sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Bestämmelserna handlar bl.a. om registrering av aktörer, djur och anläggningar, godkännande av vissa anläggningar, journalföring, märkning och identitetshand- lingar. Bestämmelser om registrering, godkännande, journalföring och register avseende vattenlevande djur finns i artiklarna 172–190. Natio- nella bestämmelser av angivet slag meddelas med stöd av be- myndiganden i provtagningslagen. Vi föreslår i kapitel 10 att sådana bemyndiganden tas in i djurhälsolagen. Med stöd av dessa kan det antas mer långtgående bestämmelser än EU-bestämmelserna kräver. Ansvaret för offentlig kontroll Enligt provtagningslagen utövar offentlig kon- troll över regler av angivet slag. Så bör det vara även i fortsättningen. Detta bör gälla såväl bestämmelser som meddelats på EU-nivå som nationella föreskrifter och beslut. I enlighet med vad som gäller enligt provtagningslagen och provtagningsförordningen bör Jord- bruksverket kunna överlämna den offentliga kontrollen till länssty- relsen. Som angetts i avsnitt 21.4 bör detta dock endast få ske genom föreskrift. 21.10Offentlig kontroll avseende förflyttning inom unionen Förslag: ska utöva offentlig kontroll av förflytt- ning avseende landlevande djur, avelsmaterial från sådana djur och vattenlevande djur. Uppgiften ska genom föreskrift kunna över- lämnas till . utövar offentlig kontroll avseende förflyttningar av vattenlevande djur från ett naturvatten till ett annat och utsättning i naturvatten. Offentlig kontroll av förflyttning av produkter av animaliskt ursprung ska utövas av den myndighet som normalt är kontroll- myndighet på livsmedelsområdet, dvs. , kommu- nerna och Försvarsinspektören för hälsa och miljö. Därutöver ska vara behörig myndighet att kontrol- lera efterlevnaden av bestämmelserna i djurhälsolagen och EU:s djurhälsoförordning i samband med att djur passerar inre gräns mot ett annat EU-land. När det gäller kontroll av förflyttning av landlevande djur och avels- material från sådana djur från ett annat EU-land utför Jordbruks- verket de uppgifter som en behörig myndighet har enligt EU:s kon- trollförordning (se 1 a § införselförordningen). Även vid förflyttning inom landet är det som är kontrollmyndighet, efter- som sådana bestämmelser meddelas med stöd av provtagningslagen. Ansvaret för offentlig kontroll Det bör därför i den nya djurhälsoförordningen regleras att kon- trollen utförs av . ansvarar för hälsokontroll avseende vattenbruk. Kontrollen utförs av ett fåtal av distriktsveterinärer. Veterinärerna är specialutbildade och besitter därför kunskap om vattenlevande djur som inte finns hos andra veterinärer. Jordbruks- verket är således den myndighet som har kompetens rörande djur- hälsa hos vattenlevande djur. Verket bör därför ha ansvar för den offentliga kontrollen vid förflyttning inom landet mellan vatten- bruksanläggningar eller från naturen till en anläggning. bör också, liksom , ansvara för kontrollen vid förflyttning av vattenlevande djur från eller till en annan EU- medlemsstat. Däremot gör vi bedömningen att det mesta talar för att kontrol- len av utsättning i naturvatten och förflyttning mellan naturvatten bör utövas av . Det huvudsakliga skälet för detta är att ansvaret för prövningen av utsättningstillstånd görs av , som alltså är den myndighet som har kännedom om utsättningen. Produkter av animaliskt ursprung Med produkter av animaliskt ursprung avses i EU:s djurhälsoförord- ning främst livsmedel av animaliskt ursprung (artikel 4.29). Därut- över avses vissa levande djur som är avsedda att användas som livsmedel. Ansvaret för kontrollen vid förflyttning av produkter av animaliskt ursprung bör enligt vår bedömning fördelas mellan de myn- digheter som normalt utför offentlig kontroll av livsmedel. Ansvaret bör omfatta allt det som definieras som produkter av animaliskt ursprung enligt artikel 4.29 i EU:s djurhälsoförordning. I enlighet med 25 § livsmedelsförordningen som hänvisar till 23 § är ansvaret för kontrollen