sou · H8B374 · 2020-12-15 00:00:00 — Förutom att andra förutsätt- ningar skulle gälla för straffansvar och disciplinansvar, vilket utred- ningen återkommer till, är det tveksamt om Eppos lokaler och hand- lingar skulle vara tillgängliga för de svenska tillsynsorganen och om Eppos anställda skulle vara skyldiga att – i samma utsträckning som svenska tjänstemän – besvara tillsynsorganens förfrågningar. Förut- sättningarna för att bedriva effektiv tillsyn skulle därmed vara sämre jämfört med den nationella tillsynen. Värdet av en sådan tillsyn kan ifrågasättas. En stor principiell förändring JK har utövat tillsyn över befattningshavare i svensk statsförvaltning och JO . Tillsynen över polis-, åklagar- och domstolsväsendena har varit och är en hörnsten i tillsynen över statsförvaltningen, mot bakgrund av tjänstemännens omfattande be- fogenheter och viktiga samhällsfunktioner. Tillsynen bygger ytterst på att tillsynsorganen har rätt att använda såväl straffrättsliga som disciplinära åtgärder vid allvarligare felbeteenden och att de även har möjlighet att uttrycka mer eller mindre allvarlig kritik. JO:s och JK:s uttalanden om hur lagstiftning ska tillämpas har stor normerande be- tydelse. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn syftar bl.a. till att komplettera enskildas rätt att få underrättelse om att hemliga Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar tvångsmedel har använts mot dem. Eftersom sekretess ofta hindrar att enskilda underrättas om användning av hemliga tvångsmedel har det ansetts nödvändigt att ge den enskilde möjlighet att begära att ett fristående och självständigt organ, som har rätt till full insyn, på den enskildes vägnar kontrollerar om tvångsmedelsanvändningen har varit lagenlig (se Ytterligare rättssäkerhetsgarantier vid använ- dandet av hemliga tvångsmedel, m.m., prop. 2006/07:133, s. 30 f.). Det är mot bakgrund av det anförda en stor principiell förändring att undanta viss åklagarverksamhet som bedrivs i och enligt svensk lagstiftning från tillsyn. Det är enligt utredningens mening emellertid en oundviklig följd om ska ansluta sig till det för- djupade samarbetet i Eppo. En viktig fråga i sammanhanget är då vil- ken tillsyn som ska ersätta den nuvarande och om den kan anses som en fullgod ersättning. Utredningen återkommer till den frågan i av- snitt 17.2.6 och 17.2.7. Här finns det endast skäl att konstatera att den minskade tillsy- nen över åklagare åtminstone delvis är avsedd att ersättas av åtgärder av annat slag. I vissa fall ska tillsyn utövas, men av andra tillsynsor- gan med mer begränsade befogenheter, och i andra fall är internkon- troll en viktig kompensatorisk åtgärd. Det kan tilläggas att tillsynen kommer att vara oförändrad fram till dess att Eppo beslutar att inleda en förundersökning eller ta över en pågående förundersökning (se avsnitt 8.3.3), eftersom det är först då som Eppo utnyttjar sin behörighet att utreda och lagföra brott i . Om det enligt en medlemsstats nationella lagstiftning föreskrivs en intern prövning av vissa beslut inom den nationella åklagarmyndig- hetens struktur ska prövningen av sådana beslut fattade av den euro- peiska delegerade åklagaren, enligt artikel 12.4, omfattas av den över- vakande europeiska åklagarens övervakningsbefogenheter i enlighet med Eppos interna arbetsordning. I den svenska språkversionen krävs alltså att det är föreskrivet enligt den nationella lagstiftningen för att bestämmelsen ska vara direkt tillämplig. Den engelska språk- versionen lyder: ”Where the national law of a provides for the internal review of certain acts within the structure of a natio- Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar nal prosecutor’s office […]”. Den engelska lydelsen skulle kunna tolkas så att det inte behöver vara föreskrivet en intern prövning i den nationella lagstiftningen utan att det är tillräckligt att en sådan prövning tillhandahålls på annat sätt inom åklagarväsendet. Som utredningen har redovisat i avsnitt 7.2.1 är överprövnings- förfarandet