sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Hovrätten konstaterade att ponnyn F hade avlidit i samband med fölning och fann utrett att BSP och HP dels hade brustit i sin dagliga tillsyn av F som var dräktig, dels underlåtit att tillkalla veterinär i samband med fölningen och/eller i samband med komplikationer i samband med dräktigheten/ fölningen. Hovrätten fann att hästen således hade utsatts för lidande genom vanvård under den av åkla- garen angivna tiden. Hovrätten fann visat att BSP och HP hade begått gärningarna beträffande de fem hästarna tillsammans och i samförstånd, bortsett från underlåtenheten att följa veterinärens rekommendation om av- livning avseende hästen , vilket endast kunde tillräknas BSP. Hov- rätten fann att de tilltalade skulle dömas för uppsåtligt djurplågeri avseende samtliga fem hästar. När det gällde åtalet för brott mot djurskyddslagen i åtalspunkten 2 fann hovrätten att behövligt tillstånd hade saknats i vart fall till och att denna överträdelse hade skett uppsåtligen. Förpliktelsen att inneha tillstånd fick enligt hovrätten anses vara en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt och gärningen var inte att bedöma som ringa. Hovrätten ansåg bevisat att det inte funnits tillräckligt med strö i ligghallen, att ligghallen inte varit av tillräcklig storlek och inte hade tillräckligt med skydd för väder och vind samt att det funnits skade- risker för hästarna på gården. Vidare befanns styrkt att hästarna, i vart fall från , inte fått tillräckligt med foder och inte hållits rena samt att de, i vart fall från , inte fått hovarna verkade. Det befanns alltså styrkt att bristerna förekommit på gården till . Hovrätten fann dock inte styrkt att BSP och HP hade underlåtit att vårda sjuka hästar eller tillse att sjuka och/eller skadade hästar erhållit adekvat veterinärvård eller avlivats i vidare mån än vad som befunnits utrett beträffande de fem hästarna. Hovrätten ansåg att BSP och HP tillsammans och i samförstånd uppsåtligen hade brutit mot djur- skyddslagen. Hovrätten uttalade vidare att dessa bestämmelser är grundläggande om hur djur ska hållas och skötas och får därmed an- ses vara av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Hovrätten ansåg att straffvärdet för BSP:s brottslighet motsva- rade drygt fyra månaders fängelse. Hovrätten beaktade särskilt att brottsligheten hade pågått och avsett åtskilliga överträdelser av djurskyddsbestämmelser. Av betydelse var också enligt hovrätten att BSP begått överträdelserna trots att hon varit ålagd djurförbud. Straffvärdet för HP:s brottslighet ansåg hovrätten vara något lägre. Hovrätten uttalade vidare att djur- plågeri och brott mot djurskyddslagen normalt sett inte utgör brott av sådan art att påföljden bör bestämmas till fängelse och fann att påföljden för såväl BSP som HP skulle bestämmas till villkorlig dom och böter. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att hovrätten, i tillägg till det brott tingsrätten dömt BSP för, dömde BSP för djur- plågeri vid fem tillfällen mellan och samt för brott mot djurskyddslagen mellan och samt bestämde påföljden till villkorlig dom och 100 dagsböter. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att hovrätten dömde HP för djurplågeri vid fem tillfällen mellan och och för brott mot djurskyddslagen mellan den 20 feb- ruari samt bestämde påföljden till villkorlig dom och 80 dagsböter. mål nr B 132-17 Åklagaren yrkade ansvar för AH och IS för brott mot djurskydds- lagen under påstående att de mellan och den 5 au- gusti 2016 med uppsåt eller av oaktsamhet tillsammans och i sam- förstånd, dels hade brutit mot bestämmelsen att endast ha 9 katter (mer än 9 katter kräver tillstånd), dels regelbundet hade underlåtit att idka erforderlig tillsyn av katterna då katterna varit i behov av pälsvård och veterinärvård. Åklagaren yrkade vidare ansvar för AH och IS för djurplågeri under påstående att de mellan och uppsåtligen eller genom grov oaktsamhet tillsammans och i sam- förstånd hade utsatt i