fördelat mellan , kommunerna, Läns- styrelsen och Försvarsinspektören för hälsa och miljö. Den myndig- het som prövar frågan om godkännande eller registrering av en viss typ av livsmedelsanläggning är också ansvarig för att kontrollera anläggningen. Den myndighet som ansvarar för kontrollen av en viss anläggning bör även ha ansvar för att utföra kontrollen vid för- flyttning av produkter av animaliskt ursprung som tas in i landet av den anläggningen. Det innebär att ansvaret kommer att fördelas Ansvaret för offentlig kontroll mellan , kommunerna och Försvarsinspektören för hälsa och miljö. Eftersom länsstyrelserna endast ansvarar för primär- producenter av livsmedel, dvs. produktion av livsmedelsproducer- ande djur före slakt, är någon kontroll av förflyttning av produkter av animaliskt ursprung inte aktuell för länsstyrelserna. Offentlig kontroll under förflyttningen Utöver de uppgifter som åligger de myndigheter som har det huvud- sakliga kontrollansvaret för att kontrollera efterlevnaden av djur- hälsobestämmelserna vid förflyttning av djur föreslår vi även att ska vara behörig myndighet att kontrollera att bestäm- melserna i djurhälsolagen och EU:s djurhälsoförordning efterlevs i samband med att djuren passerar inre gräns mot ett annat EU-land. Vi redovisar närmare för skälen för denna bedömning i avsnitt 11.19. Bestämmelsen medför att har att tillämpa relevanta delar av kontrollförordningen, inklusive rätt att fatta beslut vid bristande efterlevnad i enlighet med artikel 138 i kontrollförord- ningen. Det kan handla om beslut om vad som ska hända med djur som inte uppfyller kraven för förflyttning mellan medlemsstaterna. Sådana beslut kan kräva att det görs en veterinärmedicinsk bedöm- ning innan besluten fattas. Kompetens för att göra sådana bedöm- ningen finns vanligen inte hos . Vi föreslår därför att ska höra innan beslut fattas. 21.11Offentlig kontroll avseende frivilliga kontrollprogram Förslag: utövar offentlig kontroll avseende den organiserade hälsokontroll som anordnas med stöd av djurhälso- lagen. ska även utöva offentlig kontroll över frivilliga kontrollprogram som godkänns enligt EU:s zoonosförordning. Ansvaret för offentlig kontroll Lagen om kontroll av husdjur, m.m. innehåller till största delen bestämmelser om frivilliga kontrollprogram. Vi har i kapitel 16 före- slagit att dessa bestämmelser ska föras över till ett särskilt kapitel i den nya djurhälsolagen. Som vi konstaterat tidigare är EU:s kon- trollförordning enligt vår bedömning inte tillämplig på detta slags rent nationella program. Vi föreslår inte heller att förordningen ska göras tillämplig genom nationella föreskrifter. Detta innebär att den offentliga kontrollen kan utformas på det sätt som är lämpligast utifrån programmens ändamål och funktionssätt, utan hänsyn tagen till kraven i EU:s kontrollförordning. I föregångaren till den nuvarande lagen om kontroll av husdjur, m.m.– benämnd lagen (1985:342) om kontroll av husdjur, m.m. – föreskrevs det uttryckligen att tillsynen avsåg själva kontrollen och alltså inte riktade sig mot djurhållarna. Detta framgår inte av den nuvarande lagen. Där anges i stället att och länssty- relserna utövar offentlig kontroll av efterlevnaden av lagen, de före- skrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EU- bestämmelser som kompletteras av lagen och de beslut som har meddelats med stöd av EU-bestämmelserna. Den närmare fördel- ningen framgår av förordning. Ändringen föranleddes av att den nya lagen skulle komplettera viss EG-reglering enligt vilken kontroller skulle genomföras även hos enskilda företagare (prop. 2005/06:128 s. 302 och 303). Ett exempel på detta var EU:s zoonosförordning. När det gäller de program som bedrivs i enlighet med lagen har be- stämmelsen dock tolkats på samma sätt som förut, dvs. att den offent- liga kontrollen riktas mot organisationen som anordnar kontroll- programmet och inte mot djurhållare och andra aktörer. Våra förslag i kapitel 16 går ut på att bestämmelserna om