sou · H8B337 · 2020-06-17 00:00:00 — Om den sökande inte lämnar dessa rapporter eller, mot bakgrund av innehållet i lämnade rapporter, inte bedöms sköta sitt arbetssökande, ska Arbetsförmed- lingen rapportera in detta till arbetslöshetskassan som ska utreda om det finns anledning att vidta åtgärder i form av sanktioner eller avstängning från rätten till ersättning. Kontrollen och sanktionerna syftar till att minska risken att arbetslösa beter sig på ett sätt som ökar tiden i arbetslöshet. Rätten till ersättning vid deltidsarbete är begränsad Den som har ett deltidsarbete under arbetslösheten kan, under vissa förutsättningar, få arbetslöshetsersättning för den tid som arbetet inte omfattar. Eftersom antalet ersättningsdagar då är be- gränsat skulle den totala (kalender-)tiden med arbetslöshetsersättning kunna bli betydligt längre än de som ersättningsperioden motsvarar för den som är helt arbetslös. Det skulle kunna leda till inlåsningseffekter i deltidsarbete om den deltidsarbetande inrättar sin ekonomi efter att arbetslöshetsersättningen står för en del av försörjningen. I syfte att motverka det har möjligheten att få arbets- löshetsersättning vid sidan av deltidsarbete begränsats till maximalt (7 § ALFFo). Ett karensvillkor måste uppfyllas för rätt till en ny ersättningsperiod Den som beviljas en ny ersättningsperiod måste uppfylla ett karens- villkor innan han eller hon kan få ut någon arbetslöshetsersättning. Det nuvarande karensvillkoret innebär att en sökande under en sam- manhängande tid av 12 månader ska ha varit arbetslös utan ersättning . Karensdagar räknas av för dagar som dagpenning skulle ha lämnats om karenstiden löpt ut (21 § ). Den som inte uppfyller kraven för rätt till ersättning kan varnas eller stängas av från rätten till ersättning Om den som gör anspråk på arbetslöshetsersättning missköter sitt arbetssökande, förlänger tiden i arbetslöshet eller själv orsakar arbets- lösheten kan han eller hon varnas eller stängas av från ersättning. Sanktionssystemet är konstruerat så att åtgärderna trappas upp i takt med antalet överträdelser. Till slut kan den arbetssökande helt för- lora rätten till ersättning innan ett nytt arbetsvillkor har uppfyllts. Sanktionerna är hårdast för den sökande som själv har orsakat arbets- lösheten genom att säga upp sig eller genom att agera på ett sätt som medfört avsked på grund av otillbörligt uppförande. Det finns få matchningsförbättrande bestämmelser i dagens arbetslöshetsförsäkring Trots att den proposition som låg till grund för lyfte fram vik- ten av matchningskvaliteten är det få bestämmelser i dagens arbetslös- hetsförsäkring som direkt syftar till att förbättra matchningskvali- teten. Ersättningsperioden på ger visserligen en arbetssökande att hitta ett lämpligt arbete. framgår det av bestämmelserna om lämpligt arbete att i princip allt arbete på arbetsmarknaden ska anses vara lämpligt. Att det under vissa omständigheter är tillåtet att studera kan förbättra matchningskvaliteten Studier är generellt sett inte tillåtna under tid som den sökande upp- bär arbetslöshetsersättning (10 § ). Genom särskilda undantag från denna bestämmelse är det under vissa omständigheter ändå möjligt att studera med bibehållen arbetslöshetsersättning (14–16 §§ ALFFo), men kopplingen mellan denna regel och diskussionen om matchnings- förbättrande insatser är svag. Det sägs inte någonting i det aktuella regelverket om att studierna förväntas leda till att den sökandes kom- petens ska förbättras i förhållande till lediga arbeten. Den s.k. 100-dagarsregeln gav den sökande möjlighet att begränsa sitt sökområde Mellan fanns det en regel – den s.k. 100-dagars- regeln – som innebar att en sökande under de 100 första ersättnings- dagarna i en ersättningsperiod fick begränsa sitt sökområde både yrkesmässigt och geografiskt. Syftet med regeln var att undvika onödig yrkesväxling och därmed förbättra matchningskvaliteten. Genom ett tillkännagivande 201120 ålades regeringen att återkomma till riks- dagen med lagförslag om att återinföra regeln, men så har inte skett. 