sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Under detta avsnitt redogör vi för några av bestämmelserna som rör ett misstänkt, åtalat eller dömt barns privatliv under ett straffproces- suellt förfarande. Dessa bestämmelser berörs även i andra kapitel, främst det om artikel 16 och, när det gäller frihetsberövande, kapitlet om artikel 37. I de kapitlen redogör vi även närmre för artiklarna 3, 5 och 6 i , dvs. förbudet mot tortyr, rätten till frihet och rätten till privatliv. När det gäller publiceringar av miss- tänkta barns namn m.m. i media, se även kapitlet om artikel 17. En förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet (23 kap. 4 § RB). Förhör under förundersökningen ska hållas på tid och plats som kan antas medföra minsta olägenhet för den som ska höras (5 § FUK). När det särskilt gäller barnförhör ska de planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som hörs tar skada. Det bör noga tillses att uppseende inte väcks kring förhöret. (Se 17 § FUK.) Läs mer om barnförhör nedan. Under en förundersökning får det i vissa fall användas tvångsmedel mot en misstänkt. Därtill kan restriktioner meddelas mot ett frihets- berövat barn. Läs mer om det i kapitlen om artiklarna 16, 17 och 37. Av regeringsformen följer att domstolsförhandlingar som utgångs- punkt ska vara offentliga (2 kap. 11 § RF). Detta framgår även av rätte- gångsbalken (5 kap. 1 § RB). Offentligheten vid domstol får endast Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott begränsas genom lag och för att tillgodose ändamål som är godtag- bara i ett demokratiskt samhälle (2 kap. 20 och 21 §§ RF). Utrym- met för begränsningar möjliggör att en domstolsförhandling under vissa förutsättningar kan hållas inom stängda dörrar och att vissa per- soner kan nekas tillträde till en annars offentlig förhandling. Begränsningar av offentligheten vid domstol finns främst i 5 kap. 1 § RB men även i andra författningar, t.ex. LUL. Enligt bestämmel- serna får t.ex. förhör med ett barn hållas inom stängda dörrar. Rätten kan också förordna om stängda dörrar i vissa fall när en uppgift som omfattas av sekretess ska läggas fram, t.ex. vissa upp- gifter i en personutredning, rättspsykiatrisk undersökning eller annan sådan utredning. Det kan också nämnas att det råder ett generellt fotograferingsförbud i eller in i rättssalen, dvs. även vid en offentlig förhandling. (Se 5 kap. 1 och 9 b §§ RB samt t.ex. 35 kap. 13 § OSL.) Skulle offentlighet vid domstolsförhandling i mål mot den som inte har fyllt vara till uppenbar olägenhet på grund av den upp- märksamhet den tilltalade kan antas bli föremål för, får rätten för- ordna att målet ska handläggas inom stängda dörrar. Även om ett sådant beslut meddelas kan rätten medge att den tilltalades anhöriga, liksom annan vars närvaro kan väntas bli till nytta, får närvara vid handläggningen. (Se 27 § LUL.) Brottmål mot den som inte har fyllt ska, om målet avser brott på vilket fängelse kan följa, om möjligt sättas ut till handläggning på ett sådant sätt att det inte drar till sig uppmärksamhet (27 § LUL). I föreskrivs att rättegångar ska vara offent- liga, men att pressen och allmänheten får utestängas från en rätte- gång (eller del av en rättegång) bl.a. då minderårigas intressen eller skyddet för parternas privatliv så kräver (se artikel 6.1 i Europakon- ventionen). Vid ett straffrättsligt förfarande genereras ett antal allmänna hand- lingar. Utgångspunkten är att allmänna handlingar är offentliga (se 2 kap. Sekretess kan dock t.ex. gälla för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden som förekommer i en brotts- utredning (35 kap. 1 § OSL). Om utredningen leder till att åklagaren väcker åtal upphör som huvudregel sekretessen för det utrednings- Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott material som ingår i förundersökningsprotokollet, dvs. de delar av förundersökningen som utgör grunden för åtalet och som överläm- nas till domstolen. Undantag