sou · H7B369 · 2020-01-01 00:00:00 — Definitionen av och därmed inne- hållet i validering skiljer sig mellan olika utbildningsformer men också inom arbetslivet. Synen på vad validering är och vilka moment en validering ska innehålla är därmed olika. Vidare förekommer att olika begrepp används för att beskriva samma eller liknande före- teelser. På högskoleområdet finns t.ex. inte begreppet validering i författningarna. I högskoleförordningen (1993:100) finns dock be- stämmelser som ger möjlighet att få kompetens som erhållits på annat sätt än genom formell utbildning bedömd för behörighet eller tillgodoräknande. och högskolor beskrivs detta arbete ofta som bedömning av reell kompetens. Denna fråga behandlas i departementspromemorian Validering med mervärde (Ds 2016:24). Vidare har det av flera utredningar och i rapporter konstaterats att det råder förvirring kring begreppet validering. Bland dessa kan nämnas Statskontorets rapport och bedömning av validerings- insatser för utrikes födda (rapport 2013:6) och betänkandet vuxenutbildning på grundläggande nivå – en översyn för ökad individ- anpassning och effektivitet (SOU 2013:20). Begreppsförvirringen anges i dessa texter få konsekvenser för hur validering inom de olika områdena utformas och används. För både individ och arbetsgivare kan det exempelvis innebära en otydlighet kring värdet av en valider- ingsinsats vilket leder till ett svåröverblickbart och osäkert system. Därmed finns en risk att valideringsinsatser inte sker i önskvärd och tillräcklig utsträckning eller med tillräcklig kvalitet. Det behövs en gemensam definition av validering Validering definieras i skollagen (2010:800) som en process som inne- bär en strukturerad bedömning, värdering och dokumentation samt ett erkännande av kunskaper och kompetens som en person besitter oberoende av hur de förvärvats. Skollagens definition har kommit att användas inom en del andra verksamheter och av olika aktörer också utanför skolväsendet. Så har t.ex. definitionen förts in i 13 § i förord- ning (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program. För att främja utvecklingen av system för validering i medlems- staterna antog Europeiska unionens råd en rekom- mendation om validering av icke-formellt och informellt lärande (Europeiska unionens råds rekommendation av om validering av icke-formellt och informellt lärande [2012/C 398/01], VNFIL). En utgångspunkt i rekommendationen är att validering av icke-formellt och informellt lärande bör mynna ut i en fullständig eller partiell kvalifikation. I rekommendationen finns också en definition av validering och däri ingående processer. Enligt rekommendationen ska medlemsstaterna ha inrättat arrangemang för validering av icke-formellt och informellt lärande. röstade för rekommenda- tionen. I departementspromemorian Validering med mervärde görs be- dömningen att det svenska valideringsarbetet bör utgå från defini- tionen av begreppet validering som finns i VNFIL. Promemorian har remitterats. En majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan tillstyrker promemorians bedömning. I departementspromemorian föreslås också ändringar i regleringen av validering inom vuxenutbildning (komvux) och sär- skild utbildning för vuxna (särvux) i skollagen. Det föreslås bl.a. en ändring av definitionen av validering i 20 kap. 42 § och 21 kap. 21 §. Några remissinstanser har invänt mot förslaget att ändra denna definition utifrån en oro för att ändringen kan få effekter på hur vali- dering genomförs inom andra sektorer. Regeringen anser att det bör finnas en gemensam definition av vali- dering. Denna definition bör vara på en övergripande nivå och utgå från EU:s rekommendation. En övergripande definition innebär att begreppet validering används på ett enhetligt sätt i olika författningar och i andra sammanhang. En övergripande definition utesluter dock inte att det inom vissa sektorer kan och behöver finnas mer detaljerade definitioner av begreppet validering för att underlätta för utförare och andra aktörer. Sådana definitioner behöver dock överensstämma med den övergripande definitionen. •föreslå en övergripande definition av validering som utgår från den Europeiska unionens råds rekommendation om validering av icke- formellt och informellt lärande, •se över författningar där begreppet validering ingår för att uppnå en överensstämmelse med den övergripande definitionen som ut- redningen föreslår, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget att utreda hur den nationella referensramen för kvalifikationer i ökad utsträckning kan underlätta kopplingen mellan validering och utbildningsinsatser Den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande Europeiska unionens råd beslutade en rekommenda- tion om