2010/11:AU9, punkt 4, rskr. 2010/11:279. Reservationslönen påverkas inte bara av ersättningens storlek Den lön som arbetssökande kräver för att acceptera ett arbete – den s.k. reservationslönen – påverkas inte bara av ersättningen från arbets- löshetsförsäkringen utan även av ersättningen från kompletterande, privata försäkringar. Ersättningen från den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen ersätter aldrig hela inkomstförlusten Att ersättningsnivån aldrig uppgår till av den tidi- gare inkomsten skapar ekonomiska incitament att acceptera ett arbete med en lön som är lägre än den ursprungliga lönenivån. För den majoritet av alla arbetssökande som före arbetslösheten hade en genomsnittlig inkomst över ersättningstaket på 25 718 kro- nor är incitamenten att acceptera ett arbete med lägre lön än tidigare ännu starkare, eftersom det inte betalas någon arbetslöshetsersätt- ning på inkomster över detta belopp Av båda dessa skäl kan reservationslönen antas vara väsentligt lägre än den lön den arbetssökande hade som sysselsatt. Om hänsyn endast tas till ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen saknas det alltså inte ekonomiska incitament att aktivt söka arbete eller att acceptera eventuella jobberbjudanden. Privata inkomstförsäkringar har inte något lagstadgat tak Reservationslönen påverkas emellertid även av de ersättningar som den sökande får utöver arbetslöshetsersättningen i arbets- löshet. Till dessa hör ersättning från de inkomstförsäkringar som vanligen är knutna till medlemskap i ett fackförbund. begränsar ersättningen som får lämnas av privata inkomst- försäkringar mot inkomstbortfall på grund av arbetslöshet. Reglerna innebär att den sammanlagda ersättningen från arbetslöshetskassan och den kompletterande privata ersättningen inte får överstiga den lagstadgade ersättningsnivån på av den tidigare lönen som arbetslös. Men i detta fall finns alltså inget ersättningstak. Reglerna innebär därför i realiteten att den totala ersättningen – och därmed reservationslönen – kan uppgå till 80 pro- cent av den tidigare inkomsten, oavsett hur hög den var. Vilka högsta lönebelopp som i praktiken kan försäkras genom privata inkomstförsäkringar beror på vilka villkor som gäller hos respektive fackförbund. Dessa varierar dessutom kraftigt, men maxi- mala lönebelopp är vanliga. Därut- över finns det möjlighet att teckna tilläggsförsäkringar som höjer taket ytterligare för personer med mycket höga löner. Oavsett vilket lönebelopp som täcks av den privata inkomstförsäkringen, måste de privata försäkringsgivarna dock respektera gränsen för ersättnings- nivån på av det försäkrade inkomstbortfallet. Privata inkomstförsäkringar kan också påverka jämviktsarbetslösheten I en rapport från (2014)21 jämförs arbetslöshetstiderna för arbets- lösa akademiker som har, respektive inte har, kollektiva inkomst- försäkringar från de fackförbund som är anslutna till . Enligt undersökningen förlängde kollektiva inkomstförsäkringar och till- hörande tilläggsförsäkringar tiden i arbetslöshet med () för personer under och för personer . För arbetslösa som dessutom hade ersättning från en tilläggsförsäk- ring ökade tiden i arbetslöshet med i genomsnitt (1 månad). Däremot indikerade resultaten att sannolikheten att påbörja en ny ersättningsperiod22 föll () för arbetssökande under som hade en kollektiv inkomstförsäkring respektive en tilläggsförsäkring. Sammantaget indikerar detta att tiden i arbetslöshet förlängs om ersättningen, tack vare en inkomst- och tilläggsförsäkring, är högre. tyder resultaten på att matchningskvaliteten för yngre arbetssökande kan öka på ett sätt som minskar risken för kommande arbetslöshet. 21Inkomstförsäkringar och tid i arbetslöshet - Leder kollektiva inkomstförsäkringar till högre arbetslöshet bland akademiker? Rapport från (2014). 