sou · H8B373 · 2020-11-30 00:00:00 — 6.4.2Miljöhänsyn vid avverkning enligt 30 § skogsvårdslagen Miljöhänsynen är en integrerad del av den svenska skogspolitiken. Den hänsyn som lämnas i samband med skogsbruksåtgärder och som utgör sådan hänsyn som anges i föreskrifter, förutsätts av myndigheten sparas så länge den håller tillräckligt höga naturvärden. har gjort uppföljningar av den miljöhänsyn som skogsbruket tar i samband med avverkningar. gjordes två stora undersökningar (Polytax) som sedan blev återkommande. Uppföljningarna visade på vissa brister i hänsyn till natur- och kulturmiljövärden. På merparten av avverkningarna hade tillräcklig volym sparats, men fel hänsyn hade enligt myndigheten prioriterats. De flesta större skogsägare och skogs- ägarföreningarna genomför även omfattande interna uppföljningar av skogsbruksåtgärder, bland annat lämnad miljöhänsyn. En diskussion uppstod om resultaten av uppföljning eftersom skogs- bruket inte delade den bild myndigheten gav. och fick 2011 ett regeringsuppdrag att ta fram en kun- skapsplattform om hur större måluppfyllelse kan nås, när det gäller miljörelaterade mål för hållbart skogsbruk. I uppdraget ingick att be- skriva utförandet av dagens skogsbruk i relation till beslutade mål avseende naturvård och miljö samt beskriva möjliga orsaker till be- fintliga brister.116 Myndigheterna redovisar fyra problemområden som orsak till bristerna; 1.Skogsstyrelsen och skogsbruket har olika målbilder för miljöhän- syn vid föryngringsavverkning samt olika syn på hur miljöfunk- tioner och mål värderas. 2.Avsaknad av tillräcklig kunskap om skogspolitikens dåvarande målnivåer, lagnivån och rådgivningsnivån. har inte lyckats kommunicera dessa nivåer tillräckligt väl, och skogsbru- ket har inte till fullo tagit till sig varför dessa nivåer finns och vad de innebär. 3.Skilda uppfattningar om vem som ansvarar för en god miljöhän- syn i skogen. Markägaren har det slutgiltiga juridiska ansvaret, men involveras inte tillräckligt tydligt. 4.Uppföljningsmetoderna är otydliga. Olika begrepp och system skapar osäkerhet och det är få inom skogsbruket som är insatta i hur polytaxinventeringen är upplagd. Polytax måste bli mer trans- parent och kanske också förenklas. Flera olika förslag till åtgärder, riktade till regeringen, skogsbruket och myndigheterna själva, presenterades i redovisningen. En viktig åtgärd var den Dialog om miljöhänsyn som initierades av , som ett ambitiöst projekt som genomfördes tillsammans med hela sektorn i ett stort antal arbetsgrupper. Syftet med dialogen var att den skulle leda till ökad samsyn inom sektorsansvaret, utvecklade sätt att beskriva målbilder för bra miljöhänsyn, väl kända lagkrav för miljöhänsyn, ett uppföljningssystem som kan utgöra grunden för en fortsatt utvecklings- och lärprocess. Fyra arbetsgrupper tog fram mål- 116Skogsstyrelsen, Skogs- och miljöpolitiska mål brister, orsaker och förslag på åtgärder, med- delande 2-2011. bilder för god miljöhänsyn: Naturvård, och vatten, Friluftsliv och rekreation samt Kulturmiljöer. En arbetsgrupp arbetade med över- syn av 30 § i skogsvårdslagen, en annan med uppföljning av miljö- hänsyn vid skogliga åtgärder. En sammanhållande processgrupp och en styrgrupp fanns också. Arbetet är nu organiserat genom en sam- verkansgrupp som ansvarar för utveckling och ständiga förbättringar av de gemensamma målbilderna. Den första samlingen målbilder pre- senterades 2013.117 Därefter har flera av målen reviderats, bland annat 2016118 och den senaste revideringen gällde målbilder för dikesrens- ning och skyddsdikning119. Inom Dialog för miljöhänsyn gjordes en översyn av 30 § skogsvårds- lagen. Detta arbete redovisades i två omgångar. Den första redovis- ningen gjordes 2011120 då utgångspunkten främst var att uppdatera, komplettera och justera vissa regler. Förtydligande skrivningar avse- ende hänsynen till vatten, utvecklade beskrivning av hänsynskrävande biotoper samt utvecklade skrivningar avseende kulturlämningar