sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Det har bl.a. framförts att sekretesslagstiftningen kan utgöra hinder för samverkan, men också Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning framgått att det ibland beror på en felaktig bild av sekretesslagstift- ningen.45 Även om sekretesslagstiftningen skulle utgöra ett problem, vilket vi inte utesluter, måste den problematiken ställas mot ett barns rätt till privatliv. Hur balans bäst uppnås mellan dessa intressen är till stor del en fråga för respektive stat att avgöra. Bl.a. i kapitlen om artiklarna 4, 16 och 19 diskuterar vi sekretesslagstiftningen ytterli- gare. Med detta förbehåll är vår bedömning att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med innebörden av artikel 39. Det ska slutligen framhållas att det från flera håll har uttalats en oro för att barn i praktiken inte får rätt till rehabilitering, bl.a. bero- ende på begränsade resurser och långa kötider till barn- och ung- domspsykiatrin. En sådan kartläggning ligger emellertid utanför vårt uppdrag. Svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med innebörden av artikel 39 i . Härutöver har vi uppmärksammat föl- jande. Det kan finnas anledning att se över sekretesslagstiftningen för att säkerställa att det råder balans mellan möjlighet till samverkan och skyddet för ett barns privatliv. 45Se t.ex. Barnafrids rapport av barnahus (2019) s. 41. 43Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 40 i med följande undantag. •Utrymmet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestäm- melser om unga lagöverträdare (LUL) att underlåta under- rättelse till vårdnadshavare, när ett barn är misstänkt för brott och föremål för en utredning enligt 31 § LUL, är större än vad som är förenligt med artikel 40.2 (b) (ii). •Genom att ett barn inte formellt kan motsätta sig att en straff- varning eller åtalsunderlåtelse meddelas mot honom eller henne, trots att barnet genom beslutet anses ha begått ett brott och uppgift härom antecknas i belastningsregistret, kan barnet fråntas möjligheten att få saken avgjord av en opartisk myn- dighet vid en förhandling. Det är inte förenligt med arti- kel 40.2 (b) (iii). •Det finns en risk att avsaknaden av en möjlighet för barnet att begära att åklagaren ska ta ställning till om en bevistalan ska föras strider mot artikel 40.2 (b) (iii). •Det är inte förenligt med artikel 40.2 (b) (iii) att det inte finns ett absolut krav på att ett juridiskt eller annat biträde ska för- ordnas för en tilltalad som är , om barnet inte redan har ett lämpligt biträde (t.ex. en privat försvarare). Det- samma gäller för ett barn som är föremål för en bevistalan. •Det är inte förenligt med artikel 40.2 (b) (ii) att det inte finns ett absolut krav på att ett juridiskt eller annat biträde ska Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott förordnas för ett barn som är föremål för en utredning enligt 31 § första stycket LUL. •Det finns en risk att utrymmet i 32 a § LUL att förordna ett juridiskt biträde för ett barn som är föremål för en utredning enligt 31 § andra eller tredje stycket LUL är för begränsat för att vara förenligt med artikel 40.2 (b) (iii), i synnerhet efter- som inte heller något annat biträde kan förordnas. •Möjligheten att underlåta att kalla ett åtalat barns vårdnads- havare till en huvudförhandling på grund av andra skäl än att en underrättelse eller kallelse skulle strida mot barnets bästa överensstämmer inte med artikel 40.2 (b) (iii). Detsamma gäller vid bevistalan. •Det saknas en i lag tydligt uttryckt möjlighet att överklaga eller på annat sätt begära omprövning av ett beslut om straff- varning eller annan åtalsunderlåtelse. Detta stämmer inte öve- rens med artikel 40.2 (b) (v). 1.Konventionsstaterna erkänner rätten för varje barn som misstänks eller åtalas för eller befunnits skyldigt att ha begått brott att behandlas på ett sätt som främjar barnets känsla av värdighet och värde, som stärker barnets respekt för andras mänskliga rättigheter och grund- läggande friheter och som tar hänsyn till barnets ålder och det önsk- värda i att främja att barnet återanpassas till och tar på sig en kon- struktiv roll i samhället. 