görs bl.a. för vissa uppgifter om per- sonliga förhållanden i bl.a. sexualmål och personutredningar, under förutsättning att sekretess skulle gälla även hos domstolen. Däremot gäller inte sekretessen för uppgift om vem som är tilltalad. Ett lik- nande undantag finns för vissa bildupptagningar av polisförhör under förundersökningen.106 (Se 35 kap. 7 § OSL). Även bilden från förhör som tas upp under en domstolsförhandling är som huvudregel sekre- tessbelagd (43 kap. 4 § OSL). Sekretessen för bildupptagningar gäller inte vid uppspelning i domstol (43 kap. 5 § OSL). Sekretess kan under vissa förutsättningar gälla för uppgifter om identiteten på en person som är misstänkt (men inte åtalad) för ett brott (t.ex. enligt 35 kap. 1 och 12 §§). Detta gäller även i domstol. För det fall uppgiften tas med i en dom, slutligt beslut eller vissa andra beslut, t.ex. om tvångsåtgärder, upphör sekretessen, om inte domstolen förordnar att sekretessen ska bestå. Möjligheterna att göra det är begränsade och en intresseprövning måste göras. (Se 43 kap. 8 och 8 a §.) ska föra ett belastningsregister. I det finns det bl.a. uppgifter om brottmålsdomar mot en person. Den som har dömts för ett brott registreras i belastningsregistret. gallras uppgifterna i registret. Tiden beror på vilken påföljd som den dömde har fått. T.ex. gallras uppgifter om sluten ungdomsvård efter det att påföljden helt verkställts och uppgifter om ungdomsvård och ungdomstjänst gallras efter domen eller beslutet, om det var ett barn som begick brottet. En straffvarning eller åtalsunderlåtelse gallras efter beslutet, om uppgiften avser en person som var för brottet. (Se lagen, 1998:620, om belastnings- register, särskilt 1, 3 och 17 §§.) För uppgifter i belastningsregistret gäller absolut sekretess, dvs. det ska inte göras någon skadeprövning. Detsamma gäller vissa andra register om brott. (Se 35 kap. 3 och 4 §§ OSL.) 106Detsamma gäller vid annan utredning enligt bestämmelserna om förundersökning. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott skipande eller rättsvårdande verksamhet tillämpas emellertid inte sekre- tess för dessa uppgifter (43 kap. 3 § OSL). 43.2.11Lagar, myndigheter och förfaranden anpassade för barn (artikel 40.3) När ett barn är misstänkt för brott gäller till viss del andra proces- suella regler jämfört med när en vuxen är misstänkt. De reglerna finns främst i LUL, men även i bl.a. och förundersök- ningskungörelsen. Flera av dessa bestämmelser har vi redan berört men i detta avsnitt redovisar vi regleringen samlat. Polisen, åklagar- och domstolsväsendet samt de sociala myndig- heterna är de myndigheter som främst ansvarar för det allmännas ingripanden vid brott begångna av barn. Dessa myndigheter är inte särskilt inrättade för barn men när barn är inblandade i deras arbete styrs de ibland av särskilt anpassade bestämmelser eller riktlinjer och deras arbetssätt kan skilja sig från när de arbetar med vuxna. I detta avsnitt redogör vi i korthet för särskilda bestämmelser m.m.som rör det straffrättsliga förfarandet när ett barn misstänkts för brott. I det efterföljande avsnittet redovisas bestämmelser om straffbarhetsålder och förfarandet när någon misstänkts för att ha begått brott innan han eller hon blivit straffmyndig. När det gäller barnanpassade förfaranden kan både artikel 3 och 6 i aktualiseras. har bl.a. ut- tryckt att det är nödvändigt att ett barn som anklagas för ett brott hanteras på ett sätt som tar fullt hänsyn till barnets ålder, mognads- nivå samt intellektuella och känslomässiga förmågor. Vidare har dom- stolen påpekat att det måste vidtas åtgärder för att främja barnets för- måga att förstå och delta i förfarandet.107 Barnanpassade förfaranden under förundersökningen I LUL finns det särskilda bestämmelser om handläggning hos Polis- myndigheten, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt (1 § LUL). Förundersökning mot den som inte har fyllt ska ledas av en åklagare eller en anställd vid som myndigheten 107Europadomstolens avgörande i målet T mot (1999) § 84. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Undersökningsledaren ska, om det inte möter något hinder, genom intresse och fallenhet för arbete med unga lagöver- trädare vara särskilt lämpad för uppgiften (2 § LUL). Som framgår under avsnitten ovan ska förundersökningen ofta bedrivas med sär- skild skyndsamhet och i vissa fall ska vårdnadshavare och socialnämnd underrättas om brottsmisstanken. (Se 4–6 §§ LUL.) Innan beslut fattas i åtalsfrågan får åklagaren inhämta ett yttrande från Kriminalvården (personutredning), bl.a. om det behövs en sär- skild utredning av den misstänktes personliga förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att han eller hon avhåller sig från fort- satt brottslighet. Åklagaren ska som huvudregel inhämta ett yttrande från socialnämnden innan åtal väcks mot den som misstänkts ha begått brott . (Se 10 § LUL och 1 § lagen, 1991:2041, om särskild personutredning i brottmål, m.m.) Har någon som inte fyllt gripits och beslutar åklagaren att inte anhålla den unge (men barnet är misstänkt för brott), får hålla kvar barnet för att skyndsamt kunna över- lämna honom eller henne till föräldrarna, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller någon annan lämplig vuxen per- son (14 § LUL). Ett barn får anhållas endast om det finns synnerliga skäl.108 För att tydliggöra att barn inte bör placeras i polisarrest har regeringen föreslagit en ny paragraf i LUL. Enligt bestämmelsen får den som är gripen eller anhållen och inte har fyllt förvaras i polis- arrest endast när det är absolut nödvändigt. Detta innebär att pla- cering av ett barn i polisarrest endast bör ske i undantagsfall.109 Som framgår ovan och i kapitlet om artikel 37 finns det särskilda bestämmelser för barn även när det gäller häktning, offentlig för- svarare och underrättelse till någon som är skäligen misstänkt för brott (se t.ex. 23 och 24 §§ LUL samt 12 § andra stycket FUK). 108Detta följer bl.a. av uttalanden av JO och Riksåklagarens riktlinjer. Regeringen har före- slagit att detta uttryckligen ska framgå av lagtext, 23 § LUL. 2019/20:129 s. 44 och 45samt däri gjorda hänvisningar. Propositionen är under behandling i . 2019/20:129 s. 46, 60 och 61. Propositionen är under behandling i . Läs mer i kapitlet om artikel 37. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Polisen är skyldig att genast underrätta socialnämnden när ett barn är skäligen misstänkt för brott för vilket fängelse kan följa. Repre- sentanter för bör om möjligt vara närvarande vid för- höret med barnet om det kan ske utan men för utredningen (6 och 7 §§ LUL). I förarbetena till bestämmelserna angavs som skäl härför att det ger dels ökade möjligheter för företrädare för att medverka under brottsutredningarna, dels förutsättningar för att snabbt genomföra den utredning om barnets levnadsomständigheter som måste göras, dels möjlighet för socialnämnden att agera på ett tidigt stadium för att få i gång olika stödåtgärder.110 Vid förhör med den som inte har fyllt och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa ska företrädare för närvara, om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen (7 § LUL). När den som hörs är bör även den som har vårdnaden om barnet vara närvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen (23 kap. 10 § RB). I förundersökningskungörelsen finns en särskild avdelning som reglerar barnförhör (15–19 §§ FUK). Av den framgår i huvudsak följande. Förhör med ett barn som är misstänkt för att ha begått brott får hållas endast efter medgivande av undersöknings- ledaren. Frågor som oundgängligen behövs för att klarlägga om bar- net har begått brottet får dock ställas utan medgivande. Socialnämn- den ska som huvudregel underrättas om förhöret om barnet är eller om det finns skäl att anta att nämnden behöver ingripa på grund av det som förekommit. Förhör med ett barn ska planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som förhörs tar skada. Särskild varsamhet bör iakttas om förhöret rör sexuallivet. Det bör noga tillses att uppseende inte väcks kring förhöret. Förhöret får inte göras mer ingående än omständigheterna kräver och får inte äga rum fler gånger än som är nödvändigt med hänsyn till utredningens art och barnets bästa. Det bör hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. 