sou · H8B347d2 · 2020-08-26 00:00:00 — Kommunen får även inrätta särskilda boendeformer för äldre per- soner som främst behöver insatser i boendet och andra lättåtkomliga tjänster och som därutöver har behov av att bryta oönskad isolering. Paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 5 § andra och tredje styckena SoL, reglerar särskilda boendeformer för äldre per- soner. För att uppnå en mer enhetlig begreppsanvändning i lagen har begreppet människor ändrats till personer och stöd och hjälp har ändrats till insatser (se avsnitt 6.2.1 och 6.3). Någon ändring i sak avses inte. I första stycket har, jämfört med nuvarande lydelse, begreppet ser- vice tagits bort i beskrivningen av vad de särskilda boendeformerna ska innefatta. Anledningen är att begreppet service har en delvis oklar innebörd och riskerar att sammanblandas med insatser som till- handahålls utan föregående individuell behovsprövning (se 12 kap. 1 §). I stället anges att kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för äldre personer som behöver omvårdnad och särskilt stöd. Där- igenom tydliggörs vad dessa boendeformer syftar till. Någon änd- ring i fråga om boendenas utformning eller innehåll avses inte. I andra stycket har begreppet lättåtkomlig service ändrats till lättåt- komliga tjänster (se avsnitt 6.2.3). Med detta avses allmänna tjänster som finns utanför det egna hemmet, t.ex. allmänna kommunikatio- ner, post, apotek och livsmedelsaffär. Kommunen ska arbeta för att det finns tillgång till personal med kun- skaper i finska, jiddisch, meänkieli, chib eller samiska där detta behövs i omvårdnaden om äldre personer. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella änd- ringar, nuvarande 5 kap. 6 § tredje stycket SoL. För att uppnå en mer enhetlig begreppsanvändning i lagen har verka för ändrats till arbeta för och människor har ändrats till personer (se avsnitt 6.3). Någon ändring i sak avses inte. ska arbeta för att personer som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. ska medverka till att dessa personer får en menings- full sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter deras indi- viduella behov av särskilt stöd. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella änd- ringar, nuvarande 5 kap. 7 § första och andra styckena SoL. För att uppnå en mer enhetlig begreppsanvändning i lagen har verka för änd- rats till arbeta för och människor har ändrats till personer (se avsnitt 6.3). Vidare har den enskilde ändrats till plural – dessa personer – för att markera bestämmelsens övergripande karaktär. Detsamma gäller ”hans eller hennes behov” som har ändrats till ”deras individuella behov”. Någon ändring i sak avses inte. Bostäder med särskilt stöd för personer med funktionsnedsättning Kommunen ska inrätta bostäder med särskilt stöd för dem som till följd av sådana svårigheter som avses i 6 § första stycket behöver ett sådant boende. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella änd- ringar nuvarande 5 kap. 7 § tredje stycket SoL. Jämfört med nuva- rande lydelse har begreppet särskild service ändrats till särskilt stöd (se avsnitt 6.2.3). Detta för att begreppet service har en delvis oklar innebörd och riskerar att sammanblandas med insatser som till- handahålls utan föregående individuell behovsprövning (se 12 kap. 1 §). Genom ändringen tydliggörs vad dessa bostäder syftar till. Någon ändring i sak avses inte. 9 kap. Vård utanför det egna hemmet ansvarar för att enskilda som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett –hem för vård eller boende, eller –stödboende för barn och unga i åldern 16–(stödboende). Barn i åldern 16–får tas emot i ett stödboende endast om det finns särskilda skäl. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella änd- ringar, nuvarande 6 kap. 1 § första och andra styckena SoL. För att uppnå en mer enhetlig begreppsanvändning i lagen har sörja för ändrats till ansvarar för (se avsnitt 6.3). Vidare har den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem det egna ändrats till plural – enskilda –för att markera bestämmelsens övergripande karaktär. Någon änd- ring i sak avses inte. Tillgång till hem och boenden Varje kommun ansvarar för att det finns tillgång till familjehem, hem för vård eller boende och stödboenden. Enligt 3 § ska dock behovet av vissa hem tillgodoses av staten. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 2 § SoL. Särskilda ungdomshem och LVM-hem Behovet av sådana hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga samt 22 och 23 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall ska tillgodoses av staten. För vård i ett sådant hem som avses i första stycket får staten ta ut avgift av den kommun som begärt placeringen. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella änd- ringar, nuvarande 6 kap. 3 § första stycket första meningen och tredje stycket SoL. leder verksamheten vid sådana hem som av- ses i 3 §. Bestämmelser om tillsyn m.m. över verksamheten vid hemmen finns i 25 kap. får, om det finns särskilda skäl för det, genom avtal uppdra åt en region eller en kommun att inrätta och driva ett sådant hem som avses i 3 §. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella änd- ringar, nuvarande 6 kap. 3 § första stycket andra och tredje mening- arna och andra stycket SoL. ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. Vården bör utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med närstående samt kontakt med hemmiljön. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella änd- ringar, nuvarande 6 kap. 1 § tredje och fjärde styckena SoL. Jämfört med nuvarande lydelse har anhöriga och andra närstående ändrats till Anledningen är att närstående är ett vidare begrepp som inbegriper anhöriga. Begreppet anhöriga har därför utgått ur lagen (jfr avsnitt 19.7.4). Någon ändring i sak avses inte. Vård i familjehem, hem för vård eller boende och stödboende ska be- drivas i samråd med socialnämnden. Detta gäller även sådana hem som avses i 3 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 4 § SoL. 10 kap. ansvar att erbjuda insatser ska erbjuda insatser i form av rådgivning, omsorg, vård, stöd och annan hjälp till enskilda som behöver det. Insatserna kan ges efter individuell behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 11 kap. eller utan föregående individuell behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 12 kap. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2.2. I paragrafen regleras socialnämndens övergripande ansvar att erbjuda insatser till enskilda. En insats är en aktivitet som är inriktad på ett visst resultat och som ges till en enskild. Insatsen kan utformas på olika sätt, den kan t.ex. vara allmänt utformad och öppen för alla eller individuellt inriktad och anpassad efter den enskildes behov. Den kan även vara inriktad mot vissa målgrupper, situationer eller problem. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 3 kap. 1 § femte strecksatsen SoL, används begreppet insatser som övergri- pande benämning för rådgivning, omsorg, vård, stöd och annan hjälp till enskilda som behöver det. Jämfört med nuvarande lydelse nämns inte längre begreppen service, upplysningar, ekonomisk hjälp och annat bistånd. Dessa ryms dock i begreppen rådgivning, stöd eller annan hjälp och omfattas därmed fortfarande av bestämmelsen. In- satser ska erbjudas till enskilda som behöver det. varande lydelse nämns inte längre familjer. Familjer ryms dock i be- greppet enskilda, varför insatser även fortsättningsvis kan och ska riktas till familjer som en enhet. Någon ändring i sak avses inte. Av andra stycket, som är nytt, framgår att insatserna kan ges på två olika sätt – efter individuell behovsprövning enligt vad som före- skrivs i 11 kap. eller utan föregående individuell behovsprövning en- ligt vad som föreskrivs i 12 kap. Insatser som ges efter individuell behovsprövning kallas bistånd. är skyldig att till- handahålla insatser till den som har rätt till bistånd, vilket följer av 11 kap. 1 och 8 §§. Däremot är det frivilligt för nämnden att tillhanda- hålla insatser utan föregående individuell behovsprövning. Familje- rådgivning ska dock alltid ges till den som begär det (se 6 §). I fråga om den som omfattas av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. finns det särskilda bestämmelser om bistånd i den lagen. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 2 kap. 1 § tredje stycket SoL. Särskilt om vissa insatser ska erbjuda brottsofferstöd i syfte att stödja och hjälpa den som har utsatts för brott och dennes närstående. ska särskilt beakta att personer som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av insatser för att förändra sin situation. Detta gäller i synnerhet kvin- nor som är eller har varit utsatta för mäns våld. ska även särskilt beakta att personer som är eller har varit utsatta för våld eller förtryck som syftar till att bevara eller åter- upprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder kan vara i behov av insatser för att förändra sin situation. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.4. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 11 § första stycket SoL, regleras en skyldighet för socialnämnden att erbjuda brottsofferstöd. Brottsofferstöd ska syfta till att stödja och hjälpa den som har utsatts för brott och dennes närstående. Med formuler- ingen ”den som har utsatts för brott” avses i förevarande bestäm- melse en fysisk person som har lidit fysisk eller psykisk skada eller utsatts för känslomässigt lidande eller ekonomisk förlust i direkt samband med en handling eller underlåtelse som är belagd med straff enligt . Det krävs inte att handlingen har polisanmälts eller att förövaren har dömts för brottet. Med begreppet närstående avses personer inom familj- eller släktkretsen samt andra personer som den enskilde har en nära relation till. Det kan t.ex. handla om en make, sambo, pojk- eller flickvän. Brottsofferstöd kan utformas på olika sätt och bestämmelsen för- utsätter inte att stödet avser vissa specifika insatser. Till exempel kan det handla om stödjande samtal eller skyddat boende. Bestämmelsen förutsätter inte heller att alla som har utsatts för brott ska erbjudas brottsofferstöd. När det gäller lindrigare händelser och även vid viss svårare brottslighet kan det egna nätverket bestående av familj och vänner lämna det bästa stödet. Även frivilligorganisa- tioner och andra grupper i samhället har en viktig funktion att fylla i detta sammanhang (prop. 2000/01:79 s. 65). I det enskilda fallet kan brottsofferstöd ges efter behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 11 kap. eller utan föregående individuell behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 12 kap. Bestämmelsen medför dock inte någon rätt för den enskilde att få sådant stöd. Be- stämmelsen medför inte heller någon inskränkning i det ansvar som vilar på . Brottsofferstöd kan ges till såväl vuxna som barn. Att barn som har bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott framgår uttryckligen av 18 kap. 4 §. Där anges även att socialnämnden ansvarar för att ett barn, som utsatts för brott, och dennes närstående får de insatser som de behöver. Av andra stycket, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 11 § andra stycket SoL, framgår att socialnämnden särskilt ska beakta att personer som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av insatser för att förändra sin situa- tion. Bestämmelsen omfattar alla som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående. oavsett den enskildes kön, könsidentitet eller könsuttryck. Mäns våld mot kvinnor är emellertid den vanligaste formen av våld i nära rela- tioner. Kvinnor som utsätts för mäns våld är dessutom en mycket sårbar grupp som kan befinna sig i livshotande situationer. Bestäm- melsen har därför kompletterats med ett tillägg som innebär att nämndens ansvar – att särskilt beakta att personer som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av insatser för att förändra sin situation – i synnerhet gäller kvinnor som är eller har varit utsatta för mäns våld. Med detta avses kvinnor som är eller har varit utsatta för närstående mäns våld. For- muleringen i synnerhet ska inte uppfattas som en prioriteringsord- ning i förhållande till andra som utsätts för eller har utsatts för våld eller andra övergrepp av närstående. Formuleringen syftar enbart till att synliggöra och markera vikten av att nämnden uppmärksammar situationen för just dessa kvinnor. Av tredje stycket, som är nytt, framgår att socialnämnden särskilt ska beakta att även personer som är eller har varit utsatta för våld eller förtryck som syftar till att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder – s.k. heders- relaterat våld och förtryck – kan vara i behov av insatser för att för- ändra sin situation. Med heder avses en sådan kollektivt präglad heder som kännetecknas av starka patriarkala eller heteronormativa föreställningar och att familjens eller släktens anseende, ställning eller liknande är beroende av de individuella medlemmarnas hand- lande, t.ex. kvinnliga familjemedlemmars kyskhet och oskuld samt deras faktiska och påstådda beteende i förhållande till sådana ideal. Begreppen familj eller släkt avses i vid bemärkelse och kan alltså avse såväl nära familjemedlemmar som mer avlägsna släktingar. Vidare omfattas annan liknande grupps heder. Härmed avses andra med familjen eller släkten jämförbara kollektiv som i formell mening inte utgör familj eller släkt, men som betraktas som familj eller släkt, t.ex. klaner. Det är alltså inte ett krav att det finns ett släktskap i gruppen, men avsikten är inte att träffa grupper eller sammanslutningar som inte kan likställas med familj eller släkt, t.ex. kriminella nätverk (jfr prop. 2019/20:131 s. 104). ska erbjuda budget- och skuldrådgivning i syfte att stödja och hjälpa den som är skuldsatt att hantera sin ekonomi och sina skulder. ska erbjuda budget- och skuldrådgivning även under ett skuldsaneringsförfarande och till dess att en beviljad skuldsanering eller F-skuldsanering är helt avslutad. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.4. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 12 § första stycket första meningen SoL, regleras en skyldighet för socialnämn- den att erbjuda budget- och skuldrådgivning. Budget- och skuldråd- givning ska syfta till att stödja och hjälpa den som är skuldsatt att hantera sin ekonomi och sina skulder. Till exempel kan det handla om att ge information om skuldsanering, hjälp att upprätta en budget och praktiska råd om hur den enskilde ska planera och prioritera sina utgifter. I det enskilda fallet kan sådan rådgivning ges efter behovs- prövning enligt vad som föreskrivs i 11 kap. eller utan föregående individuell behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 12 kap. Bestäm- melsen medför dock inte någon rätt för den enskilde att få budget- och skuldrådgivning. Jämfört med nuvarande lydelse har kommunen ändrats till socialnämnden som ansvarigt organ för att erbjuda budget- och skuldrådgivning (se avsnitt 6.1.2). Andra stycket motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella ändringar, nuvarande 5 kap. 12 § första stycket andra meningen SoL. ska stödja och ge vägledning för den budget- och skuldrådgivning som socialnämnden ansvarar för. I paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 12 § andra stycket SoL, har kommunen ändrats till paragrafen ska överensstämma med 4 § (se avsnitt 6.1.2). Därutöver har en språklig ändring gjorts. ska erbjuda familjerådgivning i syfte att, genom samtal, bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer. Familje- rådgivning ska erbjudas till den som begär det. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.4. I paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 3 § andra och tredje styckena SoL, regleras en skyldighet för socialnämnden att erbjuda familjerådgivning. Familjerådgivning ska syfta till att, genom samtal, bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och famil- jer. Familjerådgivning ska erbjudas till den som begär det. Det inne- bär att familjerådgivning ska ges utan föregående individuell behovs- prövning. Jämfört med nuvarande lydelse har dem ändrats till den. Detta för att tydliggöra att familjerådgivning även ska ges till en enskild person som begär det, t.ex. då ena parten i en relation vägrar att delta i samtal. En annan skillnad är att det inte längre anges att familjerådgivning ska erbjudas ”genom kommunens försorg eller annars genom lämplig yrkesmässig rådgivare”. Det följer redan av 3 kap. 3 § att en kommun får ingå avtal med andra utförare om att utföra kom- munens uppgifter inom , varför detta inte upprepas här. Vidare har kommunen ändrats till socialnämnden som ansvarigt organ för att erbjuda familjerådgivning (se avsnitt 6.1.2). ska erbjuda samarbetssamtal i syfte att föräldrar, under sakkunnig ledning, når enighet i frågor som gäller vårdnad, boende, umgänge och frågor som gäller barnets försörjning. ska även erbjuda föräldrar hjälp att träffa avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket eller 15 a § tredje stycket föräldra- balken. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.4. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 3 § första stycket 1 SoL, regleras en skyldighet för socialnämnden att erbjuda samarbetssamtal. Samarbetssamtal ska syfta till att föräldrar, under sakkunnig ledning, når enighet i frågor som gäller vårdnad, boende, umgänge och frågor som gäller barnets försörjning. I det enskilda fallet kan samarbetssamtal ges efter behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 11 kap. eller utan föregående individuell behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 12 kap. Bestämmelsen medför dock inte någon rätt för den enskilde att få sådana samtal. Jämfört med nu- varande lydelse har kommunen ändrats till socialnämnden som ansva- rigt organ för att erbjuda samarbetssamtal (se avsnitt 6.1.2). Av andra stycket, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 3 § första stycket 2 SoL, framgår att socialnämnden ska erbjuda föräldrar hjälp att träffa avtal om vårdnad, boende och umgänge (se 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket ). I likhet med första stycket pekas nu socialnämnden ut som ansvarigt organ. ska erbjuda missbruks- och beroendevård i syfte att stödja och hjälpa den som har ett missbruk eller beroende av alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel, dopnings- medel eller spel om pengar att komma ifrån missbruket eller beroendet. ska i samförstånd med den enskilde planera insats- erna och noga bevaka att planen fullföljs. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.4. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 9 § första meningen SoL, regleras en skyldighet för socialnämnden att erbjuda missbruks- och beroendevård. Missbruks- och beroendevård ska syfta till att stödja och hjälpa den som har ett missbruk eller bero- ende av alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läke- medel, dopningsmedel eller spel om pengar att komma ifrån miss- bruket eller beroendet. Uppräkningen motsvarar den som ges i 7 kap. 2 § första stycket, där det framgår att kommunen ska ingå en överens- kommelse med regionen om ett samarbete inom detta område. Med missbruk avses ett skadligt bruk där användandet leder till problem på ett sätt som skadar hälsan och/eller får sociala konse- kvenser. Vid beroende kan förutsättningarna vara precis desamma men med det tillägget att det finns ett medicinskt konstaterat bero- endetillstånd (se avsnitt 6.3). Missbruks- och beroendevård omfattar ett brett spektrum av vård- och stödinsatser som faller inom både det sociala och det medicinska området. ansvar avser sociala insatser, men gränsen i förhållande till medicinska insatser är inte alltid lätt att dra. Ansvarsfördelningen behöver därför samord- nas mellan huvudmännen. Missbruks- och beroendevård kan utfor- mas på olika sätt och bestämmelsen förutsätter inte att vården avser vissa specifika insatser. Till exempel kan missbruks- och beroende- vård ges genom information, rådgivning, stödjande samtal samt sådan vård eller behandling som utgör sociala insatser. I det enskilda fallet kan sådan vård ges efter behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 11 kap. eller utan föregående individuell behovs- prövning enligt vad som föreskrivs i 12 kap. Bestämmelsen medför dock inte någon rätt för den enskilde att få missbruks- och bero- endevård. Bestämmelsen medför inte heller någon inskränkning i det ansvar som vilar på regionen. Problematiken vid missbruk och beroende är ofta sammansatt och insatserna behöver samordnas för att möta individens hela situ- ation. Vidare kan den enskilde behöva motiveras att ta emot och full- följa insatserna. Att stödja och hjälpa den enskilde att komma ifrån missbruket eller beroendet förutsätter därmed ett aktivt arbete från socialnämndens sida. Andra stycket motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella ändringar, nuvarande 5 kap. 9 § andra meningen SoL. För att uppnå en mer enhetlig begreppsanvändning i lagen har begreppet hjälpen och vården ändrats till insatserna. Någon ändring i sak avses inte. ska erbjuda närståendestöd i syfte att stödja och hjälpa den som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre eller som stödjer en närstående med funktionsnedsättning. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.4. I paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 10 § SoL, regleras en skyldighet för socialnämnden att erbjuda närståendestöd. Närståendestöd ska syfta till att stödja och hjälpa den som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre. Samma sak gäller den som stödjer en närstående med funktionsnedsättning. Detta kan göras på olika sätt, t.ex. genom information, utbildning, stödjande samtal, avlösning eller hjälp att samordna insatser. Paragrafen förutsätter inte att närståendestöd ges på något visst sätt. I det enskilda fallet kan närståendestöd ges efter behovsprövning enligt vad som före- skrivs i 11 kap. eller utan föregående individuell behovsprövning enligt vad som föreskrivs i 12 kap. Paragrafen medför dock inte någon rätt för den enskilde att få sådant stöd. Insatser efter individuell behovsprövning – bistånd Den som inte själv kan tillgodose sina personliga behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av livsföring. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras skäliga levnadsför- hållanden. Paragrafen behandlas i avsnitt 16.4.1 och 16.4.2. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § första stycket SoL, regleras rätten till bistånd för livsföringen. För att mar- kera skillnaden mellan bistånd för livsföringen och ekonomiskt bistånd har rätten till bistånd för livsföringen kopplats till den en- skildes personliga behov. Med detta avses alla behov som rör den enskildes dagliga liv eller på annat sätt är kopplade till honom eller henne som person. Det kan t.ex. handla om behov av hjälp med dag- liga sysslor i hemmet, såsom att hålla rent, laga mat och tvätta kläder. Det kan även handla om behov av hjälp att klä på sig, äta, dricka eller sköta sin personliga hygien. Vidare kan det handla om behov av att bryta oönskad isolering och stöd för att sköta kontakter med familj och vänner såväl som med organisationer och myndigheter. Ytter- ligare ett exempel är behov av omfattande omsorg eller vård som kräver närhet till personal dygnet runt. Det är inte möjligt att lämna en uttömmande uppräkning av alla behov som ska anses ingå i be- greppet, utan en individuell bedömning måste göras i varje enskilt Sammantaget rör det sig emellertid om samma slags behov som omfattas av nuvarande 4 kap. 1 § första stycket SoL, men med undantag för ekonomiska behov. I andra stycket, som delvis motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § fjärde stycket första meningen SoL, har begreppet skälig levnadsnivå änd- rats till skäliga levnadsförhållanden.