sou · H8B357 · 2020-10-08 00:00:00 — I avsnitt 11.4.1 angav vi att kostnadsökningen för de 10 helt nya målen skulle vara (10 × 2/3 × 1,3 = 8,66…) om straffskalan skulle börja på fängelse . Om den i stället skulle börja på Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena fängelse och den genomsnittliga strafftiden uppskattas till och , så kan kostnadsökningen för de 10 helt nya målen i stället uppskattas till (8,5 × 1,25 × 2/3 ×1,3 = 9,20833…). Det rör sig alltså i denna del om en kostnads- ökning på (9,2 – 8,7 = 0,5) i förhållande till vad vi har angett i avsnitt 11.4.1. Det rör sig alltså totalt sett om en kostnadsökning på (1,7 + 0,5 = 2,2), i förhållande till vad vi har angett i avsnitt 11.4.1. Vi bedömer att det alternativa förslaget inte heller i denna del kommer att leda till någon kostnadseffekt för rättsväsendets övriga aktörer. 14.3.5Finansiering av de alternativa förslagen I fråga om finansiering av de alternativa förslagen hänvisas till av- snitt 11.4.4. 14.4.1Det alternativa förslaget till lag om ändring i (1962:700) Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 5, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud mot en närstående eller tidigare närstående person, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av den utsattes integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada hans eller hennes självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse i lägst ett och högst . Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, ska han i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena Paragrafen innehåller bestämmelser om brottstyperna grov fridskränk- ning och grov kvinnofridskränkning. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 8.3.3. Paragrafen har ändrats, i första stycket, på så sätt att det har införts en hänvisning även till 5 kap. . Ändringen innebär att även förtals- och förolämpningsbrotten kan ingå i en grov fridskränk- ning eller en grov kvinnofridskränkning. Ändringen är inte avsedd att påverka bestämmelserna om förut- sättningar för åtal i 5 kap. 5 § . För att ett förtals- eller förolämpningsbrott ska kunna ingå i en grov fridskränkning eller en grov kvinnofridskränkning kommer alltså att krävas att målsäganden åtalar för brottet eller att målsäganden är eller anger brottet till åtal och de övriga förutsättningar som anges i 5 kap. 5 § är upp- fyllda. Första stycket har ändrats även på så sätt att minimistraffet har höjts från fängelse till fängelse . Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 5, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud i syfte att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av den utsattes integritet och gärningarna varit ägnade att skada hans eller hennes självkänsla, för hedersbrott till fängelse i lägst ett och högst . Paragrafen innehåller en ny bestämmelse om brottstypen heders- brott. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 8.1–8.3. Den nya bestämmelsen innehåller juridiskt-tekniskt sett många likheter med bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning, i 4 kap. 4 a §, och bestämmelsen om olaga förföljelse, som har fått beteckningen 4 kap. 4 c §. Den nya bestämmelsen bör kunna bedömas från straffprocessuell synpunkt på i huvudsak samma sätt som de s.k. fridskränkningsbrotten i 4 a §. De lagrum som räknas upp i paragrafens inledning är desamma som i 4 a §. Samma typer av brottsliga gärningar som kan ingå som moment i en grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning ska alltså kunna ingå i ett hedersbrott. Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena De brottsliga gärningarna ska, för ansvar enligt denna paragraf, ha begåtts i syfte att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Rekvisitet i denna paragraf är avsett att tillämpas på samma sätt som det motsvarande rekvisit avseende heder som infördes i straffskärpningsbestäm- melsen i 29 kap. 2 § 10 (se prop. 2019/20:131 s. 103–105). För ansvar krävs vidare att var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av den utsattes integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada hans eller hennes självkänsla. Dessa rekvisit är avsedda att tillämpas på samma sätt som motsvarande rekvisit i bestämmelsen om grov fridskränkning i 4 kap. 4 a § första stycket (se prop. 1997/98:55 s. 131–134). Som påpekades i samband med införandet av den bestämmelsen – och som kan poängteras särskilt i detta sammanhang – innebär de flesta brott i de lagrum som räknas upp i paragrafen typiskt sett att självkänslan hos den utsatta personen skadas allvarligt. Straffskalan, som motsvarar den som gäller för grov fridskränk- ning och grov kvinnofridskränkning, är fängelse i lägst ett och högst . I konkurrenshänseende bör