sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — understryker i en allmän kommentar om be- handlingen av ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna utanför ursprungslandet vikten av att direkt vid ankoms- ten till inreseorten, eller så snart som barnets närvaro i landet blir känd av myndigheterna, fastställa om barnet är ensamkommande eller har skilts från sina föräldrar. Ett sådant fastställande inkluderar en- ligt kommittén även en åldersbedömning (läs mer i kapitlet om arti- kel 1). Spårning av barnets föräldrar eller andra familjemedlemmar bör enligt kommittén inledas så snart som möjligt.38 Skyddet av rätten till en familjemiljö kräver, enligt barnrättskommittén och FN:s kom- mitté för skydd av migrantarbetares och deras familjers rättigheter, ofta inte bara att staterna låter bli att vidta åtgärder som skulle kunna medföra att familjer splittras, eller annat godtyckligt ingripande i rätten till familjelivet (artikel 16), utan också att de aktivt vidtar åtgärder för att hålla samman familjen, t.ex. genom att återförena familjemedlem- mar som skilts åt.39 Enligt barnrättskommittén ska en rättslig företrädare för ett en- samkommande barn utses så snabbt som möjligt. Kommittén menar att det är en viktig rättssäkerhetsgaranti för att säkerställa det ensam- kommande eller från föräldrarna åtskilda barnets bästa. Ett sådant barn bör enligt kommittén inte slussas vidare till asylförfaranden eller andra processer förrän en rättslig företrädare har utsetts. När ett en- samkommande barn eller ett barn som skilts från sina föräldrar slussas vidare till ett asylförfarande eller andra administrativa eller rättsliga förfaranden bör de utöver en rättslig företrädare också få ett juridiskt ombud, enligt kommittén.40 Enligt barnrättskommittén och FN:s kom- mitté för skydd av migrantarbetares och deras familjers rättigheter bör ensamkommande barn få en tillförordnad vårdnadshavare kost- nadsfritt och så snabbt som möjligt efter ankomsten.41 38CRC/C/GC/6 p. 39CRC/C/GC/23 p. 40CRC/C/GC/6 p. 41CRC/C/GC/22 p. Artikel 22 – barn på flykt I andra kapitel beskriver vi svensk lagstiftning och praxis som är relevant för respektive artikel i . En stor del av lag- stiftningen berör även den som är flykting eller som har sökt flyk- tingstatus. gäller särskilda bestämmelser för t.ex. asylsökande barn. Av pedagogiska skäl har vi valt att skriva om dessa bestämmel- ser under respektive kapitel som de hör till, i förekommande fall under egna rubriker. T.ex. redovisas bestämmelser om hälso- och sjukvård för barn som sökt asyl eller befinner sig i landet utan tillstånd i kapitlet om artikel 24. Deras rätt till utbildning och skolplikt beskrivs i kapitlet om artikel 28. Återanpassning och rehabilitering tas upp i artikel 39. När det gäller ekonomiskt bistånd hänvisar vi främst till kapitlen om artiklarna 26 och 27. Frihetsberövanden i migrationsprocessen, t.ex. när det gäller förvar, behandlas i kapitlet om artikel 37. Regleringen för ensamkommande och andra barn som har berövats sin familje- miljö beskrivs till viss del här men också i kapitlet om artikel 20. Där redogör vi också för bestämmelser om att en god man i vissa fall ska utses för ett ensamkommande barn. I detta kapitel redogör vi översiktligt för vilka som anses som flyk- tingar enligt utlänningslagen (2005:716), bestämmelser om företrädare för ensamkommande barn, åtgärder som rör efterforskning av ett flyk- tingbarns anhöriga samt ansvaret för mottagandet av asylsökande barn. Med flykting avses i utlänningslagen en utlänning som –befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och –inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Artikel 22 – barn på flykt Detta gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är an- svariga för att utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse eller om utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse från enskilda och inte kan antas bli erbjuden ett effektivt skydd som inte är av tillfällig natur. Vid bedömningen av om skydd erbjuds beaktas endast skydd som ges av staten eller av parter eller organisationer som kontrollerar hela eller en betydande del av statens territorium. Ovanstående gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. (Se 4 kap. 1 § utlänningslagen.) En utlänning är utesluten från att anses som flykting om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon gjort sig skyldig till vissa gärningar, bl.a. brott mot mänskligheten, ett grovt icke-politiskt brott som begåtts innan utlänningen kom till eller gärningar som strider mot FN:s syften och