2.För detta ändamål och med beaktande av tillämpliga bestämmelser i internationella instrument ska konventionsstaterna säkerställa föl- jande: a)Inget barn ska misstänkas eller åtalas för eller befinnas skyldigt att ha begått brott på grund av en handling eller underlåtenhet som inte var förbjuden enligt nationell eller internationell rätt då den begicks, b)Varje barn som misstänks eller åtalas för att ha begått brott ska ha åtminstone följande garantier: Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott i)att betraktas som oskyldigt till dess att barnets skuld lagligen fastställts, ii)att och direkt underrättas om anklagelserna mot sig och, om lämpligt, genom sina föräldrar eller vårdnadshavare, och att få juridiskt biträde eller annan lämplig hjälp vid förberedelse och framläggande av sitt försvar, iii)att utan dröjsmål få saken avgjord av en behörig, oberoende och opartisk myndighet eller rättskipande organ i en opartisk för- handling enligt lag och i närvaro av juridiskt eller annat lämpligt biträde och, såvida det inte anses strida mot barnets bästa, särskilt med beaktande av barnets ålder eller situation, barnets föräldrar eller vårdnadshavare, iv)att inte tvingas att avge vittnesmål eller erkänna sig skyldigt; att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot barnet samt att på lika villkor få vittnen inkallade och förhörda för barnets räkning, v)att, om barnet anses ha begått brott, få detta beslut och beslut om åtgärder till följd därav omprövade av en högre behörig, obero- ende och opartisk myndighet eller rättskipande organ enligt lag, vi)att utan kostnad få hjälp av tolk, om barnet inte kan förstå eller tala det språk som används, vii)att få sitt privatliv till fullo respekterat under alla stadier i för- farandet. 3.Konventionsstaterna ska söka främja införandet av lagar och för- faranden samt inrättandet av myndigheter och institutioner som är speciellt anpassade för barn som misstänks eller åtalas för eller be- finns skyldiga till att ha begått brott och ska särskilt: a)fastställa en lägsta straffbarhetsålder, b)vidta åtgärder, då så är lämpligt och önskvärt, för behandling av ärenden som rör barn under denna ålder utanför domstol, under förutsättning att mänskliga rättigheter och rättsligt skydd till fullo respekteras. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott 4.Olika åtgärder som t.ex. vård, ledning och föreskrifter om tillsyn, rådgivning, övervakning, familjehemsplacering, utbildnings- och yrkesutbildningsprogram och andra alternativ till anstaltsvård ska finnas tillgängliga för att säkerställa att barn behandlas på ett sätt som är lämpligt för deras välmående och är rimligt både med hänsyn till deras personliga förhållanden och till brottet. Artikel 40 behandlar ett barns rätt till en värdig och barnanpassad straffrättslig process och kriminalvård. I artikeln understryks att barnet ska behandlas på ett sätt som främjar dess känsla för värdighet och värde samt som tar hänsyn till barnets ålder och önskvärdheten att främja återanpassning och en konstruktiv roll i samhället. Arti- keln stadgar vidare vilka skyldigheter en stat har i förhållande till ett barn som är misstänkt för, åtalad för eller har befunnits skyldig till brott. Den reglerar all behandling från och med första misstanken, inklusive hela utredningen, tvångsmedel, åtal, rättegång och påföljd. I artikeln ställs det krav på att staten ska främja ett särskilt rätts- system för barn med positiva i stället för bestraffande mål. Enligt artikeln ska staten också ange en minimiålder för straffbarhet. Liknande bestämmelser finns i det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Exempel på sådana bestämmelser är artiklarna 10 och 11 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna1 och artiklarna 14 och 15 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättig- heter2. I artikel 14.4 i sistnämnda konvention anges särskilt att i mål mot unga lagöverträdare ska rättegångsförfarandet ta hänsyn till deras ålder och det önskvärda i att främja deras återanpassning. Utöver dessa bestämmelser finns det andra internationella överenskommelser som kan användas vid tolkningen av artikel 40, såsom konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande bestraffning3 och konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsätt- ning4. Av artikel 13 i den sistnämnda framgår att en stat ska säker- ställa effektiv tillgång till rättssystemet för personer med funktions- 1Antagen av genom resolution 3/217 . Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott nedsättning på lika villkor som för andra, bl.a. genom att erbjuda dem processuella och åldersrelaterade anpassningar för att under- lätta en verksam roll för dem. Det ska gälla i alla rättsliga förfaranden (innefattande det undersökande och andra förberedande skeden). Här bör också nämnas för rättskipning rörande ungdomsbrottslighet, de så kallade Pekingreglerna5, vilka nämns i inledning (preambel). FN:s riktlinjer för förhind- rande av ungdomsbrottslighet (Riyadhriktlinjerna6) och om skydd av frihetsberövade ungdomar (Havannareglerna) kan också vara relevanta. ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.7 (Läs mer om dessa nedan.) Bestäm- melserna i artikel 40 har ett särskilt nära samband med artikel 37, som behandlar barns grundläggande rättigheter vad gäller skydd mot omänsklig behandling, godtyckliga frihetsberövanden m.m. (se vidare kapitlet om artikel 37). Andra relevanta artiklar är artikel 16 om rätten till privatliv, artikel 17 (e) om skydd mot skadlig information och artikel 29.1 (b) om att ett barns utbildning ska syfta till att ut- veckla respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande fri- heterna. Även artikel 19 om skydd mot alla former av våld, artiklarna 34 och 36 om olika former av utnyttjande och övergrepp samt artikel 39 om att det krävs åtgärder för att främja fysisk och psykisk rehabili- tering samt återanpassning av drabbade barn kan vara av relevans, lik- som artiklarna 5 och 18 om föräldrars rättigheter och skyldigheter. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 40. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. 5Antagen av genom resolution. 40/33 . En redo- visning av Pekingreglerna, finns bl.a. i om europeisk rätt rörande barnets rättigheter, som utarbetats gemensamt av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) och tillsammans med . 6Antagen av genom resolution 45/112 . 7CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta inne- bär att även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan tillstånd i , omfattas av artikel 40. Enligt barnrättskommittén måste en stat vidta skyddsåtgärder mot diskriminering genom hela processen, från den första kontakten med rättsväsendet och genom hela rättegången. Kommittén poängterar särskilt behovet av diskri- mineringsåtgärder när det gäller flickor, barn som diskrimineras på grund av sexuell läggning eller könsidentitet samt barn med en funk- tionsnedsättning. Enligt kommittén kan det t.ex. behöva göras an- passningar i en domstolsbyggnad för att underlätta för barn med en fysisk funktionsnedsättning eller tillhandahållas stöd till barn med läs- och skrivsvårigheter.8 I sammanhanget kan nämnas att enligt artikel 13 i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning ska en stat säkerställa att personer med en funktionsnedsättning har effektiv tillgång till rättssystemet i samma utsträckning som andra. Enligt arti- keln ska staten erbjuda dessa personer processuella och åldersrela- terade anpassningar för att underlätta en verksam roll för dem. Det ska enligt artikeln gälla även i det undersökande (investigative) skedet och i andra förberedande skeden. Även Pekingreglerna innehåller en ickediskrimineringsprincip (regel 2.1). anser vidare att handlingar som inte är brotts- liga om de begås av vuxna heller inte ska vara brottsliga om de begås av barn, t.ex. skolfrånvaro, rymningar hemifrån och tiggeri (på engelska kallas sådana kriminaliseringar status offences).9 (Jämför även artikel 56 i Riyadhriktlinjerna.) Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får 8CRC/C/GC/24 p. 9CRC/C/GC/24 p. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genomförandet av konventionen. Artikel 40 ska förstås med ut- gångspunkt i denna rätt. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.10 Kommittén för- väntar sig att konventionsstaterna tolkar ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.11 Eftersom barn skiljer sig barn åt från vuxna i sin fysiska och psykiska utveckling utgör det en grund för unga lagöverträdares lägre straff- rättsliga ansvar och för anpassade rättskipningssystem. Barnrättskom- mittén framhåller fördelarna med förebyggande och tidiga åtgärder.12 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och ut- veckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgär- der, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. 10CRC/C/GC/7 p. 11CRC/GC/2003/5 p. 12CRC/C/GC/24 p. 2, 6, 10 och 11. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Detta gäller således även vid förfaranden som rör ett barn som misstänks eller åtalas för eller befunnits skyldig till brott. I artikel 40 anges bl.a. att ett barn, som misstänks eller åtalas för ett brott, ska få information om anklagelserna, ha tillgång till juridiskt och annat lämpligt stöd och ha rätt att vara fullt delaktigt i förhandlingarna (med hjälp av tolk om så behövs). Lika viktigt är det att barnet har rätt att inte yttra sig. Enligt Pekingreglerna ska förhand- lingarna genomföras i en miljö som präglas av förstående och som ska tillåta den unge att vara delaktig och uttrycka sig fritt (regel 14.2). Riyadhriktlinjerna betonar särskilt vikten av delaktighet i såväl före- byggande arbete som planering och genomförande (se artiklarna 3.9 [h], 37 och 50). Enligt barnrättskommittén är rätten att bli hörd grundläggande för att ett barn som misstänks, åtalats eller dömts för brott ska få en rättvis rättegång. Kommittén menar vidare att barnet har rätt att höras direkt och inte bara genom företrädare eller lämpligt organ. Denna rättighet måste enligt kommittén efterlevas fullständigt i samtliga stadier av processen. Ett straffmyndigt barn ska enligt kommittén kunna få delta i förhandlingarna och få stöd av samtliga professio- nella aktörer i processen.13 Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.14 13CRC/C/GC/24 p. 44–46. 