natio- nella frivilliga program, dvs. program som godkänns med stöd av lagen om kontroll av husdjur, m.m., regleras särskilt. Bestämmel- serna om dessa program kompletterar inte några EU-bestämmelser och den nya kontrollförordningen är som sagt inte tillämplig. Reg- leringen behöver därför inte leva upp till något krav på att det ska utövas offentlig kontroll hos djurhållare eller andra aktörer. Med hänsyn till det anförda bör det i djurhälsolagen föreskrivas att och länsstyrelserna utövar offentlig kontroll över den frivilliga organiserade hälsokontroll som anordnas enligt lagen, Ansvaret för offentlig kontroll i enlighet med vad regeringen föreskriver. Enligt nuvarande regel- verk ska utöva offentlig kontroll förutom när det gäller frivillig hälsokontroll avseende tuberkulos hos hjortar i hägn och maedi visna hos får (10 § förordningen om kontroll av husdjur, m.m.) finns det dock inte något frivilligt kontrollprogram avseende tuberkulos hos hjort, varför någon sådan regel inte bör tas in i den nya djurhälsoförordningen. Utredningens experter har vidare framfört att det är ett starkt önskemål från bl.a. länsstyrel- serna att kontrollen avseende maedi visna tas över av . Något skäl mot detta kan vi inte se. Således bör all kontroll utövas av . Möjligheten för regeringen att föreskriva att viss kontroll ska utövas av bör dock finnas kvar. bör även utöva offentlig kontroll över frivilliga kontrollprogram som godkänns enligt EU:s zoonosförordning. Det följer dock av bestämmelserna i den angivna förordningen att kon- trollen måste avse även företagarna. De allmänna reglerna om offent- lig kontroll i djurhälsolagen bör därför vara tillämpliga. Som fram- gått av kapitel 16 bedömer vi även att den nya kontrollförordningen är tillämplig på dessa program. 21.12Offentlig kontroll bör i övrigt utövas av Förslag: När något annat inte föreskrivits utövar offentlig kontroll. I den mån inte något särskilt föreskrivits bör det vara Jordbruks- verket som utövar offentlig kontroll. Som tidigare angetts bör verket dock kunna meddela föreskrifter om överlämnande av offentlig kontroll till . Ansvaret för offentlig kontroll 21.13Möjligheten att överlämna offentlig kontroll till kommunerna bör inte finnas kvar Bedömning: Det bör inte i djurhälsolagen tas in någon möjlighet att överlämna offentlig kontroll till kommunerna. Enligt 10 § provtagningslagen får regeringen meddela föreskrifter om att får överlämna åt länsstyrelserna eller kom- munerna att utöva offentlig kontroll. Det föreslås i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning att överlämnandemöjligheten även ska omfatta annan offentlig verksamhet. Om offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet har överlämnats till en kommun, ska kommunens uppgift fullgöras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Frågan är om det enligt den nya djurhälsoregleringen bör finnas någon motsvarande möjlighet att föreskriva om överlämnande av uppgifter till kommunerna. Det kan till att börja med konstateras att regeringen inte har utnyttjat rätten att föreskriva om en möjlighet för att överlämna offentlig kontroll till kommunerna. Kommunerna har alltså inte några uppgifter enligt provtagningslagen. Någon möjlighet att delegera uppgifter på djurhälsoområdet till kommu- nerna finns inte heller enligt de andra djurhälsolagarna. I praktiken har kommunerna alltså inte någon roll enligt den rådande djurhälso- regleringen. Redan det anförda talar för att man avskaffar möjlig- heten för regeringen att föreskriva om att kan över- lämna offentlig kontroll till kommunerna. Kommunerna har inte heller några andra uppgifter som gäller levande djur, om man bortser från kommunens roll i förhållande till miljö- och hälsa på nivå, t.ex. när det gäller objektburen smitta (9 kap. 14 och 15 §§ ). Kommunerna har inte längre något djurskyddsansvar. I allmänhet saknas det hos kommu- nerna anställda veterinärer eller annan personal med kompetens inom djurens hälso- och sjukvård. Det är därför tveksamt om