1994/95:12 s. 66. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott För att tillmötesgå de krav som ställer i arti- kel 40 har formulerat en instruktion över vad polis och åklagare bör tänka på vid förhör med personer . Instruktionen är utformad utifrån principerna om barnets bästa, rätten att komma till tals och förbud mot diskriminering.111 Av instruktio- nen framgår bl.a. följande. •Polisen måste tänka på den fysiska förhörsmiljön när det gäller barn. Det är önskvärt att förhör med barn hålls i lämpliga barnanpas- sade rum. •En försvarare bör som huvudregel vara närvarande vid samtliga polisförhör. •Förhöret bör inte ske under en alltför stor tidspress. Ett barn måste få möjlighet att förklara sig och berätta i sin takt. Annars är risken stor att han eller hon känner att det inte finns någon möjlighet att komma till tals. Förhöret får inte heller vara för långt. Barn kan ha svårt att hålla fokus . Förhörets längd måste anpassas individuellt efter behov och förutsättningar. •Det är angeläget att den psykiska förhörsmiljön är bra och att barnet blir bemött med respekt. •Förhörsledaren måste innan förhöret försäkra sig om att en even- tuell tolk och barnet förstår varandra ordentligt. Ett sätt att göra det på är att låta dessa två prata med varandra innan för- höret och sedan dokumentera detta i förhörsprotokollet. •Förhörsledaren måste vara noga med att använda ett språk som barnet förstår. Juridiska termer är svåra att förstå. Det är viktigt att det är barnets egna ord som antecknas i förhöret och inte förhörsledarens. •Socialtjänsten och vårdnadshavare/föräldrar ska så långt som möj- ligt vara närvarande under förhöret. När det gäller vårdnadshavar- nas närvaro ska det ske utifrån barnets bästa. En vårdnadshavare som stör förhöret eller kan antas påverka en berättelse har inte någon rätt att vara närvarande. När en socialsekreterare är närva- rande måste hans eller hennes uppgift tydliggöras för barnet så att det inte uppstår några oklarheter. 111RättsPM 2013:7 s. 25 och 26. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Regeringen har tillsatt en utredning, som bl.a. ska analysera om be- stämmelserna om förhör med barn som misstänks för brott är ändamålsenliga.112 Läs mer om utredningens direktiv nedan i avsnittet om barn som misstänks ha begått brott innan de nått straff- barhetsålder. Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som är ska, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har ut- setts av domstolen att handlägga sådana mål. Även nämndemännen i dessa mål ska normalt vara särskilt utsedda att tjänstgöra i ungdoms- mål. Bestämmelsen om särskilt utsedda domare gäller inte vid bötes- mål. (Se 25 § LUL.) Det finns, enligt förarbetena, flera fördelar med att särskilda domare handlägger ungdomsmål. Dessa domare får t.ex. stor kunskap om ungdomars situation och de särskilda regler som gäller för just ungdomsmålen. Vidare har det framhållits att en specialiser- ing kan underlätta framtida ut- och fortbildningsinsatser.113 När åtal har väckts ska tingsrätten underrätta bl.a. vårdnadshava- ren eller annan som svarar för den unges vård och fostran, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa ska denne person också höras i målet, om det kan ske och det inte finns särskilda skäl mot det. Domstolen ska även underrätta socialnämnden om tidpunkten för huvudförhandling, om nämnden ska lämna eller har lämnat ett yttrande enligt 11 § LUL. (Se 26 § LUL.) bör underrättas även om den i sitt ytt- rande angett att vård inom