sou · H8B372 · 2020-12-09 00:00:00 — För att fastställa vilken textil producenten ansvarar för, och därmed hur stor andel av den svenska marknaden för ny textil en producent står för, används definitionen i 7 §. I enlighet med den föreslagna bestämmelsen i 29 kap. 9 § 17 miljö- balken kan den producent som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 12 § dömas till böter (se avsnitt 13.1). Begreppet avfall definieras i 9 § första stycket och begreppen textilavfall och historiskt textilavfall definieras i 8 § 7 och 8. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5 samt i avsnitt 10.6. 13 och 14 §§ Av paragraferna följer att en producent är skyldig att skicka en an- mälan till innan den sätter textil på den svenska marknaden och att ska se till att det är möjligt att göra en sådan anmälan via internet. Av bestämmelsen i 13 § följer att en sådan anmälan gäller tills vidare och att en ny anmälan endast be- höver göras om tidigare lämnade uppgifter har ändrats. En anmälan kommer att medföra att producenten omfattas av tillsynsansvar och att verket därmed kan fakturera den årliga avgiften om en producent ska betala enligt den föreslagna bestäm- melsen i 7 kap. 8 m § förordningen (1998:940) om avgifter för pröv- ning och tillsyn enligt . I enlighet med den föreslagna bestämmelsen i 29 kap. 9 § 16 miljö- balken kan den producent som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 13 § dömas till böter (se avsnitt 13.1). Paragraferna behandlas i avsnitt 10.6. Av paragrafen följer att den som är etablerad i och som yrkesmässigt förmedlar distansförsäljning av textil till slutanvändare i endast får förmedla sådan försäljning från producenter som i enlighet med 12 § sett till att någon som har tillstånd att driva ett insamlingssystem har åtagit sig att ta hand om det textilavfall som producenten ansvarar för. Enligt bestämmelsen är det endast förmedling av försäljning från producenter som berörs av skyldigheten. Förmedling av textil från privatpersoner omfattas sålunda inte då en privatperson inte kan ut- göra en producent enligt definitionen i 7 §. I enlighet med den föreslagna bestämmelsen i 11 kap. 22 § förord- ningen (2012:259) om miljösanktionsavgifter ska en miljösanktions- avgift om betalas vid överträdelse av 15 §. Begreppet etablerad i definieras i 8 § 3. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.12.5. Av paragrafen följer att det med fem undantag krävs tillstånd för att driva ett insamlingssystem för textilavfall. Bestämmelsen medför att det är förbjudet för aktörer som saknar tillstånd alternativt inte hör till någon av de fem undantagna verksamhetstyperna, att bedriva yrkes- mässig insamling av textilavfall. Begreppen insamlingssystem, remake-aktör, ideell aktör, textil- avfall definieras i 8 § 1, 4, 6 och 7. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.6, 10.8 samt 10.8.1. Av paragrafen följer att det för att erhålla ett tillstånd för att driva ett insamlingssystem krävs att kraven i 18–24 §§ är uppfyllda. Genom den föreslagna ändringen av 5 §kap. 12 § avfallsförord- ningen medför ett tillstånd enligt 17 § att den yrkesmässiga insam- lingen av avfall undantas från anmälningsplikten som följer av 5 § 10 § avfallsförordningen. Den som erhåller ett tillstånd kommer att omfattas av Naturvårds- verkets tillsynsansvar och verket kan därmed fakturera den årliga av- giften om den som driver ett insamlingssystem med tillstånd ska betala enligt den föreslagna bestämmelsen i 7 kap. 8 l § förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.2. Paragrafen innehåller totalt åtta olika krav som tillsammans säker- ställer att insamlingssystemet kan anses vara lämpligt. Vissa av dessa krav är tillräckligt specifika för att det vid prövningen bör vara för- hållandevis enkelt att fastställa om den ansökan som lämnats möter kraven. Så är fallet för kraven i 8 § 3, 4 och 8. För övriga krav kommer tillämpning att kräva en mer komplex bedömning. Dels kommer det att vara svårt att vid prövningen av ansökan om tillstånd bedöma om den tänkta utformningen av