sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Det framstår som självklart att lagen även bör innehålla bestämmelser om offentlig kontroll av att reglerna efterlevs och om annan offentlig verksamhet på djurhälsoområdet. En särskild lag om offentlig kontroll m.m. skulle inte svara mot behovet av en modern och sammanhållen reglering med en tydlig systematik. Att reglerna hålls samman överensstämmer också med de nuvarande svenska djurhälsolagarnas systematik och med hur man i allmänhet brukar bygga upp liknande reglering i svensk rätt. 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/625 av om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet för att säkerställa tillämpningen av livsmedels- och foderlagstiftningen och av bestämmelser om djurs hälsa och djurskydd, växtskydd och växt- skyddsmedel samt om ändring av och rådets förordningar (EG) nr 999/2001, (EG) nr 396/2005, (EG) nr 1069/2009, (EG) nr 1107/2009, (EU) nr 1151/2012, (EU) nr 652/2014, (EU) 2016/429 och (EU) 2016/2031, rådets förordningar (EG) nr 1/2005 och (EG) nr 1099/2009 och rådets direktiv /58/EG, 1999/74/EG, 2007/43/EG, 2008/119/EG och 2008/120/EG och om upphävande av och rådets förordningar (EG) nr 854/2004 och (EG) nr 882/2004, rådets direktiv /608/EEG, 89/662/EEG, 90/425/EEG, 91/496/EEG, 96/23/EG, 96/93/EG och 97/78/EG samt rådets beslut 92/438/EEG (förord- ningen om offentlig kontroll). 2Europaparlamentets och rådets förordning av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestäm- melserna om djurhälsa och djurskydd. bedömning är därför att de bestämmelser som krävs med anledning av bestämmelserna i kontrollförordning bör tas in i den nya djurhälsolag som vi föreslår och i dess förordning. Sammanfattningsvis bör den nya djurhälsolagen och dess för- ordning komplettera både EU:s djurhälsoförordning och EU:s kon- trollförordning. När det gäller nya kontrollförordningen komplet- terar djurhälsolagen dock enbart förordningen i de delar som faller inom djurhälsolagens tillämpningsområde. En stor del av de materiella reglerna finns inte i de angivna grund- förordningarna utan i stället i delegerade förordningar och genom- förandeförordningar till dessa. Det är därför nödvändigt att djur- hälsolagen kompletterar även sådana genomförandeförordningar och delegerade förordningar. Djurhälsolagen ska komplettera även andra EU-förordningar som ska fortsätta att gälla De nuvarande nationella djurhälsolagarna innehåller bl.a. bestäm- melser som kompletterar olika EU-bestämmelser. Flera av dessa ersätts av EU:s djurhälsoförordning och den nya kontrollförord- ningen. Vissa förordningar ska dock fortsätta att gälla, exempelvis den s.k. TSE-förordningen (och rådets förord- ning (EG) nr 999/2001 av om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati) och och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoo- notiska smittämnen. Den nya djurhälsolagen och dess förordning bör komplettera även sådana EU-förordningar på djurhälsoområdet som ska fortsätta att gälla. Det finns dock vissa nationella förordningar som inte bara har ett djurhälsosyfte utan också hör till livsmedelsregleringen. Vi föreslår i nästa avsnitt att dessa förordningar ska fortsätta att gälla. Vissa bestämmelser som kompletterar EU-regleringen kommer alltså att finnas i andra förordningar än den nya djurhälsolagen och dess förordning. Förslag: Bisjukdomslagen (1974:211), epizootilagen (1999:657) och zoonoslagen (1999:658) samt tillhörande förordningar och även förordningen (2009:251) om bearbetningsanläggningar för vattenbruksdjur upphävs till följd av införandet av den nya djur- hälsolagen. Bestämmelser i de författningar som upphävs ska tas in i den nya djurhälsolagen och dess förordning, förutsatt att •bestämmelserna handlar om djurhälsa eller offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet på djurhälsoområdet, och •bestämmelserna kan och bör behållas. Samma sak ska gälla bestämmelser som handlar om djurhälsa eller offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet på djurhälso- området i lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m., förord- ningen (2006:815) om provtagning på djur, m.m., lagen (2006:807) om kontroll av husdjur, m.m., förordningen (2006:816) om kon- troll av husdjur, m.m., förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. och förordningen (1994:542) om utförsel av levande djur m.m. Bestämmelser om godkännande och andra villkor för förflytt- ning eller utsättning i naturvatten av vattenlevande djur och om godkännande av vattenbruk tas in i den nya djurhälsolagstiftningen. Bedömningar: Bestämmelser i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen som handlar om kräftpest avser främst artskydd och bör behållas i förordningen. Bestämmelser om kontroll av att produkter av animaliskt ur- sprung som importeras från eller exporteras till ett tredjeland uppfyller djurhälsokrav bör även fortsättningsvis regleras i för- ordningen (2006:812) om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland respektive förordningen (2011:1060) om kontroll vid export av livsmedel. Förordningen (2005:422) om övervakning av zoonoser och zoo- notiska smittämnen hos djur och i livsmedel bör fortsätta att gälla. Skälen för förslagen och bedömningarna Övervakning och bekämpning av smittor som sprids mellan djur eller mellan djur och människor regleras i flera nationella lagar, bl.a. epizootilagen, zoonoslagen, bisjukdomslagen, lagen om prov- tagning på djur, m.m. (provtagningslagen), lagen om kontroll av husdjur, m.m. samt i förordningar som beslutats med stöd av dessa lagar. Bestämmelser om smittskyddskrav vid in- och utförsel av djur och djurprodukter finns i förordningen om införsel av levande djur m.m.(införselförordningen) och förordningen om utförsel av lev- ande djur m.m. (utförselförordningen), som antagits med stöd av lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela förskrifter om in- eller utförsel av varor. har med stöd av bemyndig- anden i ovan nämnda förordningar beslutat om föreskrifter med detaljerade bestämmelser om övervakning, förebyggande och bekämp- ning av smittsamma djursjukdomar samt om in- och utförselkrav för levande djur och animaliska produkter. Vattenlevande djur omfattas av bestämmelserna i epizootilagen (enbart odlad fisk), provtagningslagen och lagen om kontroll av husdjur (enbart fisk i människans vård), men det finns även vissa särskilda bestämmelser i förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen (fiskeförordningen) och föreskrifter som meddelats med stöd av den förordningen. Vissa bestämmelser om vilthägn, som delvis har ett smittskyddssyfte, finns i jaktlagstiftningen. Vissa bestämmelser om kontroll av produkter av animaliskt ursprung ur ett djurhälsoperspektiv regleras även i livsmedelslagstiftningen. Kon- trollen vid import av livsmedel från ett tredjeland regleras i förord- ningen om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland. I förordningen om kontroll vid export av livsmedel finns bestämmelser om kontroll vid export av livsmedel. Epizootilagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen upphävs Av redogörelsen i det föregående framgår att EU:s djurhälsoförord- ning till stor del reglerar samma frågor som den svenska nationella regleringen på området. Mot bakgrund av detta och vårt uppdrag att ta fram en ny samlad djurhälsolag, gör vi bedömningen att epizooti- lagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen och de förordningar som kompletterar respektive lag bör upphävas. djurhälsa som dessa lagar och förordningar innehåller bör – oavsett djurslag – samlas i en lag. Bestämmelser i respektive lag och för- ordning som bör finnas kvar bör föras över till den nya lagen och förordningen och anpassas till de krav som följer av EU:s djurhälso- förordning. Våra närmre överväganden finns i respektive överväg- andekapitel. Djurhälsobestämmelser i provtagningslagen flyttas över till djurhälsolagen Provtagningslagen