sou · H8B34 · 2020-01-29 00:00:00 — En ökad kolsänka ska enligt utredningsdirektivet beräknas i överens- stämmelse med internationellt beslutade regler. Det handlar i nu- läget huvudsakligen om att EU har beslutat om bokföringsregler för LULUCF-sektorn genom LULUCF-förordningen.1 Samma regler kommer även att tillämpas för EU:s åtagande under . Detta kapitel redovisar åtgärdspotential, realiserbar åtgärdspoten- tial, åtgärdskostnader och konsekvenser för andra miljömål. Kapitlet ger också en övergripande bakgrund till LULUCF-sektorn samt de utsläpp och upptag som redovisas. Dessutom diskuteras kort såväl målkonflikter som effekter av klimatförändringar på jord- och skogs- bruk. Skäl för utredningens bedömning Flera åtgärder inom LULUCF-sektorn kan ge betydande bidrag för att öka upptaget respektive minska utsläppen av växthusgaser. Hur stor effekten på växthusgasutsläppen blir, när i tiden den uppnås och hur varaktig den är för en specifik åtgärd varierar dock stort på grund av den inneboende trögheten i de biologiska system som åtgärderna ska påverka. Det innebär att vissa åtgärder bör komma till stånd tidigt för att kunna ge en reell effekt på kolinlagringen och utsläppen av växthusgaser till 2045, medan andra kan genomföras löpande efter- som de ger mer direkt effekt på utsläppen. Det krävs också en skyndsam förändring mot ett mer klimat- anpassat jord- och skogsbruk för att bevara befintlig tillväxtpotential och befintliga kollager. Det är därför av stor vikt att slå vakt om och stärka ekosystemens resiliens, eftersom riskerna med ökade skador på framför allt skog i form av bränder, insektsangrepp m.m. redan har ökat till följd av klimatförändringarna. Det kan t.ex. handla om att undvika plantering av gran på torr mark, anpassa skötseln på vind- utsatta lägen, minska riskerna för insektsskador genom att använda 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/841 av om inbegri- pande av utsläpp och upptag av växthusgaser från markanvändning, förändrad markanvänd- ning och skogsbruk i ramen för klimat- och energipolitiken . Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn olika trädslag och genom hög beredskap för att snabbt kunna ta hand om insektsangripet virke. Ett motståndskraftigt skogslandskap tryg- gar såväl fortsatt virkesproduktion som kolsänkor och kolförråd. Den realiserbara potentialen i LULUCF-sektorn är stor Utredningen bedömer att den realiserbara potentialen för ökad kol- sänka och minskade utsläpp inom LULUCF-sektorn är stor inom både jord- och skogsbruk. En svårighet är dock att urskilja de åt- gärder som kan ge en varaktig verkan på kollagret in . Effekten av de åtgärder som utredningen bedömer kan genom- föras, givet de förslag på styrmedel som föreslås, summeras i tabell 6.1. Antaganden och beräkningar beskrivs i avsnitt 6.3.1–6.3.6. Effekt- bedömningen utgår från historisk utveckling av markanvändningen, dagens markanvändning och i viss mån den framtida utvecklingen av markanvändningen så som den beskrivs i och Natur- vårdsverkets senaste scenarier. Utfallet i tabell 6.1 utgår från att åtgärderna implementeras fullt ut på hela den potentiella arealen, där bedömningen gäller en genom- snittlig effekt på växthusgasbalansen för aktuella åtgärder. Att ange ett sannolikhetsspann för utfallet är svårt, men en känslighetsanalys Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn har utförts utifrån antaganden om att utfallet avgörs dels av hur snabbt åtgärderna implementeras, dels av om föreslagna styrmedel är effektiva och accepteras av aktörerna. Om genomförandet av åtgärderna i praktiken visar sig ta dubbelt så för föreslagna jordbruksaktiviteter och för föreslagen beskogning kan den totala effekten minska till knappt koldioxidekvivalenter 2030. Samma utfall erhålls om enbart fånggrödor och återvätning genomförs i den takt som antagits samt energiskog genomförs på hälften och beskogning och agroforestry på en fjärdedel av mål- arealen. Om fånggrödor och