22I materialet definieras det som hur ofta en person som till och med har påbörjat en ny ersättningsperiod efter att ha avslutat en. Dagens arbetslöshetsförsäkring står inför betydande utmaningar och bristerna finns både på strukturell nivå och i försäkringens detaljer. Detta kapitel innehåller en övergripande beskrivning av försäkringens reformbehov. Mer detaljerade redogörelser för reformbehovet inom olika delar av arbetslöshetsförsäkringen återfinns i betänkandets för- slagsdel. 5.2Arbetslöshetsförsäkringen är omodern och har låg täckningsgrad Arbetslöshetsförsäkringen har successivt förändrats . Syftet har varit att anpassa regelverket, både till skiftande politiska önske- mål och till en förändrad arbetsmarknad. Dagens arbetsvillkor, som är centrala för rätten till arbetslöshetsersättning, medför flera pro- blem. Utformningen av arbetsvillkoret bidrar till låg täckningsgrad, krånglig administration, bristande träffsäkerhet och låg förutsebar- het. Dessutom kritiseras försäkringen för brister när det gäller bl.a. försäkringsskydd och incitament till omställning. En av de tydligaste indikatorerna på att arbetslöshetsförsäkringen behöver anpassas till dagens förhållanden på arbetsmarknaden är den sjunkande täcknings- graden. Ökad rörlighet på arbetsmarknaden i kombination med nya former av förvärvsarbete, som t.ex. förekomsten av uppdragstagare och egen- anställda, kräver en betydande anpassning av arbetslöshetsförsäk- ringen. Den måste fungera både för arbetslösa personer som kom- mer från reguljära anställningsförhållanden och för arbetslösa med mindre traditionella anställningsformer. Till den senare gruppen hör exempelvis arbetslösa som innan arbetslösheten har haft flera olika arbetsgivare eller uppdragsgivare. Arbetslöshetsförsäkringen har lappats och lagats för att bättre möta de behov som har uppstått, men förmår alltmer sällan att fullgöra sin funktion att vara ett relevant, ekono- miskt stöd under omställning mellan arbeten. En arbetslös person får ”allt-eller-inget” Dagens arbetslöshetsförsäkring är bäst anpassad för arbetslösa som har haft en stadigvarande anknytning till arbetsmarknaden och som behöver en förhållandevis lång omställningstid. För denna grupp fungerar arbetslöshetsförsäkringen i flera avseenden relativt väl. För- säkringens kvalificeringsvillkor (arbetsvillkoret och medlemsvillkoret) medför dock vissa omotiverade och stora skillnader mellan olika arbetslösa personers rätt till arbetslöshetsersättning. Arbetslöshets- försäkringens utformning har präglats av ett förhållningssätt till för- säkringen som kan liknas vid ”allt-eller-inget”. Denna linje behöver mjukas upp. Ett krav för rätt till arbetslöshetsersättning är att den sökande ska ha arbetat under minst alternativt minst under sex sammanhängande månader totalt. Detta grundläggande villkor, det s.k. arbetsvillkoret, bidrar till att ge arbets- löshetsförsäkringen karaktären av ”allt-eller-inget”. Det betyder i prak- tiken att den som har arbetat knappt halvtid får rätt till ersättning, medan den som har arbetat heltid står utan rätt till arbetslöshetsersättning och går miste om eko- nomisk trygghet . Medlemsvillkoret innebär att den sökande, utöver att uppfylla arbets- villkoret, ska ha varit medlem för att få rätt till inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning. Om arbetslösheten för en person inträder innan har passerat, har medlemsav- giften på kort sikt betalats i onödan. Kravet på att medlemskapet ska ha varat under en viss minsta tid innan ersättning får betalas ut kan åena sidan försvaras med att den sökande först bidrar till arbetslöshetsförsäkringens finansiering. Det perspektivet följer av att det rör sig om en försäkring. Å andra sidan kan den långa väntetiden för att få någon utväxling av medlemskapet innebära att vissa grupper avstår från att inkomstbortfallsförsäkra sig. Alltför många står utanför Drygt fyra av tio arbetslösa har rätt till arbetslöshetsersättning. Täck- ningsgraden för kvinnor är något lägre än för män (se kapitel 27). Med tanke på den frivilliga arbetslöshetsförsäkringens funktion och legitimitet är det oroväckande, eftersom fler riskerar att stå utan inkomstbortfallsförsäkring under en lågkonjunktur. Denna utmaning har, inte minst, blivit tydlig i samband med Corona-pandemins eko- nomiska effekter . Den låga täckningsgraden betyder därför inte bara minskad ekonomisk trygghet för de personer som står utanför försäkringen, utan också att arbetslöshetsförsäkringens legiti- mitet och funktion som en automatisk stabilisator vid lågkonjunktur kan ifrågasättas. 