bestämmelsen om den nya brotts- typen hedersbrott betraktas som mer specifik (lex specialis) i för- hållande till bestämmelsen om grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning. Om förutsättningarna för att döma för hedersbrott är uppfyllda bör därför dömas för detta brott i stället för grov frids- kränkning eller grov kvinnofridskränkning. Eftersom den nya brotts- typen har en strängare straffskala än olaga förföljelse bör dömas endast för hedersbrott om rekvisiten för båda brottstyperna är uppfyllda. Straffvärdemässigt kan konstateras att det räcker att rekvisiten i den nya bestämmelsen om hedersbrott är uppfyllda för att straff- minimum för detta brott, fängelse , ska uppnås. Det finns inget krav på att gärningspersonen och brottsoffret ska vara närstående i för- hållande till varandra. Om förutsättningarna för att döma för heders- brott är uppfyllda och det dessutom finns en nära relation mellan gärningsperson och brottsoffer, så bör den sistnämnda omständig- heten beaktas i straffvärdehöjande riktning. Den allra lägsta delen av straffskalan bör i ett sådant fall tillämpas endast undantagsvis, t.ex. om det finns sådana s.k. brottsexterna straffvärdeminskande omstän- digheter som anges i 29 kap. 3 §. Straffansvar för hedersrelaterat våld och förtryck Att samhället reagerar kraftfullt mot alla former av hedersförtryck är av största vikt. Trots att viktigt arbete har bedrivits av flera reger- ingar i syfte att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck finns det behov av att, som ett komplement till det arbetet, ytterligare utreda hur sådana beteenden som hedersrelaterat våld och förtryck tar sig uttryck i bör hanteras straffrättsligt. En särskild utredare ska därför •analysera och ta ställning till om det bör införas en särskild straff- bestämmelse, med en egen brottsbeteckning, som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterat våld och förtryck, •lämna förslag på en sådan reglering oavsett ställningstagande när det gäller frågan om huruvida ett särskilt hedersbrott bör införas, •om utredaren bedömer det ändamålsenligt, lämna förslag på hur ett effektivare straffrättsligt skydd mot hedersrelaterat våld och förtryck kan åstadkommas på något annat sätt, •överväga hur preskriptionstiden för sådan brottslighet bör beräk- nas och ta ställning till om särskilda preskriptionsregler bör gälla om brott har begåtts mot en person , •analysera svensk domstols behörighet att döma över sådan brotts- lighet begången utomlands, samt •lämna förslag på nödvändiga författningsändringar. •analysera om minimistraffet för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning bör höjas, samt •lämna förslag på en höjning av minimistraffet oavsett ställnings- tagande i sak. •överväga vilka förändringar i lagstiftningen avseende kontaktför- bud som bör genomföras med anledning av två tillkännagivanden från och lämna förslag på nödvändiga författningsänd- ringar, •analysera och vid behov föreslå de ytterligare förändringar på detta område som är lämpliga med anledning av den utvärdering av som expertgrupp Grevio genomfört i fråga om artiklarna 52 och 53 i Istanbulkonventionen, samt •analysera om det geografiska området vid särskilt utvidgat kon- taktförbud bör utvidgas och vid behov föreslå förändringar i lag- stiftningen. Uppdraget ska redovisas . Behovet av att komplettera det straffrättsliga skyddet mot hedersrelaterat våld och förtryck Hedersrelaterat våld och förtryck måste bekämpas Ett antal regeringar har initierat och bedrivit viktigt arbete i syfte att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck men arbetet måste fort- sätta och intensifieras. Betydelsen av att arbeta mot hedersrelaterat våld och förtryck lyfts också uttryckligen fram i januariavtalet, den sakpolitiska överenskommelse som slutits mellan Socialdemokraterna, de gröna. Här framgår att hedersrelaterat våld och förtryck måste bekämpas med strängare straff och mer kunskap. Av det följer att kunskapen om och förståelsen för den utsattas situation och den kontext som brotten sker i måste öka. Av överenskommelsen följer vidare bl.a. följande. Brott med heders- motiv ska utgöra en egen brottsrubricering. Skyddet för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet måste stärkas så att den som drabbas inte avvisas. Kompetensen om hedersrelaterat våld och för- tryck ska öka bl.a. genom bättre arbete mot hedersrelaterat våld och förtryck i skolorna. Möjligheterna att utan föräldrars samtycke ge insatser till unga vid misstanke om hedersbrott, liksom myndighe- ternas möjligheter att ingripa vid misstanke om att personer förs ur landet för att giftas bort mot sin vilja eller könsstympas, ska öka respektive stärkas. Kompetensteamet mot hedersrelaterat