inom åklagarväsendet inte författningsreglerat. Över- prövning är enbart ett utflöde av att vissa högre åklagare enligt 7 kap. 5 § har rätt att ta över underställda åklagares ar- betsuppgifter. Överprövningsförfarandet bygger på den hierarkiska uppdelningen av åklagare i tre olika nivåer som finns i åklagarväsen- det och som framgår av 7 kap. 2 § . har ställt sig bakom de allmänna principerna för överprövningsförfaran- det (proposition 1984/85:100 med förslag till statsbudget för bud- /86, bil. 4, s. 69 f.). Förfarandet är emellertid alltjämt oreglerat (se prop. 2000/01:92 s. 17) och mycket sparsamt kommen- terat i den juridiska litteraturen. Det skulle kunna hävdas att eftersom det finns en likartad hierar- kisk uppbyggnad av åklagarverksamheten i Eppo skulle en prövning motsvarande överprövning kunna äga rum där. Eftersom överpröv- ningsförfarandet inte är författningsreglerat framstår det emellertid enligt utredningens mening som högst osäkert om artikel 12.4 blir direkt tillämplig. Med den svenska språkversionen av artikeln kan det alltså inte sägas ”vara säkerställt” att tillsyn i form av överpröv- ning av åklagares beslut kommer att genomföras inom Eppo. Möjli- gen förhåller det sig annorlunda om artikel 12.4 ska tolkas på något annat sätt. Oavsett hur det förhåller sig med det innebär det inte att den som är missnöjd med ett åklagarbeslut som har fattats av en europeisk delegerad åklagare saknar möjlighet att anföra klagomål över det, på samma sätt som om beslutet hade fattats av en åklagare inom åkla- garväsendet. Däremot finns det inga garantier för att Eppo kommer att pröva klagomålet. Det bör i sammanhanget framhållas att vid de mest centrala be- sluten under handläggningen, t.ex. beslut i åtalsfrågan och beslut om överklagande agerar de europeiska delegerade åklagarna inte själv- ständigt. Det är den permanenta avdelningen som fattar de besluten. Det finns därmed en slags kontrollfunktion inbyggd i Eppos besluts- ordning. Betydelsen av att det inte finns någon formell överpröv- ningsmöjlighet bör därför inte överdrivas. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar Det krävs lagändringar för att begränsa tillsynen Tillsynen över åklagare är, som framgått av avsnitt 17.2.1, till stor del författningsreglerad. De författningar som direkt anger att svenska myndigheter får utöva tillsyn behöver därför ändras så att det säker- ställs att tillsynen inte omfattar åklagare när de fullgör uppgifter för Eppo. Ett förtydligande av att Eppos åklagare, i den rollen, undantas från tillsyn införs lämpligen i 2 § lagen om Justitiekanslerns tillsyn, 2 § lagen med instruktion för ombudsmän och 1 § lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. När det gäller riksåklagarens och överåklagarnas tillsyn, som en- bart bygger på hur åklagarväsendet är organiserat, förutsätter den att tillsynen avser åklagaruppgifter som utförs inom åklagarväsendet. Det är enbart då som en högre åklagare kan ta över åklagaruppgiften tillfälligt och överpröva eventuella beslut eller överlämna åklagar- uppgiften till någon annan. Ingen högre åklagare inom åklagarväsen- det får ingripa mot beslut som fattas av särskilda åklagare. I det avseendet blir det ingen skillnad om det tillkommer nya särskilda åklagare. Överprövningsförfarandet kan alltså inte tillämpas på be- slut fattade av Eppo-åklagare. Eftersom förfarandet inte är författ- ningsreglerat behövs det inga författningsändringar för att tydlig- göra att riksåklagaren och överåklagare inte får utöva tillsyn över Eppo-åklagare för vad de gör i den rollen. 17.2.4Oförändrad tillsyn över dem som bistår Eppo-åklagare Utredningens bedömning: Tillsynen över dem som bistår Eppos åklagare i myndighetens operativa verksamhet kommer att vara oförändrad. Skälen för utredningens bedömning: Utgångspunkten är att im- munitet gäller för Eppo-åklagarnas handlande i tjänsteutövningen. Stora delar av en brottsutredning genomförs emellertid inte av åkla- garna själva utan av de som biträder dem, framför allt av polismän. Det kan gälla att genomföra förhör, att verkställa beslut om tvångs- medel eller att vidta andra åtgärder i en förundersökning. Någon be- stämmelse om immunitet för dem som biträder Eppos åklagare finns inte i Eppo-förordningen. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar De polismän som biträder en åklagare handlar som regel på direkt uppdrag av åklagaren, exempelvis när ett åklagarbeslut om tvångs- medel verkställs. I vissa fall lämnar åklagare direkta anvisningar för hur en åtgärd ska genomföras, men i andra situationer lämnas det öppet. Det beror främst på att det är omöjligt att förutse vad som kommer att inträffa under en brottsutredning och att många åtgär- der, t.ex. att hålla förhör, normalt inte kräver några närmare anvis- ningar om utredningspersonalen är erfaren. Om Eppo-åklagare kommer att ha samma pragmatiska förhållningssätt till den utred- ningspersonal som biträder åklagarna, eller om verksamheten där kommer att präglas mera av tydliga, kanske skriftliga, anvisningar för utredningsarbetet återstår att se. Det kan vara svårt att skilja mellan vad som är en ren verkställig- hetsfråga, vad som är beslut som polismannen fattar som ett utflöde av verkställigheten och vad polismannen självständigt beslutar om. Ett typiskt exempel är att verkställighet av ett tvångsmedelsbeslut kan kräva våldsanvändning, t.ex. verkställighet av ett beslut om an- hållande eller häktning i frånvaro. I de fallen beslutar visserligen polismannen om vilket våld som ska användas, men ytterst ansvarar beslutsfattaren för att åtgärden inte verkställs på ett sätt som står i direkt strid med exempelvis mänskliga rättigheter. Beslutsfattaren kan när som helst återkalla sitt beslut om det skulle få alltför långt- gående följder. Då upphör även polismannens rätt att använda sina befogenheter, eftersom de är kopplade till tvångsmedelsbeslutet. På så sätt kan många åtgärder som vidtas i en förundersökning vara mer eller mindre oupplösligt kopplade till åklagarens beslut. Den fråga som det väcker är om de nuvarande tillsynsorganen ska ha kvar sin rätt att granska – och i förekommande fall vidta åtgärder mot – polis- män och annan personal som biträder Eppo-åklagare. Det som talar för att undanta polismän och andra som biträder Eppo-åklagare från svensk tillsyn när de verkställer åtgärder som Eppo-åklagarna har anvisat dem är att en sådan tillsyn kan riskera att gå ut över Eppos oberoende. Det kan bli fallet eftersom en gransk- ning inte sällan indirekt kan komma att röra Eppo-åklagares beslut eller anvisningar. kan det konstateras att Eppo-förord- ningen inte berör vilken kontroll eller tillsyn som Eppo ska utöva över dem som bistår myndighetens åklagare. Om polismän och an- dra som bistår Eppo undantas från svensk tillsyn finns det en uppen- bar risk att det inte kommer att finnas någon tillsyn över dem. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar vore enligt utredningens mening inte acceptabelt med tanke på de långtgående befogenheter mot enskilda som kan aktualiseras under en förundersökning. Mot den bakgrunden, och med beaktande av att artikel 5.3 i Eppo-förordningen föreskriver att nationell lagstiftning ska tillämpas om Eppo-förordningen inte föreskriver något annat, anser utredningen att tillsynen över dem som bistår Eppo bör vara oförändrad. Det bör alltså gälla såväl när en tjänsteman agerar på uppdrag av Eppo såväl som när han eller hon agerar självständigt. Utredningen utgår från att de svenska tillsynsmyndigheterna kom- mer att beakta Eppos oberoende i sin tillsyn. 