vart fall två katter för lidande utan godtagbara skäl genom att vanvårdat katterna genom att de underlåtit att ge katterna erforderlig veterinärvård alt. avlivade katt- erna trots att en av katterna endast hade ett öga, en katt hade en skadad käke samt att katterna var kraftigt avmagrade och hade infek- tioner. Tingsrätten fann utrett att AH och IS löpande hade haft fler än nio katter samt att de varit medvetna att detta krävde tillstånd. Vidare fann tingsrätten utrett att AH och IS inte hade haft tillräcklig tillsyn över katterna som varit i behov av pälsvård och veterinärvård. Tingsrätten ansåg att de tilltalade inledningsvis hade agerat oaktsamt, men att de agerat uppsåtligen. Åtalet avseende brott mot djur- skyddslagen befanns därmed styrkt. Vidare ansåg tingsrätten utrett att två katter hade varit i mycket dåligt skick på det sätt åklagaren påstått och att de varit så för avlivning . Tingsrätten fann styrkt att AH och IS av grov oaktsamhet hade utsatt de två katterna för lidande. Åtalet avseende djurplågeri var därmed styrkt. I påföljdsfrågan konstaterade tingsrätten att djurplågeri inte är ett brott av sådan art att det finns skäl för att bestämma påföljden till fängelse och att några andra skäl för fängelse inte heller förelåg. Efter- som gärningarna skett och avsett ett relativt stort antal djur bedömde tingsrätten att påföljden inte kunde stanna vid böter. Tingsrätten fann att det förelåg förutsättningar att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. AH och IS dömdes envar för djurplågeri begånget – samt för brott mot djurskyddslagen begånget – till villkorlig dom och 50 dagsböter. Attunda tingsrätt mål nr B 1483-15 I målet yrkade åklagaren ansvar för AW för djurplågeri under påstå- ende att AW uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård hade utsatt en häst för lidande t.o.m. utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gäll- ande att vanvården hade bestått i bristande tillsyn, hov- och veteri- närvård samt eftervård samt att AW underlåtit att följa veterinärs och hovslagares råd och anvisningar. Allt detta hade enligt åklagaren orsakat att hästen, som slutligen fick avlivas, bl.a. hade fått kraftigt förväxta framhovar med belastningsfång, haft svårt att röra sig obe- hindrat och varit smärtpåverkad. Tingsrätten fann bl.a. utrett att AW inte hade verkat hästen med den regelbundenhet som är nödvändigt, nämligen kring och att det hade gått nästan hästen hade verkats senast. Tingsrätten konstaterade vidare bl.a. att hästens till- stånd, sjuk i fång, som den befann sig kan inte upp- kommit plötsligt och att underlåta att verka hästens hovar i den situation hästen befann sig i efter handlade om van- vård. Tingsrätten uttalade bl.a. att det hade framgått i målet att hästen hade haft stora smärtor och att den således utsatts för onödigt lidande. Tingsrätten fann visat att hästen inte hade fått tillräcklig vård och omsorg, samt att AW inte följt veterinärens eller hovslagarens råd och anvisningar och att detta hade skett medvetet från AW:s sida. Tingsrätten fann därmed att åtalet för djurplågeri styrkt. I fråga om straffvärde och påföljd uttalade tingsrätten att brottet var av allvarlig natur och att en häst är helt beroende av sin djur- hållares åtgärder och omsorg. Vidare konstaterades att hästen hade utsatts för långvarigt risktagande gällande hälsan och avslutningsvis av ett påtagligt lidande. Tingsrätten uttalade vidare att det må vara ursäktande att p.g.a. sjukdom, penningbrist eller andra omstän- digheter missa någon omvårdande del. Men underlåtenheten att verka hovarna hade varit tidsomfattande och när detta bl.a. fått till resultat att hästen behövde hovslagarens och andras professionella omvård- nad fann tingsrätten att AW hade ställt dem åt sidan. Tingsrätten fann därför att brottet hade ett straffvärde motsvarande ett par måna- ders fängelse. Med hänsyn till straffvärdet och att AW inte tidigare begått brott så kunde påföljden enligt tingsrätten bestämmas till vill- korlig dom och