sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Tingsrätten kon- staterade att varken straffvärdet eller brottslighetens art talade för att påföljden borde bestämmas till fängelse. Tingsrätten fann att det förelåg förutsättningar att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. Med beaktande av att ÅK hade belagts med djurförbud och vad detta inneburit för hans näringsutövning som lantbrukare ansåg tingsrätten att antalet dagsböter kunde stanna vid 30. ÅK dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 30 dagsböter. mål nr B 1494-15 Åklagaren yrkade ansvar för NS för djurplågeri under påstående att hon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt sin hund för lidande genom att fästa ett hår- band runt hundens nos. Åklagaren gjorde gällande att hunden av misshandeln hade åsamkats smärta, blödningar i slemhinnorna på in- sidan av överläppar samt svullnad i nos och överläppar. Tingsrätten fann bl.a. att NS:s uppgift att hårbandet endast suttit runt hundens nos inte motsades av övrig utredning och att den oaktsamhet som NS agerat med inte kunde bedömas som grov. Tingsrätten ogillade åtalet. Hovrätten konstaterade att det var utrett att NS på sätt som åklag- aren påstått hade fäst ett hårband som innehöll en gummisnodd runt hundens nos. Vidare konstaterade hovrätten att det av yttrande från länsveterinär bl.a. framgick att hunden hade mycket ont i huvudet vid det första undersökningstillfället samt att hunden hade blödningar i slemhinnan på insidan av överläpparna, svullen nos och svullna över- läppar. Vidare konstaterade hovrätten att det av yttrandet framgick att hårt anlägga en snara eller liknande runt en hunds nos inte bara är smärt- samt i sig men kan också, om det är långvarigt, påverka vävnadscirkula- tionen med vävnadsskada, svullnad och ytterligare smärta i vävnaden som stasats (snörts av från blod) som i detta fall. Hovrätten uttalade att bevisningen inte gav utrymme för någon annan förklaring till skadorna än att de hade orsakats av det hårband som NS fäst runt hundens nos samt att NS genom sitt handlande otillbörligen hade utsatt hunden för lidande. Hovrätten fann att NS uppsåtligen hade gjort sig skyldig till djurplågeri på sätt åklagaren påstått. I påföljdsfrågan uttalade hovrätten att påföljden inte kunde stanna vid böter. Förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till vill- korlig dom och böter. Med ändring av tingsrättens dom dömde hovrätten NS för djur- plågeri till villkorlig dom och 40 dagsböter. Hovrätten över och mål nr B 861-15 Åklagaren yrkade ansvar för VO för i djurplågeri under påstående att VO fram till uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade utsatt sin hund för lidande genom att hon underlåtit att ge hunden veterinärvård trots att denna lidit av akut och varaktig klåda på stora delar av kroppen, kronisk öroninflammation samt problem med . Åkla- garen gjorde under huvudförhandlingen vid tingsrätten gällande att hunden hade vanvårdats under hela sin livstid. Tingsrätten konstaterade att det var utrett att hunden vid inspek- tionstillfället led av kronisk öroninflammation och av akut och varaktig klåda på stora delar av kroppen samt att hunden vid samma tillfälle hade problem med p.g.a. flera spondyloser (brosk- och benförändringar av kotorna) i rygg- raden, artros i höftlederna och osteokondrosförändringar (felaktigt fördelat ledbrosk) i höger bogled. Beslut om omedelbar avlivning fattades . Tingsrätten konstaterade vidare att undersökande veterinär bl.a. uppgett att förekomsten av spondyloser, som tar att utveckla, är ett tydligt tecken på att hunden hade varit sjuk samt att spondylos, artros och osteokondros gör ont för hunden, att dessa sjukdomar kräver behandling livet ut, att hundar brukar avlivas vid mindre besvär än i detta fall, att öroninflammation ger nedsatt hörsel och smärta och att klåda är fruktansvärt påfrestande för djuret. Mot denna bakgrund fann tingsrätten visat att hunden haft problem med under hela sitt liv