17.2.5Oförändrad tillsyn över domstolarna Utredningens bedömning: Tillsynen över domstolarna kommer att vara oförändrad. Skälen för utredningens bedömning: JO och JK är de enda organ som utövar tillsyn över domstolarna, om man bortser från tillsyn över viss administrativ verksamhet. Domstolarna är självständiga i sin dömande roll och tillsynen över dem är komplex, eftersom den inte får inkräkta på den dömande verksamheten. Det är något som både JO och JK noga beaktar vid sin tillsyn (se Brottsdatalag, SOU 2017:29, s. 436 f. och där angiven litteratur). Domstolarnas verksamhet omfattas inte av Eppo-förordningen. Mot den bakgrunden skulle ett svenskt tillträde till det fördjupade samarbetet i Eppo inte medföra några förändringar när det gäller till- synen över domstolarna. Det förhållandet att JO:s och JK:s tillsyn över domstolarna för- blir oförändrad, medan deras tillsyn över förundersökningar och åtal som drivs av Eppo tas bort, kan emellertid skapa en viss obalans. Det leder till att domares och andra domstolsanställdas verksamhet kan granskas och – när det finns skäl för det – kritiseras eller leda till åtal eller disciplinansvar på samma sätt som . Däremot får JO och JK inte granska och utreda Eppo-åklagarnas underliggande verksam- het som kanske ledde fram till ett felaktigt beslut av en domstol eller något annat fel, om det är fråga om ett Eppo-ärende. Utredningen anser att det är en ofrånkomlig effekt av regleringen i Eppo-förord- Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar ningen och således något som får godtas om väljer att ansluta sig till det fördjupade samarbetet. 17.2.6Europeiska organs tillsyn över Eppo Utredningens bedömning: Tillsynen över Eppos personupp- giftsbehandling ska utövas av Europeiska datatillsynsmannen, inte av Datainspektionen. Europeiska ombudsmannen ska utöva tillsyn över den administrativa verksamheten vid Eppo, men får inte utöva tillsyn över den operativa verksamheten. Utredningens förslag: Genom en ändring i brottsdatalagen tyd- liggörs det att den lagen inte gäller för Eppos personuppgiftsbe- handling och att Datainspektionen därmed inte heller har någon tillsyn över Eppos behandling av personuppgifter. Datainspek- tionen ska samarbeta med Europeiska datatillsynsmannen när denne utövar tillsyn enligt Eppo-förordningen. Det regleras i för- ordning. Skälen för utredningens bedömning och förslag Europeiska datatillsynsmannen inrättades som ett led i EU:s första dataskyddsreglering men fick en starkare ställning genom den nyli- gen genomförda dataskyddsreformen. Att Europeiska datatillsyns- mannen ska ha tillsyn över den behandling av operativa personupp- gifter som förekommer hos Eppo framgår direkt av artikel 85 i Eppo-förordningen. På motsvarande sätt ska Europeiska datatill- synsmannen utöva tillsyn över Eppos behandling av administrativa personuppgifter enligt artikel 52 i förordning (EU) 2018/1725. Det behövs ingen kompletterande lagstiftning i de frågorna. Däremot måste det göras klart i svensk lagstiftning att Datainspektionen inte har den uppgiften, trots att Eppo bedriver en del av sin verksamhet i och att personuppgiftsbehandlingen till följd av det delvis äger rum här. Enligt artikel 88 i Eppo-förordningen har alla registrerade rätt att lämna in ett klagomål till Europeiska datatillsynsmannen, om de an- Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar ser att Eppos behandling av operativa personuppgifter som avser de registrerade står i strid med Eppo-förordningen. Europeiska datatill- synsmannen ska underrätta den registrerade om klagomålets hand- läggning och resultat och om möjligheten enligt artikel 89 att över- klaga datatillsynsmannens beslut till . Det bör också nämnas att enligt artikel 62 i Eppo-förordningen får, i fall som avses i artikel 58.3, 60.2 och 61.5, den registrerades rät- tigheter också utövas genom Europeiska datatillsynsmannen. Det rör sig om situationer där Eppo på grund av sekretess har senarelagt, begränsat eller utelämnat information till den registrerade. I skäl 98 framhålls det att Europeiska datatillsynsmannen befo- genheter enligt Eppo-förordningen när det gäller tillsyn över be- handling av operativa personuppgifter inte oskäligt bör inkräkta på särskilda regler för straffrättsliga förfaranden, inkluderande utred- ning och lagföring av brott, eller domstolsväsendets oberoende. För att tydliggöra att Datainspektionens tillsyn över personupp- giftsbehandling inte omfattar Eppos åklagarverksamhet bör det gö- ras en ändring i 1 kap. 