gjordes. Den andra redovisningen gjordes 2014121 med en ambition att för- ändringarna ska leda till en mer funktionell och ändamålsenlig miljö- hänsyn vid skogsbruksåtgärder, som i större utsträckning kan bidra till att de skogspolitiska målen uppnås. En större förändring i före- skrifterna var uppdateringen av avsnittet om prioritering. Frågan om artskyddet i skogen diskuterades ingående och förändringar beslutades. Ytterligare en del av Dialog för miljöhänsyn var att ta fram en ny förbättrad hänsynsuppföljning med anledning av bristerna i den tidi- gare polytaxuppföljningen. Den nya hänsynsuppföljningen sjösattes . Införandet av den nya hänsynsuppföljningen har ännu inte kommit så långt att det finns resultat att redovisa. började utvärdera metoden för hänsynsuppföljning och gjorde med anledning av detta en förstudie med syfte att förbättra och utveckla metoden, bland annat genom att dra nytta av möjlig- heterna att effektivisera med hjälp av fjärranalys. informerade att resultat från en kon- trollinventering visar att delar av metoden inte fungerar tillräckligt bra för att uppnå kraven för officiell statistik. Det går inte att dra några 117Skogsstyrelsen, Målbilder för god miljöhänsyn, rapport 5-2013. 118Skogsstyrelsen, Nya och reviderade målbilder för god miljöhänsyn – Skogssektorns gemensamma målbilder för god miljöhänsyn vid skogsbruksåtgärder, rapport 12-2016. 119Skogsstyrelsen, Nya målbilder för god miljöhänsyn vid dikesrensning och skyddsdikning, Rapport 6-2019. 120Skogsstyrelsen, Översyn av föreskrifter och allmänna råd för 30 § SvL Del 1, meddelande 6-2011. 121Skogsstyrelsen, Översyn av föreskrifter och allmänna råd till 30 § SvL, meddelande 1-2014. säkra slutsatser av hur bra skogsbruket tar miljöhänsyn och hur detta förändras och ett arbete har inletts med att hitta en förbätt- rad metod. I den nya metoden kommer mer fokus än att ägnas åt att även följa upp hur länge den lämnade hänsynen finns kvar. Samtliga hänsynsuppföljningar har byggt på en inventering före avverkning av vilken hänsyn som bör tas och en uppföljande inven- tering efter avverkningen. I förslag om vidareutveckling av metoden för hänsynsuppföljning är tanken att inventeringar ska ske före och efter avverkning men inte att samma objekt ska följas. Basen i data- insamlingen är tänkt att vara provytor och avgränsning av lämnade ytor efter avverkning. redovisade Miljömålsberedningen ett delbetänkande Långsiktig hållbar markanvändning, del 1.122 Betänkandet innehåller förslag om regler för miljöhänsyn vid skogsbruksåtgärder genom för- ändringar i skogsvårdsförordningen samt nya etappmål för miljö- målet Levande skogar, varav ett etappmål om förtydligad miljöhän- syn i skogsvårdslagstiftningen. Regeringen valde att inte gå vidare med förslaget om förändringar i skogsvårdsförordningen, utan hänvisade istället till det pågående arbetet inom Dialog för miljöhänsyn. Skogs- styrelsen gavs i uppdrag att redovisa resultatet från arbetet till regeringen, att upprätta en tillsynsplan samt att säkerställa att under- lag av betydelse för skoglig planering med avseende på miljöhänsyn är kvalitetssäkrad. Ett etappmål om miljöhänsyn i skogsbruket beslu- tades; ”Etappmålet om miljöhänsyn i skogsbruket är att är de förväntningar som samhället har på miljöhänsyn i skogsbruket tydliggjorda och känd för skogsbruket, så att de får en praktisk tillämp- ning”. Målet skulle uppfyllas genom de insatser som beskrivs i pro- positionen. Dessa insatser omfattar, utöver att regeringen ville följa arbetet med Dialog om miljöhänsyn, att upprättar en tillsynsplan för tillsyn enligt skogsvårdslagen, att får meddela föreläggande eller förbud utan att först ha lämnat ett råd som inte följts, statliga insatser för att stimulera och uppmuntra fri- villiga insatser för miljöhänsyn samt säkerställande av kvalitetssäk- rade underlag för skoglig planering. Hänsynsytor - särskild redovisning /15 lämnade enskilda markägare av den slut- avverkade arealen som hänsynsytor