sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Även utbildningen kan spela en roll då den enligt artikel 29.1 (a) ska syfta till att utveckla barnets fulla möjligheter i fråga om personlighet, anlag och fysiska och psykiska förmåga. 24CRC/C/GC/8 p. 25CRC/C/GC/13 p. 26HR/PUB/07/1, artikel 39, E 2 p. 526–532. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning fakultativa protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi kan också ge viss vägledning. Det kan också nämnas att enligt artikel 14 i konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning ska varje stat i sitt rättssystem säkerställa att offret för en tortyrhandling erhåller upprättelse och en verkställbar rätt till en rimlig och adekvat gottgörelse, inbegripet medel för ett så fullstän- digt återvinnande av hälsa som möjligt. Om offret skulle avlida till följd av en tortyrhandling, ska de personer som han eller hon under- håller också vara berättigade till gottgörelse, enligt konventionen. godkände deklarationen om grund- läggande juridiska rättigheter för brottsoffer och offer för maktmiss- bruk. I den uppmanas staterna att ge upprättelse, innefattande veder- lag och/eller skadestånd, och det materiella, medicinska, psykologiska och sociala stöd som behövs till offer för övergrepp från tjänstemän. Vidare uppmanades staterna att ge offren rättvisa, i den utsträckning sådana övergrepp utgör brott mot nationell lag. innehåller dock inte någon bestämmelse om upprättelse och skade- stånd. Enligt barnrättskommittén bör ett heltäckande utbud av tjänster göras tillgängliga, inklusive familjegruppsamtal och liknande.27 I detta kapitel redogör vi för lagstiftning och andra åtgärder som syftar till att främja fysisk och psykisk rehabilitering samt social återan- passning av ett barn som på ett eller annat sätt farit illa. Många av åtgärderna syftar inte bara till rehabilitering utan också till att före- bygga och skydda barn från att fara illa. Skyddande och stödjande åtgärder beskriver vi närmre i kapitlen om artiklarna 19, 20 och 32–36. Enligt regeringsformen ska det allmänna särskilt verka för social om- sorg och trygghet och för goda förutsättningar för hälsa (1 kap. 2 § RF). Bestämmelserna om hälso- och sjukvård finns i flera lagar, 27CRC/C/GC/13 p. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning bl.a. hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). En region är skyldig att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt bl.a. den som är bosatt inom regionen samt öppen vård åt den som är bosatt i . Personer som är asylsökande eller som vistas i landet utan nödvän- diga tillstånd, och som vistas i regionen, har samma rätt till vård som personer som är bosatta där. Barnets bästa ska beaktas när vård ges till ett barn. (Se 5 kap. 6 § och 8 kap. HSL, 5 § lagen, 2008:344, om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. och 6 § lagen, 2013:407, om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd.) Rehabilitering faller främst under primärvårdens ansvar (2 kap. 4 § HSL). En region ska bl.a. erbjuda habilitering och rehabilitering. Regionen ska också erbjuda hjälpmedel för personer med funktions- nedsättning (8 kap. 7 § HSL). Detsamma gäller för en kommun i de fall kommunen ger hälso- och sjukvård, t.ex. vid boenden med sär- skild service (12 kap. 5 § HSL). Bestämmelser om hälso- och sjukvård beskriver vi närmre i kapit- let om artikel 24. I socialtjänstlagen (2001:453) finns grundläggande bestämmelser för samhällets skyldighet att se till att barn får växa upp under trygga och goda förhållanden. ska bl.a. sörja för att ett barn får det stöd som det behöver och, om barnets bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Det ingår också i nämn- dens uppgifter att bedriva uppsökande verksamhet och annat före- byggande arbete för att förhindra att barn far illa. Vidare ska nämn- den, i sin omsorg om barn, tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det egna hem- met upphört. (Se 