kom- munerna har tillgång till den kompetens som behövs för att Ansvaret för offentlig kontroll kunna utöva offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet på djurhälsoområdet. Även behovet av en tydlig reglering som är lätt att tillämpa talar för att man slopar möjligheten att i vissa fall föreskriva om över- lämnande till kommunerna. För att underlätta för dem som ska tillämpa regleringen bör enhetliga lösningar väljas, om det inte finns goda skäl för något annat. Frågan är då om det finns några andra skäl som kan tala för att man, trots det anförda, behåller en möjlighet för regeringen att föreskriva om en möjlighet för att överlämna vissa uppgifter åt kommunerna. I propositionen till provtagningslagen an- gav regeringen att det alltjämt var av vikt att har möjligheten att kunna överlämna viss kontrollverksamhet åt kommu- nerna (prop. 2005/06:128 s. 286 och 287). Som exempel nämndes kon- troll av sådan mjölkproduktion som inte faller inom tillämpnings- området för livsmedelslagen. hade kommunerna ansvar för livsmedelskontrollen av primärproduktionen, varför det kunde framstå som effektivt med en samordning av kontrollerna. Ansvaret för livsmedelskontrollen ligger numera på länsstyrelserna, varför detta skäl framstår som överspelat. Några andra exempel på när man kan behöva överlämna uppgifter åt kommunerna togs inte upp i propositionen och vi kan inte se att några andra skäl har till- kommit. Övervägande skäl talar enligt vår mening för att man avskaffar möjligheten för regeringen att kunna föreskriva om överlämnande av offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet till kommunerna. Vi fäster då särskilt avseende vid att behovet av en sådan möjlighet framstår som litet och att kommunerna i allmänhet lär sakna den kompetens som behövs för att kunna utföra sådana uppgifter. Den nya djurhälsoregleringen bör därför inte innehålla bestämmelser om det. 21.14 Delegering av offentlig kontroll Den grundläggande bestämmelsen om delegering av uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen till andra organ eller fysiska per- soner finns i artikel 28 i EU:s kontrollförordning. Det framgår där att de behöriga myndigheterna får delegera vissa uppgifter som ingår Ansvaret för offentlig kontroll i den offentliga kontrollen till ett eller flera organ med delegerade uppgifter eller en eller flera fysiska personer i enlighet med villkor som ställs upp i artikel 29 respektive artikel 30. Den behöriga myn- digheten ska då säkerställa att de som fått uppgifter delegerade till sig har de befogenheter som krävs för att kunna utföra dessa upp- gifter på ett verkningsfullt sätt. I förordningen definieras organ med delegerade uppgifter som en separat juridisk person till vilken de be- höriga myndigheterna har delegerat vissa uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen eller vissa uppgifter med koppling till annan offentlig verksamhet (artikel 3.5). Vår bedömning är att det som avses enbart är privaträttsliga subjekt, medan möjligheten att överlämna uppgifter till andra myndigheter regleras i artikel 4. Vår bedömning är alltså att uttrycket organ med delegerade uppgifter avser exem- pelvis bolag, föreningar och andra enskilda juridiska personer. Delegering till ett organ med delegerade uppgifter Förutsättningarna för att de behöriga myndigheterna ska få delegera vissa uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen till organ med delegerade uppgifter anges i artikel 29. Där framgår att delegeringen ska ske skriftligen och innehålla en exakt beskrivning av de uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen och som organet med delege- rade uppgifter får utföra och de villkor under vilka organet får utföra dem. Det ställs vidare ett antal krav på organet med delegerade upp- gifter, nämligen att organet 1.har den sakkunskap, utrustning och infrastruktur som krävs för att utföra de uppgifter som har delegerats till det, 2.har tillräckligt stor och för ändamålet väl kvalificerad och erfaren personal, 3.