och övriga markägare lämnade . Det ger ett genomsnitt på för alla typer av markägare. Genom att ackumulera data om hänsynsytor som läm- nats framkommer att av produktiva skogsmark utgörs av hänsynsytor. Preliminära siffror visar att till 2018 hade ackumulerats , om all hänsyn som lämnats fortfarande finns kvar.123 Störst är arealen i , med , vilket mot- svarar en tredjedel av hänsynsytornas sammanlagda areal. Inventer- ingarna inkluderade bara hänsynsytor som var mindre än , eftersom bedömningen då var att större hän- synsytor i stället var frivilliga avsättningar. Det gör att hänsynsarealen är underskattad för perioden –1996. Ingen mätning av hänsynsytornas varaktighet är gjord. Därför saknas statistik över hur mycket som står kvar. Det finns även ett visst överlapp av arealen lämnad miljöhänsyn och frivilliga avsätt- ningar som är okänt.124 Efter utförda föryngringsåtgärder görs en inventering av lämnad miljöhänsyn. Inventeringen gäller i första hand mängden lämnade fri- stående hänsynsträd, mängden död ved som lämnats eller tillskapats, trädgrupper, hänsynskrävande biotoper och skyddszoner. har i pressmeddelande med- delat att den statistik som redovisas för miljöhänsyn ska korrigeras på grund av fel. Felet innebär att har överskattat antalet och volymen lämnade träd och träddelar. De felaktiga siffrorna rör avverkningar som skett . Den korrigerade statistiken visar en liten ökning eller ingen förändring alls i antalet 123Skogsstyrelsen har i pressmeddelande meddelat att statistiken för miljö- hänsyn ska korrigeras på grund av fel. Felet innebär att har överskattat antalet och volymen lämnade träd och träddelar. De felaktiga siffrorna rör avverkningar som skett . Enligt pressmeddelandet ska dock inte felet påverka redovisningen av hur stora ytor skog som lämnas. 124Skogsstyrelsen, Statistik om formellt skyddad skogsmark, frivilliga avsättningar, hänsynsytor samt improduktiv skogsmark, rapport /18. lämnade träd och träddelar vid föryngringsavverkning . har en kraftig ökning under dessa år redovisats beträffande, lämnad volym per hektar, lämnad död ved per hektar samt antal läm- nade hänsynsträd.125 Uppföljningen av inventering av lämnad miljöhänsyn visar en ök- ning av avverkningar som har stor negativ påverkan på hänsynskrävande biotoper. För de tre åren mellan 1998/99–2000/01 hade av avverkningarna utförda hos enskilda markägare stor negativ påverkan på hänsynskrävande biotoper. Motsvarande siffra hos övriga ägare var . Perioden /15–2016/17 hade siffran stigit till . Det kan dock delvis förklaras på grund av ändrade bedömningsgrunder mellan perioderna och det är svårt att säga hur stor del som beror på hur avverkning faktiskt utförs. Certifieringssystemen har bidragit till ökat fokus på och intresse för miljöhänsyn och andra åtgärder för bevarande av biologisk mång- fald i skogen. Inte minst när det gäller de frivilliga avsättningarna, som är ett av certifieringskraven, har detta bidragit positivt till målupp- fyllelse. När det gäller miljöhänsynen har dock den felaktiga statistik som redovisat inneburit en kraf- tig överskattning av skogsbrukets positiva utveckling i denna del. 125Skogsstyrelsen pressmeddelande , korrigerar statistik om träd och träddelar som lämnats vid avverkning. Med improduktiv skogsmark avses sådan skogsmark som i genom- snitt producerar mindre än en kubikmeter virke per hektar och år utan åtgärder som förbättrar markens produktionsförmåga. Brukandet på improduktiv skogsmark regleras i 13 a § skogsvårdslagen: Avverkning, skogsvårdsåtgärder och gödsling får inte ske på skogliga impediment som är större än . Enstaka träd får dock avverkas om det inte förändrar naturmiljöns karaktär I allmänna råd126 till 13 a § står vidare att: Naturmiljöns karaktär förändras vanligen om de grövre träden avverkas. Det innebär i praktiken att områden med improduktiv skogsmark inte i någon högre grad kan utnyttjas av skogsbruket för virkespro- duktion. Begreppet improduktiv skogsmark infördes i