5 kap. 1 § SoL.) Utöver den individuella uppföljningen av ett barns vård finns det bestämmelser om tillsyn över de verksamheter och enskilda hem som omvårdar omhändertagna barn. Regleringen kring denna tillsyn, som bl.a. bedrivs av Inspektionen för vård och omsorg, beskrivs främst i kapitlet om artikel 3.3. I det kapitlet redogör vi också för den rap- porteringsskyldighet om missförhållanden som enligt 14 kap. 3 § SoL Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning gäller för den som fullgör uppgifter inom . Se även kapitlet om artikel 19. Enligt socialtjänstlagen har vistelsekommunen alltid det yttersta ansvaret för att de barn som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp de behöver (2 kap. 1 § SoL). Vid åtgärder som rör barn ska bar- nets bästa särskilt beaktas. Rör åtgärderna vård- eller behandlings- insatser för barn ska barnets bästa vara avgörande. (Se 1 kap. 2 § SoL.) När en åtgärd rör ett barn ska barnet vidare få relevant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet. Om barnet inte framför sina åsikter, ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Barnets åsikter och inställning ska vidare tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad (11 kap. 10 § SoL). pågår en översyn av socialtjänstlagen. Utredningen socialtjänst lämnade sitt slutbetänkande Hållbar social- tjänst – en ny socialtjänstlag till regeringen . I betänkan- det ges förslag på en ny socialtjänstlag.28 Förslaget bereds inom . I socialtjänstlagen finns bestämmelser om individuella planer. Det finns bl.a. en skyldighet för kommuner och regioner att gemensamt upprätta en individuell plan för en enskild som har behov av insatser både från och från hälso- och sjukvården (2 kap. 7 § SoL). En likalydande bestämmelse finns i 16 kap. 4 § HSL och i 6 kap. 4 § patientlagen (2014:821). Behovet av en plan kan uppmärksammas av kommunen eller regionen. Även den enskilde, dennes närstående eller någon annan kan ta initiativ till att en kommun eller region prövar om det behövs en plan. Om kommunen eller regionen bedömer att en plan behövs ska en sådan upprättas. Det räcker att en av huvudmännen gör den bedömningen för att skyldigheten ska inträda för båda. (Se 2 kap. 7 § SoL.) Begreppet hälso- och sjukvård i 2 kap. 7 § SoL har samma betydelse som i hälso- och sjukvårdslagen. 28Se SOU 2020:47 s. 14 och 15. Utredningen har också lämnat ett delbetänkande, Ju förr desto bättre – vägar till en förebyggande socialtjänst (SOU 2018:32). Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning behovet av rehabilitering, habilitering och hjälpmedel (jämför 2 kap. 1 § HSL).29 Skyldigheten för kommuner och regioner att samplanera är inte begränsad till personer med stora och omfattande behov, utan kan gälla alla människor som regionen och kommunen kommer i kon- takt med och där en individuell plan behövs för att behoven av social- tjänst och hälso- och sjukvård ska kunna tillgodoses. Skyldigheten att upprätta en individuell plan är inte heller begränsad till vissa ålders- grupper utan är avsedd att gälla insatser till både vuxna och barn. Läs mer i kapitlet om artikel 20. insatser i frivillig form ansvarar för att det finns tillgång till öppna insatser för att bl.a. kunna möta barns olika behov (3 kap. 6 a § SoL). Insat- serna för barn som behöver stöd bygger i första hand på frivillig medverkan. För ett barn som har fyllt får nämnden besluta om öppna insatser även utan vårdnadshavarens samtycke, om det är lämpligt och barnet begär eller samtycker till det. (Se 3 kap. 6 a och 6 b §§ samt 1 § första stycket LVU.) kan t.ex. besluta om kontaktperson och vård utanför hemmet. Däremot är det inte möjligt att med stöd av socialtjänstlagen familjehemsplacera ett barn utan en vårdnadshavares samtycke.30 (Se dock nedan om LVU.) Kontaktperson (eller kontaktfamilj) kan utses för att hjälpa ett barn med enskilda angelägenheter. används kontaktperson i mot- svarande funktion som ett umgängesstöd (jämför 6 kap. 15 c § FB). ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem, HVB eller stödboende. I första hand ska det övervägas om barnet kan tas emot av någon närstående. Nämnden ansvarar också för att barnet får god vård där det tagits emot. (Se 6 kap. 1 och 5 §§ SoL.) Läs mer om vård utanför hemmet i kapitlet om artikel 20. Utredningen socialtjänst har föreslagit en ny social- tjänstlag. Bl.a. har utredningen föreslagit att den nya lagen ska inne- hålla ett förtydligat barnperspektiv och att öppna insatser ska kunna 29Se även och (2017) kommentaren till 2 kap. 7 § SoL. 30RÅ 1983 2:18. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning ges till barn utan behovsprövning och utan vårdnadshavares sam- tycke, oavsett ålder.31 Även ser över frågan om öppna insatser ska kunna ges till alla barn, oavsett samtycke från vårdnads- havare.32 Läs mer om det uppdraget i kapitlet om artikel 19. Den som fått varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder kan i vissa fall vara berättigad till stöd enligt LSS, som kan underlätta en social återanpassning. Målet med dessa insatser är att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Verksamheten enligt LSS ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som ges stöd enligt lagen. När åtgärder rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. (Se 1, 5 och 6 a § LSS.) Denna reglering be- skriver vi närmre i kapitlet om artikel 23. För eleverna i förskoleklassen, , grundsärskolan, same- skolan, specialskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska det finnas elevhälsa. Elevhälsan ska omfatta medicinska, psykologiska, psykosociala och specialpedagogiska insatser. För alla dessa insatser ska det finnas tillgång till skolläkare, skolsköterska, psykolog och kurator. Elevhälsan ska främst vara förebyggande och hälsofräm- jande. Varje elev ska under sin skoltid erbjudas ett visst antal hälso- kontroller. Eleverna får också anlita elevhälsan vid behov för enkla sjukvårdsinsatser. (Se 2 kap. 27 och 28 §§ skollagen.) Läs mer i kapit- let om artikel 24. gav regeringen och i uppdrag att tillsammans genomföra ett treårigt utvecklingsarbete som ska syfta till att förbättra samverkan mellan elevhälsan, hälso- och sjukvården och så att barn och unga bl.a. får sam- ordnade insatser.33 31SOU 2020:47 s. 54–62. 32Regeringens beslut , S2019/04727/FST (delvis). 33Regeringens beslut , U2017/01236/GV. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning Som ett komplement till socialtjänstlagen finns LVU, för allvarliga fall när frivilliga insatser inte kan komma till stånd eller inte är till- räckliga. (Se 1–3 §§ LVU.) Förutsättningarna för att besluta om vård enligt LVU är närmare beskrivna i kapitlen om artiklarna 9, 19 och 20. Syftet med LVU är att samhället ska kunna fullgöra sin skyldighet att tillgodose barns behov av skydd, vård och behandling. Om det finns ett beslut om vård enligt LVU kan en socialnämnd placera barn som behöver vård och skydd på ett familjehem, HVB eller i ett stöd- boende, utan samtycke från barnet och dess vårdnadshavare. Läs mer om placeringsformerna i kapitlet om artikel 25. Ett barn som lider av en allvarlig psykisk störning kan mot sin vilja vårdas med stöd av LPT. För det krävs det att patienten har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom sluten psykiatrisk vård. Ytterligare en förutsätt- ning för tvångsvård är att patienten motsatt sig vården eller att patien- ten inte kan ge sitt samtycke, på grund av sitt psykiska tillstånd. (Se 3 § LPT.) Psykiatrisk tvångsvård kan i vissa fall även ges som rätts- psykiatrisk vård. Läs mer om psykiatrisk tvångsvård i kapitlen om artiklarna 9, 16, 24 och 37. Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare och samtycker endast den ena till en åtgärd till stöd för barnet, får socialnämnden besluta att åtgärden får vidtas utan den andra vårdnadshavarens sam- tycke om det krävs med hänsyn till barnets bästa. Detta gäller för psykiatrisk eller psykologisk utredning eller behandling som om- fattas av hälso- och sjukvårdslagen, öppenbehandling eller kontakt- person enligt socialtjänstlagen samt vissa insatser enligt LSS. (Se 6 kap. 13 a § FB.) uppgift är att främja brottsoffers rättig- heter, uppmärksamma deras behov och intressen samt vara ett infor- mations- och för brottsofferfrågor. Utöver det som följer av lagen (1994:419) om brottsofferfond, brottsskadelagen (2014:322), förordningen (1994:426) om brottsofferfond och brotts- skadeförordningen (2014:327) ska bl.a. aktivt verka för att berörda får kännedom om möjligheterna till brotts- Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning skadeersättning och om möjligheterna till bidrag från brottsoffer- fonden samt bidra till att förbättra förutsättningarna för samverkan i brottsofferfrågor mellan olika samhällsaktörer. Brottsoffermyndig- heten har vidare till uppgift att lämna upplysningar, vägledning och råd i brottsofferfrågor samt ta tillvara synpunkter och erfarenheter från dem som drabbats av brott. Myndigheten ska också integrera ett jämställdhets-, barn- och ungdomsperspektiv genom att i sin verk- samhet belysa och beakta förhållandena utifrån ålder och kön. (Se 1 och 2 §§ förordningen, 2007:1171, med instruktion för Brottsoffer- myndigheten.) Lagen (2002:445) om medling med anledning av brott reglerar med- ling som anordnas av staten eller av en kommun med anledning av brott. Med medling avses i lagen att en gärningsperson och ett brotts- offer möts inför en opartisk medlare för att tala om brottet och följ- derna av detta. Medling ska ske i bägge parters intresse. Målet ska vara att minska de negativa följderna av brottet. Medlingen ska syfta till att gärningspersonen får ökad insikt om brottets konsekvenser och att målsäganden ges möjlighet att bearbeta sina upplevelser. (Se 1–4 §§ lagen om medling med anledning av brott.) Medling ska vara frivillig för både gärningsperson och målsägande. Det brott som medlingen avser ska vara anmält till polisen. Dess- utom ska gärningspersonen ha erkänt gärningen eller delaktighet i denna. Medling får endast ske om det med hänsyn till samtliga om- ständigheter framstår som lämpligt. Om gärningspersonen är får medling ske endast om det finns synnerliga skäl. Med- lingsförfarandet ska genomföras skyndsamt. (Se 5 och 6 §§ lagen om medling med anledning av brott.) Läs mer om medling i kapitlet om artikel 40. Ansvaret för att ge stöd och behandling för utsatta barn är uppdelat på olika myndigheter och verksamheter. Ett barn kan således behöva vända sig till flera ställen för hjälp med sin rehabilitering efter t.ex. ett övergrepp. Barnet kan ha fått fysiska skador, krisreaktioner, pro- Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning blem i familj och nätverk, beteendeproblem, skolproblem, trauma- symtom, lättare psykisk ohälsa eller psykiatriska tillstånd. I frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa ska socialnämnden samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. Nämnden ska aktivt verka för att samverkan kommer till stånd. (Se 5 kap. 1 a § SoL.) Samverkan ska ske i både individären- den och i övergripande frågor. Det gäller oavsett om ärendet rör barnmisshandel, unga som missbrukar eller någon annan fråga. Exem- pel på aktörer som socialnämnden ska samverka med är skolan, för- skolan, polisen, hälso- och sjukvården, kriminalvården, försäkrings- kassan och frivilligorganisationer.34 har ett förstahandsansvar för att samverkan kom- mer till stånd.35 Men även andra aktörer har en lagstadgad skyldighet att samverka i dessa frågor och närliggande frågor, t.ex. hälso- och sjukvården (5 kap. 8 § HSL), en skolas huvudman (29 kap. 13 § skol- lagen, 2010:800), (6 § polislagen, 1984:387), För- säkringskassan (5 § förordningen, 2009:1174, med instruktion för ) och Myndigheten för familjerätt och föräldra- skapsstöd (8 § förordningen, 2017:292, med instruktion för Myn- digheten för familjerätt och föräldraskapsstöd). Mellan , Arbetsförmedlingen, kommun