den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande och upphävde och rådets re- kommendation av om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande (2017/C 189/03). Genom rekommendation skapades en gemensam referensram med åtta kvali- fikationsnivåer, som uttrycks som läranderesultat med stigande kom- petensnivå. Kvalifikationer är det formella resultatet av en bedöm- nings- och valideringsprocess som utförts av en behörig myndighet och tar vanligen formen av sådana handlingar som utbildnings- och examensbevis. De visar att en person har uppnått läranderesultat en- ligt vissa bestämda standarder. Läranderesultaten kan ha uppnåtts på många olika sätt i formella, icke-formella och informella nationella och internationella sammanhang. Kvalifikationer används för en rad olika ändamål. De visar för arbetsgivarna vad innehavarna i princip vet och kan göra (”läranderesultat”). De kan vara en förutsättning för tillträde till vissa reglerade yrken. De hjälper utbildningsmyndigheter och utbildningsanordnare att avgöra vad en person har lärt sig och på vilken nivå. De är även viktiga för den enskilde som ett uttryck för personliga framsteg. Kvalifikationer bidrar därför i hög grad till att öka anställbarhet samt underlätta rörlighet och tillträde till vidare- utbildning (ingresspunkterna 1 och 2 rekommendation). De åtta kvalifikationsnivåerna i den europeiska referensramen fungerar som ett verktyg för översättning mellan olika kvalifikationssystem och deras olika nivåer. Syftet med den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande (EQF) är att göra människors kvalifikationer tydligare och lättare att jämföra och överföra (ingress- punkt 3). De bredare målen för rekommendationen är att bidra till att modernisera utbildningssystemen och öka arbetstagares och inlärares anställbarhet, rörlighet och sociala integrering (ingresspunkt 4). Deskriptorer som definierar nivåerna i den europeiska referens- ramen för kvalifikationer finns i bilaga II till rekommenda- tion. Referensramen beskriver inte enskilda personers meriter utan ska fungera som ett översättningsverktyg som på systemnivå kan be- skriva olika kvalifikationer i form av resultat av lärande. Det innebär att den ska underlätta jämförelser mellan de kvalifikationer som ut- färdas i olika medlemsstater. För att underlätta jämförelse mellan ländernas kvalifikationer upp- manades medlemsstaterna i rekommendationen att införa nationella referensramar som kunde kopplas till den europeiska re- ferensramen. Detta skulle ske genom att medlemsstaterna på ett tydligt sätt hänvisade nivåerna i de nationella referensramarna till de nivåer som angavs i den europeiska referensramen i bilaga II till rekommendationen om EQF. Medlemsstaterna rekommenderades också att se till att alla nya bevis på kvalifikationer och Europass- dokument som utfärdades av behöriga myndigheter innehåller en tydlig hänvisning till den relevanta nivån i den europeiska referens- ramen för kvalifikationer. På så sätt kan man öka användarvänlig- heten och underlätta för arbetsgivare att förstå nivån på ett kvalifika- tionsbevis som en arbetssökande uppvisar. I rekommendationen om EQF uppmanas vidare medlemsstaterna att bl.a. se över och om lämpligt uppdatera hänvisningarna mellan nivåerna i de nationella referensramarna och den europeiska referensramen samt att säker- ställa att kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen stämmer överens med de gemensamma principerna för kvalitetssäkring (bilaga IV till rekommendationen). Referensramen för kvalifikationer i I regleras den nationella referensramen i förordningen (2015:545) om referensram för kvalifikationer för livslångt lärande (SeQF). Syftet med referensramen är enligt 1 § att underlätta jämförelser nationellt och internationellt av vilka nivåer sådana kvalifikationer motsvarar i fråga om kunskaper, färdigheter och kompetenser för att därigenom främja livslångt lärande och förbättra anställbarhet, rörlighet och social integration för arbetstagare och studerande inom EU. Referensramen består av åtta nivåer som finns i bilaga 1 till förordningen. En kvali- fikation definieras i förordningen som ett dokumenterat resultat av lärande i form av kunskaper, färdigheter och kompetenser. Det inne- bär att en kvalifikation kan uppnås genom utbildning, validering eller en kombination av de båda. En kvalifikation ska anses motsvara den nivå i referensramen som bäst överensstämmer med de kunskaper, färdigheter och kompetenser som kvalifikationen representerar. Kvalifikationer vars resultat av lärande är författningsreglerade mot- svarar de nivåer som anges i bilaga 2 (3 §). Den som utfärdar en kvali- fikation som inte anges i bilaga 2 får ansöka om att få ett beslut om vilken nivå kvalifikationen motsvarar i referensramen. En förutsätt- ning