innehåller till stor del bestämmelser på det om- råde som omfattas av EU:s djurhälsoförordning. Detta gäller bestäm- melser om kartläggning och kontroll av smittsamma djursjukdomar, åtgärder för att förebygga spridning av sådana sjukdomar och om märkning och registrering av djur. Emellertid ska lagen även tillämpas på kontroll av restsubstanser och andra ämnen i djur och djur- produkter (1 § provtagningslagen). Detta är inte en fråga om smitt- skydd utan handlar i första hand om livsmedelssäkerhet. Följaktligen är det inte utan som har föreskrifts- rätt och beslutanderätt när det gäller bl.a. kontroll av förekomsten av restsubstanser och andra ämnen i djur och djurprodukter (3 § förordningen om provtagning på djur, hädanefter kallad prov- tagningsförordningen). Med hänsyn till det anförda bör provtagningslagen fortsätta att gälla. I syfte att uppnå en sammanhållen djurhälsolagstiftning bör dock bestämmelser om djurhälsa, om de ska behållas i sak, föras över till den nya djurhälsolagen och dess förordning. Bestämmelser som avser kontroll av restsubstanser och andra ämnen i djur och djur- produkter bör däremot inte föras över till den nya djurhälsolagen och dess förordning utan i stället behållas i provtagningslagen och förordningen. Djurhälsobestämmelser i lagen om kontroll av husdjur, m.m. flyttas över till djurhälsolagen Bestämmelser om djurhälsa finns även i lagen om kontroll av hus- djur, m.m. och i förordningen om kontroll av husdjur, m.m. Enligt dessa bestämmelser kan ge organisationer på jord- bruksnäringens område eller andra sammanslutningar rätt att anordna frivillig hälsokontroll av husdjur som människan har i sin vård. Bestämmelserna innebär även en rätt för att med- dela föreskrifter om kontroll av de nämnda djuren och om bl.a. viss avelsverksamhet. Bestämmelserna om den kontroll som organisationer kan utföra enligt lagen om kontroll av husdjur, m.m. skiljer sig från den övriga regleringen på djurhälsoområdet. Den övriga regleringen handlar om tvingande åligganden för bl.a. djurhållare, medan de djurhälsopro- gram som bedrivs med stöd av lagen om kontroll av husdjur, m.m. i princip är frivilliga (se prop. 2005/06:128 s. 298). Bestämmelserna syftar inte bara till att förebygga och bekämpa smittsamma djursjukdomar, utan också till att främja animalie- produktionen och djurs lämplighet för avel i näringsverksamhet, samt att främja en långsiktig förvaltning av husdjursgenetiska resurser (1 § den nämnda lagen). Detta innebär att frivilliga hälso- program kan omfatta även annat än just övervakning och förebygg- ande av smittsamma djursjukdomar. Det anförda kan tala för att man avstår från att föra över bestämmelser om frivilliga kontrollprogram rörande djurhälsa (dvs. smittskydd) till den nya djurhälsolagen och i stället låter lagen respektive förordningen om kontroll av husdjur, I praktiken är dock alla de godkända program- men att betrakta som smittskyddsprogram. Från ett tillämparperspektiv framstår det inte som idealiskt att ha närmast identiska regler om frivilliga kontrollprogram i två olika lagar. Det kan tala för att man låter regleringen om frivilliga kon- trollprogram finnas kvar i lagen om kontroll av husdjur, m.m. även i de delar som avser smittskyddsprogram. Ett annat argument i samma riktning är att djurhälsolagen i övrigt är tänkt att innehålla regler av tvingande karaktär, varför bestämmelserna om frivilliga kontroll- program kan förefalla aparta i den lagen. En nackdel med en lösning som går ut på att lagen om kontroll av husdjur, m.m. behålls i dess nuvarande utformning är dock att man inte får ett samlat regelverk om smittsamma djursjukdomar. Detta talar starkt för att regler om kontrollprogram avseende smitt- skydd flyttas till den nya djurhälsolagen och dess förordning. Vi gör därför samma bedömning som när det gäller provtagningslagen, dvs. att alla bestämmelser som handlar om djurhälsa som ska fortsätta gälla bör föras över till den nya regleringen, medan