grundsatser. (Se 4 kap. 2 b § utlännings- lagen.) En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl ansökt om uppe- hållstillstånd, ska förklaras vara flykting (flyktingstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen och inte är utesluten från att anses som flykting. En utlänning får dock vägras flyktingstatusför- i vissa undantagsfall, bl.a. om utlänningen genom ett synner- ligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i . (Se 4 kap. 3 § utlänningslagen.) En flykting kan upphöra att vara flykting under vissa förutsätt- ningar, som huvudsakligen går ut på att flyktingen av olika anledningar inte längre behöver det skydd som flyktingstatusen innebär. (Se 4 kap. 5 § utlänningslagen.) Artikel 22 i har hänvisats till av Europadom- stolen, som bl.a. påpekat att en stat har en skyldighet att skydda asyl- sökande barn oaktat om de har sina föräldrar med sig eller inte. Dom- stolen har även framhållit att barn har specifika behov som framför allt har koppling till deras ålder och brist på självständighet, men också till deras status som asylsökande. Därtill har domstolen anfört att barns extrema utsatthet är den avgörande faktorn och har företräde framför hänsyn som rör t.ex. en illegal invandrares status.42 42Se t.ex. avgörande i målen Popov mot (2012) § 91 och Tarakhel mot (2014) § 99. Artikel 22 – barn på flykt 25.2.2Företrädare för asylsökandebarn, barn som fått flyktingstatus m.fl. I kapitlet om artikel 20 beskriver vi närmre det skydd som ges till ensamkommande och andra barn som förlorat sin hemmiljö. Där framgår bl.a. följande. En god man ska förordnas åt ett ensamkommande barn vid an- komsten till . Den gode mannen ska i vårdnadshavarens och förmyndarens ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. ska för varje ensamkom- mande barn anvisa en kommun som ska ordna boende för barnet. De ensamkommande barnen ska fullt ut komma i åtnjutande av de stöd- insatser som kan erbjuda. ansvarar för att utreda barnets behov och besluta om lämpligt boende i form av en placering inom . Insatser inom ska genomföras i samförstånd med barnet och eventuell god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare. Barnet ska få relevant informa- tion och ges möjlighet att framföra sina åsikter, som ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Det som är bäst för barnet ska vara avgörande. har i sin senaste rekommendation till påpekat att det inte finns någon tidsram för när en god man ska för- ordnas; det är endast angivet att det ska förordnas så snart det är möj- ligt. Vidare har kommittén påpekat att gode män inte alltid är till- räckligt utbildade och inte alltid använder sig av tolk. Kommittén har rekommenderat att i lag föreskriva att en god man som har lämplig utbildning och fortlöpande fortbildas ska förordnas omgå- ende för varje ensamkommande barn samt att en tolk ska förordnas om språkproblem uppstår. Frågan om konkreta tidsgränser togs upp i förarbetena till lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. Regeringen ansåg det som en mindre lämpad ordning, eftersom en sådan regel ändå inte skulle kunna göras utan undantag. Det fram- hölls även att handläggningen ska ske skyndsamt.43 När det gäller frågan om vem som ska utses till god man regleras det genom en hän- visning till (4 § i lagen om god man för ensamkom- mande barn). Av bestämmelserna framgår att den gode mannen ska vara en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig person. Innan någon förordnas till god man ska hans eller hennes lämplighet kontrolleras 2004/05:136 s. 31 och 32. Artikel 22 – barn på flykt i den utsträckning som behövs. Vid bedömningen av om den som utses är lämplig för uppdraget ska särskild vikt fästas vid den utsatta situation som barnet befinner sig i. Bestämmelserna om god man ses till viss del över av . I uppdraget ingår bl.a. att ta ställning till hur rekryteringen av kompetenta ställföreträdare kan underlättas. Vidare ska utredningen ta ställning till om och i så fall hur barnrättsperspektivet behöver förtydligas när det gäller ställ- företrädare för barn. Utredningen ska bedöma förslagens konsekven- ser ur ett barnrättsperspektiv, bl.a. med beaktande av barnkonventio- nen. Konsekvenserna för barn ska redovisas i de delar barn påverkas.44 Förutom god man finns det andra former av ställföreträdare, t.ex. särskilt förordnad vårdnadshavare. Detta beskrivs också närmre i kapitlet om artikel 20. Där kan man även läsa om ensamkommande barns åsikter om mottagandet. Barn som ansökt om uppehållstillstånd har i vissa fall rätt att bi- trädas av ett offentligt