för att en kvalifikation ska kunna motsvara en nivå i referens- ramen är att den som utfärdar kvalifikationen bedriver ett systema- tiskt kvalitetsarbete där kvalitetssäkring av kvalifikationen ingår. En nivåplacering i SeQF innebär därmed att kvalifikationen uppfyller vissa krav på kvalitetssäkring. Ansökan prövas av Myndigheten för . Ett beslut gäller (4 §). Det formella utbildningssystemets kvalifikationer är i och med införandet av en svensk referensram för kvalifikationer, SeQF, nivå- placerade i referensramen. Icke-författningsreglerade kvalifikationer (bl.a. arbetslivets kvalifikationer) kan bli inplacerade genom ett ansök- ningsförfarande. Både de formella kvalifikationerna och arbetslivets kvalifikationer är möjliga att uppnå genom validering. Validering leder i stor utsträckning till erkännande av delar av en kvalifikation. Möjligheter till kompletterande utbildning eller andra kompetens- utvecklingsinsatser behöver finnas tillgängliga. heter och kompetenser som individen skaffat sig i arbetslivet är möjliga att validera genom branschvalidering. Kedjan med validering inom de olika systemen inom utbildning och arbetsliv samt med kompletterande utbildning hänger inte alltid ihop eftersom bl.a. resultatet av branschvalideringen inte är kopplat till utbildnings- systemet. Dessa brister tillsammans med att arbetet med validering saknar en gemensam utgångspunkt för utbildningsområdet och arbets- marknadsområdet försvårar ett effektivt användande av validering inom båda områdena. EU-rekommendationernas förslag om koppling mellan utbildning och validering Inom EU-samarbetet kopplas utvecklingen av validering ihop med införande och utveckling av referensramar för kvalifikationer. Båda verktygen har betydelse för att öka mobiliteten inom EU, främja livs- långt lärande och förbättra anställbarhet genom att synliggöra och erkänna kompetens. Både rekommendationen om VNFIL och re- kommendationen om EQF förordar att referensramar för kvalifika- tioner och nationella arrangemang för validering ska ha tydliga kopp- lingar. I rekommendationen om EQF anges att rekommendationen syftar till att bl.a. förbättra kopplingen mellan formellt, icke-formellt och informellt lärande och stödja validering av läranderesultat som uppnåtts i olika sammanhang (ingresspunkt 4). I rekommendationen om VNFIL rekommenderas medlemsstaterna att koppla validerings- arrangemangen till de nationella referensramarna för kvalifikationer som bör överensstämma med den europeiska referensramen för kvali- fikationer (rekommendation 3 a). Hur kan SeQF underlätta kopplingen mellan validering och utbildningsinsatser? Valideringsdelegationen överlämnade delbetänkandet En nationell strategi för validering (SOU 2017:18) till ansvarigt statsråd. I betänkandet görs bedömningen att överförbarheten mellan kvalifi- kationer för livslångt lärande är ett av de områden som bör prioriteras i arbetet med validering och att den nationella referensramen för kvali- fikationer bör utgöra den gemensamma utgångspunkten för detta. I ett system med olika aktörer behöver övergångarna mellan systemets olika delar vara smidiga. Kompetens som har identifierats vid en validering, men som behöver kompletteras, behöver kunna kopplas ihop med relevanta utbildningsinsatser. För att uppnå detta behövs ett gemensamt språkbruk så att det blir tydligt för olika aktörer vilka kunskaper, färdigheter och kompetenser som uppnås genom olika utbildningar. Det behövs också för att tydliggöra kompetens- profiler eller kompetenskriterier i olika modeller för validering. Det gemensamma språkbruket handlar dels om en gemensam definition av validering, dels om SeQFs vokabulär, då införandet av SeQF inne- bär att olika aktörer inom utbildning och arbetsmarknad har fått ett gemensamt språkbruk att förhålla sig till då alla kvalifikationer ska beskrivas i form av läranderesultat. Att kvalifikationer från såväl arbetsliv som utbildningssystem beskrivs utifrån gemensamt språk- bruk och gemensamma principer underlättar i sin tur bedömnings- arbetet vid validering och främjar ökad tydlighet, jämförbarhet och överförbarhet. Mot bakgrund av ovanstående finns det skäl att se över hur SeQF i ökad utsträckning kan underlätta kopplingen mellan valideringens resultat, t.ex. vid en branschvalidering, och utbildningsinsatser som organiseras av olika aktörer för att främja en fortsatt utveckling mot ett nationellt sammanhållet system för validering. •analysera och ta ställning till hur den nationella referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande kan användas för att stärka sam- spelet mellan validering och utbildningsinsatser av olika aktörer. Datumet för den årliga redovisning som delegationen ska lämna till (och Arbetsmarknads- departementet) ändras från till . Uppdraget