2 § brottsdatalagen. Det kan enklast göras ge- nom att föreskriva att lagens tillämpningsområde bara ska omfatta svenska behöriga myndigheter. Eftersom Eppo är en kommer den därigenom att ligga utanför tillämpningsområdet, trots att Eppo i bedriver sådan verksamhet som skulle göra brotts- datalagen tillämplig om inte Eppo-förordningen fanns. Datainspektionens tillsyn ska alltså inte omfatta den personupp- giftsbehandling som förekommer hos Eppo. Däremot kommer till- synen fortfarande att omfatta polisens personuppgiftsbehandling vid biträde åt Eppo i den utsträckning behandlingen inte utförs i Eppos datasystem. Det gäller t.ex. om polisen behandlar personupp- gifter i sina generella it-system innan uppgifterna vidarebefordras till Eppo. Det kan t.ex. vara fråga om att skaffa ett utdrag ur fingerav- trycksregister. Om polisen däremot skulle utforma något nytt data- system som enbart är avsett att användas vid biträde åt Eppo, eller begränsa tillgången till befintliga system så att en viss virtuell yta en- bart används för Eppos behov och behandla personuppgifter där Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar med stöd av Eppo-förordningen, skulle det ligga utanför Datain- spektionens tillsyn. I artikel 87.1 föreskrivs det att Europeiska datatillsynsmannen ska bedriva sin verksamhet i nära samarbete med nationella tillsyns- myndigheter. Enligt artikel 87.2 får Europeiska datatillsynsmannen och nationella tillsynsmyndigheter bl.a. utbyta uppgifter och bistå varandra för att utföra granskningar och kontroller. För att tydlig- göra Datainspektionens roll bör det i instruktionen för myndigheten införas en bestämmelse som ålägger myndigheten att samarbeta en- ligt den artikeln. Det kan avslutningsvis nämnas att det finns ett förslag om att Da- tainspektionen ska byta namn till och att det nya namnet ska ersätta det gamla i lagstiftning, se Bud- getpropositionen , prop. 2020/21:1, Utgiftsområde 1, av- snitt 11.13, s. 90 f. Hänvisningarna i betänkandet görs till det nuva- rande myndighetsnamnet. Om namnbytet genomförs behöver det beaktas i den fortsatta beredningen. Europeiska ombudsmannen inrättades genom . Ombudsmannens uppgift är att ge medborgarnas rättigheter ett bättre skydd mot administrativa missförhållanden inom EU:s in- stitutioner, organ och byråer och att förbättra insynen i och den de- mokratiska kontrollen av EU-institutionernas beslutsfattande och förvaltning. Ombudsmannen är en del av den parlamentariska kon- trollen och väljs av . Enligt artikel 228 FEUF har Europeiska ombudsmannen befo- genhet att ta emot klagomål om missförhållanden i unionsinstitu- tionernas eller unionsorganens verksamhet. Alla unionsmedborgare och varje annan fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat har rätt att anföra klagomål till Europeiska ombudsmannen. Tillsynen omfattar emellertid inte , då den utövar sina domstolsfunktioner, och tribunalen. Däremot omfattar tillsynen deras icke-rättsliga verksamhet, dvs. deras admi- nistration. Tillsynen omfattar inte heller klagomål på nationella, re- gionala eller lokala myndigheter, även om klagomålen avser EU-rela- terade frågor. Verksamhet som bedrivs av nationella domstolar och Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar nationella ombudsmän är också undantagen från tillsynen. Detsam- ma gäller klagomål riktade mot enskilda EU-tjänstemän som har samband med deras uppträdande. Ombudsmannen behandlar enbart klagomål som har avgetts från det inträffade. Europeiska ombudsmannen, som har ett kansli till sitt förfo- gande, får företa undersökningar antingen på eget initiativ eller till följd av klagomål. Ombudsmannen har rätt att få information och tillgång till handlingar från de EU-institutioner, organ och byråer som står under tillsyn. Sekretess kan dock utgöra ett hinder. Om klagomålet verkar röra en straffrättslig fråga ska ombudsmannen underrätta behöriga nationella myndigheter och . IEppo-förordningen finns det, som tidigare nämnts, några få be- stämmelser om Europeiska ombudsmannens