övriga bestäm- melser får kvarstå i lagen om kontroll av husdjur, m.m. och dess förordning. I kapitel 16 återkommer vi till frågan om vilka ändringar som behövs i regleringen. Djurhälsobestämmelser flyttas från fiskeförordningen till djurhälsolagen Det finns i fiskeförordningen vissa bestämmelser, däribland bemyn- diganden att meddela föreskrifter, som är motiverade av djurhälso- skäl. Vår principiella inställning är att bestämmelser som rör djur- hälsa, i bemärkelsen smittskydd, ska finnas i den nya djurhälsolagen, dess kompletterande förordning och andra föreskrifter som med- delas med stöd av dessa. Bestämmelser i fiskeregleringen på områden som tydligt omfattas av EU:s djurhälsoförordning bör därför föras in i den nya nationella djurhälsoregleringen. Fiskefrågor hanteras däremot i andra och omfattas i princip inte av EU:s djurhälsoförordning. Bestämmelser av detta slag bör därför inte finnas i djurhälsolagen. Detsamma gäller i princip sjukdomar hos vilda bestånd, förutom i det fallet att en smittsam djursjukdom i vilda bestånd kan skada människor eller hållna djur (jfr skälssats 93 i EU:s djurhälsoförordning). Samma bedömning gäller sådan reglering som främst har art- eller naturskyddssyfte. Frågor om godkännande, spårbarhet och förflyttningar omfattas av bestämmelserna i djurhälsoförordning. Motsvarande natio- nella regler bör därför finnas i den nya djurhälsolagen och före- skrifter som meddelas med stöd av den. Vi syftar då först och främst på bestämmelser om krav på godkännande och andra villkor för förflyttning eller utsättning i naturvatten och för fiskodling (vatten- bruk), i den mån bestämmelserna syftar till att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar (se 2 kap. 16 § fiskeförordningen). Våra bedömningar i fråga om hur den nationella regleringen bör se ut i de angivna frågorna redovisas i respektive övervägandekapitel. Efter- som bestämmelserna även har andra syften (artskydd och natur- skydd) bör bestämmelser dessutom finnas kvar i fiskeregleringen. Det finns i 2 kap. 9–11 § fiskeförordningen särskilda bestämmel- ser om kräftpest. Dessa har meddelats med stöd bl.a. i bemyn- digandet i 19 § fiskelagen (1993:787), som innebär att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter för fiskevården och fiskets bedrivande som förbjuder eller begränsar användningen av redskap, agn, båtar eller annat som kan sprida kräft- pest eller någon annan sjukdom. Bestämmelserna i fiskelagen och fiskeförordningen handlar i första hand om att skydda de vilda bestånden av flodkräfta mot kräftpest, som till stor del sprids av signalkräftan. Signalkräftan är en invasiv främmande art som har in- planterats i den svenska naturen och som inte får odlas. Den om- fattas av unionsförteckningen över invasiva främmande arter enligt och rådets förordning (EU) nr 1143/2014 om förebyggande och hantering av introduktion och spridning av invasiva främmande arter. Kräftpest är inte farlig för människor. Det är inte en förtecknad sjukdom och omfattas därför inte av kraven enligt EU:s djurhälsoförordning. Vår bedömning är att bestämmelserna om kräftpest har starkast koppling till artskydds- och fiskefrågorna och att det därför är mest naturligt att de även i fortsättningen finns i fiskeregleringen. Bestämmelser om vilthägn behålls i jaktlagstiftningen Det finns i jaktförordningen (1987:905) vissa bestämmelser om tillstånd till vilthägn. Bestämmelserna innehåller även bemyndig- anden åt att, efter samråd med , meddela föreskrifter om bl.a. registrering av hägn och märkning och registrering av djuren. Bestämmelser om smittskyddsmässiga villkor för hållande av vissa djur i hägn har dock även meddelats av Jord- bruksverket med stöd av bemyndiganden i epizootiförordningen och provtagningsförordningen. Det följer även av dessa föreskrifter vissa krav på märkning och journalföring. Bestämmelserna om krav på tillstånd har i första hand till syfte att förhindra etablering av främmande viltarter (prop. 1986/87:58 