och att hon under långa tidsperi- oder fått utstå lidande p.g.a. öroninflammation och svår klåda över stora delar av kroppen samt att hunden av dessa skäl hade behövt korrekt veterinärvård. Tingsrätten konstaterade att VO:s handlande var att betrakta som grovt oaktsamt. Tingsrätten fann således att hon skulle dömas för djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att det med hänsyn till den långa tid som det grovt oaktsamma djurplågeriet hade pågått inte var tillräckligt med ett rent bötesstraff utan att påföljden borde bestäm- mas till villkorlig dom och ett måttligt bötesstraff. VO dömdes för djurplågeri begånget till vill- korlig dom och 60 dagsböter. VO yrkade att åtalet skulle ogillas. Den prövning som hovrätten gjorde av bevisningen och av de rätts- liga frågorna ledde till att hovrätten anslöt sig till tingsrättens be- dömning. Hovrätten fastställde tingsrättens dom utan några ändringar. Hovrätten över och mål nr B 1333-15 Åklagaren yrkade ansvar för KT för djurplågeri under påstående att han och uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt ett tiotal djur för lidande genom att dels inte ge dem tillräcklig tillsyn, dels inte ge dem till- räckligt med foder och vatten av bra kvalité, och dels inte ge sjuka djur nödvändig vård vid behov av veterinär eller avlivat dem. Åklagaren gjorde gällande att KT hade hållit ca 50 tackor och ett 30- tal lamm på ett strandbete, där det vid kontroll hittats åtta djur som av okänd anledning självdött och varit i olika förruttnelsestadier. Åklagaren gjorde gällande att det hade hittats två djur, som inte kunnat resa sig och som avlivats; en ettåring och ett lamm, som hade varit mycket kraftigt avmagrade, haft muskelatrofi samt tarmkatarr och ettåringen hade haft en parasit- infektion. Vidare påstod åklagaren att ett djur, en tacka, hade legat ner på marken och inte kunnat resa sig då hon fastnat med sin ull i vegetationen. Tingsrätten konstaterade att det vid en djurskyddsinspektion hade anträffats i vart fall sju stycken djur som hade självdött och som varit i olika förruttningsstadier, två djur som varit sjuka och kraftigt avmagrade och som sedermera avlivats och ett djur som fastnat med sin ull i vegetationen. Tingsrätten fann utrett att KT otillbörligen hade utsatt djuren för lidande genom att han hade underlåtit att ge djuren tillräckligt med tillsyn och genom att han underlåtit att ge sjuka djur nöd- vändig vård. hade enligt tingsrätten medfört att djuren hade magrat och blivit så svaga att de självdött eller behövt avlivas, vilket inneburit ett plågsamt lidande för djuren. Underlåten- heten att agera var enligt tingsrätten att se som grovt oaktsam. Däremot var det enligt tingsrätten inte bevisat att KT underlåtit att ge djuren tillräckligt med föda och vatten av bra kvalité. Med denna anmärkning fann tingsrätten åtalet för djurplågeri styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att straffvärdet vid en samlad bedömning av omständigheterna kring brottsligheten, i synnerhet med beaktande av att djuren måste ha lidit under en inte helt obetyd- lig tidsperiod, motsvarade fängelse . det inte förelåg sådana omständigheter det fanns en presumtion att bestämma påföljden till fängelse och att påföljden i stället skulle be- stämmas till villkorlig dom och dagsböter. KT dömdes för djurplågeri begånget till vill- korlig dom och 50 dagsböter. KT yrkade att åtalet skulle ogillas. Den prövning som hovrätten gjorde av bevisningen och av de rättsliga frågorna föranledde hovrätten att ansluta sig till tingsrättens bedömning såväl i skuldfrågan som beträffande påföljden. Hovrätten fastställde tingsrättens dom utan några ändringar. mål nr B 176-14 Åklagaren yrkade ansvar för JKJ för djurplågeri under påstående att han till uppsåt- ligen genom misshandel otillbörligen hade utsatt en hund för lidande genom nedanstående förfarande. Åklagaren gjorde gällande att JKJ hade agerat enligt följande. a)tilldelat mellan ett och tre knytnävsslag mot bröstkorgen på