sou · H8B382 · 2020-12-30 00:00:00 — Redan med hänsyn till detta kan det ifrågasättas om det i praktiken är av någon avgörande betydelse om den aktuella bestämmelsen ska utformas som att en myndighet får eller ska ta ut en avgift. Till detta kommer att e-post är det helt dominerande distributionssättet (se avsnitt 4.4.5), vilket ytterligare talar mot att några problem uppstår i praktiken. En ny reglering av avgifter för information i elektronisk form Ett alternativ är att en skyldighet införs, men att den knyts till att en avgift tas ut enligt någon av de bestämmelser som vi redovisar i avsnitt 7.3.4 och 7.3.5, på liknande sätt som framgår av 15 § tredje stycket avgiftsförordningen. Något som talar för en sådan ordning är att när en avgift tas ut för tillhandahållandet i övrigt är det också mer sannolikt att det är av sådan omfattning att det kan vara aktuellt att distribuera informationen på ett sätt som förutsätter ett fysiskt lagringsmedium. En koppling kan på det sättet uppnås mellan de olika avgifterna, även om det inte finns ett sådant direkt samband som mellan distribution av kopior i pappersform och en avgift för porto. En annan omständighet som talar för en skyldighet att ta ut en avgift är att i de fall tillhandahållandet utgör ett offentlighetsuttag ska, som vi redogjort för i avsnitt 7.3.2, en avgift som eventuellt tas ut i ett enskilt fall vara fastställd. En bestämmelse som anger att myndigheter får ta ut en avgift för ett fysiskt lagringsmedium skulle kunna anses stå i strid med detta krav. Under alla omständigheter anser vi att en skyldighet att ta ut en avgift kan bidra till ökad enhetlighet och förutsebarhet i avgiftsuttagen, vilket är det övergripande syftet med den reglering vi föreslår. Vid en sammantagen bedömning anser vi att det ska anges i en särskild bestämmelse i avgiftsförordningen att när en avgift tas ut enligt någon av de bestämmelser som vi redovisar i avsnitt 7.3.4 och 7.3.5ska myndigheten även ta ut en avgift för ett fysiskt lagringsmedium som krävs för att distribuera informationen, eller som efterfrågats av sökanden. Avgiften ska motsvara självkostnadspriset, avrundat till hela kronor. För att illustrera de överväganden som vi redogjort för ovan och de bestämmelser som vi föreslår ska införas i avgiftsförordningen kan några korta exempel vara av värde. Exempel 1: En person vill att en myndighet tillhandahåller tre beslut via e-post. Myndigheten upplyser om att de finns i pdf-dokument, vilket beställaren är nöjd med. Tillhandahållandet kommer i detta fall att utgöra ett offentlighetsuttag. Eftersom antalet filer understiger tio ska ingen avgift tas ut enligt bestämmelsen i avsnitt 7.3.4. En ny reglering av avgifter för information i elektronisk form Exempel 2: En person vill att en myndighet tillhandahåller tolv upprättade promemorior via e-post. Det anges inte något särskilt format men det får i dessa fall anses finnas en begäran om att få dem i befintligt format (se författningskommentaren till 4 kap. 1 § i huvudbetänkandet). Det krävs inte någon bearbetning utan tillhandahållandet kommer i detta fall att utgöra ett offentlighetsuttag. Avgiften ska då beräknas enligt bestämmelsen i avsnitt 7.3.4. Avgiften blir 125 + (2 5) = . Exempel 3: En person vill att en domstol tillhandahåller 20 domar, som finns lagrade som pdf-dokument, som Word-dokument. Det tar myndigheten sammanlagt att tillhandahålla filerna via e-post. Av utgör tid för att tillgängliggöra, dvs. ta fram och sekretesspröva, dem och resten utgörs av arbete med att bearbeta formatet. Tillhandahållandet går utöver vad som krävs enligt 2 kap. TF och en avgift ska därför tas ut med stöd av bestämmelsen i avsnitt 7.3.5 (informationsuttag i övrigt). Avgiften blir + (19 5) = enligt schablonen. Till detta kommer arbete med 30 – 10 = . Avgiften i denna del ska beräknas till (20 – 15) = (en påbörjad kvart). Den totala avgiften blir . Exempel 4: Personen i exempel 3 nöjer sig med att få domarna i befintligt format, dvs. Det tar myndigheten