdom hos djuret, t.ex. krav på djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. 2017/18:147 s. 305. Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... Merparten av djurskyddslagens straffbestämmelser är s.k. blankett- straffbud. Med blankettstraffbud avses en straffbestämmelse som inte innehåller all information som behövs för att avgöra vad som är straffbart, utan som fylls ut genom hänvisning till andra bestämmel- ser. De bestämmelser som fyller ut blankettstraffbudet kan finnas i samma författning eller i en separat författning på samma eller lägre konstitutionell nivå. I fråga om djurskyddslagens straffbestämmelser finns sådana kompletterande bestämmelser i djurskyddslagen eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen genom antingen för- ordning beslutad av regeringen eller föreskrift meddelad av Jord- bruksverket. EU-förordningar får inte transformeras till nationell rätt och hand- lingsreglerna i EU-förordningarna får alltså inte upprepas i svensk lag. Svenska straffbestämmelser som kriminaliserar överträdelser av handlingsregler i EU-förordningar måste hänvisa till de artiklar där handlingsreglerna finns och anses då också vara s.k. blankettstraff- bud. Även EU-förordningar på djurskyddsområdet innehåller således bestämmelser som fyller ut djurskyddslagens straffbestämmelser. 3.3.2Straffbestämmelser och straffskalor i djurskyddslagen Enligt 10 kap. 1 § djurskyddslagen döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot någon av ett antal uppräknade bestäm- melser i lagen, eller vissa bestämmelser som regeringen har meddelat med stöd av lagen, till böter eller fängelse i högst . Förutom föreskrifter om bedövning gäller straffbestämmelsen i 10 kap. 1 § djurskyddslagen endast överträdelser av handlingsregler som fram- går av själva lagen. Samma straffskala gäller dessutom för den som inte följer ett beslut om djurförbud eller ett föreläggande om skyl- dighet att avveckla ett djurinnehav. Om brottet har begåtts med upp- såt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskydds- synpunkt, är straffet fängelse i högst . Samma straffskalor gäller enligt 10 kap. 3 § djurskyddslagen för brott mot vissa EU-bestäm- melser om transport och avlivning av djur. Till böter eller fängelse i högst döms också den som bryter mot förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur (10 kap. 2 § nämnda lag). Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... Straffansvar för den som i övrigt med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot de EU-bestämmelser som lagen kompletterar eller mot bestämmelser som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en myndighet har meddelat med stöd av ett antal uppräknade be- stämmelser, regleras i 10 kap. 4 och 5 §§ djurskyddslagen. De två nämnda straffbestämmelserna har endast böter i straffskalan. Straffbestämmelser som gäller överträdelser av handlingsföreskrif- ter som anges i själva djurskyddslagen har alltså en straffskala som uppgår till fängelse. Detsamma gäller överträdelser av före- skrifter om bedövning vid slakt som regeringen meddelat. Straff- skalan upp till gäller också överträdelser av vissa särskilt angivna bestämmelser i om transport och avlivning av djur. Straffansvar för den som i övrigt med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot de EU-bestämmelser som lagen kompletterar eller mot bestämmelser som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en myndighet har meddelat med stöd av ett antal uppräknade be- stämmelser, regleras som angetts ovan i 10 kap. 4 och 5 §§ djur- skyddslagen. Bestämmelsen i 10 kap. 5 § djurskyddslagen straffbelägger överträdelser av djurskyddsförordningen samt av föreskrifter med- delade av efter regeringens bemyndigande. I sådana fall – där det som straffbeläggs helt eller i väsentliga delar anges i myndighetsföreskrift – har funnit att det inte är förenligt med regeringsformen att fängelse ska ingå i straffskalan (se bl.a. NJA 2005 s. 33 och NJA 2006 s. 293). Att lagstiftaren i den nuvarande djurskyddslagen, som trädde i kraft , har utmönstrat fängelse från straffskalan för sådana gärningar utgör därför en anpass- ning till detta förhållande.12 Brott mot djurskyddslagen är underordnade djurplågeribrott, vilket följer av 10 kap. 8 § djurskyddslagen. Där anges det att om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i döms det inte till ansvar för brott mot djurskyddslagen. Detta innebär att djur- plågeri normalt har företräde framför brott mot djurskyddslagen om en gärning skulle träffas av straffansvar för både djurplågeri och 12Se SOU 2011:75 s. 814 f. och prop. 2017/18:147 s. 261. Regeringen anför dock i nämnd pro- position att det är fråga om gärningar som inte har ett högre straffvärde än att det är motiverat med endast ett bötesstraff. Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... brott mot djurskyddslagen. Är dock gärningen att bedöma enligt den strängare straffskalan för vissa uppsåtliga gärningar (med endast fängelse i straffskalan) har djurskyddslagens straffbestämmelser före- träde framför bestämmelse om djurplågeri.13 3.3.4Skillnader mellan de materiella straffbestämmelserna i och djurskyddslagen En grundläggande skillnad mellan djurplågeribrottet och brott mot djurskyddslagen är att djurplågeribrottet är ett effektbrott, dvs. det krävs att ett djur har utsatts för lidande för att straffansvar ska kunna komma i fråga. Brott mot djurskyddslagen innefattar brott mot ett antal handlingsföreskrifter av olika slag, som avser att säkra djurs välfärd. I fråga om djurskyddslagens straffbestämmelser krävs det alltså inte att ett djur har utsatts för lidande. Det är i stället straff- belagt att agera i strid med vissa av lagens bestämmelser eller före- skrifter som meddelats med stöd av lagen eller EU-bestämmelser på området. Brott mot djurskyddslagen kan således betecknas som handlingsbrott, eftersom det för straffbarhet inte krävs att gärningen orsakat en viss effekt eller fara för en sådan effekt. Att handlings- föreskrifterna i allt väsentligt syftar till att djur inte ska utsättas för lidande påverkar inte bestämmelsernas karaktär av handlingsbrott. Vidare krävs styrkt uppsåt eller grov oaktsamhet för att någon ska dömas för djurplågeri medan det i fråga om djurskyddslagens straffbestämmelser är tillräckligt för straffbarhet att det kan visas att förfarandet har varit oaktsamt, dvs. det förutsätts inte uppsåt, även om även uppsåtliga gärningar också är straffbelagda, och heller inte grov oaktsamhet. En annan skillnad mellan djurplågeribrottet och djurskyddslagens straffbestämmelser är att det förra riktar sig till en obestämd all- mänhet, medan djurskyddslagens straffbestämmelser i första hand riktar sig till den som är ansvarig för djuret eller djurhållningen. Vidare omfattar djurskyddslagen alla djur som avsiktligt hålls av människan oavsett art samt, med vissa undantag, även viltlevande försöksdjur. Djurplågeribrottet är å sin sida inte begränsat till djurslag, utan om- fattar således både tama och vilda djur. Här kan noteras att djur- skydd för vilt, dvs. vilda däggdjur och fåglar, i viss utsträckning 13Lagrådets yttrande i prop. 2001/02:93 s. 37. Djurplågeribrottet – allmän bakgrund... regleras i jaktlagen (1987:259). Viltet är fredat och får jagas, dvs. fångas, dödas eller i sådant syfte sökas efter, spåras eller förföljas, endast om detta följer av den lagen eller av föreskrifter meddelade med stöd av lagen, se 3 § nämnda lag. I lagens 5 § finns en skyldighet för var och en att visa vilt hänsyn och ett förbud mot att ofreda eller på annat sätt förfölja vilt annat än vid jakt. I 27 § anges att jakten ska bedrivas så att viltet inte utsätts för onödigt lidande. Lagen och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen begränsar också de jaktmetoder som ska vara tillåtna. På motsvarande sätt regleras om- fattningen och formerna för fiske i fiskelagen (1993:787). Enligt 8 kap. får också föreskrifter meddelas enligt vilka olika åtgärder beträffande vilda djur förbjuds av artskyddsskäl. Sådana bestämmelser finns också i artskyddsförordningen (2007:845). För vilda djur gäller således bestämmelserna i miljölagstiftningen och jakt- lagstiftningen om natur- och viltvård, vilket ska ge vilda djur så goda förutsättningar som möjligt att leva i naturen. I regleras djurskydd i dyreværnsloven, LBK nr.