5.3Administrationen är krånglig och det finns brister i kontrollen Administrationen vid ansökan om arbetslöshetsersättning är kom- plicerad. Det är ett omfattande material som ska sändas in av den sökande och hanteras av arbetslöshetskassorna. Även enkla ärenden inkluderar många moment. Administrationen är inte bara tung för den sökande och för de arbetslöshetskassor som ska hantera ansö- kan. Den sökandes begäran om arbetsgivarintyg från en tidigare arbetsgivare kan även innebära att arbetsgivaren får gräva djupt i arkiven. Det handlar inte bara om att arbetsgivaren behöver leta fram uppgifter om vilken ersättning som utbetalats utan också om att ta reda på vilken kalendermånad som arbetet utfördes och vilken ersättning som utbetalats för vilken månads arbete. Den administra- tiva bördan kan i synnerhet vara betungande för små arbetsgivare. Administrationen i ett vanligt ärende är alltså omfattande för alla inblandade parter. Det finns dessutom särskilda situationer som t.ex. vid arbete som uppdragstagare där ytterligare (reglerade eller oregle- rade) villkor ställs för att rätten till ersättning ska kunna prövas av arbetslöshetskassan. Den omfattande administrationen leder till långa väntetider innan enskilda kan få ut sin ersättning. Inspektionen för arbetslöshetsför- säkringen, förkortad IAF, har i rapporten från arbetslöshet till utbetalning (2016:1) konstaterat att arbetslöshetskassorna har att arbeta med olika former av informationsgivning och nyttjande av automatiska tjänster från t.ex. för att förkorta genomströmningstiden. IAF anger dock att de ”långa (handlägg- nings)tiderna i mångt och mycket beror på att arbetslöshetsför- säkringen har blivit mycket komplex med tiden”. IAF menar vidare att ”det är rimligt att anta att det skulle innebära kortare tider om man bestämde ersättningen enbart utifrån inkomst och inte som även utifrån arbetad tid” och att ”en ökad digitaliser- ing kommer sannolikt att medverka till att ytterligare korta tiden mellan arbetslöshet och utbetalning av arbetslöshetsersättning.” Kontrollen av utbetalad ersättning är bristfällig Nuvarande system kan vid en första anblick ge sken av ordning och reda, men den omfattande administration som omgärdar dagens arbets- löshetsförsäkring vägs inte upp av motsvarande möjligheter att kon- trollera att lämnade uppgifter faktiskt är korrekta. Det innebär att det finns en obalans när det gäller kraven som ställs på detaljrike- domen avseende de uppgifter som ska lämnas och på hur kontroll- funktionen fungerar i praktiken. Regeringen har lagt stor vikt vid kontrollen av att rätt ersättning betalas ut från välfärdssystemen. Flera utredningar har tillsatts med denna fråga i fokus, se exempelvis slutbetänkandet1 som lämnats av Delegationen för korrekta utbetalningar från välfärds- systemen (Fi 2016:07). Det är nödvändigt med tanke på arbetslös- hetsförsäkringens syfte och konstruktion. som den som gör anspråk på arbetslöshetsersättning har gentemot arbetslöshetskassan när det gäller vilka arbeten som finns att söka och hur aktiv den sökande behöver vara för att få ett nytt arbete, gör att kontrollen av om den sökande faktiskt söker arbete är särskilt viktig. Det är också av stor vikt att den enskilde inte får felaktigt utbetald ersättning, exempelvis p.g.a. av att den sökande får ersättning från flera trygghetssystem eller arbetar under tid som arbets- löshetsersättning betalas ut. 5.4Regelverket är inkonsekvent och i vissa delar svårt att förstå Regelverket är i vissa avseenden inkonsekvent kan regelverket upplevas som ett snårigt lappverk. Regelverket är svåröverskådligt