inte kan komma i fråga. Iförarbetena till bestämmelsen anges det att om med- verkar vid huvudförhandlingen får domstolen ett bättre underlag när den tar ställning till val av påföljd. Även för vidare arbete kan det, enligt förarbetena, vara värdefullt om företrädare för social- tjänsten medverkar vid huvudförhandlingen.114 Som framgår ovan är presumtionen för en muntlig förhandling starkare i ett mål mot ett barn än när en vuxen är åtalad. Men sam- tidigt finns det i dessa mål större möjlighet för en domstol att hålla förhandlingen inom stängda dörrar. Sådana mål ska normalt också Uppdraget ska redovisas . 2000/01:56 s. 21 och 22. 2000/01:56 s. 24 och 32. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott sättas ut så att de inte drar till sig uppmärksamhet. Målet ska behand- las skyndsamt, ibland inom vissa tidsfrister och domen ska normalt avkunnas vid huvudförhandlingen, se ovan. (Se bl.a. 5 kap. 1 § tredje stycket RB samt 27 och 29 §§ LUL). När ett barn döms för brott aktualiseras särskilda ungdomspåföljder. Det finns också möjlighet att utan rättegång ge barnet t.ex. en varning. Läs mer om dessa på- följder och alternativ till påföljder i avsnittet om alternativ till anstalts- vård m.m. nedan. När det gäller en bevistalan mot den som misstänks ha begått brott , se avsnittet nedan. har haft kontakt med ett antal barn som varit inblandade i rättsprocesser, antingen som brottsoffer, vittnen eller gärningsmän. En del av barnen och ungdomarna har i sina kontakter med gett uttryck för att domstolsprocessen är svår eller rent av omöjlig att förstå. har därför tagit fram en skrift som vänder sig till domare, nämndemän, åklagare och advokater som möter barn i en brottmålsrättegång.115 Skriften innehåller råd och tips om vad man bör tänka på när en ung person deltar i en rättegång. I vissa fall kan en åklagare utfärda ett strafföreläggande i stället för att väcka åtal.116 Som utgångspunkt gäller att bötesstraff och villkor- lig dom får föreläggas genom strafföreläggande beträffande brott för vilket böter ingår i straffskalan, dock inte normerade böter (48 kap. 4 § RB). När det gäller barn får åklagaren utfärda strafföreläggande även i fall när det kan antas att barnet, om åtal skulle ha väckts och med beaktande av 29 kap. 7 § BrB, skulle ha dömts endast till böter (15 § LUL). Om åklagaren har beslutat att utfärda ett strafföreläggande med stöd av 15 § LUL ska barnet underrättas om beslutet vid ett person- ligt möte. Om det är möjligt ska även barnets vårdnadshavare när- vara. Om ett personligt sammanträffande inte är möjligt eller brottet är 115Barnombudsmannen, vad som händer – En pedagogisk brottmålsrättegång för unga, BI2006:03 (2007). 116En åklagare kan också meddela åtalsunderlåtelse eller straffvarning, se nedan i avsnittet om alternativ till anstaltsvård. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott ringa, får underrättelsen vara skriftlig. (Se 1 § förordningen, 1994:1763, med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.) Enligt förarbetena har det varit en vedertagen princip att unga lagöverträdare så långt det är möjligt ska hållas utanför dom- stolarna. Vidare har man ställt särskilda krav på ett snabbt och infor- mellt förfarande i fråga om unga lagöverträdare.117 Ett antal myndigheter och andra organ arbetar med brottsförebyg- gande arbete på olika sätt. En av dem är . Rådet har till uppgift att bidra till kunskapsutvecklingen inom rätts- väsendet och det kriminalpolitiska området samt att främja brotts- förebyggande arbete. Myndigheten ska bl.a. ha ett barn- och ungdoms- perspektiv i sin verksamhet. (Se 1 och 6 §§ förordningen, 2016:1201, med instruktion för .) Även kommunernas socialnämnder har uppdrag som bl.a. syftar till att förebygga att barn begår brott. ska t.ex. verka för att barn växer upp under trygga och goda förhållanden och sörja för att barn som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver. Vidare ska en socialnämnd