biträde. Det gäller bl.a. i mål och ärenden om avvisning och utvisning, om barnet saknar vårdnadshavare här i lan- det. Offentligt biträde ska också förordnas för ett barn som saknar vårdnadshavare här i landet om ny prövning har beviljats barnet. För barn som hålls i förvar ska offentligt biträde alltid förordnas, om barnet saknar vårdnadshavare i . Den som är förordnad som biträde för ett barn utan vårdnadshavare i landet är barnets ställföreträdare i målet eller ärendet (om det inte finns en god man förordnad). Den som är förordnad som god man för ett barn ska ansöka om uppehållstillstånd för barnet, om detta inte är uppenbart obehövligt. Detsamma gäller ett offentligt biträde när god man inte är förordnad. (Se 18 kap. I alla mål och ärenden enligt utlänningslagen ska särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Om det inte är olämpligt ska barnet höras. Hänsyn ska tas till det barnet har sagt i förhållande till barnets ålder och mognad. (Se 1 kap. 10 och 11 §§ utlänningslagen.) Läs mer om dessa bestäm- melser i kapitlen om artiklarna 3 och 12 samt i delen om hur bestäm- melser om barnets bästa och rätt att uttrycka sin åsikt tolkas i den praktiska tillämpningen. inrättade ett om ensamkommande barn och unga. Centrumet ska stimulera och för- stärka kunskapsutvecklingen och kunskapsförmedling för arbetet med Artikel 22 – barn på flykt ensamkommande barn och unga inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. Centrumet ska ta fram stöd till verksamheterna för att för- bättra förutsättningarna för att ge ensamkommande barn god vård och omsorg. Det handlar om att ta fram kunskapsstöd, stöd för regel- tillämpning, samla in och sprida kunskap och ge exempel på funge- rande insatser. 25.2.3Efterforskning av ett barns föräldrar ska försöka hitta familjemed- lemmar till ett barn som vid ankomsten till är skild från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Detsamma gäller om ett barn som är asylsökande efter ankomsten står utan sådan ställföre- trädare. Även i vissa andra fall har en skyldighet att efterforska anhöriga. (Se 2 d § förordningen, 1994:361, om motta- gande av asylsökande m.fl.) När ett barn fått uppehållstillstånd är det främst socialnämnden som ansvarar för efterforskning av familjemedlemmar. Migrations- verket ska bistå nämnden i detta arbete. (Se 8 kap. 10 e § utlännings- förordningen. Jämför även 6 kap. 1 § fjärde stycket SoL.) Bestämmelserna om efterforskning bygger på bestämmelser inom . (Se artikel 24.3 i mottagandedirektivet45.) Efterforskning av familjemedlemmar utförs även av bl.a. Röda korset på begäran av barnet självt. 25.2.4Skydd för ett asylsökande barn som berövats sin familjemiljö har huvudansvaret för mottagandet av personer som ansöker om asyl. Verket ska driva förläggningar eller uppdra åt andra att göra det. De asylsökande ska erbjudas plats på en förläggning. För ensamkommande barn ska verket i stället anvisa en kommun som ska ordna så barnet får någonstans att bo. Som nämnts ovan ska de en- samkommande barnen fullt ut komma i åtnjutande av de stödinsat- 45Europaparlamentets och rådets direktiv /33/EU av om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd (omarbetning). Artikel 22 – barn på flykt ser som kan erbjuda.46 En kommun får anordna boen- den för ensamkommande barn, t.ex. i form av särskilda HVB. (Se bl.a. 2, 3 och 14 §§ lagen, 1994:137, om mottagande av asylsökande m.fl.) ska verka för att det finns beredskap och kapacitet hos kommunerna att ta emot ensamkommande barn. De ska också följa upp kommunernas beredskap och kapacitet på regional och kom- munal nivå. (Se 7 och 8 §§ förordningen, 2016:1363, om länsstyrel- sernas uppdrag avseende insatser för asylsökande och vissa nyanlända invandrare.) I kapitlet om artikel 20 finns ett särskilt avsnitt om ensamkom- mande och andra barn som förlorat sin familjemiljö. Läs mer där. Artikel 22.1 ger inte någon rätt till asyl eller inresa i en stat. Däremot stadgar artikeln en skyldighet att säkerställa att ett barn som söker flyktingstatus eller anses som flykting får lämpligt skydd och huma- nitärt bistånd vid åtnjutandet av de tillämpliga rättigheter som anges i och i andra tillämpliga konventioner om mänsk- liga rättigheter eller humanitär rätt. Artikel 22.2 består av två delar. Den första delen berör att en stat ska samarbeta på lämpligt sätt med FN och organisationer som sam- arbetar med FN. Samarbetet ska vidtas i syfte att skydda och bistå barn som söker flyktingstatus eller anses som flyktingar samt i syfte att spåra familjemedlemmar till ett flyktingbarn, för att underlätta