är opartiskt och fritt från intressekonflikter och, framför allt, inte befinner sig i en situation som direkt eller indirekt kan påverka dess yrkesetiska opartiskhet när det utför de uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen och som har delegerats till organet, 4.arbetar och är ackrediterat i enlighet med standarder som är rele- vanta för de aktuella delegerade uppgifterna, inklusive standarden EN ISO/IEC 17020, Krav på verksamhet inom olika typer av kon- trollorgan, och Ansvaret för offentlig kontroll 5.har tillräckliga befogenheter för att utföra de uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen som delegerats till organet. Slutligen krävs att det finns arrangemang som säkerställer en effektiv och verkningsfull samordning mellan de delegerande behöriga myn- digheterna och organet med delegerade uppgifter. Bestämmelsen i artikel 29 är direkt tillämplig och måste förstås så att den kan tillämpas direkt av de behöriga myndigheterna. En behörig myndighet kan alltså besluta om delegering direkt med stöd av den. Delegering till fysiska personer Villkoren för delegering av vissa uppgifter som ingår i offentlig kon- troll till fysiska personer finns i artikel 30 i EU:s kontrollförordning. Ett grundkrav för sådan delegering är att de materiella bestämmel- serna i artiklarna 18–27 tillåter detta. Vi läser detta som ett krav på uttryckligt stöd i artiklarna 18–27 för att delegering ska få ske. Be- dömningen grundas bl.a. på att det i flertalet av de angivna artiklarna –som innehåller särskilda bestämmelser om offentlig kontroll och om åtgärder som de behöriga myndigheterna ska vidta på vissa områden – anges att det vid tillämpning av artikel 30 ska vara tillåtet att delegera vissa uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen till en eller flera fysiska personer. Artikel 20 innehåller särskilda bestämmelser om offentlig kon- troll av djur, produkter av animaliskt ursprung, avelsmaterial, anima- liska biprodukter och framställda produkter. I artikeln regleras offent- lig kontroll som syftar till att verifiera efterlevnaden av de bestäm- melser som avses i artikel 1.2 a, c, d och e, dvs. bestämmelser om livsmedel, foder, djurhälsokrav, animaliska biprodukter och fram- ställda produkter. Offentlig kontroll ska enligt artikeln utföras i val- fritt produktions-, bearbetnings- och distributionsled. Av punkten 4 framgår att det vid tillämpning av artikeln ska vara tillåtet att dele- gera vissa uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen till en fysisk person. I övrigt gäller i huvudsak samma krav för delegering till fysiska personer som vid delegering till juridiska personer (organ med dele- gerade uppgifter). Det krävs således för det första att delegeringen är skriftlig och innehåller en exakt beskrivning av uppgifterna och de Ansvaret för offentlig kontroll villkor under vilka de fysiska personerna får utföra uppgifterna. I lik- het med vad som gäller för delegering av offentlig kontroll till juri- diska personer gäller även att det måste finnas arrangemang som säkerställer en effektiv och verkningsfull samordning mellan de dele- gerande behöriga myndigheterna och de fysiska personer som fått uppgifter delegerade till sig. Därutöver ställs tre krav på de fysiska personerna. 1.ha den sakkunskap, utrustning och infrastruktur som krävs för att utföra de uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen och som har delegerats till dem, 2.vara väl kvalificerade och erfarna, och 3.agera opartiskt och vara fria från intressekonflikter när de utför de uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen och som har delegerats till dem. Precis som när det gäller artikel 29 måste artikel 30 förstås så att den kan tillämpas direkt av de behöriga myndigheterna. En behörig myn- dighet kan alltså besluta om delegering av offentlig kontroll direkt med stöd av bestämmelsen i artikel 30. 