återvätning endast genomförs på halva arealen blir effekten till 2030 knappt koldioxid- ekvivalenter. Störst betydelse för utfallet har alltså genomförandet av fånggrödor och återvätning. Beräkningarna av åtgärdernas effekter baseras på genomsnittliga utsläpp eller upptag före och efter åtgärderna utförs. Det innebär att effekten för ett enskilt åtgärdsobjekt både kan bli mindre men också större. När det gäller t.ex. dikad torvmark finns studier som pekar på att utsläppen per arealenhet för dikad torvmark i vissa fall kan vara betydligt större än de genomsnittliga utsläpp per arealenhet som används i klimatrapporteringen. För de flesta aktuella åtgärderna handlar det framför allt om att öka markens kolinnehåll och skapa ett varaktigt högre kolförråd. når marken ett nytt jämviktsläge och ökningen av kol- lagret minskar eller avtar helt. detta inträffar beror på platsspecifika förutsättningar och markens ursprungliga kolinnehåll. För de bedömda åtgärderna handlar det om 60–. Det nya kollagret bibehålls så länge åtgärden upprätthålls på samma eller motsvarande areal. Om åtgärden upphör kan däremot det in- lagrade kolet förloras. Hur snabbt detta går beror på vad mar- ken fortsatt används till. Beskogning leder oftast till att träden avverkas och att kolet i biomassan lämnar växtplatsen, som de avverkade träden ersätts med nya. Permanensen med en beskogningsåtgärd avgörs också av vad den avverkade skogen används till och när kolet frigörs. När den beskogade arealen inte längre ökar infaller ett jäm- viktsläge där kolförrådet i biomassan är mer eller mindre stabilt medan kolförrådet i marken fortsätter att öka ytterligare . Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn När det gäller återvätning är utsläppsminskningen permanent så länge den höjda vattennivån bibehålls. Om marken åter dräneras frigörs dock de växthusgaser som undanhållits atmosfären genom återvätningen, eftersom torvnedbrytningen återigen sätter igång. Den undanhållna kvantiteten växthusgaser kommer dock inte att ha till- förts atmosfären förrän torven är på väg att ta slut längre fram i tiden. Hur det tar beror på torvens mäktighet. Markanvändningen påverkas på olika sätt Några av de föreslagna åtgärderna integreras i befintliga mark- användningssystem utan att ordinarie markanvändning påverkas i någon större utsträckning. Energiskogsodling och beskogning avser framför allt åtgärder på mark som redan tagits ur produktion i jord- bruket men i viss mån även mark som tas ur produktion framöver. Återvätning i utredningens förslag omfattar till största delen skogs- mark, ofta tidigare . Det kan också handla om mark där skogen avverkats och återvätning kan åstadkommas på premisser som ter sig mer fördelaktiga än dikesrensning och föryngring för markägaren. Även mark där det bedrivs eller har bedrivits jordbruk kan komma ifråga för återvätning. Figur 6.1 sätter åtgärdsarealerna i relation till dagens markanvänd- ning. Åtgärder i den omfattning som utredningen föreslår omfattar av den totala arealen skogsmark och drygt 14 pro- cent av jordbruksmarken. Regionalt kan dock andelen bli större. T.ex. finns merparten () av de jord- bruksmark som tagits ur produktion i och . De arealer som bedöms kunna tas i anspråk för fånggrödor och mellangrödor () och agroforestry (50 000 hek- tar) bedöms däremot inte påverka befintlig markanvändning. Åtgär- der vad gäller energiskog () och beskogning (aktiv och passiv ) gäller framför allt jord- bruksmark som tagits ur bruk men även mark som kommer tas ur bruk framöver. Återvätning berör skogsmark () och jordbruksmark () som tagits ur bruk eller fortfarande brukas i någon omfattning. Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Källa: National Inventory Report (2020) och egen bearbetning. Kostnaderna för ökad kolinlagring och minskade utsläpp för föreslagna LULUCF-åtgärder varierar stort Kostnaderna för ökad kolinlagring och minskade utsläpp för de olika åtgärderna på jordbruksmark och tidigare jordbruksmark, inklusive beskogning, utgår från kalkyler, tidigare rapporter om aktuella åtgärder och egna skattningar. Kostnader för återvät- ning utgår från och bedömningar. Förutsättningarna för åtgärder i LULUCF-sektorn, och därmed kost- naderna, varierar stort eftersom vissa åtgärder även kan innebära en intäkt för markägaren. Åtgärder som alltid innebär en kostnad är återvätning där kost- naden landar troligtvis på per ton koldi- oxidekvivalent samt fånggrödor och mellangrödor där kostnaden hamnar på per ton koldioxid. Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Beroende på förutsättningar och vilken alternativ markanvänd- ning som används i jämförelsen övergår energiskogsodling från att vara en kostnad, som i sig varierar stort, till att vara en intäkt för markägaren när träda sätts som alternativ markanvändning. Agro- forestry kan leda till en intäkt om biomassa skördas men utgör annars en kostnad på per ton koldioxid. Beskog- ning bedöms i princip alltid leda till en intäkt för markägaren, men ekonomiska incitament kan ändå behövas för att få till stånd åtgärder som även utan stöd är lönsamma för markägaren. Ett flertal åtgärder på jordbruksmark bedöms ge ökad kolinlagring, och den ökade kolinlagringen bibehålls så länge åtgärden upprätt- hålls. Nettoinlagringen i kan ökas dels genom att öka mängden kol som tillförs marksystemet, dels genom att minska för- lusten av redan inbundet kol från marken. I praktiken kan det dock vara svårt att kategorisera åtgärder, eftersom de både kan leda till att mängden kol ökar samt att läckaget minskar. Av de tänkbara åtgärder på jordbruksmark som beskrivs i av- snitt 6.3.2 bedöms ökad användning av fånggrödor och mellan- grödor vara det alternativ som kan få störst genomslag arealmässigt, eftersom stöd redan ges inom ramen för landsbygdsprogrammet. Åtgärden är dessutom väl etablerad, dock inte som klimatåtgärd utan för att minska näringsläckaget, men stödet nyttjas inte fullt ut, delvis på grund av de begränsningar som finns när det gäller vilka marker som kan få stöd och när det gäller val av gröda. Potential finns där- med för etablering av fånggrödor och mellangrödor på större arealer. Ökad användning av fånggrödor kan ge en ökad kolinlagring på kol per hektar och år, vilket innebär en ökning av det årliga nettoupptaget med koldioxid om 400 000 hek- tar nyttjas för åtgärden. Ett sätt att binda mer kol i biomassa och mark är att öka inslaget av träd och buskar på befintlig och betesmark genom agroforestry. Det kan handla om att öka trädandelen på mark som redan har inslag av träd och buskar, t.ex. så att en del av marken är trädbevuxen och hälften hålls öppen för fortsatt bete. Det kan också handla om att öka inslagen av träd i anslutning till jordbruksmark, Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn t.ex. alléodlingar, lähäckar och vedartade buffertzoner. Åtgärden bör kunna genomföras på jordbruksmark (och betesmark). Till 2045 bedöms åtgärden kunna bidra med ökad kolinlagring på koldioxid . Undersökningar har visat att åtgärden upplevs som positiv av markägare, både vad gäller mark som redan är trädbärande och mark som är öppen. Åtgärden bedöms därför ha goda förutsättningar att bli bestående och kan gynna både biomassa- och betesproduktion om den utförs på rätt sätt. Marker där gräsbetesproduktionen riske- rar att minska i högre grad än på andra marker bör dock undvikas. För ovan beskrivna åtgärder är kolinlagringen varaktig så länge åtgärden upprätthålls på samma eller motsvarande areal. Så småning- om minskar inlagringen för att till slut nå ett nytt jämnviktsläge då ökningen av kollagret upphört. detta inträffar beror på platsspecifika förutsättningar och markens ursprungliga kolinnehåll. Åtgärder på jordbruksmark som tagits eller kommer tas ur bruk Det finns stora arealer mark tillgänglig för alternativa brukningsformer och arealen bedöms öka . Det är framför allt mark som tagits ur produktion tidigare och som i