skogsvårdslagen enligt proposition En skogspolitik i takt med tiden.127 betecknades dessa områden skogliga impediment. Fram till reglerades förbud mot avverkning, skogsvårds- åtgärder och gödsling på skogliga impediment större än inom hela landet i skogsvårdsförordningen och föreskrifter, men därefter togs bestämmelserna in i skogsvårdslagen enligt proposition Gränser i skog.128 Dessa områden och dess begrepp har tidigare främst haft en eko- nomisk betydelse vid taxering av fastigheter. I propositionen Grän- ser i skog anför dock regeringen följande; Med anledning av sin låga virkesproducerande förmåga är de skogliga impe- dimenten i princip ointressanta ur ett virkesproduktionsperspektiv. Impe- dimenten har dock en rad andra viktiga funktioner. Frånvaron av skoglig aktivitet har lett till att impedimenten ofta har en lång skoglig kontinu- itet, vilket i sin tur är av stor betydelse för den biologiska mångfalden. Impedimentens relativa orördhet och starka areella spridning ger dem ett värde som komplement till de hänsynsåtgärder som vidtas på övrig mark. Även om antalet växt- och djurarter är förhållandevis begränsat på impedimenten kan de hysa flera rödlistade eller annars skyddsvärda arter. Impedimenten har också ett värde genom att bidra till variationen i skogsekosystemen. Detta har även betydelse för friluftslivet. 126Skogsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd till Skogsvårdslagen, SKSFS 2011:7. 2007/08:108. 2009/10:201. näringen har impedimenten betydelse bl.a. genom att de producerar vik- tigt renbete i form av hänglav. De kan även vara viktiga områden för flytt- leder och nattbetesplatser. Enligt föreskrifter är det förbjudet att avverka, utföra skogsvårdsåtgärder och gödsla på skogliga impediment som är större än . För skogsägaren har impedi- menten som nämnts ett lågt ekonomiskt värde. Med hänsyn till de skog- liga impedimentens betydelse för allmänna intressen och för den biolo- giska mångfalden genom den variation som de skapar i skogslandskapet anser regeringen att begränsningarna för avverkning, andra skogsvårds- åtgärder och gödsling på skogliga impediment bör föreskrivas i skogs- vårdslagen. Förbudet bör också i fortsättningen gälla inom hela landet. Även i senare sammanhang har regeringen formulerat sin syn på den improduktiva skogsmarkens funktioner. I Regeringsbeslut om etapp- mål för biologisk mångfald och ekosystemtjänster129 anför regeringen: De skogliga impedimenten är artfattigare än den produktiva skogsmarken och av de rödlistade skogslevande arterna har sin huvud- sakliga hemvist inom de skogliga impedimenten. Dessa områden täcker dock stora arealer och på vissa platser kan de i relation till den gröna infra- strukturen emellertid ha betydelse för andra värden och för att koppla samman områden med höga naturvärden. Regeringen anser dock att skyddsbehovet i skogen är störst för den produktiva skogsmarken. Exempel på improduktiv skogsmark är trädbevuxna myrar och berg- impediment samt stora delar av fjällbjörkskogen. I den fjällnära regio- nen utgörs av skogsmarken av improduktiv skogsmark i den nordboreala är andelen , i sydboreal region är det tio pro- cent, i den boreonemorala och i den nemorala fyra pro- cent. I landet som helhet är , , av skogsmarken improduktiv skogsmark, varav ligger utanför skyddade områden.130 129Regeringsbeslut M2014/593/Nm. 130Skogsstyrelsen, Statistik om formellt skyddad skogsmark, frivilliga avsättningar, hänsynsytor samt improduktiv skogsmark, rapport /18. 