och region finns det också möjligheter till finansiell samordning av rehabiliter- ingsinsatser för att uppnå en effektiv resursanvändning. Formerna och förutsättningarna för detta anges i lagen (2003:1210) om finan- siell samordning av rehabiliteringsinsatser.36 I flera delar av finns barnahus, som samlar de aktörer som involveras vid polisutredningar där barn är inblandade, t.ex. polis, åklagare, socialtjänst, barnläkare och barn- och ungdomspsykiatriker. Lokalerna är anpassade för att barn ska känna sig till freds och alla som träffar barnen är speciellt utbildade. Det finns ingen lagstiftning som reglerar barnahusens verksam- het (utöver de generella bestämmelserna om samverkan). 2002/03:53 s. 107 och 108. 2002/03:53 s. 108. 36När det gäller samverkan mellan kommuner, se även SOU 2020:47 s. 63. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning beskriva barnahus är att det har fyra delar som myndigheterna har olika ansvar för: brottsutredning, skydd, fysisk hälsa och psykisk hälsa.37 Målet för barnahus är att tillförsäkra ett utsatt barn rättstrygghet, gott bemötande, stöd och skydd samt vid behov kris- och behandlings- insatser.38 I Stiftelsen Stöd och behandling för barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp – Projektrapport och förslag till en modell har barn, som deltagit i verksamheten på barna- hus, beskrivit barnahuset som en plats som de tyckte om. Några barn beskrev till och med barnahusen som ett hem där de kunde känna sig trygga. Även föräldrarna beskrev barnahusen som oerhört viktiga miljöer för familjen och något som alla barn i borde ha till- gång till.39 Barnafrid är ett nationellt kunskapscenter med uppdrag att samla och sprida kunskap om våld och andra övergrepp mot barn. Centret bildades till följd av ett regeringsuppdrag till universitet.40 gav regeringen i uppdrag att ut- värdera barnahusverksamheterna i . Uppdraget syftade till att synliggöra aktuella behov och därigenom främja att brottsutsatta barn får ett likvärdigt bemötande, stöd och skydd oavsett bostads- ort.41 redovisade Barnafrid uppdraget till regeringen. I ut- värderingen konstaterades att det finns många välfungerande barna- hus i men att det bl.a. förekommer regionala skillnader i barnahusens organisation och verksamhet.42 Rapporten och behandling för barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp Stiftelsen har –2018 genomfört ett projekt inom regeringens handlingsplan till skydd för barn mot bl.a. människohandel, exploatering och sexuella övergrepp. Syftet med projektet var att utarbeta en modell som bidrar till att barn som 37Stiftelsen , Stöd och behandling för barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp – Projektrapport och förslag till en modell (2019) s. 8. 38Se bl.a. regeringsbeslut , S2018/00212/FST. 39Stiftelsen , Stöd och behandling för barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp – Projektrapport och förslag till en modell (2019) s. 48 och 49. 40Regeringsbeslut , S2012/00275/FST. 41Regeringsbeslut , S2018/00212/FST. 42Barnafrid, Utvärdering av barnahus (2019). Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning utsatts för fysiskt eller sexuellt våld får bättre möjligheter till stöd och rehabilitering.43 publicerades rapporten och behandling för barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp – Projektrapport och förslag till en modell. Av rapporten framgår att alla barn som utsatts för våld eller sexuella övergrepp inte får det stöd och den behandling som de har rätt till samt att det inte finns något område som har en klar vårdkedja för utsatta och/eller traumatise- rade barn som garanterar att varje barn får det stöd och den hjälp till rehabilitering det har rätt till enlig artikel 39 i . Enligt rapporten riskerar barn att stå utan denna hjälp eller falla mellan stolarna på grund av bristande resurser eller oklara regler mellan myn- digheterna.44 Artikel 39 i rör situationen för de barn som ut- satts för övergrepp