många fall börjat växa igen, men till viss del är det också mark som bedöms tas ur produktion de kommande decennierna enligt scenarier fram- tagna av och . Scenarierna baseras till stor del på nuvarande trender i markanvändningen. Även globalt har stora arealer försvunnit och fortsätter försvinna trots att en ökande befolkning kräver större arealer för att producera livsmedel. Det skulle kunna innebära att en större del av livsmedelskonsumtionen i behöver baseras på inhemsk livsmedelsproduktion. Utredningen är därför försiktig med att räkna med åtgärder på en allt för stor del av de arealer som bedöms tas ur bruk i aktuella framtidsscenarier. Jordbruksmark som inte längre används för livsmedels- och foder- produktion kan nyttjas på flera olika sätt, om syftet är att bibehålla eller öka markens kollager. Den kan t.ex. användas till energiskogs- odling eller beskogning med traditionella skogsträdslag. Arealen jordbruksmark som tagits ur bruk uppgår enligt Riksskogstaxeringen till . Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn ökar i de ovan nämnda scenarierna med ytterligare cirka 200 000 hek- tar till 2045. Den största arealminskningen i scenarierna sker inom den areal som används för vall och grönfoder. Sett ur ett nationellt perspektiv är det den relativa fördelningen mellan vall och ettåriga grödor som styr kolförråden i svensk . Vallodlingen minskar framför allt på grund av att mjölk- och köttproduktionen bedöms gå ned . För att inte förlora det kol som redan är bundet bör därför en stor del av denna areal fortsatt användas för vallodling eller odling med annan gröda som säkerställer kolbalansen. Fortsatt vall- odling gynnar också den biologiska mångfalden och bevarandet av ett öppet landskap. Oavsett vad som brukats på marken tidigare så ger både energi- skogsodling, t.ex. med salix eller , och beskogning med tradi- skogsträdslag en signifikant ökning av kolförrådet i marken, eftersom jordbruksmark som brukats ofta är fattig på organisk substans, och därmed också på kol. Dessutom binds stora mängder kol in i själva biomassan, vilket ökar tillgången på förnybar råvara som kan bidra till ytterligare utsläppsminskningar om den ersätter fossil energi och fossilintensiva produkter. I den omställning som samhället nu står inför bedöms behovet av biomassa öka inom flera sektorer; t.ex. presenteras sådana behov i de färdplaner som tagits fram inom initiativet Fossilfritt Sverige2. Till- gången på biomassa för energiändamål varierar regionalt, och givet rådande prisnivåer för olika sortiment importeras biomassa från andra länder. Energiskog skulle dock kunna täcka det ökande behovet och bli ett kostnadseffektivt alternativ om priset på impor- terad biomassa ökar och om efterfrågan på biomassa också ökar i andra länder. Energiskog kan därmed utgöra ett viktigt komplement till avverkningsrester från skogsbruket. Introduktion av bio-CCS (avskiljning, transport och lagring av koldioxid av biogent ursprung) och framställning av biokol ökar också behovet av biomassa. Energiskog odlas på , varav drygt 70 pro- cent utgörs av salix. Energiskogsodling på berättigar till gårdsstöd, och i landsbygdsprogrammet 2014–2020 finns också ett investeringsstöd för plantor och plantering av och hybridasp. Energiskogsodling bedöms kunna öka från dagens cirka 10 000 hek- tar till på mark som inte längre används för andra jord- bruksgrödor genom riktad rådgivning och information om vilka 2http:/// Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn stöd som kan sökas. Inlagringen i marken kan öka med i genomsnitt kol per hektar och år för salix och med kol per hektar och år för ; potentialen beror på vad marken använts till tidigare och hur odlingsförutsättningarna ser ut. Odlingen genererar betydande mängder biomassa som i första hand kan användas som biobränsle eller råvara till bio- baserad materialindustri. kan även användas som massaved. I dagens redovisningssystem, så som det tillämpas av , räk- nas