och inkonsekvent utformat. Regler av samma slag finns på olika normgivningsnivåer, dvs. både i lag, förordning och i föreskrifter på myndighetsnivå. Vissa principer är inte kodifierade i lag och tillämpare av arbetslöshetsförsäkringen behöver ibland läsa mellan raderna för att kunna tolka regelverket. Sammantaget behö- ver regelverket reformeras för att bli enklare att tillämpa och förstå. Reglernas utfall är oförutsebara för enskilda Dagens bestämmelser för arbetsvillkoret är komplicerade. Utöver detaljerade krav på i vilken omfattning och när arbetet ska vara utfört kan ramtiden, dvs. den tid som arbetsvillkoret ska vara uppfyllt inom, förskjutas med s.k. överhoppningsbar tid. Även reglerna för den över- hoppningsbara tiden är komplicerade och medför att ramtiden ofta blir upphackad. Det gör att det kan vara svårt att förutse försäkrings- utfallet. Dagsförtjänsten (den genomsnittliga lönen per dag) och den s.k. normalarbetstiden (den genomsnittligt arbetade tiden) ska beräknas utifrån ramtiden. Samma utmaningar som gäller för prövning av arbetsvillkoret finns för beräkning av dagsförtjänsten och normal- arbetstiden, men användningen av schabloner i kombination med regler för avdrag vid sjukfrånvaro och tillägg för t.ex. sjuklön och ob-ersättningar, gör beräkningen ännu mer detaljerad. Som följd är det få sökande som kan förutse vilken ersättning som faktiskt kom- mer att lämnas. Reglerna är inte anpassade till nya förvaltningslagen Dagens regler om handläggning av ärenden, omprövning och över- klagande av beslut m.m. har i viss utsträckning sin förebild i den gamla förvaltningslagen (1986:223). gäller dock en ny förvaltningslag (2017:900). Arbetslöshetskassorna ägnar sig i stor utsträckning åt sådan handläggning av ärenden och myndighetsutövning som normalt styrs av förvaltningslagen. Stora delar av ärendehandläggningen inom arbetslöshetsförsäkringen utgör myndighetsutövning, t.ex. beslut om rätten till arbetslöshetsersätt- ning, avstängning från rätten till sådan ersättning och återkrav av arbetslöshetsersättning. I dagens regelverk för arbetslöshetsförsäk- ringen saknas det i stora delar uttryckliga regler om handläggningen av ärenden likt de som finns och som gäller för myndigheter. Dagens knapphändiga reglering avseende handläggning av ärenden inom arbetslöshetsförsäkringen är otillfredsställande. De behöver komplette- ras med grundläggande förvaltningsrättsliga bestämmelser för att öka rättssäkerheten och förutsebarheten för enskilda och underlätta till- lämpningen av försäkringen. 5.5Andra problem och utmaningar Oklart vad som händer när en arbetslöshetskassa inte kan betala ut ersättning Rätten till arbetslöshetsersättning regleras i lag och betalas ut av den arbetslöshetskassa som den sökande är medlem i, eller, i Alfa-kassans fall, den sökande är ansluten till. Om den sökande inte är medlem i någon arbetslöshetskassa betalar Alfa-kassan ut ersättning till den som är ersättningsberättigad. Systemet vilar därigenom delvis på förenings- medlemskap. Arbetslöshetskassorna får stöd genom att staten ger statsbidrag för kostnader för ersättningen. Staten kan även lämna ytterligare bidrag för andra ändamål. En arbetslöshetskassa kan trots det sakna personella möjligheter att administrera försäkringen och/eller komma på ekonomiskt obestånd. Innan så sker, kan en eller flera arbetslös- hetskassor välja att slås samman eller att en arbetslöshetskassa går upp i en annan (fusioneras). En förutsättning är att de berörda arbets- löshetskassorna frivilligt låter detta ske. Utöver frivillig fusion finns det inte reglerat under vilka förutsättningar en arbetslöshetskassas verksamhet ska upphöra. Sammantaget innebär det ett potentiellt problem om en person som beviljats rätt till arbetslöshetsersättning enligt lag, saknar möj- ligheter att få ut sin ersättning på grund av att den sökandes arbets- löshetskassa inte kan fullfölja sina uppgifter. Den som lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter eller låter bli att anmäla uppgifter