14CRC/C/GC/12 p. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och pröv- ning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Villkoren i artikel 40 ska tolkas mot bakgrund av principen om barnets bästa. Liknande principer finns i Pekingreglerna. Av dem fram- går att en stat ska försöka främja välfärden för unga lagöverträdare och deras familjer (regel 1.1). Vidare framgår det att systemet för unga lagöverträdare ska betona välbefinnandet för ungdomarna (regel 5.1). Dessutom ska förfarandena bidra till barnets bästa (regel 14.2) och ungdomarnas välfärd ska vara vägledande när deras ärenden avgörs (regel 17.1 [d]). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av bar- nets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dyna- miskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget.15 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 40. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas redan vid regleringar som rör unga lagöverträdare. Vad som anses vara det bästa för unga lagöverträdare i vissa situa- tioner anges särskilt i artiklarna 37 och 40, men övriga rättigheter en- ligt bör också beaktas. En bedömning av barnets 15CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott bästa bör till viss del även bygga på ett barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. Enligt artikel 40.3 ska en stat främja införandet av lagar och för- faranden som är speciellt anpassade för barn som misstänks eller åtalas för eller befinns skyldiga till att ha begått brott. I artikeln anges bl.a. att en lägsta straffbarhetsålder ska fastställas och att ärenden som rör barn under denna ålder kan behandlas utanför domstol. Av arti- kel 40.4 framgår att alternativ till anstaltsvård ska finnas tillgängliga för att säkerställa att barn behandlas på ett sätt som är lämpligt för deras välmående och är rimligt både med hänsyn till deras personliga förhållanden och till brottet. Ett barn som misstänks eller åtalas för eller befunnits skyldig till brott ska t.ex. behandlas på ett sätt som främjar barnets känsla av värdighet och värde och som tar hänsyn till barnets ålder och det önskvärda i återanpassning och en konstruktiv roll i samhället (artikel 40.1). I artikel 40.2 stadgas ett förbud mot retro- aktiv lagstiftning samt de rättssäkerhetsgarantier som en stat ska säker- ställa för att ändamålet i artikel 40.1 ska förverkligas. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som individer. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås, som rör ett barn, bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.16 Kommittén anser att en stat måste införa strikt reglerade formella processer för bedömning och fastställande av barnets bästa i beslut som påverkar barnet, inklusive mekanismer för att utvärdera resul- taten. En stat måste enligt kommittén utveckla transparenta och objek- tiva processer för alla beslut som fattas av lagstiftare, domare eller administrativa myndigheter, särskilt på områden som direkt påver- kar barn.17 Kommittén anser att skyddet av barnets bästa kräver att traditionella straffrättsliga syften, som att hämma eller bestraffa ett beteende, ger plats för rehabilitering och reparativa syften, när det handlar om minderåriga lagöverträdare. Detta kan enligt kommittén göras som den allmänna säkerheten värnas på ett verknings- fullt sätt.18 Kommittén rekommenderar konventionsstaterna att regel- bundet utvärdera sin rättskipning rörande unga lagöverträdare och 16CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 17CRC/C/GC/14 p. 18CRC/C/GC/14 p. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott samla in statistik över bl.a. frihetsberövanden, antal dömda barn och vilka påföljder och andra åtgärder som brotten lett till. Det är enligt kommittén viktigt att de barn som har kommit i kontakt med delar av rättskipningssystemet för unga lagöverträdare engageras i sådana utvärderingar.19 Enligt artikel 3.1 ska det i varje beslut som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, oavsett om åtgärden vidtas av t.ex. domstolar eller administrativa myndigheter. Detta inne- bär att i alla beslut som fattas inom rättskipningen för unga lagöver- trädare ska i första hand beaktas vad som bedöms vara den unge lagöverträdarens bästa (men också t.ex. ett vittnes eller en målsägan- des bästa, om denna person är ett barn). Som nämnts ovan ger kon- ventionens övriga bestämmelser och särskilt artiklarna 37 och 40 väg- ledning när det gäller beslut som rör ett barn som misstänks, åtalats eller dömts för brott. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). understryker att en bedömning av barnets bästa ska ske med utgångspunkt i barnets specifika omständigheter.