böter. AW dömdes således för djurplågeri – och påföljden bestämdes till villkorlig dom och 40 dags- böter. mål nr B 93-17 I målet yrkade åklagaren ansvar för SK för djurplågeri under påstå- ende att SK mellan och hade utsatt tre hundar för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att SK hade vanvårdat hundarna uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom att lämna dem ensamma utan tillsyn och utan tillgång till mat och vatten. Tingsrätten fann utrett att de tre hundarna hade lämnats utan tillsyn och att de hade dött p.g.a. svält och/eller vätskebrist. Tingsrätten konstaterade att hundarna genom hade utsatts för ett lidande på ett sätt som varit otillbörligt. Tingsrätten ansåg att SK hade agerat grovt oaktsamt och fann åtalet för djurplågeri styrkt. Tingsrätten uttalade i påföljdsfrågan att den omständigheten att SK återfallit i brott talade för att påföljden borde bestämmas till fängelse. Med beaktande av att misskötseln av djuren hade pågått , att hundarna hade avlidit till följd av misskötseln och att det rörde sig om tre hundar fann tingsrätten att gärningens straffvärde uppgick till fängelse . SK dömdes således för djurplågeri begånget 09-01–till tre månaders fängelse. mål nr B 3062-17 Åklagaren yrkade ansvar för CA för djurplågeri under påstående att CA uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade utsatt fem hästar för lidande mellan och utan god- tagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i att CA inte gett hästarna tillräckligt med foder, kraftfoder och vatten, underlåtit att tillkalla hovslagare i syfte att verka hovarna på hästarna i tillräcklig omfattning samt underlåtit att tillkalla veterinär för två hästar, som efter att ha omhändertagits av myndighet avlivades på veterinärs inrådan. Tingsrätten fann styrkt att hästarna inte haft tillräckligt med vatten och mat, att i vart fall två av hästarna var overkade på alla fyra hovarna samt att två av hästarna led av sjukdomar som borde ha för- anlett CA att anlita veterinär. De påtalade bristerna i omvårdnaden av hästarna hade enligt tingsrätten inneburit att de utsatts för van- vård och lidit. Tingsrätten konstaterade att CA agerat med s.k. lik- giltighetsuppsåt och fann därmed åtalet för djurplågeri styrkt. I påföljdsfrågan ansåg tingsrätten att påföljden kunde bestämmas till villkorlig dom och böter. CA dömdes således för djurplågeri begånget –2015- 11-09 till villkorlig dom och 80 dagsböter. mål nr B 870-17 Åklagaren yrkade ansvar för SW för djurplågeri under påstående att SW med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt två hästar för lidande utan godtagbara skäl i vart fall mellan och . Åklagaren gjorde gällande att SW inte hade gett sina hästar nödvändig vård trots att de genom sitt beteende och utseende hade visat tecken på ohälsa genom att ha för- vuxna hovar som gjort det omöjligt för hästarna att gå och stå ordentligt. Enligt åklagaren hade en av hästarna varit så sjuk att den var tvungen att avlivas. Tingsrätten konstaterade att det genom den åberopade bevisningen stod klart att de två hästarna hade kraftigt förvuxna hovar och att detta orsakat hästarna lidande då de inte hade kunnat gå ordentligt eller röra sig naturligt. Tingsrätten uttalade vidare att SW utsatt häst- arna för lidandet, som varit otillbörligt. Tingsrätten fann att SW skulle dömas för grovt oaktsamt djurplågeribrott. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att, mot bakgrund av att SW:s hästar utsatts för påtagligt lidande under förhållandevis , även om lidandet varit mindre till en början, straffvärdet för den aktuella gärningen inte låg på bötesnivå. Varken straffvärdet eller brottets art var sådant att det enligt tingsrätten fanns en presumtion Tingsrätten ansåg att påföljden kunde stanna vid vill- korlig dom och böter. SW dömdes således för djurplågeri – till villkorlig dom och 70 dagsböter. mål nr B 2196-16 Åklagaren yrkade ansvar för MLR för brott mot djurskyddslagen under påstående att hon –hade brutit mot meddelat djurförbud