sammanlagt att tillhandahålla filerna via e-post. Av utgör tid för att tillgängliggöra, dvs. ta fram och sekretesspröva, dem. Tillhandahållandet utgör i detta fall ett offentlighetsuttag och avgiften ska därför tas ut med stöd av bestämmelsen i avsnitt 7.3.4. Avgiften blir + (10 5) = enligt schablonen. Exempel 5: En person vill att en myndighet sammanställer en större mängd uppgifter i sitt system och tillhandahåller dem som ett enda Excel-dokument som ska skickas via e-post. Arbetet med att sammanställa uppgifterna tar totalt en arbetsdag, vilket får anses överstiga vad som utgör rutinbetonade åtgärder. Tillhandahållandet utgör i detta fall ett informationsuttag i övrigt och avgiften ska därför beräknas enligt bestämmelsen i avsnitt 7.3.5. Först ska en schablonavgift tas ut med för den fil som tillhandahålls. När det gäller arbetet bedömer myndigheten att ska En ny reglering av avgifter för information i elektronisk form räknas med, efter att ha beaktat vad ”rutinbetonade åtgärder” bedöms omfatta enligt praxis (se avsnitt 4.3.2 och 5.4.1). Någon tid för att sekretesspröva informationen var inte nödvändig. Avgiften för det arbete som myndigheten har lagt ner ska därmed beräknas till (240 – 15) = /påbörjad kvart. Den totala avgiften blir . Om den fil som skapades hade varit för stor för att skicka via e-post hade myndigheten också kunnat ta ut en avgift motsvarande självkostnadspriset för exempelvis ett USB-minne. 8 Undantag från avgiftsuttag m.m. I avsnitt 7.3.2 har vi redogjort för våra överväganden kring att det ska framgå av avgiftsförordningen (1992:191) att myndigheterna ska åläggas en övergripande skyldighet att ta ut avgifter för information som tillhandahålls i elektronisk form. Vi har i våra förslag i kapitel 7 strävat efter att främja en förutsebarhet och enhetlighet. Med hänsyn till att den digitala miljön kontinuerligt utvecklas, och då det inte är osannolikt att omständigheterna i ett enskilt fall kan medföra att de bestämmelser vi redovisat leder till ett avgiftsuttag som framstår som orimligt bör en ”ventil” av något slag finnas. Det finns också skäl för att införa mer generella undantag från de bestämmelser som vi föreslår. I avsnitt 8.2 behandlar vi dessa undantag. Frågan om hur de avgifter som tas ut får disponeras av myndigheterna behandlar vi kort i avsnitt 8.3. I avsnitt 8.4 berör vi frågan om indrivning och förskottsbetalning av avgifter. Vårt förslag: Det ska framgå av 1 a § avgiftsförordningen att de statliga affärsverken inte ska tillämpa den bestämmelse vi föreslår i avsnitt 7.3.5 (avgifter för tillhandahållande i elektronisk form som går utöver offentlighetsprincipen). Vi har berört de statliga affärsverken (, och ) i avsnitt 5.3.5. Enligt 1 a § avgiftsförordningen gäller inte 4 § för dessa myndigheter. De har därmed inte möjlighet Undantag från avgiftsuttag m.m. att enligt gällande rätt ta ut avgifter för att tillhandahålla information i elektronisk form med stöd av det generella bemyndigandet utan det krävs ett särskilt bemyndigande för att de ska kunna ta ut en avgift för sådana åtgärder.1 I förordningsmotiven till avgiftsförordningen anförs att affärsverken i många sammanhang är undantagna från regler som gäller andra statliga myndigheter och att de i de flesta fall är bemyndigade att själva, inom ramen för de mål som har angett, fatta beslut som rör den affärsdrivande verksamheten. Det ansågs därför inte finnas anledning att låta dem omfattas av bl.a. 4 § avgiftsförordningen (motiven till förordningen, 1992:3, s. 4). När det gäller avgifter för kopior och avskrifter m.m. av allmänna handlingar ska affärsverken däremot tillämpa bestämmelserna i 15–25 §§ på samma sätt som övriga statliga myndigheter som omfattas av dessa föreskrifter. I nämnda förordningsmotiv anförs att dessa bestämmelser bör gälla inom hela statsförvaltningen, således även för affärsverken. Vi anser att en motsvarande gränsdragning som anges i 1 a § vad gäller offentlighetsuttag och informationsuttag i övrigt ska gälla för de statliga affärsverken även i de fall det är fråga om att tillhandahålla information i elektronisk form. Som en följd av denna bedömning anser vi att bestämmelsen i 1 a § avgiftsförordningen ska ändras på så sätt att det framgår att de statliga affärsverken inte ska tillämpa den bestämmelse om avgifter som vi föreslår i avsnitt 7.3.5 om annat uttag av information än offentlighetsuttag. Övriga bestämmelser som vi föreslår ska således tillämpas. 