våld och förtryck ska permanentas. Arbetet behöver fortsätta och det straffrättsliga skyddet kompletteras I betänkandet Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet (SOU 2018:69) lämnas flera förslag som tar sikte på det straffrätts- liga skyddet mot hedersrelaterat våld och förtryck. Utredningen före- slår bl.a. att en ny straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv införs i 29 kap. 2 § . Enligt bestämmelsen ska det vid be- dömningen av straffvärdet som en försvårande omständighet särskilt beaktas om ett motiv för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Vidare föreslår utredningen, i syfte att klargöra att även sådana förfaranden kan utgöra människohandel, att bestämmelserna om äktenskaps- tvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa (4 kap. 4 c respek- tive 4 d § ) görs uttryckligen subsidiära till bestämmelsen om människohandel (4 kap. 1 a § ). Dessutom föreslår utredningen att ett nytt brott, barnäktenskapsbrott, införs i straff- bestämmelsen om äktenskapstvång. Detta brott tar – förutom vad som redan är kriminaliserat som äktenskapstvång – sikte på att straff- belägga att förmå eller tillåta ett barn att ingå äktenskap. har vidare tillkännagett för regeringen att den ställer sig bakom det som utskottet anför om att införa en särskild brotts- rubricering för brott med hedersmotiv (bet. 2017/18:JuU14 punkt 33, rskr. 2017/18:240). I betänkandet anförs bl.a. följande: ”Hedersrela- terat våld och förtryck är ett samhällsproblem och utskottet har poängterat vikten av att samhället med kraft markerar mot brott som begås på grund av en s.k. hederskultur. Hedersrela- terade begränsningar berör sannolikt över hundra tusen människor i och drabbar framför allt personer som lever under förhållan- den med påtagliga brister i jämställdhet. Utskottets uppfattning är att ett införande av en särskild brottsrubricering för brott med hedersmotiv på ett tydligt sätt skulle markera allvaret i dessa brott. Brott med hedersmotiv ska enligt utskottet ses som ett samlings- begrepp för många olika företeelser, de flesta straffbara redan med nuvarande lagstiftning. Precis som när det gäller fridskränknings- brotten kan det vara svårt att inom det straffrättsliga regelsystemet tillräckligt beakta det straffvärda i ett upprepat och systematiskt kränkande handlande, som i och för sig kan utgöras av ganska bagatell- artade gärningar. Det straffrättsliga regelsystemet är inriktat på en- skilda handlingar som i både tid och rum är avgränsade som ’enskilda’ handlingar. Då sådana handlingar blir ett led i en upprepad kränk- ning, eller en del av ett trakasserande mönster mellan ojämlika par- ter, kan lagföringen och domen över handlandet lätt försumma det samlade beteendets straffvärde. En särskild brottsrubricering, med grov fridskränkning som förebild, skulle enligt utskottet avhjälpa detta. Förutom möjligheten att i straffskalan markera brottets allvar, skulle dessutom möjligheterna att använda tvångsmedel förbättras, vilket enligt utskottet kan leda till att fler brott utreds och att fler barn i utsatta situationer skyddas” (bet. 2017/18:JuU14 s. 80). , som nämnts ovan, anges bl.a. att hedersrelaterat våld och förtryck måste bekämpas genom strängare straff och mer kunskap om dessa brott och förtryck, att brott med hedersmotiv ska utgöra en egen brottsrubricering och att det behövs ett tydligt barn- rättsperspektiv i arbetet mot hedersförtryck. Utredningen om starkare skydd mot barnäktenskap, tvångsäkten- skap och brott med hedersmotiv hade inte i uppdrag att ta ställning till om det bör införas en särreglering för hedersrelaterad brottslighet. Utredningen har heller inte närmare övervägt frågan, men konstaterar ändå att det finns flera beaktansvärda invändningar mot en sådan särreglering, bl.a. när det gäller vilka gärningar som ska omfattas och vilka personer som skulle kunna göra sig skyldiga till brottet. Utred- ningen menar att straffbestämmelsen skulle behöva konstrueras så pass brett att det med fog kan ifrågasättas om en särskild brottsrubric- ering är den lämpligaste lösningen. Vidare, menar utredningen, kan vissa avgränsnings- och konkurrensproblem tänkas uppstå eftersom ett sådant straffbud riskerar att överlappa de grova fridskränknings- brotten i 4 kap. 4 a § . Slutligen anser utredningen att om ett särskilt brott ska införas talar legalitetsprincipen för att heders- begreppet behöver ges en tydligt avgränsad definition direkt i straff- bestämmelsen, vilket sannolikt är förenat med svårigheter och därför kan leda till tillämpningsproblem. Att samhället reagerar kraftfullt mot alla former av hedersför- tryck och i synnerhet sådana som tar sig uttryck i brottsliga hand- lingar är av största vikt. Det arbete som redan