energiskogsodling som en jordbruksgröda. Därmed inkluderas inte inlagringen i biomassa i redovisningen av utsläpp och upptag eftersom det kol som lagras in i biomassan omsätts inom något eller . Det gör att endast den positiva effekt som uppnås för kol- inlagringen i marken räknas med i effekten av denna åtgärd. Beskogning med traditionella skogsträdslag innebär att även in- lagring av kol i biomassan räknas med i redovisningen, vilket därför ger ett större bidrag till nettoupptaget per arealenhet än energiskogs- odling. Även beskogning med traditionella trädslag ger en ökning av kolförrådet i marken på lite (mer än 20–). Bidraget till nettoupptaget från beskogning med traditionella trädslag som gran eller björk varierar därför kraftigt över en omloppstid. Det gör att det är viktigt att få till stånd beskogning . Efter 20–kan bidraget till nettoupptaget från en granplantering vara kol per hektar och år i marken och kol per hektar och år i biomassan. Totalt bör kunna beskogas , men effekten på växthusgasbalansen beror på när i tiden beskogningen sker och på att det kan ta tid att identifiera vilka marker som kan vara lämpliga att beskoga utan att förutsättningarna för andra miljömål försvåras. Utredningen har i sin beräkning antagit att större delen av arealen beskogas , förutsatt att föreslagna incitament får önskad effekt. Den producerade skogsråvaran under en omloppstid för den besko- gade arealen motsvarar totalt 4–, vilket motsvarar av dagens genomsnittliga årsavverkning. Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Återvätning av dränerad torvmark ger minskade utsläpp Under tidigare århundraden har stora arealer våtmarker och sjöar, där kol som lagrats in i marken som torv eller annat organogent material sedan den senaste istiden, dikats ut främst för att bedriva jord- eller skogsbruk på marken. När marken dikas ut ökar syre- tillgången och organiskt material som lagrats in bryts ned, vilket orsakar utsläpp av koldioxid och på bördigare torv- marker även utsläpp av lustgas. Utsläppen från dränerad mark (skogs- mark, jordbruksmark och betesmark) utgör den största delen av de direkta utsläppen i LULUCF-sektorn och uppgick till drygt koldioxidekvivalenter enligt klimatrappor- tering3. Utsläppens storlek och bidrag till de totala utsläppen, och det faktum att effekten av att marken återväts är relativt säker, dvs. att utsläppen i olika omfattning minskar genom åtgärden, motiverar att insatser görs. För skogsmark kan utsläppsminskningen bli koldioxidekvivalenter per hektar och år, och på jord- bruksmark kan den bli koldioxidekvivalenter per hektar och år. Utsläppsminskningen är en nettominskning som även in- kluderar den ökade metanavgången. Om skogsmark och ned- lagd jordbruksmark återställs till våtmark genom återvätning, riktad mot marker med höga utsläpp, kan en utsläppsminskning på koldioxidekvivalenter erhållas. Detta är dock en relativt försiktig bedömning av tillgängliga arealer och den erhållna effekten av åtgärden per hektar; det kan inte uteslutas att utsläppen från de aktuella markerna är högre och att effekter av åtgärden där- med också blir högre. I den potential som presenteras här sker en successiv återvätning av den aktuella arealen. Effekten av återvätning är relativt omedelbar, men åtgärder bör ändå komma till stånd för att den totala utsläppsminsk- ningen från varje enskilt objekt ska bli så stor som möjligt och för att så stora torvlager som möjligt skyddas från fortsatt nedbrytning. Både och har utrett möj- ligheterna till återvätning och lämnat förslag på hur en omfattande återvätning ska kunna komma till stånd. 3National Inventory Report (2020). Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Åtgärder för att öka kolsänkan på skogsmark Åtgärder på skogsmark genom tillväxthöjande åtgärder, ökad natur- hänsyn i skogsbruket och ökat skydd av produktiv skogsmark kan ge en ökning av kolsänkan på brukad skogsmark. Effekten av åtgär- derna beror på hur mycket tillväxten påverkas och hur avverkningen och störningar i form av sjukdomar, insekter, brand och vind ut- vecklas. Åtgärder för ökad tillväxt ökar avverkningsmöjligheterna som i sin tur ger ökade möjligheter till ersättning av fossila alternativ medan det omvända gäller för åtgärder för ökad naturhänsyn och ökat skydd av produktiv skogsmark, även om de mer skyddsvärda skogarna oftast inte har en så hög produktion. kan ökad naturhänsyn och ökat skydd öka möjligheterna att skogsbiomassa accepteras som hållbar, både nationellt och internationellt. Hur behovet av skogs- råvara kommer se ut är osäkert, men de flesta bedöm- ningar pekar på ett ökat behov i flera sektorer. En bearbetning av ett scenario från () visar att om arealen produktiv skogsmark undantagen från virkesproduktion ökas med , ökar netto- inlagringen med koldioxidekvivalenter till 2045, om alla kolpooler som redovisas för skogsmark samt avverkade träprodukter inkluderas. En förutsättning i scenariot är att åtgärden leder till att avverkningsmöjligheterna begränsas i samma omfattning. I ett annat scenario där ökad virkesproduktion antas givet till- växthöjande åtgärder som t.ex. ökad kvävegödsling, behovsanpassad gödsling och mer frekvent föryngring med contortatall i stället för vanlig tall (se avsnitt 6.3.1), ökar nettoupptaget med drygt 3 miljo- ner ton koldioxidekvivalenter till 2045, om alla kolpooler som redovisas för skogsmark samt avverkade träprodukter inkluderas. Om åtgärderna begränsas till traditionell gödsling och effektivare markberedning och föryngring blir ökningen lägre, koldioxid. För att möjliggöra jämförelser av olika åtgärdsscenarier förutsätts att hela den årliga nettotillväxten på virkesproduktionsmark av- verkas, såväl i åtgärdsscenarierna som i det jämförande scenariot, för att effekten av åtgärderna ska kunna studeras isolerat. Det får till följd att den genomsnittliga avverkningen ökar () för alterna- Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn tivet med produktionshöjande åtgärder medan avverkningen minskar () i fallet med ökat skydd, jämfört med ett referensalternativ utan extra åtgärder i skogs- bruket. Det ger alltså ökade möjligheter till ökad substitution i det första fallet medan möjligheterna minskar i det andra fallet. Jämfört med dagens nivåer ökar avverkningsmöjligheterna både för alter- nativet med produktionshöjande åtgärder och för alternativet med ökat skydd av produktiv skogsmark, eftersom tillväxten på virkes- produktionsmark ökar och därmed också avverkningsmöjligheterna. Hur den verkliga effekten på kolsänkan utvecklas beror dock på efterfrågan på skogsråvara i samband med att åtgärden implemen- teras och den framtida efterfrågan. Åtgärder för ökad tillväxt på virkesproduktionsmark för att möta efterfrågan på biomassa kan möjliggöra att andra områden kan lämnas för naturvårdsändamål, vilket därmed också bidrar till en ökad kolsänka. Andra åtgärder som kan leda till ökad kolsänka på skogsmark är förlängd omloppstid samt ökad lövinblandning. SLU har gjort simu- leringar av en ökad omloppstid på vissa skogsmarker med höga naturvärden. Om omloppstiden ökar med skulle kolsänkan kunna öka till 2030 och 2045 med cirka 0,2 respektive . minskar avverkningsmöjlig- heterna något, åtminstone inledningsvis innan en ny balans nåtts. En ökad lövinblandning på virkesproduktionsmarken ger i SLU:s scena- rier ett ökat nettoupptag, bl.a. genom att virkesuttaget minskar både . Ökad lövinblandning ses emellertid som en del av ett mer klimat- och naturvårdsanpassat skogsbruk. Sammantaget bedöms åtgärder på och utvecklingen vad gäller skogsmark kunna få stor effekt på växthusgasbalansen, som de åtgärder som diskuteras ovan för ökad produktion respektive ökat skydd av skog i stor utsträckning motverkar varandra. Åtgärder för ökad virkesproduktion måste därför balanseras mot de åtgärder som krävs för att nå andra miljökvalitetsmål i form av ökat skydd och miljöhänsyn i skogsbruket, och vice versa.