s. 29). De bör därför finnas kvar i jaktlagstiftningen. bör, med stöd av bemyn- diganden i den nya djurhälsolagen och dess förordning, kunna med- dela de ytterligare föreskrifter av smittskyddskaraktär som anses nödvändiga. Vi återkommer i kapitel 10 till frågor om smittskydds- reglering avseende vilthägn. Djurhälsobestämmelser i in- och utförselförordningarna bör föras över till den nya regleringen Både införselförordningen och utförselförordningen innehåller till stor del bestämmelser om djurhälsa och offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet som rör djurhälsa. Sådana bestämmelser bör, som vi angett ovan, föras in i den nya djurhälsoregleringen. Förord- ningarna har dock inte bara till syfte att förebygga smittspridning utan även att tillgodose djurskyddsintresset. Införselförordningen syftar dessutom till att förhindra en inplantering av utländska djur- arter som är skadliga för landets fauna. Mot bakgrund av att vi har i uppdrag att föreslå en sammanhållen lagstiftning på djurhälsoområdet har vi ovan gjort bedömningen att djurhälsolagen och den tillhörande förordningen inte bör innehålla andra bestämmelser än sådana som avser djurhälsa, i betydelsen smittskydd. De bestämmelser i införselförordningen och utförsel- förordningen som har till syfte att tillgodose djurskyddsintresset och att förhindra inplantering bör därför inte föras in i den nya djurhälsolagen och dess förordning. Vi gör här samma bedömning som vi gjort i fråga om provtagningslagen och lagen om kontroll av husdjur. Lagen med bemyndigande att meddela förskrifter om in- eller utförsel av varor bör inte längre innehålla bemyndiganden att med- dela föreskrifter som syftar till skydd mot djursjukdomar, eftersom sådana föreskrifter i stället bör meddelas med stöd av den nya djur- hälsolagen och dess förordning. Förordningarna om kontroll av livsmedel vid import och export bör även i fortsättningen omfatta djurhälsokrav När det gäller kontroll vid import finns särskilda bestämmelser som kompletterar EU:s kontrollförordning i förordningen om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland. Export- kontroll regleras i förordningen om kontroll vid export av livsmedel. Förordningarna är tillämpliga på kontroll av att livsmedel uppfyller såväl krav på livsmedelssäkerhet som djurhälsokrav, dvs. krav som syftar till att förhindra att djursjukdomar sprids via livsmedel. Vi har övervägt att på motsvarande sätt som beträffande exem- pelvis in- och utförselförordningarna föra in den reglering som avser kontroll av djurhälsoregleringen i den nya sammanhållna djurlag- stiftningen som vi föreslår. Samtliga bestämmelser i förordningarna avser dock kontrollen av efterlevnad oavsett om det rör sig om djur- hälsokrav eller krav på livsmedelssäkerhet. Samma reglering skulle därför behöva finnas på två ställen om bestämmelser om kontroll av livsmedel ur smittskyddssynpunkt förs in i den nya djurhälso- regleringen. För att undvika dubbelreglering och underlätta för tillämparen gör vi därför bedömningen att bestämmelser om kon- troll av att produkter av animaliskt ursprung som importeras från eller exporteras till ett tredjeland uppfyller djurhälsokrav bör regleras i de särskilda förordningarna även fortsättningsvis. På så vis kan livs- medelslagstiftningen även framöver hållas samman. För att underlätta för tillämparen bör det i den nya djurhälso- förordningen anges att bestämmelser som kompletterar djurhälso- lagen finns även i de nu aktuella förordningarna. Förordningen om övervakning av zoonoser och zoonotiska smittämnen hos djur och i livsmedel bör fortsätta att gälla Som nämnts kommer vissa tidigare antagna EU-rättsakter om över- förbara djursjukdomar att fortsätta att gälla även efter att EU:s djurhälsoförordning har börjat tillämpas. EU:s djurhälsoförordning ska inte påverka tillämpningen av bestämmelserna i dessa rättsakter, bl.a. och rådets direktiv /99/EG av om övervakning av zoonoser och zoonotiska smittämnen, om