familjeåterförening. I den andra delen av artikel 22.2 förtydligas att det som gäller enligt artikel 20, om ett barn som berövats sin familje- miljö, även ska gälla flyktingbarn vars familjemedlemmar inte kan påträffas. Det ska noteras att artikel 22 inte direkt träffar barn som beviljats alternativ skyddsstatus. Däremot framgår det av artikel 2 att även dessa barn ska tillförsäkras rättigheterna i konventionen och att rättigheterna ska respekteras. I finns en definition av flykting som bygger på och överens- stämmer med internationell rätt. Barn som har ansökt om uppehålls- tillstånd i som flykting omfattas huvudsakligen av samma be- stämmelser som andra barn. Detta analyserar vi närmre i andra kapitel i anslutning till texten om respektive rättighet. 2005/06:46 s. 41. Artikel 22 – barn på flykt ges ett särskilt skydd genom att en god man ska förordnas för dem. Såväl familjer som ensamkommande barn ska erbjudas boende genom eller försorg, beroende på omstän- digheterna. När det gäller barnrättskommitténs synpunkter på regleringen kring god man för ensamkommande barn kan vi konstatera att det redan nu av såväl lagtext som förarbeten framgår att handläggningen av godmansärenden ska ske skyndsamt. Regeringen har också över- vägt och förklarat varför en konkret tidsgräns inte valts. Vi kan inte se att en ändring av ”så snart det är möjligt” till ”omgående” skulle leda till någon betydelsefull skillnad i tillämpningen. I vart fall kan regler- ingen inte anses utgöra en oförenlighet med . När det gäller frågan om utbildning och tolk tycks detta inte vara ett lag- stiftningsproblem, utan snarare röra tillämpningen. Som vi redogjort för ställs det vissa krav, bl.a. på erfarenhet och lämplighet, för den som ska utses som god man. Vi noterar även att reglerna för närva- rande ses över i syfte att både stärka barnperspektivet, om så behövs, och att underlätta rekryteringen av kompetenta ställföreträdare. Samarbete med FN och organisationer som samarbetar med FN pågår i syfte att skydda asylsökande barn och efterforska deras an- höriga. Däremot finns det inte några lagar som reglerar samarbetet eller skyldigheten att samarbeta. Det framgår dock i författning bl.a. att ska söka efter ett ensamkommande barns familje- medlemmar. Även socialnämnden har ett ansvar att efterforska an- höriga till barn som berövats sin familjemiljö. Skyddet för de barn vars familjemedlemmar inte går att finna disku- teras främst i kapitlet om artikel 20. Vi kan dock notera att det finns särskilda bestämmelser om skydd för ensamkommande och andra barn som berövats sin familjemiljö. Bestämmelserna reglerar hur dessa barn ska tas om hand. Det finns också ett särskilt för ensamkommande barn och unga. Sammantaget är vår bedömning att svensk lagstiftning och praxis huvudsakligen överensstämmer med innebörden av artikel 22 i barn- konventionen. Av kapitlet om artikel 28 framgår att grundskoleut- bildningen, enligt svensk lag, inte är obligatorisk för barn som har ansökt om uppehållstillstånd i som flykting. Artikel 22 – barn på flykt Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 22 i med följande undantag. Av kapitlet om artikel 28 framgår att grundskoleutbildningen, en- ligt svensk lag, inte är obligatorisk för barn som har ansökt om uppe- hållstillstånd i som flykting. 26Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 23 i . 1.Konventionsstaterna erkänner att ett barn med fysisk eller psykisk funktionsnedsättning bör åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som säkerställer värdighet, främjar tilltron till den egna förmågan och möjliggör barnets aktiva deltagande i samhället. 2.Konventionsstaterna erkänner rätten till särskild omvårdnad för ett barn med funktionsnedsättning och ska, inom ramen för tillgängliga resurser, uppmuntra och säkerställa att det berättigade barnet och de som ansvarar för dess omvårdnad får stöd för vilket ansökan före- ligger, i enlighet med vad som är lämpligt med hänsyn till barnets tillstånd och föräldrarnas förhållanden eller förhållandena hos andra som tar hand om barnet. 3.Med hänsyn till att ett barn med funktionsnedsättning har särskilda behov ska det stöd som lämnas enligt punkt 2 i denna artikel vara kostnadsfritt, då så är möjligt, med beaktande av föräldrarnas eko- nomiska tillgångar eller de ekonomiska tillgångarna hos andra som tar hand om barnet. Stödet ska syfta till att säkerställa att barnet har effektiv tillgång till och får utbildning, hälso- och sjukvård, rehabili- tering och habilitering, förberedelse för arbetslivet och möjligheter till rekreation på ett sätt som bidrar till barnets största möjliga inte- grering i samhället och individuella utveckling, inklusive dess kultu- rella och andliga utveckling. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning 4.Konventionsstaterna ska i en anda av internationellt samarbete främja utbyte av lämplig information på området för förebyggande hälso- vård och medicinsk, psykologisk och funktionell behandling av barn med funktionsnedsättning, inklusive spridning av och tillgång till information om habiliteringsmetoder, utbildning och yrkesinriktad utbildning, i syfte att göra det möjligt för konventionsstater att för- bättra sin kapacitet och kompetens och vidga sin erfarenhet på dessa om- råden. Särskild hänsyn ska härvid tas till utvecklingsländernas behov. I artikel 23 erkänns att ett barn med fysisk eller psykisk funktions- nedsättning bör åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv. Det ska ske under förhållanden som säkerställer värdighet, främjar tilltron till den egna förmågan och som möjliggör barnets aktiva deltagande i sam- hället. Genom artikeln erkänns också rätten till särskild omvårdnad för ett barn med en funktionsnedsättning. Vidare ska en stat, inom sina tillgängliga resurser, säkerställa att barnet och de som ansvarar för dess omvårdnad får stöd. Ett stöd som syftar till att säkerställa att barnet får effektiv tillgång till olika tjänster på ett sätt som bidrar till barnets största möjliga integrering i samhället och individuella utveckling. Vidare ska staterna i en anda av internationellt samarbete främja utbyte av information om förebyggande hälsovård och medi- cinsk, psykologisk och funktionell behandling av barn med funktions- nedsättning. Det ska göras i syfte att förbättra kunskapen inom dessa områden. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Varken den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna1, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter2 eller den internationella konventionen om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter3 innehåller särskilda bestäm- melser för personer med funktionsnedsättning. var på så sätt nyskapande både med sin formulering i artikel 2 (där funk- tionsnedsättning nämns bland exemplen på otillåtna diskriminer- 1Antagen av genom resolution 3/217 . Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning ingsgrunder) och genom den särskilda bestämmelsen i artikel 23. deklaration om barnets rättigheter4, som hänvisas till i konventionens inledning (preambel), nämns emellertid att ett barn med funktionsnedsättning ska ges särskild behandling, utbildning och omvårdnad med hänsyn till barnets tillstånd (princip 5). antog konventionen om rättigheter för perso- ner med funktionsnedsättning5 som trädde i kraft i . Av artikel 28 i konventionen framgår det att staterna ska säkerställa att personer med funktionsnedsättning har en tillfredsställande levnads- standard och social trygghet. Konventionen innehåller även särskilda bestämmelser om barn med funktionsnedsättning (artikel 7). ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.6 (Läs mer om dessa nedan.) Centrala i sammanhanget är bl.a. artiklarna 5, 7 och 18 om föräldrarnas ansvar, skyldigheter och rättigheter. Även artiklarna 26 och 27 om rätt att åtnjuta social trygghet och rätt till de levnadsvillkor som krävs för ett barns utveckling är förstås centrala. Artiklarna 24, 28, 29 och 31 tar t.ex. upp olika aspekter av ett barns utveckling och är på så sätt relevanta i uttolkningen av artikel 23. Detsamma gäller de fri- och rättigheter som återfinns i artiklarna 13–17. Andra artiklar som kan aktualiseras, beroende på omständigheterna, är artiklarna 19 och 32–36, som ger ett barn skydd mot sådant som kan hämma dess utveckling. Även konventionens övriga materiella artiklar är givetvis rele- vanta för barn med en funktionsnedsättning. Det förtydligas särskilt i artikel 2, som stadgar att en stat ska respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i konventio- nen utan åtskillnad av något slag, bl.a. oavsett barnets eller dess för- älders funktionsnedsättning. Artikel 23 kan i förhållande till andra artiklar användas som tolkningsdata, på så sätt att staten måste ta hänsyn till särskilda behov hos ett barn med en funktionsnedsättning när konventionens rättigheter genomförs. I denna del hänvisar vi till kapitlen om respektive artikel. 4Antagen av genom resolution 14/1386 . 6CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 23. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion, utan någon åtskillnad av något slag. Det framgår av artikel 2.1.