6.6Myndigheternas arbete med formellt skydd av skog anslag för skydd av värdefull natur, som bekostar bland annat ersättning till markägare för bildande av nationalparker och de naturreservat och naturvårdsavtal som beslutas av länsstyrel- serna, har varierat relativt kraftigt till följd av politisk oenighet. En majoritet av anslag för skydd av värdefull natur används för skydd av skogsmark nedan den fjällnära gränsen i enlighet med den nationella strategin för skydd av skog. Även anslag för biotopskyddsområden och natur- vårdsavtal som används för bland annat ersättning till markägare har varierat . I anslagsposten inryms även eventuell ersätt- ning vid nekat tillstånd till avverkning i fjällnära skog, (se kapitel 15.2.3), liksom kostnader för att hantera alla dessa ärende- typer. Figur 6.2 Anslag för skydd och skötsel av värdefull natur 6.6.2Nationell strategi för formellt skydd av skog och beslutade, efter ett uppdrag från regeringen, om en gemensam strategi för formellt skydd av skog 2005 och den reviderades 2017.131 131Naturvårdsverket och , Nationell strategi för formellt skydd av skog, reviderad 2017. Strategins huvudinriktning att fokusera på skogar med höga natur- värden nedan den fjällnära regionen, ligger i linje med ut- talanden om inriktningen av arbetet med formellt skydd av skog.132 Detsamma gäller vikten av att stärka den ekologiska funktionaliteten.133 har även uttalat sig om att naturvårdens intressen ska om- fatta sociala bevarandevärden, som värdet av friluftsliv.134 Strategin bygger på en värdebaserad ansats som i korthet innebär att det är mer kostnadseffektivt att skydda befintliga värden än att låta dem gå förlorade och sedan försöka återskapa dem. Utgångspunkten för strategin är att i första hand bevara skogs- biologiska värdekärnor genom formellt skydd eller frivilliga avsätt- ningar. Med skogsbiologisk värdekärna menas ett sammanhängande skogsområde som bedöms ha en stor betydelse för fauna och flora och/eller för en prioriterad skogstyp.135 Det finns även andra motiv som vägs in i prioriteringen av vilka områden som bör undantas från skogsbruk, som andra miljökvalitets- mål, friluftslivets, kulturmiljövårdens, rennäringens och andra sam- hällsintressen. Strategin är tydlig med att det för ett framgångsrikt arbete med for- mellt skydd är viktigt att det sker i en anda av öppenhet och dialog med alla inblandade. Genom arbetssättet Nya Komet ges markägarna möjligheter att bidra. 2013/14:MJU27, s. 24 och bet. 2013/14:MJU12, där även hänvisar till SOU 2013:43 gällande huvudinriktningen om att skydda oskyddade värdekärnor nedanför grän- sen för fjällnära skog, s. 8. 2013/14:MJU27, s. 24, samt bet. 2013/14:MJU12, s. 11. 2013/14:MJU27 s. 19. 135Den fullständiga definitionen i strategin lyder ”Ett sammanhängande skogsområde som av och bedömts ha en stor betydelse för fauna och flora och/eller för en prioriterad skogstyp. Värdekärnor kan utgöras av delar av bestånd eller flera bestånd. Stor- leken varierar från enstaka hektar till i sällsynta fall flera hundra hektar. I första hand avses ett område som med avseende på bestånds-, struktur- och artdata bedömts ha stor betydelse för rödlistade arter, signalarter och andra skyddsvärda arter. Nyckelbiotoper och naturvärdesobjekt ingår normalt som en delmängd i begreppet värdekärna.” och Skogsstyrel- sen, Nationell strategi för formellt skydd av skog, reviderad 2017, s. 66. Strategins målsättning är att hela den svenska modellen med for- mellt skydd, frivilliga avsättningar, miljöhänsyn vid skogsbruksåtgär- der och val av föryngringsmetod sammantaget fungerar så väl som möjligt för att uppfylla miljömålen och friluftsmålen. och länsstyrelserna ska därför, enligt strategin, i sitt arbete bjuda in till samverkan mellan olika aktörer så att den svenska modellen med dess olika komponenter fungerar på ett bra sätt. Samverkan ska bland annat innebära att myndigheterna har en positiv förväntan på de frivilliga avsättningarna och bekräftar deras betydelse för att nå målen men även att myndigheterna inte har för avsikt att styra de frivilliga avsättningarna. Strategin lyfter fram att man bör sträva efter en gemensam uppfattning om vad som är skyddsvärd skog och hur den bör skötas och att det är en viktig del i samverkan mellan myn- digheter, markägare och deras organisationer, skogsbolag och ideella föreningar. Gemensamma seminarier och kalibreringar anses kunna åstadkomma en större samsyn om vad som är skyddsvärd skog. Det är