har genomförts eller initierats utgör ett viktigt steg på vägen mot att bekämpa det allvar- liga problem som hedersrelaterat våld och förtryck innebär. Ytter- ligare steg behöver dock tas. Inte minst behöver det tas på allvar att det kan vara svårt att inom ramen för det nuvarande straffrättsliga regelverket tillräckligt beakta det straffvärda i ett upprepat och syste- matiskt kränkande handlande. Vidare bör argumentet att ett särskilt brott som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterat våld och förtryck skulle markera brottslighetens allvar och påverka möjligheterna till utredning och lagföring få en allsidig belysning. Det finns därför anledning att låta en utredare överväga hur det straffrättsliga skyddet mot hedersrelaterat våld och förtryck kan kom- pletteras och göras mer heltäckande och effektivt. Uppdraget att komplettera det straffrättsliga skyddet mot hedersrelaterat våld och förtryck Utredaren ska utifrån den problembeskrivning som presenteras i be- tänkandet Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet, i tillkännagivande på området och i januariavtalet göra en analys av rättsläget avseende möjligheten att ingripa straffrättsligt mot heder- srelaterat våld och förtryck i ljuset av de särskilda problem som hedersrelaterad brottslighet innebär i samhället och för enskilda. Ut- ifrån analysen ska utredaren lämna förslag till hur en särskild straff- rättslig reglering som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterat våld och förtryck – ett särskilt brott med en egen brottsbeteckning – och som möter de krav på en tydlig avgränsning av det straffbara området som legalitetsprincipen ställer upp skulle kunna utformas, inklusive vilken straffskala som bör väljas. Vid utförandet av uppdraget ska utredaren undersöka om det är lämpligt att använda brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning som förebild. I det ligger att göra en analys av och ta ställning till vilka typer av brottsliga handlingar som bör omfattas av den särskilda straffrättsliga regleringen. Utredaren ska dock också överväga om det är lämpligt att sådana nedvärderande, manipulerande eller kränkande handlingar i syfte att kontrollera en person som i det enskilda fallet inte utgör en straffbar gärning bör omfattas av den sär- skilda kriminaliseringen. Vidare ska utredaren, med beaktande av med- verkansreglerna i 23 kap. 4 § , analysera hur den person- krets som ska omfattas av en sådan reglering bör avgränsas. Förslaget ska åtföljas av en grundlig analys av eventuella för- och nackdelar med att införa ett särskilt brott som tar sikte på heders- relaterat våld och förtryck. Utredaren ska vidare i detta sammanhang uppmärksamma behovet av att strafflagstiftningen i så stor utsträck- ning som möjligt bör vara generellt utformad och träffa straffbara beteenden oavsett i vilket sammanhang de förekommer. Mot den bak- grunden bör utredaren, om han eller hon bedömer att det är ända- målsenligt, vara fri att presentera alternativa lösningar till hur det straffrättsliga skyddet mot hedersrelaterat våld och förtryck kan stärkas. Det kan t.ex. handla om att anpassa redan befintliga straff- stadganden så att de blir bättre anpassade till att omfatta beteenden som förekommer i samband med sådant våld och förtryck. Oavsett utredarens ställningstagande när det gäller vilken lösning som bäst tillgodoser behovet av ett förstärkt straffrättsligt skydd mot heders- relaterat våld och förtryck ska han eller hon dock lämna förslag på hur en särskild straffbestämmelse om hedersbrott skulle kunna ut- formas. Utredaren ska analysera hur den lösning som han eller hon före- slår förhåller sig till det straffrättsliga skyddet för vuxna och barn som lever i familjer eller befinner sig i relationer där det förekommer våld och hot utan att det finns någon uttalad problematik med heders- relaterat våld eller förtryck och vid behov föreslå vilka lagstiftnings- åtgärder det bör medföra. Utredaren ska också analysera hur den föreslagna regleringen för- håller sig till relevanta straffskärpningsgrunder i 29 kap. 2 § brotts- balken och till förslaget i SOU 2018:69 om en ny straffskärpnings- grund om motivet för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Utredaren ska dessutom överväga hur preskriptionstiden för ett nytt brott bör beräknas samt ta ställning till om särskilda regler bör gälla om brottet har begåtts mot en person . Slutligen ska utredaren i fråga om de förslag som utredningen lämnar i detta sammanhang analysera svensk domstols behörighet att döma över brott begångna utomlands. Det står utredaren fritt att lämna förslag i näraliggande frågor som identifieras. Utredaren ska således sammanfattningsvis •analysera och ta ställning till om det bör