hunden, vilka orsakat hunden bl.a. revbensfrakturer och emfysem i lungan. b)tilldelat i vart fall ett knytnävsslag mot vänster bakben på hunden, vilket bl.a. orsakat hunden benfraktur på vänster bakben. c)dels sparkat hunden en till varav i vart fall en av sparkarna i huvudet och/eller hals/bröst- korg, dels tilldelat i vart fall två slag mot bröstkorgen/ryggen på bunden, dels , tagit stryptag på bunden och dels slängt ner hunden i samband med stryptagen. Åklagaren gjorde gällande att misshandeln hade orsakat hunden bl.a. blodansam- ling i huvudet, revbensfraktur, punktering av brösthåla och lung- säck och att hunden avled till följd av skadorna. Åklagaren gjorde vidare gällande att hunden p.g.a. JKJ:s agerande även förorsakats lidande, smärta, blodvite och andnöd. Åklagaren gjorde också gällande att en försvårande omständighet var att JKJ visat stor hänsynslöshet då det hade varit fråga om upp- repade våldshandlingar och ett utdraget händelseförlopp med inslag av tortyr som slutligen lett till hundens död. Tingsrätten fann utrett att JKJ i och för sig hade gjort sig skyldig till djurplågeri i allt väsentligt i enlighet med åtalet. Tingsrätten konsta- terade att annat inte var utrett annat än att JKJ vid de aktuella till- fällena hade angripits av hunden; en mellanpudel som vägde ca med en mankhöjd om . Vidare konstaterade tings- rätten att det framgick av hans egna uppgifter att han kunnat und- komma angreppen utan att tillgripa de åtgärder han hade använt. Det rörde sig genomgående enligt tingsrätten om en våldsanvändning som med råge måste sägas ha gått utöver vad som kan anses försvar- ligt med hänsyn till farans beskaffenhet och omständigheterna i övrigt. Det var också enligt tingsrätten utrett att omständigheterna inte vid något av de aktuella tillfällena hade varit sådana att JKJ svårligen kunnat besinna sig. Tingsrätten fann därmed att JKJ skulle dömas för djurplågeri i enlighet med åtalet. Tingsrätten konstaterade i fråga om straffvärdet att det var fråga om ett otillbörligt agerande med ett betydande mått av stor och upprepad hänsynslöshet. Av utredningen framgick enligt tingsrätten att hunden hade levt i ett långvarigt tillstånd av stress och ångest och att den misshandel som lett fram till dödsfallet varit förknippad med djup skräck och ångest. Tingsrätten ansåg vidare att JKJ:s agerande kunde sägas ha innefattat ett missbruk av det förtroende han getts av hundens matte att som hennes sambo ansvara för hunden väl och ve, vilket bidrog till bedömningen att gärningen hade ett förhållande- vis högt straffvärde. En sådan nivå på straffvärdet var enligt tingsrätten väl förenlig med bedömningarna i bl.a. rättsfallet RH 2011:19. Straff- värdet av brottsligheten uppgick enligt tingsrätten till fängelse och brottets art innebar en presumtion för att fängelse också skulle väljas som påföljd. Några beaktansvärda skäl för att bryta den presumtionen hade enligt tingsrätten inte framkommit. JKJ dömdes för djurplågeri till fängelse. Åklagaren yrkade att JKJ skulle dömas till ett längre fängelsestraff. JKJ yrkade bl.a. att åtalet skulle ogillas. Hovrätten kom till samma slutsatser som tingsrätten i frågan om och i vilken utsträckning JKJ hade gjort sig skyldig till de tre gär- ningar som han hade åtalats för. Hovrätten fann i likhet med tingsrätten att, även om JKJ befann sig i en nödsituation vid vart och ett av tillfällena, hans handlande varit oförsvarligt i den mening som avses i bestämmelsen om nöd. Hovrätten anslöt sig till vad tingsrättens bedömning att omständig- heterna inte vid något av tillfällena hade varit sådana att JKJ svårligen kunde besinna sig varför inte heller reglerna om nödexcess kunde leda till ansvarsfrihet. Hovrätten fann således att JKJ skulle dömas för tre fall av djurplågeri. Hovrätten instämde i vad tingsrätten hade uttalat om att JKJ vid var och en av gärningarna hade agerat med ett betydande mått av hänsynslöshet och att hunden levt i ett långvarigt tillstånd av stress och ångest och att den