8.2.2Särskilda skäl för att frångå fastställda avgifter Vårt förslag: Myndigheten får besluta om undantag från vad som föreskrivs i avsnitt 7.3.4 (schablonavgifter för offentlighetsuttag) och 7.3.5 (avgifter för tillhandahållande i elektronisk form som går utöver offentlighetsprincipen) om det finns särskilda skäl. 1Av exempelvis 22 § förordningen (2007:1161) med instruktion för framgår att myndigheten i affärsverksamheten får ta ut avgifter, besluta om avgifternas storlek och disponera inkomsterna. Undantag från avgiftsuttag m.m. En myndighet får, om det finns särskilda skäl, besluta om undantag från de avgifter som anges i 16 § första och andra stycket, dvs. avgifter för kopior i pappersform. Om en myndighet beslutar om ett sådant undantag måste den alltid beakta principen om full kostnadstäckning (Frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling, Ds 2017:7, s. 26). Enligt motiven till avgiftsförordningen (1992:3, s. 16 f) är ett exempel på en situation då det kan finnas anledning att frångå regeln om avgiftsfrihet att det är uppenbart att någon ständigt återkommer med ”småbeställningar”, som lämpligen hade kunnat göras i ett sammanhang, i syfte att kringgå ett avgiftsuttag. Vi anser att motsvarande möjlighet bör finnas vad gäller de avgifter som anges i avsnitt 7.3.4 och 7.3.5. Som ett ytterligare exempel på när det kan finnas anledning att ta ut en högre avgift än den föreskrivna nämns i motiven om kostnaden för framställningen av de begärda kopiorna skulle avsevärt överstiga den föreskrivna avgiften. Så kan vara fallet om ett särskilt format efterfrågas eller dyrare papper än normalt måste användas för kopian (Avgift för kopia av allmän handling, ESV 2005:27, s. 16). Vid tillhandahållande i elektronisk form har vi dock svårt att se att ett motsvarande undantag skulle vara aktuellt, eftersom avgiftsberäkningen får innefatta arbete med att bearbeta informationen och att en avgift dessutom i vissa fall ska tas ut för ett fysiskt lagringsmedium när en avgift tas ut på annan grund. En strikt tillämpning av de avgiftsnivåer som vi föreslår kan under vissa omständigheter leda till ett kraftigt överuttag i förhållande till kostnaderna för att tillhandahålla informationen. Myndigheten bör i ett sådant fall sätta ner avgiften till lämplig nivå. Ett exempel på en situation då det kan finnas särskilda skäl att ge en ”mängdrabatt” kan vara om någon efterfrågar information som är organiserad och lagrad på ett sätt som innebär att informationsmängden är förhållandevis liten som antalet filer är många, särskilt om det inte är motiverat av något konkret praktiskt eller tekniskt skäl. Det kan då framstå som orimligt att ta fullt ut en avgift för varje enskild fil. Vi vill understryka att avsikten inte är att myndigheterna regelmässigt ska frångå de avgifter som vi nu föreslår, utan det bör enligt vår uppfattning krävas att det finns någon konkret omständighet av det slag vi redogjort för ovan för att undantaget ska kunna tillämpas. Detta framgår redan av att det ska krävas ”särskilda skäl”. En annan ordning riskerar att leda till en sådan skönsmässighet i avgiftsuttaget Undantag från avgiftsuttag m.m. som nuvarande bestämmelse i 4 § 8 avgiftsförordningen präglas av. Kravet på att en fastställd avgift ska tillämpas vid offentlighetsuttag skulle också riskera att åsidosättas i praktiken. När det gäller sådan ”mängdrabatt” som vi redogjort för ovan vill vi lyfta fram att om sättet som viss information är lagrad på hos en myndighet regelmässigt leder till ett överuttag som måste korrigeras