införas en särskild straff- bestämmelse, med en egen brottsbeteckning, som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterat våld och förtryck, •lämna förslag på en sådan reglering, oavsett ställningstagande när det gäller frågan om huruvida ett särskilt hedersbrott bör införas, •om utredaren bedömer det ändamålsenligt, lämna förslag på hur ett effektivare straffrättsligt skydd mot hedersrelaterat våld och förtryck kan åstadkommas på något annat sätt, •överväga hur preskriptionstiden för sådan brottslighet bör beräk- nas och ta ställning till om särskilda preskriptionsregler bör gälla om brott har begåtts mot en person , •analysera svensk domstols behörighet att döma över sådan brott- slighet begången utomlands, samt •lämna förslag på nödvändiga författningsändringar. Uppdraget att se över straffet för fridskränkningsbrotten Uppdraget att överväga ett stärkt straffrättsligt skydd för heders- relaterat våld och förtryck innebär, som framgår ovan, bl.a. att över- väga om ett särskilt straffansvar bör utformas med brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning som förebild. I upp- draget ligger även att överväga vilken straffskala som bör väljas. Polis- myndigheten har i en hemställan föreslagit att minimistraffet för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning ska höjas från fängelse till fängelse . Syftet är enligt Polismyn- digheten dels att ge polis och åklagare bättre verktyg för att kunna samla in nödvändig stödbevisning i form av läkarjournaler och rätts- intyg i de fall målsäganden inte ger sitt samtycke till detta, dels att ett höjt straffminimum bättre skulle avspegla brottets allvarliga karaktär (Ju2018/04259/L5). Mot bakgrund av hemställan och frågans nära anknytning till ut- redningens övriga uppdrag bör utredaren också få i uppdrag att med utgångspunkt i förslag analysera om minimi- straffet för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning bör höjas och vid behov föreslå en sådan höjning. Oavsett bedömningen ska ett sådant förslag lämnas. Vid sin bedömning ska utredaren be- akta Brås skrift Effekter av straffskärpningen för fridskränknings- brott och Brås rapport 2019:8 Grov kvinnofridskränkning – Brottets hantering och utveckling i rättskedjan 1998–2017. Utredaren ska således sammanfattningsvis •analysera om minimistraffet för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning bör höjas, samt •lämna förslag på en höjning av minimistraffet oavsett ställnings- tagande i sak. Uppdraget att överväga förändringar i lagstiftningen om kontaktförbud gjordes förändringar i lagstiftningen om kontaktför- bud i syfte att stärka skyddet mot trakasserier och förföljelse. Bland annat infördes en möjlighet att övervaka utvidgade kontaktförbud elektroniskt om den som avses med beslutet har överträtt ett kontaktförbud. Vidare förlängdes den längsta möjliga förbudstiden för kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning från till . Överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning infördes som särskild brottsbeteckning med straff- skalan fängelse i högst (prop. 2017/18:81, bet. 2017/18:JuU25, rskr. 2017/18:255). I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen tillkänna- gav för regeringen det som utskottet anför om att ett utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna beslutas som en förstahandsåtgärd (bet. 2017/18:JuU25 punkt 4, rskr. 2017/18:225). Därefter har även tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om skärpt straff för överträdelse av kontaktförbud (bet. 2018/19:JuU14 punkt 39, rskr. 2018/19:182). Av betänkandet framgår att utskottet föreslår att regeringen ska ta initiativ till att straffen för överträdelser av kontaktförbud utan elektronisk över- vakning skärps (bet. 2018/19:JuU14 s. 60). Frågor som bl.a. berör den svenska kontaktförbudslagstiftningen har också tagits upp av expertgrupp Grevio, som granskat genomförande av konvention om förebyg- gande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (Istanbulkonventionen). I sin granskning har Grevio som utgångs- punkt uttryckt att har en ledande roll när det gäller att arbeta för att mäns våld mot kvinnor ska upphöra och att detta förhållande också har avspeglat sig i den svenska lagstiftningen. Grevio har dock lyft fram att det finns områden där skyddet kan stärkas ytterligare. När det gäller hur genomfört artiklarna 52 och 53 i Istanbul- konventionen har Grevio rekommenderat att bygga ut syste- met med kontaktförbud eller andra skyddsåtgärder som lagstiftningen möjliggör så att möjligheten att avlägsna en misstänkt gärningsman från den gemensamma bostaden vid omedelbar fara blir större och se till att ett sådant avlägsnande kan bestå så länge offrets trygghet kräver det (se p.