misshandel som lett fram till att hunden avled varit förknippad med djup skräck och ångest. Även i övrigt anslöt sig hovrätten till tingsrättens utgångspunkter för straffvärdebedöm- ningen, däribland att det förelåg den försvårande omständigheten att JKJ hade visat stor hänsynslöshet. Hovrätten uttalade att det inte hade kommit fram något som gav belägg för att JKJ:s handlande hade haft sin grund i att han hade velat plåga hunden. Inte heller i övrigt ansåg hovrätten att omständig- heterna vid gärningarna kunde anses vara lika försvårande som i de andra mål som tingsrätten hade hänvisat till. Hovrätten fann vid en samlad bedömning av omständigheterna att straffvärdet var lägre än vad tingsrätten hade kommit fram till. Med hänsyn även till att pröv- ningen skulle utgå från att JKJ i och för sig hade nödrätt bedömde hovrätten att straffvärdet var fängelse . Hovrätten konstaterade att straffvärdet inte är så högt att det i sig talade för att döma JKJ till fängelse. Hovrätten fann i likhet med tingsrätten att de aktuella djurplågeribrotten var av sådan art som talar för en fängelsepåföljd. Skälen för att välja fängelse som påföljd för- stärktes enligt hovrätten i inte obetydlig mån av att brottslighetens straffvärde var så pass högt som fängelse . Hovrätten konstaterade att det fanns omständigheter hänförliga till JKJ som person som i och för sig talade för att döma JKJ till en icke frihetsberövande påföljd. Dessa omständigheter bedömdes dock inte ha sådan tyngd att de vägde upp de skäl som talade för fängelse, oaktat möjligheten att förena en icke frihetsberövande påföljd med samhällstjänst. Hovrätten fann därmed att JKJ skulle därför dömas till fängelse. Hovrätten ändrade tingsrättens dom endast på så sätt att fängelse- straffets längd bestämdes . mål nr B 10667-15 Åklagaren yrkade ansvar för JÅ och MÅ för djurplågeri under på- stående att JÅ och MÅ till uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård och bristande tillsyn, i samverkan eller var för sig, hade tillfogat fyra hästar otillbörligt lidande. Åklagaren gjorde gällande att i allt fall hade två hästar tillfogats otillbörligt lidande, vilka hade avlivats den 1–5 feb- ruari 2013 efter att de hade kollapsat och inte längre orkat resa sig. Vidare gjorde åklagaren gällande att det hade konstaterats att två levande hästar var mycket magra och muskel- fattiga liksom att de två avlivade hästarna var kraftigt avmagrade på gränsen till utmärglade. Åklagaren påstod vidare att avmagring hade skett genom att häst- arna inte fått tillräckligt med foder och vatten av anpassad och god kvalitet alternativt att de hade erhållit foder och vatten av nämnd kvalitet och trots detta avmagrat vilket i sig fick anses vara ett tecken på ohälsa. Åklagaren gjorde vidare gällande att avmagringen, oavsett orsak, utgjort tecken på sjukdom eller skada, men trots detta hade JÅ och MÅ underlåtit att vidta åtgärder, tillkalla veterinär eller låta avliva djuren tidigare än som blev fallet för två av hästarna. Av utredningen framgick bl.a. att undersökande veterinär hade be- dömt hästarnas hull enligt en femgradig skala och då bedömt de avlivade hästarna som 0 respektive 0,5 och de övriga två som 1 re- spektive 1,5, vilket kunde jämföras med att en häst normalt finns i intervallet 2,5–3, samt att veterinärs bedömning var att hästarna lidit och varit stressade över att inte få mat. Tingsrätten fann styrkt att de fyra hästarna, genom att inte få tillräckligt med foder och vatten, hade utsatts för otillbörligt lidande. Vidare fann tingsrätten att JÅ och MÅ brustit i skötseln av hästarna på ett sådant sätt att deras handlande var att se som grovt oaktsamt. Tingsrätten fann därför att de skulle dömas för djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att brottet hade ett straff- värde motsvarande fyra månaders fängelse. Eftersom varken brottets art eller straffvärde talade för att påföljden skulle bestämmas till fängelse och då det inte fanns någon risk för återfall i brott för någon