av olika slag, t.ex. våld, vanvård och omänsklig eller förnedrande behandling. Enligt artikeln ska en stat främja reha- bilitering och återanpassning av ett barn som utsatts för sådana över- grepp. Det ska noteras att artikeln inte rör rehabilitering eller åter- anpassning av andra skäl än just att barnet blivit utsatt för något som anges i artikel 39. Exempelvis omfattar artikeln inte rehabilitering av ett barn som råkat ut för en olyckshändelse, drabbats av en sjukdom eller som har en varaktig funktionsnedsättning av andra orsaker. Sta- tens skyldigheter i dessa fall framgår i stället av andra artiklar, t.ex. artiklarna 23 och 24. Formuleringen i artikel 39 har tydliga anknytningspunkter till artiklarna 19 och 32–38. Likaså framstår det inte som en slump att artikeln är placerad direkt efter artiklarna 32–38, som berör olika slags utnyttjanden av barn. Det finns emellertid ingenting som talar för att skyldigheterna enligt artikeln skulle vara begränsade till över- grepp som tas upp i dessa artiklar, tvärt om inleds listan med ”någon form av” (any form of). Det kan också noteras att de övergrepp som tas upp i artikel 39 till stor del överlappar varandra. När det gäller rehabilitering och återanpassning framgår det av valet av begrepp i originalspråkversionerna samt diskussionen om be- 2015/16:192 s. 29. 44Stiftelsen , Stöd och behandling för barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp – Projektrapport och förslag till en modell (2019). Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning greppen i konventionens förarbeten att begreppen ska tolkas vitt. De omfattar inte bara insatser från hälso- och sjukvård, utan även att barnet ska kunna fortsätta skolan, till fullo ta del av kulturlivet, återfå sitt privat- och familjeliv, kunna leka, etc. (jämför bl.a. artiklarna 16, 17, 28 och 31). Rehabiliteringen och återanpassningen av ett utsatt barn måste således genomföras på olika plan och av olika aktörer i samhället. I finns det bestämmelser som ger ett barn rätt till reha- bilitering genom bl.a. hälso- och sjukvården, och elev- hälsan. Därtill genomförs andra återanpassningsåtgärder genom bl.a. skolans försorg, t.ex. genom studievägledning, möjligheten att få extra stödinsatser samt åtgärder mot ogiltig frånvaro (läs mer om dessa i kapitlet om artikel 28). Som framgår i kapitlet om artikel 17 finns det också bestämmelser som syftar till att alla ska ha tillgång till litteratur och samhällsinformation, oavsett förmåga. Myndig- heten för tillgängliga medier är en aktör som arbetar för detta. Flera myndigheter, bl.a. och arbetar med rehabiliteringsåtgärder på olika sätt. Av regeringsformen framgår det att det allmänna ska verka för allas delaktighet och jäm- likhet i samhället och för att barns rätt tas tillvara. Det är naturligtvis svårt att endast utifrån en analys av lagtext och praxis bedöma om rehabiliteringen och återanpassningen av ett barn som blivit utsatt för övergrepp fungerar bra och om tillräckliga åtgärder har vidtagits från det allmänna. Detta gäller i synnerhet efter- som behovet av rehabilitering och återanpassning skiljer sig från individ till individ. Det är inte heller säkert att åtgärder som passar för ett barn är lämpliga för ett annat. Lagstiftningen på området bör således vara relativt flexibel. Det framstår därför inte som något pro- blem att den svenska lagstiftningen inte i detalj reglerar hur en reha- bilitering eller återanpassning ska gå till, utan i stället stadgar en skyl- dighet för olika aktörer (t.ex. hälso- och sjukvården och ) att tillhandahålla lämplig hjälp. Sammantaget har det vidtagits åtgärder för att främja fysisk och psykisk rehabilitering på det sätt som anges i artikel 39. Huruvida alla lämpliga åtgärder vidtas är inte möjligt att bedöma inom detta upp- drag. Vi har dock genom vårt kartläggningsarbete erfarit att det finns svårigheter vad gäller samverkan. Vad dessa svårigheter konkret be- står i har emellertid inte kunnat identifieras.