genom att undantagsmöjligheten utnyttjas, bör detta i stället motverkas genom att myndigheten ser över hur informationen lagras och organiseras. Mot denna bakgrund anser vi att det ska införas en bestämmelse i avgiftsförordningen som anger att myndigheterna får besluta om undantag från de avgifter som vi redovisar i avsnitt 7.3.4 (schablonavgifter för antalet filer vid ett offentlighetsuttag) och 7.3.5 (avgifter vid tillhandahållande av information på annat sätt än som ett offentlighetsuttag), om det finns särskilda skäl. Ett sådant beslut behöver inte dokumenteras på något särskilt sätt och utgör inte ett beslut som kan överklagas enligt den bestämmelse som vi redovisar i avsnitt 9.3.2. För avgifter för ett fysiskt lagringsmedium anser vi däremot att det saknas anledning att låta den bestämmelsen omfattas av en möjlighet till undantag, eftersom den avgift som tas ut inte är beroende av omständigheterna i det enskilda fallet på det sätt som kan vara fallet när en avgift ska tas ut enligt de bestämmelser vi redovisar i avsnitt 7.3.4 och 7.3.5. 8.2.3Undantag för statliga myndigheter m.m. Vårt förslag: Staten ska vara fri från sådana avgifter som tas ut med stöd av bestämmelserna i avsnitt 7.3.4 (schablonavgifter för antalet filer) och 7.3.6 (avgifter för ett fysiskt lagringsmedium) när tillhandahållandet utgör ett offentlighetsuttag. Vad som sägs i 21 § andra–femte stycket avgiftsförordningen ska gälla även när sådan information som avses där tillhandahålls i elektronisk form. Enligt 21 § första stycket avgiftsförordningen är staten fri från de avgifter som tas ut enligt 15 §. Med staten menas förutom statliga myndigheter också och dess organ. Däremot omfattas inte ett statligt bolag eller en stiftelse av avgiftsfriheten. Undantaget motiveras av praktiska skäl (motiven till avgiftsförordningen, 1992:3, Undantag från avgiftsuttag m.m. s. 20). Vi kan konstatera att undantaget endast tar sikte på de avgifter som tas ut för offentlighetsuttag, inte avgifter som tas ut med stöd av 4 §, däribland tillhandahållande i elektronisk form. Det framstår som rimligt att en generell avgiftsfrihet inte ska råda mellan myndigheter för arbete som går utöver vad myndigheten är skyldig att vidta enligt offentlighetsprincipen som sådant arbete kan medföra ett betydande avgiftsuttag för allmänheten. Vi anser att motsvarande ordning ska gälla för tillhandahållande i elektronisk form. En bestämmelse ska därför införas som anger att staten är fri från de avgifter som anges i avsnitt 7.3.4 (schablonavgifter för antalet filer) och 7.3.6 (avgifter för ett fysiskt lagringsmedium) när tillhandahållandet följer av en skyldighet enligt 2 kap. TF. På detta sätt tydliggörs att det endast är avgifter som en myndighet tar ut vid ett offentlighetsuttag som omfattas av undantaget. I 21 § andra–femte stycket anges vissa undantag från avgifter som är motiverade av rättssäkerhetsskäl. Misstänkta eller deras försvarare och målsägande eller målsägandebiträden har rätt att enligt nämnda bestämmelser gratis få ett exemplar av kopia eller avskrift av protokoll eller anteckning gällande målet i fråga vid förundersökning eller annan utredning av polis- eller åklagarmyndighet på grund av brott. Vidare framgår att den som beviljats rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619) i vissa fall är befriad från avgift. Vi anser att det saknas omständigheter som talar mot att i dessa delar göra en åtskillnad mellan ett tillhandahållande i pappersform respektive i elektronisk form. Detta särskilt som vi i avsnitt 7.3.2 föreslår att en avgift ska tas ut för tillhandahållande i elektronisk form. De typer av handlingar som anges i bestämmelsen upprättas numera typiskt sett i digitalt format av myndigheterna och kan i många fall antas vara lämpliga att tillhandahålla i elektronisk form, både av praktiska skäl och skyndsamhetsskäl. Mot denna bakgrund anser vi att det i den bestämmelse som vi nu föreslår ska framgå att vad som sägs i 21 § andra–femte stycket ska gälla också