genom att ha hand om ett fler- tal hundar och katter. Åklagaren yrkade vidare ansvar för MLR för djurplågeri under påstående att hon –upp- såtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade utsatt ett flertal hundar och katter för lidande. Åklagaren gjorde gällande att MLR hade utsatt djuren för ammoniakvärden som över- skridit de tillåtna, inte hållit rent på djurens vistelseytor och låtit dem leva i sin och andra djurs avföring, hållit hundar i bur trots att det inte varit tillåtet, underlåtit att tillkalla veterinär trots att det varit nödvändigt samt underlåtit att tillhandahålla vatten till djuren. Tingsrätten fann utrett att MLR uppsåt- ligen hade brutit mot djurförbudet. Åtalet för brott mot djurskydds- lagen var därmed styrkt. Tingsrätten fann styrkt att samtliga katter hade haft öronskabb samt att en hund haft en svullen hjässa, och att detta hade medfört lidande för djuren. Det var vidare utrett att ammoniakhalterna i vart fall hade varit så höga att djuren hade utsatts för lidande. Vid en samlad bedömning fann tingsrätten att MLR uppsåtligen hade gjort sig skyldig till djur- plågeri. Tingsrätten ansåg dock inte styrkt att djuren hade utsatts för lidande genom att MLR inte hållit rent på djurens vistelseytor och låtit dem leva i sin och andra djurs avföring, att hon hållit hundar i bur eller att hon underlåtit att tillhandahålla dem vatten. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att då det var fråga om upp- såtligt djurplågeri låg straffvärdet på fängelsenivå. Tingsrätten kon- staterade att det inte var fråga om ett artbrott och fann att MLR skulle dömas till villkorlig dom och ett bötesstraff. MLR dömdes för djurplågeri begånget –samt för brott mot djurskyddslagen begånget –till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 128-17 Åklagaren yrkade ansvar för TJ för brott mot djurskyddslagen under påstående att TJ mellan och uppsåtligen eller av oaktsamhet hade underlåtit att hålla stall och förvaringsutrymmen för ca 145 stycken kor och kvigor rena, vilket fått till följd att ett stort antal djur blivit ned- smutsade, samt underlåtit att ge en ko som haft rodnad och irritation i huden p.g.a. gödselkontamination och en svullen has, nöd- vändig vård eller vidta andra åtgärder eller avliva den . Tingsrätten fann styrkt att TJ hade underlåtit att utföra vad åklagaren gjort gällande. Tingsrätten ansåg inte visat annat än att detta hade skett av oaktsamhet med anledning av att en utgödslingsmaskin havererat och att TJ p.g.a. ekonomiska svårigheter inte omgående kunnat åtgärda felet. Tingsrätten fann att påföljden kunde stanna vid en villkorlig dom. TJ dömdes för brott mot djurskyddslagen begånget – till villkorlig dom. mål nr B 1383-16 Åklagaren yrkade ansvar för djurplågeri för EP under påstående att EP uppsåtligen eller i vart fall av grov oaktsamhet hade utsatt sin hund för lidande från okänd tidpunkt t.o.m. utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att EP hade under- låtit att ta hunden till veterinär trots att hunden åt dåligt, var under- närd och hade eksem. Tingsrätten fann bl.a. utrett att hunden hade varit undernärd samt att det kunde hållas för visst att hunden i vart fall till och med hade utsatts för lidande till följd av att hunden haft besvär av klåda och att den haft besvär med att äta samt att hunden behövt omedelbar veterinärvård. Tingsrätten fann därmed att EP skulle dömas för uppsåtligt djurplågeribrott i enlighet med åtalet. Med hänsyn till den långa tid som djurplågeriet hade pågått ansåg tingsrätten att det inte var tillräckligt med ett bötesstraff utan fann att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och böter. Vid be- stämmande av antalet dagsböter beaktades i mildrande riktning att EP:s handlande synes ha stått i samband med hennes bristande omdömesförmåga p.g.a. sitt dåliga mående . EP dömdes för djurplågeri –och påföljden bestämdes med åberopande av 29 kap. 3 § 1 st 3 p brotts- balken till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 