tillsyn. Enligt arti- kel 112 ska Eppos administrativa verksamhet vara föremål för Euro- peiska ombudsmannens undersökningar i enlighet med artikel 228 FEUF. Enligt artikel 109.3 kan beslut som fattas av Eppo i enlighet med artikel 8 i öppenhetsförordningen utgöra föremål för klagomål till Europeiska ombudsmannen eller en talan inför . Utredningen uppfattar reglerna i Eppo-förordningen om Euro- peiska ombudsmannen på det sättet att medborgares rätt att fram- föra klagomål mot Eppos handläggning över huvud taget inte om- fattar myndighetens operativa verksamhet. Det ligger helt i linje med att ombudsmannens roll är att verka mot administrativa missförhål- landen. Det synsättet får också stöd i skäl 119. Europeiska ombuds- mannens tillsyn omfattar således bara en mycket begränsad del av Eppos verksamhet. Det kan tilläggas att det inom EU pågår en översyn av Europeiska ombudsmannens uppdrag, bl.a. med hänsyn till Eppo-förordningen. Utredningens bedömning: Tillsynen över den åklagarverksam- het som bedrivs av Eppo kommer att vara mer begränsad än den tillsyn som förekommer över motsvarande svenska åklagarverk- samhet. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar Skälen för utredningens bedömning En jämförelse med den nuvarande tillsynen Som framgått utövar riksåklagaren och överåklagare fortlöpande till- syn över alla underställda åklagare. Ett viktigt inslag i tillsynen är rätten att överta åklagaruppgifter, vilken innebär att de bl.a. kan ändra och upphäva underordnade åklagares beslut. Riksåklagaren har också till uppgift att verka för en enhetlig rättstillämpning. Som ett led i det kan riksåklagaren bl.a. utfärda föreskrifter för åklagare. Riksåklagaren har även rätt att väcka åtal mot åklagare för brott i tjänsten och att väcka frågan om disciplinansvar. Även om både den svenska europeiska åklagaren och den permanenta avdelningen har till uppgift att övervaka de svenska europeiska delegerade åklagarnas operativa arbete har de enbart vissa av de befogenheter som över- åklagare och riksåklagaren har. Det kan således konstateras att den interna kontrollen inom Eppo inte motsvarar åklagarväsendets till- syn som den är utformad . Den europeiska ombudsmannen ska över huvud taget inte ha nå- gon tillsyn över den operativa verksamheten i Eppo. Den tillsyn som JO och JK bedriver kommer således att sakna motsvarighet. Det- samma gäller den tillsyn som Säkerhets- och integritetsskyddsnämn- den bedriver över åklagares användning av hemliga tvångsmedel och därmed sammanhängande verksamhet. Däremot kommer den tillsyn som Europeiska datatillsynsman- nen ska utöva över Eppos personuppgiftsbehandling i allt väsentligt att motsvara Datainspektionens tillsyn. Europeiska datatillsynsman- nens befogenheter motsvarar också i stort sett de befogenheter som Datainspektionen har. Mot den bakgrunden gör utredningen be- dömningen att tillsynen över åklagarnas personuppgiftsbehandling kommer att hålla samma nivå som . Sammantaget kan utredningen således konstatera att – trots att Eppos åklagare ska ha samma befogenheter som en allmän åklagare –kommer tillsynen över den åklagarverksamhet som ska bedrivas av Eppo att vara mer begränsad än den tillsyn som förekommer över motsvarande svenska verksamhet. Det är emellertid, som utredning- en redan har påpekat, en oundviklig följd om väljer att an- sluta sig till det fördjupade samarbetet i Eppo. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar Finns det kompensatoriska åtgärder? Det finns inslag i Eppos organisation och förpliktelser som i viss mån kan sägas kompensera det förhållandet att viss tillsyn över åkla- garnas verksamhet försvinner. Den kanske viktigaste är den interna kontrollen. De europeiska åklagarna ska enligt artikel 12.1 övervaka utredningar och lagföring som de europeiska delegerade åklagarna ansvarar för. De senare har också en betydligt snävare roll än svenska åklagare, eftersom de centrala besluten som rör utredning och lagfö- ring ska fattas av den permanenta avdelningen, inte av åklagarna.