med särskild uppmärk- samhet följa utvecklingen hos barn och unga som har visat tecken till en ogynnsam utveckling. (Se 5 kap. 1 § SoL.) I förarbetena till social- tjänstlagen uttalas att barn som begår kriminella handlingar ofta är socialt utsatta och har ett särskilt behov av stöd och hjälp och att detta inte minst gäller de ungdomar som ägnar sig åt omfattande eller all- varlig brottslighet. Enligt lagstiftaren är det en angelägen uppgift för samhället att bistå dem på ett sådant sätt att de slutar att begå brott. För att lösa denna uppgift krävs det enligt lagstiftaren att samhället reage- rar på bred front i en rad olika sammanhang och att ett särskilt ansvar därvid ligger på socialtjänsten.118 Det har tillsatts en utredning om huruvida kommunerna ska få ett lagstadgat ansvar för brottsförebyggande arbete. Ett syfte med uppdraget är att förhindra att unga involveras i kriminalitet.119 Utredningen utgör en del i reger- ingens 34-punktsprogram mot gängkriminalitet. 1987/88:135 s. 22 och 23. 1997/98:96 s. 142 och 143. Uppdraget ska redovisas . Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott och andra brottsbekämpande myndigheter har bl.a. till uppgift att förebygga brottslig verksamhet (se t.ex. 2 och 3 §§ polislagen). ska fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom och underrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem (6 § polislagen). En polisman får omhänderta ett barn för att överlämna barnet till dess vårdnadshavare eller socialnämnden. Det får göras om barnet anträffas under förhållanden som innebär överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling. Vid denna bedöm- ning ska det bl.a. beaktas om barnet kan komma att involveras i brotts- lig verksamhet. (Se 12 § polislagen.) Regeringen har gett och i upp- drag att genomföra ett utvecklingsarbete i syfte att förbättra samver- kan mellan elevhälsan, hälso- och sjukvården och så att barn och unga får tidiga och samordnade insatser.120 utvidgades uppdraget till att även omfatta särskilda satsningar mot riskgrupper i socialt utsatta områden.121 Denna del av uppdraget ut- gör en del av regeringens 34-punktsprogram mot gängkriminalitet. Inom samma program har regeringen uttryckt att man vill skärpa straf- fen för dem som rekryterar unga till kriminalitet. Läs mer i kapitlet om artikel 36. 43.2.12Barn som misstänks ha begått brott innan de nått straffbarhetsålder (40.3 [a] och [b]) För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får inte dömas till påföljd (1 kap. 6 § BrB). Barn kan alltså i juri- disk mening begå brott, men inte åtalas eller lagföras för brotten i fråga. Av detta följer också att en förundersökning inte får inledas mot en misstänkt som vid gärningen inte fyllt . Däremot kan en utredning enligt LUL inledas i vissa fall (se 31–37 §§ LUL). Vi har ovan redogjort för en del bestämmelser som särskilt träffar utredningar mot barn . I detta avsnittet redogör vi mer utförligt och samlat för dessa bestämmelser. När det gäller bedömningen av ett barns ålder ankommer det på rätten att se till att det finns tillräcklig utredning. Utifrån det under- laget ska rätten bedöma vilken ålder som är mest sannolik. 120Regeringens beslut U2017/01236/GV . 121Regeringens beslut U2020/00363/S . Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott handlar om åldersgränser, såsom straffmyndighet och förbud för livs- tids fängelse gäller i stället att det måste vara klarlagt att den unge nått den ålder som krävs.122 En särskild utredare har fått i uppdrag av regeringen att se över regelverket för utredningar mot barn som misstänks för brott. Syftet med översynen är att förbättra regelverket och säkerställa att en hög grad av rättssäkerhet och effektivitet upprätthålls i utredningar där barn är misstänkta för brott. Utredaren ska bl.a. analysera om de särskilda bestämmelser som rör utredningar om brott som barn misstänks ha begått är ändamålsenliga och om de tillämpas på avsett sätt.