2333-15 Åklagaren yrkade ansvar för RS för djurplågeri under påstående att RS i vart fall fr.o.m. t.o.m. med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt ett sto för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att RS hade vanvårdat stoet genom att han inte hade gett henne tillräckligt med foder anpassat efter de behov hon vid tillfället hade samt genom att han underlåtit att ge stoet erforderlig vård av veterinär alternativt avlivat stoet, trots att stoet var i mycket dåligt skick då hon hade sår i munnen och var kraftigt angripen av parasiter. Detta medförde enligt åklagaren att stoet hade avlidit . Vidare yrkade åklagaren ansvar för RS för djurplågeri under påstående att han i vart fall, från , respektive från okänd tidpunkt, fram till uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade utsatt ett föl respektive en unghäst för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att RS hade vanvårdat fölet respektive unghästen genom att han ej tillsett att de hade fått tillräckligt med foder eller annan näring. åklagaren medfört att fölet och unghästen vid en veterinärkontroll varit i kraftigt underhull. Åtalet omfattade vidare ett ansvarsyrkande avseende brott mot djurskyddslagen, vilket ogillades av tingsrätten och därför inte redo- visas för i denna sammanställning. Tingsrätten fann utrett att stoet hade varit utmärglat och att utmärg- ling innebär att varje reserv av kroppsfett tagits i anspråk. Tings- rätten bedömde att detta hade varit huvudorsaken till att stoet själv- dött. Utredningen visade också enligt tingsrätten att den avmagring som skett inte hade varit helt tillfällig utan att detta pågått och att hästen varit i synbart dåligt skick . Att hästen varit angripen av parasiter hade enligt tingsrätten sanno- likt bidragit till tillståndet men hade också varit något som kunnat behandlas genom insatser från veterinär. Tingsrätten ansåg visat att stoets tillstånd hade varit sådant att djuret genom detta varit utsatt för lidande. Tingsrätten fann vidare klarlagt att RS hade gett stoet för lite mat, alternativt att han inte tillsett att stoet fått veterinärvård när det stått klart att det inte tillgodogjort sig näring efter behov. Tingsrätten fann att RS i denna del skulle dömas för uppsåtligt djur- plågeribrott. Vad gäller fölet var det enligt tingsrätten utrett att fölet hade varit i kraftigt underhull och att det inte hade utvecklats normalt samt att fölet utsatts för lidande genom att inte ha fått tillräckligt med näring. Tingsrätten konstaterade vidare att tillräcklig stödutfodring inte hade skett. Tingsrätten fann att RS även i denna del skulle dömas för upp- såtligt djurplågeri. Beträffande unghästen fann tingsrätten utrett att unghästen också hade varit i kraftigt underhull och att den även varit muskelfattig samt att hästen hade utsatts för lidande genom att den inte fått tillräckligt med näring. Vidare fann tingsrätten att RS även avseende unghästen skulle dömas för uppsåtligt djurplågeri. Sammanfattningsvis fann tingsrätten utrett att RS under aktuell tidsperiod hade utsatt tre hästar för lidande genom att underlåta att ge hästarna tillräckligt med näring. Tingsrätten fann att RS skulle dömas för djurplågeri genom ett brott, riktat mot samtliga tre djur. I fråga om påföljd uttalade tingsrätten att då det var fråga om uppsåtliga brott och då gärningen avseende stoet hade medfört ett avsevärt lidande hade brottet ett straffvärde om fängelse fyra måna- der. Tingsrätten fann att gärningen inte var sådan att brottets art medförde att fängelse måste väljas som påföljd. Vidare beaktades att gärningen hade begåtts och att lagföringen dragit ut , vilket inte endast RS hade orsakat. Tingsrätten konstaterade vidare att RS hade ålagts djurförbud och att risk för fortsatt brotts- lighet därmed torde vara undanröjd. Tingsrätten ansåg att påföljden kunde bestämmas till villkorlig dom och ett kraftigt bötesstraff. RS dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 100 dagsböter. mål nr B 2689-16 Åklagaren