när sådan information som avses i sistnämnda bestämmelse tillhandahålls i elektronisk form. Vi anser att det inte bör införas någon avgränsning som anger att detta endast gäller vid offentlighetsuttag. Den information som det är fråga om kommer vanligtvis att tillhandahålls med stöd av särskilda regler i annan författning, inte enligt 2 kap. TF. Ett exempel är rätten för en misstänkt att enligt 23 kap. 18 a § (1942:740) ta del av det som har Undantag från avgiftsuttag m.m. förekommit vid förundersökningen. Det torde inte heller finnas någon beaktansvärd risk för att den bestämmelse vi nu föreslår öppnar upp för att myndigheten behöver bearbeta information utan att ta ut en avgift. Detta särskilt med hänsyn till att formatkraven i 4 kap. öppna data-lagen inte kan antas bli tillämpliga eftersom lagen, enligt 1 kap. 4 § 8, inte omfattar information som görs tillgänglig på grund av omständigheter som endast är hänförliga till den som har begärt tillgång, t.ex. partsinsyn (se avsnitt 10.5.6 i huvudbetänkandet). 8.2.4Avgifter när information tillhandahålls utan en begäran Vårt förslag: En avgift ska inte tas ut för information som tillhandahålls i elektronisk form utan en begäran. Detta behöver inte framgå av en särskild bestämmelse. Information som publiceras av myndigheter utan en föregående begäran kan utgöra en (bi)produkt av den anslagsfinansierade verksamheten. Det kan exempelvis röra sig om vägledningar, skattetabeller eller liknande som är allmänna handlingar och som ofta efterfrågas. De publiceras därför i syfte att minimera behovet av att begära sådan information i ett enskilt fall. Vår uppfattning är att myndigheterna i princip aldrig tar ut en avgift för sådan information. Av den enkätundersökning som vi genomfört avseende statliga myndigheters arbete med att tillhandahålla information i elektronisk form framgår att de myndigheter som svarat mycket sällan tar ut en avgift för information som kan laddas ned från myndighetens webbplats. Information som myndigheten samlar in och framställer inom ramen för ett visst uppdrag med det uttryckliga syftet att den ska publiceras och ”säljas” beläggs däremot vanligtvis med avgifter för tillhandahållandet. Det generella bemyndigandet i 4 § 8 avgiftsförordningen är inte begränsat till tillhandahållanden som görs efter en begäran. Däremot anser vi att en avgift i praktiken inte kan tas ut i de tidigare nämnda fallen eftersom bestämmelsen är begränsad till att avse avgifter för att ta fram och distribuera informationen. Vid ett proaktivt tillhandahållande har vi svårt att se att sådana kostnader utgör annat än en engångskostnad vid publiceringstillfället. Det skulle vidare vara synnerligen svårt att på ett rättvisande och rimligt sätt fördela en Undantag från avgiftsuttag m.m. sådan engångskostnad på ett kollektiv av hypotetiska användare. Enligt vår bedömning är det sannolikt att det skulle leda till ett överuttag av avgifter som inte har en koppling till en direkt kostnad för myndigheten, utan det skulle i stället kunna ses som ett sätt för myndigheten att indirekt täcka kostnader för att samla in och framställa informationen, vilket förutsätter ett särskilt bemyndigande. De bestämmelser vi redovisar i avsnitt 7.3.4 och 7.3.5 leder enligt vår uppfattning inte till någon annan bedömning i dessa avseenden. Det generella bemyndigandet är dessutom begränsat till att avse verksamhet av tillfällig natur eller mindre omfattning; om större mängder information framställs för att publiceras mot avgift anser vi att det svårligen kan hävdas att dessa förutsättningar är uppfyllda. Vi avser inte att någon principiell skillnad i detta avseende ska påverka avgiftsförordningen med anledning av de bestämmelser som vi redovisar i avsnitt 7.3.4 och 7.3.5. Vi anser att ovanstående omständigheter sammantaget talar mot att avgiftsbelägga information som tillhandahålls i elektronisk form utan en föregående begäran. Det kan även beaktas att myndigheten själv väljer när information ska publiceras och därmed