21.14.2 Överväganden om delegering av offentlig kontroll Bedömningar: De behöriga myndigheterna kan delegera uppgif- ter som ingår i den offentliga kontrollen till enskilda organ eller fysiska personer, inbegripet officiella veterinärer som är förord- nade med stöd av lagen om officiella veterinärer, direkt med stöd av bestämmelserna i den nya kontrollförordningen. Sådan offentlig kontroll som kan delegeras enligt 8 § andra stycket zoonoslagen kan även i fortsättningen delegeras med stöd av bestämmelserna i den nya kontrollförordningen, förutsatt att villkoren för delegering är uppfyllda i det enskilda fallet. Förslag: Det införs en bestämmelse som upplyser om att det i den nya kontrollförordningen finns bestämmelser om att vissa upp- gifter som ingår i den offentliga kontrollen får delegeras till ett organ eller till en fysisk person. Ansvaret för offentlig kontroll Skälen för bedömningarna och förslaget Det införs inte några särskilda bestämmelser i djurhälsolagen om delegering av offentlig kontroll Av 12 kap. 4 § andra stycket regeringsformen framgår att förvalt- ningsuppgifter kan överlämnas åt enskilda och att detta ska ske med stöd av lag om uppgiften innefattar myndighetsutövning. Det kan inte uteslutas att det kan förekomma moment av myndighetsutöv- ning i de uppgifter som kan delegeras av de behöriga myndigheterna med stöd av bestämmelserna i den nya kontrollförordningen och att delegering därför kräver stöd i lag. Som konstateras i lagrådsremissen är emellertid bestämmelserna om delegering i den nya kontrollför- ordningen direkt tillämpliga och någon kompletterande bestämmelse i svensk rätt krävs inte för att regeringsformens krav på lagstöd ska vara uppfyllt. Bestämmelserna är även utformade på ett sätt som gör att de behöriga myndigheterna kan tillämpa dem utan kompletterande regler i lag. Dock bör det dock av tydlighetsskäl tas in en bestämmelse i djurhälsolagen som upplyser om möjligheten att delegera uppgifter med stöd av den nya kontrollförordningen. På områden där EU:s kontrollförordning är tillämplig är det inte bara obehövligt utan också otillåtet att införa nationella bestämmel- ser om delegering av offentlig kontroll. Frågan har uttömmande reg- lerats i artikel 30. Som vi utvecklat närmare i andra sammanhang kan det finnas bestämmelser på djurhälsoområdet där den nya kontroll- förordningen inte är tillämplig enligt sin ordalydelse. Vi har före- slagit att den ändå ska vara tillämplig, förutom i fråga om de frivilliga kontrollprogram som godkänns enligt djurhälsolagen. Det innebär att artikel 30 kan tillämpas även i sådana fall. Redan av det anförda följer att någon motsvarighet till bestämmelsen i 8 § andra stycket zoonoslagen, som gör det möjligt att i vissa fall delegera offentlig kontroll till en veterinär, inte ska tas in i djurhälsolagen. I stället ska den behöriga myndigheten tillämpa bestämmelserna i kontroll- förordning. Det anförda innebär att artikel 30 i EU:s kontrollförordning gäller. Som vi konstaterat tidigare är den direkt tillämplig och reglerar ut- tömmande de möjligheter som finns till delegering av offentlig kon- troll till fysiska personer. Ett av villkoren för att delegering ska vara möjlig är att bestämmelserna i artiklarna 18–27 tillåter detta. Den offentliga kontrollen av bestämmelser om djurhälsokrav regleras i Ansvaret för offentlig kontroll Där anges att offentlig kontroll för att verifiera efterlev- naden av sådana bestämmelser ska omfatta offentlig kontroll som ska utföras i valfritt produktions-, bearbetnings- och distributions- led av djur, produkter av animaliskt ursprung, avelsmaterial, ani- maliska biprodukter och framställda produkter. Enligt fjärde punkten i artikel 20 ska det, vid tillämpning av artikel 30, vara tillåtet att dele- gera vissa uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen till fysiska personer. Vi bedömer att det därmed är tillåtet att även i fortsätt- ningen delegera det slags uppgifter som avses i 8 § andra stycket zoonoslagen, förutsatt att de övriga villkoren i artikel 30 är uppfyllda. Särskilt om delegering till officiella veterinärer