ändring av rådets beslut 90/424/EEG och om upp- hävande av rådets direktiv /117/EEG (zoonosdirektivet) och och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen (EU:s zoonosförord- ning). EU:s djurhälsoförordning gäller därför endast zoonoser i den mån särskilda bestämmelser inte redan har fastställts i de angivna rättsakterna. Bestämmelser som implementerar respektive kompletterar zoonos- direktivet och EU:s zoonosförordning finns bl.a. i förordningen om övervakning av zoonoser och zoonotiska smittämnen hos djur och i livsmedel. Det är inte fråga om en ren djurhälsoförfattning och den kompletterar inte EU:s djurhälsoförordning. Vår bedömning är att det är lämpligt att bestämmelserna även i fortsättningen finns sam- lade i en särskild förordning. Förordningen bör därför fortsätta att gälla. En upplysning om att kompletterande bestämmelser till djur- hälsolagen finns även i den aktuella förordningen bör tas in i den nya djurhälsoförordningen. Förordningen om bearbetningsanläggningar för vattenbruksdjur ska upphävas Genom förordningen (2009:251) om bearbetningsanläggningar för vattenbruksdjur implementeras bestämmelserna i rådets direk- tiv 2006/88/EG av om djurhälsokrav för djur och produkter från vattenbruk och om förebyggande och bekämp- ning av vissa sjukdomar hos vattenlevande djur. Direktivet upphävs genom EU:s djurhälsoförordning (se artikel 270). Förordningen om bearbetningsanläggningar för vattenbruksdjur bör också upphävas. De bestämmelser som kan behövas om godkännande av sådana bearbetningsanläggningar bör i stället tas in i den nya djurhälsolag- stiftningen. Vi återkommer i kapitel 10 till bestämmelserna om god- kännande av sådana anläggningar. 5.5Den nya djurhälsolagens syfte och tillämpningsområde Bedömning: Metoden att i tillkännagivanden ange vilka EU-för- ordningar lagen kompletterar bör inte användas. Förslag: I djurhälsolagens portalparagraf anges att lagen innehåller bestämmelser om förebyggande och bekämpning av djursjukdomar som kan överföras till djur eller till människor. Med djursjukdom avses detsamma som i EU:s djurhälsoförordning. Det tas i lagen in en uppräkning av de grundförordningar som lagen kompletterar. Det anges även att lagen kompletterar genom- förandeförordningar och delegerade förordningar till EU:s djur- hälsoförordning och EU:s kontrollförordning. Skälen för förslagen och bedömningen I de nuvarande svenska djurhälsolagarna har det angetts att respek- tive lag kompletterar sådana bestämmelser i som faller inom lagens tillämpningsområde. Regeringen tillkännager i vilka grundförordningar som avses. Om EU-bestämmelserna faller inom flera lagars tillämpningsområde till- kännager regeringen på samma sätt vilka bestämmelser som komplet- teras av respektive lag. Bestämmelser med den angivna innebörden finns bl.a. i 1 a § epizootilagen och 2 § lagen om kontroll av husdjur. Tillkännagivandena utgör inte föreskrifter utan är en upplysning om vilka EU-bestämmelser som regeringen anser att lagen kompletterar. Ivissa nyare lagar som kompletterar EU-förordningar har lag- stiftaren valt en annan teknik. Ett exempel på det är 1 § lagen (2013:363) om kontroll av ekologisk produktion där man i stället har valt att ange direkt i lagen vilka EU-bestämmelser som lagen kom- pletterar. Samma teknik har använts i bl.a. lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning. Den nya djurhälsolagen kompletterar EU:s djurhälsoförordning, EU:s kontrollförordning, genomförandeförordningar och delegerade akter till dessa samt de andra EU-bestämmelser som vi har tagit upp Lagen och förordningen måste alltså i stora delar läsas tillsammans med de EU-bestämmelser de kompletterar. Den teknik som använts på djurhälsoområdet och som går ut på att reger- ingen anger i tillkännagivanden vilka EU-bestämmelser som avses framstår därför som mindre lämplig i den nya djurhälsolagen. Det är viktigt att den som ska tillämpa lagen har klart för sig vilka EU-förordningar lagen kompletterar.