yrkade ansvar för EN för djurplågeri under påstående att EN med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en katt för lidande mellan och utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att EN hade skjutit katten med fyra skott med ett luftgevär, som orsakade katten lidande, smärta, andnöd, blödningar ur mun och nos, vätska/blödning i lung- orna samt luft under huden. Katten hade enligt åklagaren fått avlivas med anledning av skadorna. Tingsrätten fann åtalet för djurplågeri styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att gärningen hade ett straff- värde motsvarande ungefär två månaders fängelse för en vuxen person. Eftersom EN för gärningen var fann tingsrätten att påföljden skulle bestämmas till ungdomstjänst. Med beaktande av EN:s ålder bestämdes ungdomstjänsten till 35 tim- mar. EN dömdes för djurplågeri begånget mellan –2016- 06-16 till ungdomstjänst under åberopande av 29 kap. 7 § 1 st . mål nr B 330-17 Åklagaren yrkade ansvar för CG för djurplågeri under påstående att CG i vart fall mellan och av grov oaktsamhet genom vanvård hade utsatt ett flertal katter för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att CG hade under- låtit att tillse att omkring 30 katter som visat tecken på ohälsa fått nödvändig vård eller blivit avlivade. Vidare påstod åklagaren att CG hade underlåtit att tillse att katterna haft tillräcklig yta att vistas på och att hålla de utrymmena tillräckligt rena samt att CG inte heller hade sörjt för att katterna fått tillräckligt med mat och haft tillgång till rent vatten. Tingsrätten konstaterade att CG hade haft 29 katter och underlåtit att tillse att i vart fall 28 av dem fått tillräckligt med mat och rent vatten. Av vittnesuppgifter framgick att samtliga katter hade varit i sådant skick att de avlivades på plats efter beslut av . Vidare fann tingsrätten att 18 katter inte haft tillräcklig yta att vistas på och att de utrymmen i huset där katter befunnit sig inte varit tillräckligt rena. Tingsrätten konstaterade också att flera katter hade varit sjuka och att CG inte hade sett till att de fått nödvändig vård eller blivit avlivade. Tingsrätten ansåg det utrett att CG genom van- vård hade utsatt katterna för lidande samt att det genom vittnets uppgifter om ammoniakhalten i huset, dokumentationen kring katter- nas tillstånd och fotografierna av huset var utrett att vanvården hade pågått under i vart fall den månad som åklagaren påstått. Tingsrätten konstaterade att CG genom inte uppmärksamma katternas lidande hade varit grovt oaktsam. Tingsrätten fann därför att CG skulle dömas för djurplågeri. Med beaktande av det lidande som katterna fått utstå ansåg tingsrätten att straffvärdet för gärningen uppgick till sex månaders fängelse. Eftersom det inte var fråga om artbrott be- stämde tingsrätten påföljden till villkorlig dom och dagsböter. CG dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 100 dagsböter. mål nr B 871-17 Åklagaren yrkade ansvar för RH och MA för djurplågeri under påstående att de mellan och tillsammans och i samförstånd med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en hund samt ca ett 50-tal katter för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att RH och MA hade ut- satt djuren för vanvård och/eller inte tillsett att de fått erforderlig vård och omsorg, vilket fått till följd att dels ca 25 katter hade avlidit varvid deras kadaver kvarlämnats såväl inomhus som utomhus på fastigheten, dels ca 25 katter och en hund hade avlivats av veterinär och skyddsjägare, enligt följande: –Hunden hade varit i mycket dåligt skick och i akut behov av veterinärvård genom att vara smutsig, sakna päls fläckvis och flera tänder samt ha kraftigt med tandsten och ha kraftigt förvuxna klor samt ha en djup hudinfektion och öppet sår vid och runt analregionen. –Katterna hade varit i mycket dåligt skick och i akut behov av veterinärvård genom att vara smutsiga, vara avmagrade eftersom de saknat tillräckligt med mat och vatten, samt haft rinnande ögon och nos.