enligt strategin viktigt att markägaren kontaktas när formellt skydd är aktuellt. Den inledande kontakten med markägaren bör vara ett tidigt personligt sammanträffande för ett samtal om hur värdefull natur på fastigheten ska kunna bevaras och skötas. Om det skyddsvärda området berör många fastighets- ägare kan de inledande kontakterna behöva ske mer samlat. Det fort- satta arbetet ska enligt strategin vara inriktat på att finna lösningar som innebär att syftet att bevara naturvärdena kan uppnås utan in- skränkningar som är mer ingripande än vad som är nödvändigt. Om de fortsatta kontakterna leder till att formellt skydd blir aktuellt ska ett förslag till sådant skydd förankras. Med förankring menas att mark- ägaren har full information i ärendet samt förstår syfte och avsikter med förslaget. Samförstånd ska enligt strategin eftersträvas, men mark- ägaren behöver nödvändigtvis inte samtycka till förslaget som helhet. Stor- och mellanskogsbruket tar i betydande utsträckning ansvar för värdefulla områden på sina innehav inom ramen för näringens sektorsansvar och certifieringen. Många av dessa områden utgör fri- villiga avsättningar. Det tydligaste exemplet är det frivilliga åtagandet att avsätta nyckelbiotoper som också innebär att nor- malt inte beslutar om biotopskyddsområden eller tecknar naturvårds- avtal på bolagsmark. För större värdekärnor kan det, enligt strategin, behövas en dialog om förutsättningarna att bevara områdets värden. Naturreservat kan därför bli aktuellt även på bolags frivilliga avsätt- ningar. Prioriteringsmodell för urval av områden för skydd Strategin innehåller en prioriteringsmodell för val av områden som ska skyddas formellt. Prioriteringsmodellen bygger på en värdering av objektets kvaliteter när det gäller skogsbiologiska och andra vär- den. En poängsättning görs av objektets naturvärden på beståndsnivå, dess långsiktiga ekologiska funktionalitet och innehållet av prioriterade skogstyper. De skogstyper som bedöms ha ett internationellt ansvar för eller som bedöms vara underrepresenterade i det befintliga formella skyddet kallas för prioriterade skogstyper. Dessa tre aspek- ter på det skogsbiologiska bevarandevärdet är jämställda. I den revi- derade strategin kan poäng också ges för om värdekärnor ligger nära tätort, eller om skyddet av värdekärnan skapar tydliga synergier med andra miljökvalitetsmål eller allmänna intressen. Värdetrakter ett redskap i strategin En värdetrakt är ett landskapsavsnitt med särskilt höga ekologiska bevarandevärden. Att arbeta i värdetrakter är, enligt strategin, ett kost- nadseffektivt sätt att öka möjligheterna till långsiktig funktionalitet för skyddade områden och för skogslandskapet som helhet. Värde- trakterna kan fungera som större ekologiskt sammanbundna system som förser skogslandskapet med viktiga livsmiljöer, funktioner och processer. För att kunna genomföra kostnadseffektiva bevarandeåtgärder med stor naturvårdsnytta är det, enligt strategin, viktigt att berörda aktörer har tillgång till information och kunskap om den geografiska utbred- ningen av värdefull natur. Viktiga delar i detta är en grundläggande kunskap om värdetrakter, deras förekomst och innehåll. Strategin menar att en förutsättning för arbetet inom värdetrakter är att en dialog upprättas tidigt i processen med människor och organisationer som bor, verkar eller har andra intressen i den utpekade värdetrakten. Det är, enligt strategin, viktigt att ta fram målbilder över hur värde- trakten behöver utvecklas för att tillvarata prioriterade bevarande- värden i ett långsiktigt perspektiv. Målbilder kan ge en möjlighet att skapa en djupare förståelse och engagemang. Arbetet bör därför ske i samråd med berörda aktörer. Som ett led i denna process kan med fördel ett par olika scenarier tas fram som ett stöd för val av målbild och konsekvensbedömning. Aktörsgemensamma målbilder ger för- utsättningar för ett kostnadseffektivt arbete. Prioritering av nyckelbiotopsrika brukningsenheter