av betydelse för rätten till ersättning kan ute- slutas ur en arbetslöshetskassa. Om den sökande inte är medlem i en arbetslöshetskassa eller om särskilda skäl talar emot uteslutning ska han eller hon frånkännas rätt till ersättning. Lagstiftarens avsikt, att uteslutning ska vara en tyngre sanktion än frånkännande, uppnås emellertid inte i alla ärenden. Kravet på att den sökande ska arbeta kan i praktiken innebära att eventuella återstående ersätt- ningsdagar hinner förverkas innan detta skett och att den sökande är tvungen att uppfylla ett nytt arbetsvillkor. För den som utesluts kan ersättningen, t.ex. genom överhoppningsbar tid, återupptas . Det har därtill har det uppstått frågor om det bör finnas någon bortre gräns för frånkännande. En sådan saknas i den nuvarande ord- ningen. I teorin innebär det att en arbetslöshetskassa måste kontrol- lera om arbetskravet fullgjorts, även om frånkännandet ligger bakåt i tiden och trots att ett nytt arbetsvillkor uppfyllts. 6Inkomstuppgifter på individnivå i arbetsgivardeklarationer lämnade regeringen över förslaget om uppgifter på individnivå i arbetsgivardeklarationen (prop. 2016/17:58) till riks- dagen, som beslutade att genomföra den föreslagna refor- men. Det huvudsakliga syftet med skattereformen är att bidra till att bekämpa och begränsa skattefusk och skatteundandragande. Refor- men har implementerats i två steg. Arbetsgivare som har fler än 15 anställda och som måste föra personalliggare har varit skyldiga att redovisa månadsvisa inkomstuppgifter på individnivå i sina arbetsgivardeklarationer. har alla arbetsgivare varit skyldiga att redovisa arbetsgivardeklara- tioner på individnivå på motsvarande sätt. Arbetsgivardeklaration lämnas numera på individnivå I arbetsgivardeklarationerna lämnas uppgifter om en viss betalnings- mottagares ersättning för arbete . Arbets- givare som gör redovisningar om utbetalningar på individnivå i arbets- givardeklarationen behöver inte lämna en årlig kontrolluppgift för dessa utbetalningar, 25 kap. 1 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Inkomstuppgifter på individnivå i arbetsgivardeklarationer Vilka som ska lämna en arbetsgivardeklaration I 26 kap. skatteförfarandelagen finns bestämmelser om vem som ska lämna en arbetsgivardeklaration. Den som är skyldig att göra skatte- avdrag eller betala arbetsgivaravgifter ska lämna en skattedeklaration (26 kap. 2 §). Sådana skatteavdrag och arbetsgivaravgifter ska redo- visas i en arbetsgivardeklaration för redovisningsperioden. En redo- visningsperiod är detsamma som en kalendermånad (26 kap. 10 §). Den som betalar ut ersättning som är underlag för statlig ålderspensions- avgift är också skyldig att lämna en skattedeklaration och redovisa ersättningen i en arbetsgivardeklaration (26 kap. 3 §). Ersättningar som ska redovisas per betalningsmottagare i arbetsgivardeklarationen I 26 kap. 19 a § skatteförfarandelagen finns bestämmelser om vilka uppgifter som ska lämnas per betalningsmottagare i arbetsgivardeklara- tionen. En arbetsgivardeklaration ska för varje betalningsmottagare innehålla uppgift om ersättning •för arbete som utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag för •som utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag för enligt 13 kap. 3 och 4 §§ skatteförfarandelagen •som utbetalaren är skyldig att betala arbetsgivaravgifter för •som är underlag för statlig ålderspensionsavgift enligt lagen (1998:676) om statlig ålderspensionsavgift och •avdrag med tillämpning av 2 kap. 21 § socialavgiftslagen (2000:980). I huvudsak ska uppgifter redovisas i arbetsgivardeklaration bara då arbetsgivaren betalat ut ersättning som utgör inkomst av tjänst och som är underlag för skatteavdrag eller arbetsgivaravgifter. Ersättning från t.ex. pensionsförsäkring ska inte redovisas i arbetsgivardeklara- tionen. Ålderspensionsförsäkringar ska inte heller redovisas i arbets- givardeklarationerna. Arbetsgivardeklarationerna kan även innehålla arbetsställenum- mer. Arbetsställenummer används av , för-