ska redovisas i samband med slutredovis- ningen från delegationen. Läge och utveckling av validering – årlig redovisning Regeringen beslutade att tillsätta en kom- mitté i form av en nationell delegation med uppdraget att följa, stödja och driva på ett samordnat utvecklingsarbete inom valideringsområdet (dir. 2015:120). I uppdraget ingår att lämna en redovisning till (och Arbetsmarknads- departementet) om hur uppdraget fortskrider. Valideringsdelegatio- nen 2015–2019 överlämnar härmed sin tredje årliga redovisning. , Kommuner och Landsting , Universitets- och högskolerådet Hans Millmark, Svenska Varför validering och för vem? Mål för utvecklingsarbetet ................................................... Rapportens syfte och disposition ........................................ Möjligheter till validering.......................................... Arbetslivets kvalifikationer (branschvalidering)................. Yrkeshögskola och högskola................................................ 2.5Kompletterande utbildning för personer med utländsk Utvecklingen inom de fem prioriterade områdena ....... Överförbarhet mellan kvalifikationer .................................. Sex kvalifikationer utanför formell utbildning har nivåplacerats i SeQF........................................ 3.1.2Standarden för branschvalidering förordar nivåplacering i SeQF.............................................. Myndigheter ställer ofta krav på branschgodkända valideringsmodeller ............ och den kommunala vuxenutbildningen utbildningar är uttryckta i förväntade och kompetens som utvecklats i andra sammanhang är otillräcklig ................................... 3.2 Ansvar på nationell och regional nivå ................................. 3.2.1I nuläget saknas ett uppdrag att främja validering inom högskolan.................................... 3.2.2Arbetsmarknadens parters arbete med att främja validering fortsätter.............................. 3.2.3Utveckling av samverkan om validering pågår 3.2.4Det saknas ett långsiktigt ansvar för samordning av valideringssystemets olika delar .. 433 3.3 Hög kvalitet .......................................................................... 3.3.1Standarden för branschvalidering ger stöd 3.3.2Implementeringen av stödmaterial för validering inom vuxenutbildning insatser för att stödja utbildningsanordnarna...... 3.3.4Ett omfattande utvecklingsarbete har bedrivits inom högskolan men lärosätena efterfrågar deltagande i utbildningar om validering ..... 3.3.6Stöd för kvalitet finns även vid validering 3.3.7Nordisk kvalitetsmodell för validering 3.4 Resurser och organisation.................................................... 3.4.1Arbetsförmedlingen har utvecklat sitt arbete med valideringsprogrammet för arbetssökande .. 445 3.4.2 Validering erbjuds i samband med omställning ... 447 3.4.3Tillfällig basfinansiering för regionalt 3.4.4Validering i orienteringskurs kan ge 3.4.5Myndigheten för utreder finansiering av validering för tillgodoräknande 3.4.7Branscherna uppfattar statens medfinansiering av utveckling av branschmodeller som otydlig Utvecklingsprojekt med nationell förankring ..... 3.5 Information och vägledning ................................................. om validering fortsätter......................................... 3.5.2Positiva attityder till validering men behov av bättre information............................................. Tillgång till vägledning kopplad till validering..... 3.5.4Lätt åtkomlig information och vägledning om validering på myndigheternas webbplatser.... 459 3.5.5Stora variationer mellan lärosäten i hur man informerar om möjligheten till validering............ Omfattning av validering inom utbildning Arbetslivets kvalifikationer (branschvalidering)................. Antalet branschvalideringar fortsätter att öka..... Fler arbetssökande blev validerade ... Validering i små och medelstora Universitet och högskolor.................................................... Utvärderingar av effekter..................................................... Slutsatser och rekommendationer.............................. Utvecklingen på valideringsområdet ................................... Förslag som lämnats 2018 .................................................... 