insamlingssystemet kommer att fungera i praktiken. Vid ansökningstillfället kommer det till exempel inte att vara möjligt att med säkerhet fastslå att den tänkta utformningen kommer att leda till att målen i 43–46 §§ nås. Dessa mål ska inte heller nås direkt utan den första avstämningen ska ske först . Dels tjänar flera av kraven i paragrafen på en samlad bedömning. Detta gäller till exempel målet för hanteringen av det insamlade av- fallet i 8 § 7 och kravet i 8 § 5 på att insamlingen ska bedrivas på ett sätt som främjar förberedelse för återanvändning och material- utnyttjande. Om den som driver ett insamlingssystem rapporterar att målet i 46 § inte nås eftersom stora mängder av det insamlade materialet skadats av fukt är det en indikation på att kravet i 8 § 5 inte är uppfyllt. På motsvarande sätt finns det en korrelation mellan kravet på insamlingen i 8 § 6 och kravet på lättillgängliga insamlings- platser i 8 § 1. Om mängden textil i restavfallet inte minskar i enlig- het med målen är det en indikation på att det inte är tillräckligt enkelt att lämna sitt textilavfall till insamlingssystemet. En alternativ för- kan dock vara att informationsinsatserna riktade mot hushåll och verksamheter inte har varit tillräckligt effektiva. Vid den första prövningen av en ansökan om tillstånd är det där- för nödvändigt att väga in att delar av kraven inte ska uppfyllas direkt och att det inte kommer att vara möjligt att med säkerhet fastställa om vissa av kraven är uppfyllda. I detta första steg kommer det där- för av nödvändighet att handla om att bedöma om det är troligt att kraven kommer att nås. Först när ett tillstånd beviljats och insam- lingssystemet satts i drift kommer det att vara möjligt att uttala sig med större säkerhet. Som följer av 32 och 33 §§ ska också tillståndet förenas med de villkor som behövs för att verksamheten uppfyller kraven och får återkalla ett tillstånd om insamlingssystemet inte längre uppfyller kraven i 8 §. Om de plockanalyser som ska genomföra enligt 42 § samt den rapporteringsskyldighet som åligger insamlings- system med tillstånd enligt 54 och 55 §§ visar att målen i 43–46 §§ inte nås finns det sålunda skäl att ompröva tidigare beviljade tillstånd. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.3. Paragrafen lägger fast en lägsta servicenivå som ska gälla i hela landet. Bestämmelsen specificerar inte vilken typ av insamling som krävs utan endast att det ska finnas en insamlingsplats i varje kommun. Det är därmed möjligt att uppfylla kravet genom att erbjuda exempelvis en fast insamlingsplats, ambulerande insamling eller fastighetsnära insam- ling. Bestämmelsen hindrar inte heller att olika insamlingslösningar används i olika kommuner. Av paragrafen följer även att den geografiska spridningen inom respektive kommun ska vara skälig med hänsyn till befolknings- täthet och verksamheters lokalisering. Vad som ska anses vara skäligt får avgöras från fall till fall men även för detta krav finns en nära koppling till målen för insamlingen i 43–45 §§. inte målen är det en indikation på att spridningen av insamlingsplatser inte är skälig i förhållande till befolkningstäthet och verksamheters lokalisering. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.4. Av paragrafen följer att ett insamlingssystem ska ge samtliga produ- center tillgång till systemet på lika villor. Det vill säga, den skyldig- het producenterna har att ansluta sig till ett insamlingssystem med tillstånd motsvaras av ett krav på insamlingssystemet att erbjuda sina insamlingstjänster till producenterna på icke-diskriminerande villkor. Bestämmelsen genomför artikel 8a.1 d i avfallsdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.5. Paragrafens första stycke anger att avgiften för en enskild producent ska utgå från den mängd textil producenten sätter på den svenska marknaden. Bestämmelsen genomför delar av artikel 8a.4 a i avfalls- direktivet. Av paragrafens andra stycke följer att det ska vara möjligt att få tillbaka den avgift som betalats in för en viss textil om textilen ex- porterats från . Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.5. Av paragrafen följer att den avgift producenten ska betala när så är möjligt ska anpassas utifrån egenskaperna hos den textil som insam- lingssystemet har åtagit sig att ta hand om när den blir avfall. Det följer vidare att när avgiften beräknas ska ett livscykelperspektiv tilläm- pas och särskild hänsyn tas till egenskaper som påverkar textilens aktiva livslängd och materialåtervinningsbarhet. Bestämmelsen genomför artikel 8a.4 b i avfallsdirektivet. Enligt artikel 8.5 i avfallsdirektivet ska kommissionen offentliggöra riktlinjer om anpassningen av de ekonomiska bidrag som avses i artikel 8a.4 b. Enligt tredje stycket får kommissionen, om det behövs för att und- vika en snedvridning av den inre marknaden, anta genomförande- akter i syfte att fastställa kriterier för enhetlig tillämpning av arti- kel 8a.4 b. Vid tillämpning av denna bestämmelse kan dessa riktlinjer och eventuella genomförandeakter sålunda ge vägledning. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.5. Av 23 § 1 följer att den som avser att driva ett insamlingssystem ska samråda med andra aktörer som har eller har ansökt om tillstånd att samla in textilavfall för att fastställa hur kostnader för det textilavfall som har samlats in samt kostnader för hanteringen av historiskt textilavfall ska fördelas mellan insamlingssystemen. Bestämmelsen kommer sålunda endast att tillämpas om mer än en aktör ansöker om tillstånd att driva ett insamlingssystem. Bestämmelsen anger inte hur kostnaderna ska fördelas utan endast att fördelningen ska fast- ställas. För att kravet ska uppfyllas krävs det således att alla berörda insamlingsaktörer kan enas om fördelningen. I de fall en aktör redan erhållit ett tillstånd och ytterligare en aktör ansöker om tillstånd ska samrådskravet enligt 29 § tillämpas även avseende den aktör som redan erhållit ett tillstånd. Av 23 § 2 följer att den som avser att driva ett insamlingssystem ska redogöra för hur ideella aktörer kan integreras i insamlings- systemet. Bestämmelsen medför inte att det uppställs krav på sam- arbete med ideella aktörer för att erhålla tillstånd utan endast att det ska framgå om, och i så fall hur, ett sådant samarbete kan ske. Av 23 § 3 följer att den som avser att driva ett insamlingssystem ska ställa en säkerhet som motsvarar kostnaderna för att bedriva verk- samheten på ett sätt som uppfyller kraven som ställs på ett insam- lingssystem . Bestämmelsen genomför artikel 8a.3 c i avfallsdirektivet. Vid annan tillståndsgivning enligt prövas enbart säkerhetens storlek vid tillståndsgivningen. Frågan om säker- heten är betryggande prövas först efter att säkerheten har ställts. Säkerheten ställs normalt till tillsynsmyndigheten. Då det i dessa fall är fråga om nationella system och tillsynen sker från Naturvårds- verket bör säkerheten ställas till som även har att pröva om den inlämnade säkerheten är godtagbar. Bedömningen av om formen för den ekonomiska säkerheten är godtagbar prövas, så- som nämnts ovan, särskilt när säkerheten väl har ställts. Det finns inte någon begränsning vad gäller formen av säkerheter som kan vara godtagbara, men det måste prövas i varje enskilt fall om säkerheten är betryggande för sitt ändamål. Av 23 § 4 följer att den som avser att driva ett insamlingssystem ska rutiner för internkontroll som säkerställer att de avgifter som tas ut av producenterna uppfyller kraven samt att de uppgifter insam- lingssystemet ska lämna enligt 54 och 55 §§ håller hög kvalitet. Bestämmelsen genomför artikel 8a.3 d i avfallsdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.5. I paragrafen listas olika typer av information som den som avser att driva ett insamlingssystem ska åta sig att publicera på sin webbplats. Bestämmelsen genomför artikel 8a.3 e i avfallsdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.5. Av paragrafen följer att kraven i 18 §1–4 och 19 § får uppfyllas genom samarbete med andra insamlingssystem som har tillstånd. Bestämmel- sen kan tillämpas då minst ett tillstånd beviljats och ytterligare en aktör ansöker om tillstånd. Bestämmelsen kan även tillämpas om två aktörer ansöker om tillstånd vid samma tillfälle och i sina ansökningar anger att de avser att samarbeta för att uppfylla vissa av kraven. För att en sådan tillämpning ska vara möjlig krävs det dock att båda de sökande även uppfyller övriga krav för att erhålla tillstånd så att till- ståndsprocessen resulterar i att båda ansökningarna beviljas parallellt. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.8. Paragrafen ger uttryck för principen om ömsesidigt erkännande som följer av EUF-fördraget och praxis. Bestämmelsen medför att om en sökande från ett annat EU- eller EES-land kan visa att likvärdiga krav, eller krav som i allt väsentligt har jämförbara syf- ten, redan uppfylls i ett annat EU- eller EES-land så ska Naturvårds- verket inte tillämpa motsvarande krav i 18–24 §§. Bestämmelsen med- för till exempel att om den sökande kan visa att en myndighet i ett annat EU- eller EES-land ansett att den sökandes rutiner för intern- kontroll är tillräckliga för att uppfylla artikel 8a.3 d i avfallsdirektivet ska avstå från att pröva om 23 § 4 är uppfylld och i stället erkänna den bedömning som den utländska myndigheten gjort. prövning ska sålunda begränsas till de av kra- ven i 18–24 §§ för vilka den sökande inte kan visa att likvärdiga krav, eller krav som i allt väsentligt har jämförbara syften, redan uppfylls i ett annat EU- eller EES-land. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.7. Av paragrafen följer att den som erhållit ett tillstånd att driva ett in- samlingssystem för textilavfall ska lämna en redogörelse över syste- met till kommunerna. En kommun som önskar samråda med den som driver insamlingssystemet kan begära ett sådant samråd enligt 34 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.5. Av paragrafen följer att om den som driver ett insamlingssystem med tillstånd tar emot en anmälan från en avfallsinnehavare om behov av städning på en av systemets insamlingsplatser eller behov av tömning av en av systemets insamlingsbehållare så ska den berörda kommunen erhålla information om denna anmälan. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.3. Av paragrafen följer att den som driver ett insamlingssystem med tillstånd har en skyldighet att fortlöpande se till att insamlingssyste- met uppfyller förordningens krav. Bestämmelsen betonar behovet av att den som driver ett insamlingssystem fortlöpande behöver följa hur insamlingssystemet fungerar i praktiken och stämma av det mot I de fall utformningen av insamlingssystemet, informationsinsatser etc. inte gett det resultat som förväntades vid tillståndsansökan ska anpassningar göras. Av paragrafen följer även att den som driver ett insamlingssystem med tillstånd är skyldig att delta i det samråd som ska ske enligt 23 § 1. Det följer även att ska underrättas om sådana för- ändringar av hur systemet organiseras eller drivs som kan påverka bedömningen av om systemet uppfyller förordningens krav samt om samråd med kommuner eller ideella aktörer genomförts enligt 34 och 35 §§ och om resultatet av dessa samråd. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.6. 30–33 §§ Av paragraferna följer att prövar frågor om till- stånd att driva insamlingssystem och vad en ansökan om tillstånd ska innehålla. Av 62 § 1 följer att får meddela före- skrifter om vilka ytterligare uppgifter som ska lämnas. Av paragraferna följer vidare att ska förena ett tillstånd med de villkor som behövs för att verksamheten uppfyller kraven och att får åter- kalla ett tillstånd om insamlingssystemet inte längre uppfyller kraven i förordningen. Utredningen har bedömt att tillstånd inte bör tidsbegränsat och framhållit att även om ett tillstånd kan tidsbegränsas enligt 16 kap. 2 § så kan en tidsbegränsning strida mot bestämmelserna i tjänstedirektivet. Paragraferna behandlas i avsnitt 10.7.9. Av paragrafen följer att den som driver ett insamlingssystem med tillstånd är skyldig att samråda med en kommun om det behövs eller om kommunen begär det. Skyldigheten är sålunda begränsad till att delta i ett samråd. Av 29 § andra stycket följer att ska informeras om ett samråd skett och om resultatet av samrådet. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.6. Av paragrafen följer att den som driver ett insamlingssystem med tillstånd är skyldig att på begäran av en ideell aktör delta i ett samråd för att undersöka möjligheten att integrera aktören i insamlingssyste- met. Skyldigheten är sålunda begränsad till att delta i ett samråd och det föreligger inget krav på att integrera en ideell aktör i systemet. Av 29 § andra stycket följer att ska informeras om ett samråd skett och om resultatet av samrådet. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.6. Av paragrafen följer att den som önskar utnyttja möjligheten i 16 § andra stycket och driva ett insamlingssystem utan tillstånd ska an- mäla detta till . Av paragrafen följer även vilka upp- gifter en sådan anmälan ska innehålla. Bestämmelsen innebär att en aktör som tillhör någon av de kategorier som räknas upp i 16 § andra stycket ska anmäla sin avsikt att driva ett insamlingssystem. Först när en sådan anmälan lämnats kan insamlingssystemet tas i drift. En anmälan gäller tills vidare men ska underrättas om ändringar i tidigare lämnade uppgifter. Sådana ändringar kan avse exempelvis en utvidgning av var insamlingen bedrivs. Det är den som driver insamlingssystemet som är skyldig att an- mäla insamlingen. Det innebär exempelvis att om en ideell aktör sam- arbetar med en kommun och på uppdrag av kommunen samlar in textilavfall på kommunens återvinningscentraler så är det den ideella aktören som ska anmäla insamlingen. Härav följer även att det i dessa fall är den ideella aktören som ansvarar för att fullgöra även övriga skyldigheter som fastställs i förordningen. Samma sak gäller om den ideella aktören på uppdrag av en butik som säljer textil sköter insam- lingen i butiken. Genom den föreslagna ändringen av 5 kap. 12 § avfallsförordningen medför en anmälan enligt 36 § att den yrkesmässiga insamlingen av avfall undantas från anmälningsplikten som följer av 5 kap. 10 § avfalls- förordningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.8.3. Av paragrafen följer att ska informera berörda kommuner och den som har tillstånd att driva ett insamlingssystem om de anmälningar som görs enligt 36 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.8.3. Av paragrafen följer att den som driver ett insamlingssystem som enligt 16 § andra stycket 1–3 inte kräver tillstånd ska överlämna det insamlade textilavfallet till ett insamlingssystem med tillstånd. I enlighet med kravet i 18 § 1 ska dessa aktörer kunna lämna sitt av- fall utan att någon avgift tas ut. Om en kommun driver ett insamlings- system följer av 18 § 4 att den som driver ett insamlingssystem med tillstånd ska hämta det textilavfall kommunen samlat in gratis vid minst en av kommunens platser för hantering av avfall eller på en plats som kommunen och den som driver insamlingssystemet har kommit överens om. För övriga aktörer som omfattas av 16 § andra stycket 1–3 gäller, på samma sätt som för andra verksamheter som innehar textilavfall, att ett insamlingssystem med tillstånd ska till- handhålla insamlingsplatser med en spridning som är skälig med hän- syn till verksamheters lokalisering. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.8.2. Av paragrafen följer att en remake-aktör som driver ett insamlings- system får behålla den del av det insamlade textilavfallet som används som råvara i den egna verksamheten. Begreppet remake-aktör definieras i 8 § 4. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.8.2. Av paragrafens första stycke följer att en ideell aktör som driver ett insamlingssystem har rätt att behålla det insamlade textilavfallet. Be- stämmelsen innebär endast att den ideella aktören har rätt att behålla materialet och hindrar därmed inte att delar av det insamlade mate- rialet lämnas vidare till ett insamlingssystem med tillstånd. Paragrafens andra stycke anger att denna rätt att behålla det in- samlade textilavfallet även föreligger när en ideell aktör samarbetar med en aktör som också har rätt att driva ett insamlingssystem utan tillstånd. Bestämmelsen innebär exempelvis att en ideell aktör som samlar in avfall på en kommuns återvinningscentraler eller i butiker som säljer textil får behålla det insamlade avfallet trots att dessa aktö- rer inte skulle ha samma rätt om de skötte insamlingen i egen regi. Begreppet ideell aktör definieras i 8 § 6. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.8.2. Av paragrafen följer att den som driver ett insamlingssystem som enligt 16 § andra stycket inte kräver tillstånd ska behandla och han- tera textilavfallet på ett sätt som främjar förberedelse för återanvänd- ning och materialåtervinning. Detta är samma krav som ställs på in- samlingssystem med tillstånd, se 18 § 5. Bestämmelsen innebär att insamlingen ska bedrivas så att textilen inte blir fuktig, mögelangripen eller kontaminerad. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7.3 samt 10.8.3. 42–45 §§ Av paragraferna följer att ansvarar för att genom- föra plockanalyser av restavfallet och i fraktionen energiåtervinning på kommunernas återvinningscentraler. Det följer även att Natur- vårdsverket ska beräkna ett genomsnitt som anger hur många kilo textilavfall som varje person slänger i restavfallet eller i fraktion för energiåtervinning på återvinningscentralerna. Slutligen anges mål för hur detta genomsnitt ska minska i tre etapper . Det följer av 18 § 6 att den som driver ett insamlingssystem med tillstånd ansvarar för att insamlingen bedrivs så att målen i 43–45 §§ nås. Av 42 § fjärde stycket följer att ska delge resul- taten från plockanalyserna till den som driver ett insamlingssystem med tillstånd. Den som driver insamlingssystemet kommer sålunda att kontinuerligt erhålla information om målen nås och kan därmed vidta då åtgärder som är nödvändiga för att uppfylla kravet i 18 § 6. Paragraferna behandlas i avsnitt 10.9. Av paragrafens första stycke följer att av det textilavfall som samlas in av insamlingssystem med tillstånd ska minst 90 viktprocent förbere- das för återanvändning eller materialåtervinnas senast . Av paragrafens andra stycke följer att avfallshierarkin ska tilläm- pas och för det avfall som inte förbereds för återanvändning ska materialåtervinningen i första hand ske genom att textilavfallet an- vänds för remake och i andra hand genom fiberåtervinning. Att av- fallshierarkin ska tillämpas följer redan av 15 kap. 10 § andra stycket så den delen av paragrafen utgör en upplysningsbestäm- melse. Kravet på att materialåtervinningen i första hand ske genom att textilavfallet används för remake och i andra hand genom fiber- återvinning följer dock inte av hierarkin utan utgör en skärpning som medför att materialåtervinning genom att textilavfallet används för remake eller fiberåtervinning ska ha företräde framför andra typer av materialåtervinning såsom down-cycling. Det följer av 18 § 7 att den som driver ett insamlingssystem med tillstånd ansvarar för att återvinningen av det insamlade avfallet be- drivs så att det mål som fastställs i 46 § nås. Med utgångspunkt i de uppgifter som ska rapporteras enligt 54 och 55 §§ kommer Natur- vårdsverket och den som driver insamlingssystemet att kontinuerligt erhålla information om målet nås. Den som driver insamlingssyste- met kan därmed vidta då åtgärder som är nödvändiga för att uppfylla kravet i 18 § 7. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.9. I paragrafen regleras ansvar för att informera ut- ländska distanshandlare. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.12.7. 48–50 §§ Av paragraferna följer att det är den som driver ett insamlingssystem med tillstånd som ansvarar för att ta fram information riktad till hus- hållen. Av bestämmelsen i 48 § följer att en stor del av den information som kommunen ska förses med är generell. För att uppfylla kravet i 48 § 3 krävs det dock att informationen anpassas efter den insamlings- lösning som gäller i en viss kommun.