av de tilltalade fann tingsrätten att påföljden för envar av dem skulle bestämmas till villkorlig dom och böter. JÅ och MÅ dömdes envar för djurplågeri begånget under peri- oden –till villkorlig dom och 70 dagsböter. JÅ och MÅ yrkade bl.a. att åtalet skulle ogillas. Hovrätten gjorde ingen annan bedömning än tingsrätten i fråga om skuld, rubricering, eller påföljdsval. Med hänsyn till JÅ:s ålder vid gärningen (19 och ) fann hovrätten att antalet dagsböter för hennes del borde sättas ned. Hovrätten, som tillämpade 29 kap. 7 § 1 st , ändrade tingsrättens dom endast på så sätt att antalet dagsböter för JÅ be- stämdes till 50. mål nr B 1876-14 Åklagaren yrkade ansvar för RL för djurplågeri under påstående att RL från okänd tid fram till med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt 15 nötkreatur, nio får och en häst för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i att RL inte hade utfordrat djuren tillräckligt med svält och avlidna djur som följd, inte sett till så att djuren lätt hade fått tillgång till rent vatten, inte sett till så att de fått veterinärvård för parasit- angrepp och sjukdomar, samt inte heller sett till så att nötkreaturen haft tillräckligt med strö eller tillgång till torra och rena liggplatser. Tingsrätten fann styrkt att RL inte hade utfodrat nötkreaturen och fåren tillräckligt med svält som följd. Av veterinärs uppgift framgick bl.a. att nötkreaturen hade varit kraftigt avmagrade och befunnit sig i svältstadium samt att det hos fåren legat en död tacka. Tingsrätten fann vidare klarlagt att nötkreaturen hade utsatts för parasitangrepp, att hästen hade lidit av sjukdom med avseende på en väldigt kraftig flytning från vaginan och att samtliga djur hade lidit av sjukdom i form av svält. Tingsrätten fann också klarlagt att RL inte hade sett till så att djuren fått veterinärvård för detta. Vidare fann tingsrätten utrett att RL inte sett till så att nötkreaturen och fåren lätt hade fått tillgång till rent vatten samt ombesörjt att nötkreaturen haft tillräck- ligt med strö eller tillgång till torra och rena liggplatser. Tingsrätten fann att RL åtminstone av grov oaktsamhet genom vanvård utan godtagbara skäl hade utsatt de aktuella djuren för lid- ande och att hon därför skulle dömas för djurplågeri. I påföljdsfrågan ansåg tingsrätten att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom med dagsböter. RL dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 100 dagsböter. mål nr B 846-15 Åklagaren yrkade ansvar för SK för djurplågeri under påstående att han med uppsåt eller i vart fall genom grov oaktsamhet hade utsatt i vart fall 18 katter för lidande utan godtag- bara skäl. Åklagaren gjorde gällande att SK hade utsatt katterna för vanvård och otillbörligt lidande genom att underlåta att dels ge katt- erna foder och vatten på ett tillräckligt och adekvat sätt, dels ha till- räcklig tillsyn över sina katter, dels tillkalla veterinär trots att katt- erna hade visat tydliga tecken på sjukdom och skador. Vidare gjorde åklagaren gällande att genom hade katterna drabbats av avmagring, snuva, skabb, diarréer, ohyra i pälsen, partiell päls- löshet, ögonskada, nedsatt allmäntillstånd och smärta samt att tre katter hade dött p.g.a. vanvården. Enligt tingsrätten var det klarlagt att antalet katter på SK:s gård i vart fall hade uppgått till 18 stycken . Enligt tingsrätten var det vidare klarlagt att katterna genom den under- låtenhet som påståtts av åklagaren hade utsatts för vanvård och otill- börligt lidande. Utredningen visade enligt tingsrätten att katterna till följd av hade drabbats av de symptom och sjuk- domar samt skada som åklagaren angett, om än i olika omfattning. Tingsrätten fann dock inte visat att tre kattungar som påträffats döda hade dött p.g.a. vanvården, men fann dock att denna omständighet gav ett tydligt stöd för slutsatsen att SK hade brustit i sin tillsyn över katterna. Tingsrätten fann, med den reservation som gjordes, åtalet för uppsåtligt djurplågeri styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att med hänsyn till att det varit fråga om uppsåtligt brott kunde påföljden inte stanna vid böter. Varken straffvärdet eller brottets art påkallade ett fängelsestraff och då förutsättningarna för villkorlig dom var uppfyllda fann tingsrätten att påföljden skulle bestämmas denna påföljd i förening med böter. SK dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 60 dagsböter. mål nr B 875-15 Åklagaren yrkade ansvar för PR för djurplågeri under påstående att han mellan och uppsåt- ligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade ut- satt en hund för lidande. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i att PR inte hade gett hunden nödvändig vård eller av- livat den, trots att hunden hade en fraktur på benet och visat tecken på ohälsa. I målet var utrett att PR hade besökt veterinär med sin hund, varvid en fraktur konstaterades på höger bakben. Läns- styrelsen beslutade att hunden skulle omhänder- tas och avlivas. Tingsrätten fann utrett att hunden hade fått frakturen den , att PR sedan dröjt ca med att låta veterinär- undersöka hunden och att han fram till inte hade vid- tagit några åtgärder, utöver veterinärbesöket, för att omgående se till att hunden fick adekvat vård. Att hunden den 13 decem- ber 2014 till inte hade fått adekvat vård hade enligt tingsrätten inneburit smärta och lidande, vilket enligt tings- rätten måste betraktas som vanvård dvs. att PR otillbörligen hade utsatt hunden för lidande. Tingsrätten fann att PR av grov oaktsam- het hade gjort sig skyldig till djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att med tanke på att hunden utsatts för lidande under en så pass som sex–, hade det aktuella brottet ett straffvärde på fängelsenivå. Tingsrätten fann dock att det inte förelåg någon presumtion för fängelsepåföljd, utan ansåg att påföljden i stället skulle bestämmas till villkorlig dom och böter. Vid bestämmandet av antalet böter tog tingsrätten hänsyn till att PR hade fått beslut om djurförbud. PR dömdes för djurplågeri begånget –till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 2074-14 Åklagaren yrkade ansvar för POÄ för djurplågeri under påstående att han kring –med uppsåt eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade utsatt 47 nöt- kreatur för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i –att nötkreaturen inte getts tillräckligt med foder och vatten, vilket orsakat avmagring och dålig tillväxt hos flera av djuren, –att nötkreaturen inte getts tillgång till rena och torra liggplatser, vilket lett till kraftig nedsmutsning och hårlöshet hos flera av djuren, –att flera av nötkreaturen inte getts erforderlig behandling mot ohyra samt att en ko inte getts erforderlig klövvård. Tingsrätten fann utrett att det förekommit ett flertal brister i POÄ:s djurhållning. Av utredningen framgick bl.a. att de flesta djuren hade varit under normalt hull, att alla djur saknat foder vid kontroll, att samtliga djur i stallet varit kraftigt förorenade, att de flesta djuren uppvisat s.k. gödselpansar, som kan ge klåda och frätsår, att en del djur saknat vatten och att det saknats torra och rena liggytor. Tings- rätten fann utrett att djurhållningen hade brustit i de avseenden som åklagaren gjort gällande. Tingsrätten fann också visat att de angivna bristerna hade åsamkat djuren lidande. Tingsrätten fann att POÄ i vart fall hade handlat med ett likgiltighetsuppsåt och att han skulle dömas för ett uppsåtligt djurplågeribrott, med ett förhållandevis högt straffvärde. Tingsrätten uttalade i påföljdsfrågan att brottet hade innefattat lidande för ett inte ringa antal djur under en inte försumbar tid. Vidare fann tingsrätten att det förelåg vissa försvårande omständig- heter, men fann vid en sammantagen bedömning att påföljden kunde stanna vid villkorlig dom och ett förhållandevis högt bötesstraff. Vid bestämmandet av antalet dagsböter beaktade tingsrätten ställningstag- andet i fråga om företagsbot (vilken bestämdes till ).