vilket arbete och kostnader man vill lägga ned på sådana åtgärder. I de fall publicering görs som ett led i en uppdragsverksamhet finns det vanligtvis ett särskilt bemyndigande som ger myndigheten rätt att ta ut en avgift för att täcka de åtgärder som är kostnadskrävande, i första hand insamling och framställning av information. Vi anser således att en myndighet – utöver vad som kan följa av ett särskilt bemyndigande – inte ska få ta ut en avgift för information som tillhandahålls i elektronisk form utan en särskild begäran. Detta framgår motsatsvis av att den bestämmelse som vi redovisar i avsnitt 7.3.2 anger att en avgift ska tas ut när information tillhandahålls efter en begäran. Det kan i detta sammanhang noteras att det – med hänsyn till att viföreslår att 4 § 8 avgiftsförordningen ska upphöra att gälla – torde vara möjligt att, oaktat vårt ovan redovisade förslag, ta ut en avgift för sådan information som avses i 4 § 1 och 2 när den tillhandahålls utan en begäran. Dessa bestämmelser avser tidskrifter och andra publikationer samt informations- och kursmaterial. Med hänsyn till att 4 § 8 uttryckligen avser information i elektronisk form är det sannolikt att punkten 1 och 2 enligt nu gällande rätt endast ska omfatta tidskrifter m.m. i analog form. För det fall 4 § 8 upphör att gälla Undantag från avgiftsuttag m.m. kommer denna begränsning däremot inte att vara lika tydlig. Mot bakgrund av att myndigheter inte synes ta ut några avgifter när information publiceras utan en begäran, förutser vi emellertid inte att dessa frågeställningar kommer att innebära några konsekvenser i praktiken. 8.3Rätt att disponera avgiftsinkomster Vårt förslag: Bestämmelsen i 25 § andra stycket avgiftsförordningen ska ändras så att det framgår att myndigheten får disponera även de avgifter som tas ut för tillhandahållande i elektronisk form efter en begäran. När det gäller frivilligt efterfrågade varor och tjänster som en myndighet tillhandahåller är det ofta svårt eller olämpligt att slå fast verksamhetsvolymen på förhand. Det är då mer lämpligt att låta myndigheten få disponera inkomsterna och dimensionera resurserna efter efterfrågan (motiven till avgiftsförordningen, 1992:3, s. 21 f.). Av denna anledning är det särskilt föreskrivet i 25 § andra stycket avgiftsförordningen att myndigheter får disponera sådana avgiftsinkomster som avses i 4 och 15 §§. Vi ser inte några skäl till att en annan ordning ska gälla för de avgiftsinkomster som tas ut med stöd av den bestämmelse som vi föreslår i avsnitt 7.3.2 med en skyldighet för myndigheter att ta ut avgifter för tillhandahållande av information i elektronisk form. Ett tillägg bör därför göras i 25 § avgiftsförordningen som förtydligar detta. 8.4Indrivning av avgifter och förskottsbetalning 8.4.1Indrivning av obetalda avgifter Vårt förslag: Bestämmelsen i 30 a § avgiftsförordningen ska ändras så att det framgår av första stycket att den även omfattar avgifter som tas ut med stöd av den bestämmelse vi redovisar i avsnitt 7.3.2. Undantag från avgiftsuttag m.m. Enligt 30 a § avgiftsförordningens är statliga myndigheter skyldiga att begära indrivning för fordringar som uppgår till . Om fordran understiger behöver inte indrivning begäras om det inte krävs från allmän synpunkt. Skyldigheten gäller för avgifter som har tagits ut enligt 15 § avgiftsförordningen, dvs. för kopior i analog form. Förordningen innehåller inte något motsvarande krav för information som har tillhandahållits i elektronisk form. Endast ett fåtal myndigheter vidtar i praktiken några åtgärder vid bristande betalning av avgifter för kopior av allmänna handlingar. Ett skäl till detta kan vara att det i ett enskilt fall kan vara kostsamt samt tids- och resurskrävande att driva in avgiften (Ds 2017:37, s. 60 och 77). Vi anser att det inte har kommit fram några skäl som talar mot att föreskriva en motsvarande skyldighet för myndigheter att driva in obetalda avgifter som har tagits ut med stöd av de bestämmelser viredovisar i avsnitt 7.3.