5.3Ytterligare insatser behövs för att etablera långsiktiga strukturer för validering....................................................... Uppföljning av modeller för branschvalidering ......... Valideringar enligt branschmodell per yrkesroll 2015–2018 ..................................................................... Valideringsdelegationen har i uppdrag att följa, stödja och driva på ett samordnat utvecklingsarbete inom valideringsområdet. I delegationens årliga redovisning till dras följ- ande slutsatser om utvecklingen. •Möjligheterna till validering enligt branschmodell fortsätter att öka. •Inom vuxenutbildning saknas fortfarande en tydlig skyldighet att erbjuda validering och brister i upp- följningen av om kravet att erbjuda validering inom regionalt yrkesvux efterlevs. •Ansvaret för validering är tydligt för samtliga berörda myn- digheter, utom för Universitets- och högskolerådet som i nu- läget saknar ett uppdrag att främja utvecklingen av validering. •I alla regioner pågår utvecklingsarbete för att etablera regio- nala strukturer för validering. I tre regioner finns etablerade strukturer på plats, medan övriga regioner befinner sig i en första kartläggningsfas eller bedriver ett projektbaserat arbete. •Riktlinjer och metodstöd för hög kvalitet i valideringsarbetet finns framtaget. Det är viktigt att myndigheterna också når ut med informationen och stödjer användningen av dessa stöd- verktyg. •Det finns stora brister i informationen till sökande och stu- denter om möjligheter till validering av reell kompetens inom högskolan. Bättre och mer enhetlig information behövs för att säkra nationell likvärdighet. •Den statliga medfinansieringen av branschernas utveckling av valideringsmodeller är ryckig. Även medfinansieringen av regio- nal samverkan om validering präglas av tillfälliga lösningar. För utveckling av permanenta system för validering krävs långsik- tig och stabil finansiering. •Omfattningen av validering fortsätter att öka, både mot arbets- livets kvalifikationer (branschvalidering) och inom formell ut- bildning. Regional samverkan bidrar till den ökade omfatt- ningen. Statistiken har dock låg kvalitet, och statistik saknas fortfarande helt om validering inom högskolan. Regeringen behöver säkerställa att resurser avsätts för uppdrag att hålla samman och driva på den fortsatta utvecklingen av valider- ing. Delegationen kommer i sitt slutbetänkande lämna förslag till åtgärder för att säkra ett sammanhållet system för validering på nationell och regional nivå. Delegationen under- stryker också vikten av att regeringen återkommer om de förslag som lämnats i delbetänkandet Validering i högskolan – för till- godoräknande och livslångt lärande (SOU 2018:29). Regeringen beslutade att tillsätta en kommitté i form av en delegation med uppdrag att följa, stödja och driva på ett samordnat utvecklingsarbete inom valideringsområdet på nationell och regional nivå (dir. 2015:120). Delegationen har antagit namnet Valideringsdelegationen 2015–2019. Valideringsdelegationen består av en ordförande samt 14 andra ledamöter som representerar arbetsgivar- och arbetstagarorganisa- tioner samt berörda myndigheter. Delegationen har ett kansli som ansvarar för det operativa arbetet. beslutade regeringen om ett tilläggsdirektiv (dir. 2018:101). Enligt direktiven ska delegationen nu även: •föreslå en övergripande definition av validering som utgår från EU:s rekommendation om validering av icke-formellt och infor- mellt lärande, •se över författningar där begreppet validering ingår för att uppnå en överensstämmelse med den övergripande definitionen, och •analysera och ta ställning till hur den nationella referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande (SeQF) kan användas för att stärka samspelet mellan validering och utbildningsinsatser av olika aktörer. Valideringsdelegationen har lämnat två delbetänkanden till regeringen, En nationell strategi för validering (SOU 2017:18) och Validering i högskolan – för tillgodoräknande och livslångt lärande (SOU 2018:29). Uppdraget ska slutredovisas . 1.2Varför validering och för vem? Validering syftar till att synliggöra och erkänna en persons kunska- per och kompetenser, oavsett hur de har förvärvats. Validering kan underlätta kompetensförsörjningen i arbetslivet och bidra till effek- tivare utbildning. I samtliga fall handlar det om att säkerställa att individens kompetens motsvarar fastställda kriterier. Efter en valider- ing ska individen kunna erhålla en kvalifikation med legitimitet och värde för fortsatt utbildning eller på arbetsmarknaden. Validering kan vara ett verktyg för personer: •med kompetens från utlandet, •som vill vidare i utbildning, eller •som är yrkesverksamma. För många individer är validering en länk i en kedja, där även andra insatser behövs – före, under eller efter själva valideringen. Det kan handla om inledande kartläggning, studie- och yrkesvägledning, kompletterande utbildningsinsatser, praktik med mera. Detta ställer krav på väl fungerande och flexibel samverkan mellan olika aktörer. I Valideringsdelegationens delbetänkande En nationell strategi för validering (SOU 2017:18) angavs den övergripande målsättningen för utvecklingsarbetet inom valideringsområdet: […]betydligt fler individer ska få sin kompetens validerad.