sou · H8B373 · 2020-11-30 00:00:00 — Ett exempel på tillämpningen av denna bestämmelse är övervakningen av bifångsten av däggdjur vid nätfiske, och de tekniska åtgärder som vidtas för att undvika sådana händelser (till exempel montering av ljudskrämmor (så kallade. ”pingers”) på fiske- nät). Ett annat exempel är uppföljning av fladdermuskollisioner med vindkraftverk eller antalet överkörda djur.113 Under de förutsättningar som anges i artikel 16 i direktivet får med- lemsstaterna göra undantag från skyddsbestämmelserna i artikel 12. Detta förutsätter dock att det inte finns någon annan lämplig lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av gynnsam beva- randestatus hos bestånden av de berörda arterna i deras naturliga ut- bredningsområde. Om dessa förutsättningar är uppfyllda kan undan- tag medges av följande anledningar: a) För att skydda vilda djur och växter och bevara livsmiljöer, b) för att undvika allvarlig skada, sär- skilt på gröda, boskap, skog, fiske, vatten och andra typer av egen- dom, c) av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet, eller av andra tving- ande orsaker som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbe- gripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla konsekvenser för miljön, d) för forsknings- och utbildningsändamål, för återinplantering och återinförsel av dessa arter för den uppföd- ning som krävs för detta, inbegripet artificiell förökning av växter och e) för att under strängt kontrollerade förhållanden selektivt och i begränsad omfattning tillåta insamling och förvaring av vissa exem- 112Europeiska kommissionen, Vägledning om strikt skydd för djurarter av intresse för gemen- skapen i enlighet med rådets direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer Slutgiltig version, , s. 32. 113Europeiska kommissionen, Vägledning om strikt skydd för djurarter av intresse för gemen- skapen i enlighet med rådets direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer Slutgiltig ver- sion, , s. 48. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald plar av de arter som finns förtecknade i bilaga 4 i en begränsad mängd som fastställs av de behöriga nationella myndigheterna. Av praxis från framgår att förutsättningarna att medge undantag enligt artikel 16 ska bedömas restriktivt och att det åligger den beslutande myndigheten att visa att förutsättningarna för undantag är uppfyllda.114 Direktivet innehåller även en skyldighet för medlemsstaterna att över- vaka bevarandestatusen hos de naturtyper och de arter som omfattas av direktivet (artikel 11). Resultatet av övervakningen kan ligga till grund för en översyn av den nationella listan över områden som bör ingå i Natura 2000-nätverket (artikel 4.1). Resultatet av övervakningen tillsammans med information om bevarandeåtgärder som vidtagits och en bedömning av dess effekter på bevarandestatusen på naturtyperna och arterna ska rapporteras till kommissionen (artikel 17). Rapporteringen ska ske . Av direktivet framgår även att rapporten ska vara tillgänglig för allmän- heten. Kommissionen och medlemsstaterna har gemensamt tagit fram en vägledning för vilken information som ska rapporteras och hur bevarandestatus ska bedömas.115 Vid bedömning av naturtyper be- döms fyra faktorer: utbredning, area, kvalitet och framtidsutsikter. För arter är motsvarande faktorer: population, utbredning, kvalitet för habitat och framtidsutsikter. För dessa faktorer bedöms dess bevarandestatus och hur trenden ser ut. Bevarandestatusen anges med vissa färger: gynnsam (grön), otillräcklig (gul) eller dålig (röd). En samlad bedömning görs sedan där alla fyra faktorer måste vara uppfyllda för att gynnsam bevarandestatus ska anses uppnådd. Bedöm- ningarna görs per biogeografisk region. är del av tre land- regioner (alpin, boreal och kontinental) och två havsregioner (marin atlantisk och marin baltisk). 114Se bl.a.EU-domstolens avgöranden i mål C-342/05 Kommissionen mot och C-674/17. Se även och , , , 2016, s. 59 f angående C-342/05. 115Reporting under Article 17 of the Habitats Directive; Reporting format for the period 2013– Final version – . Reporting under Article 17 of the Habitats Directive: Explanatory Notes and Guidelines for the period 2013–2018. Final version – 2017. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Rapporten ska även avse information om Natura 2000-områden, bland annat ska medlemsstaterna ange vilka åtgärder som vidtagits för att uppnå kraven i artikel 10 om vidtagande av åtgärder utanför ett Natura 2000-område för att få ett mer sammanhängande nätverk. Fågeldirektivet omfattar samtliga fågelarter som naturligt förekom- mer inom medlemsstaternas europeiska territorium (artikel 1). Direk- tivet gäller för fåglar samt för deras ägg, bon och livsmiljöer. På samma sätt som för art- och habitatdirektivet innehåller fågel- direktivet bestämmelser om krav på att inrätta områdesskydd, Natura 2000, och ett strikt skyddssystem för arter. Medlemsstaterna är enligt direktivet skyldiga att, med beaktande även av ekonomiska krav och rekreationsbehov, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla populationen av de särskilt skyddsvärda fågelarter som finns i bilaga I till direktivet på en nivå som svarar mot ekologiska, vetenskapliga och kulturella behov eller för att återupprätta populatio- nen av dessa arter till den nivån (artikel 2). Exempel på åtgärder som ska se till att dessa mål uppnås är att avsätta skyddade områden, att vidta underhålls- och skötselåtgärder inom och utanför de skyddade områdena samt att återställa och skapa nya biotoper (artikel 3). Direk- tivet innehåller således inte begreppet gynnsam bevarandestatus. Direktivet kräver även av medlemsstaterna att de ska utse sådana områden som är mest lämpade för bevarandet av fågelarterna i bi- laga 1 till särskilda skyddsområden. Motsvarande skyldighet finns även för regelbundet förekommande flyttfåglar som inte anges i bilaga 1 till direktivet. Dessa särskilda skyddsområden ska utgöra en del av Natura 2000-nätverket (artikel 3.1 i art och habitatdirektivet). Av praxis framgår att skyldigheten att klassificera områden som särskilda skyddsområden inte kan kringgås genom att det vidtas andra särskilda bevarandeåtgärder. Urvalet ska ske med hän- syn till de ornitologiska kriterier som fastställs i artikel 4.1 och 4.2. På samma sätt som för urvalet av områden enligt art- och habitatdirek- tivet får de ekonomiska krav som anges i artikel 2 i fågeldirektivet inte beaktas vid valet och avgränsningen av ett område.116 116Se bl.a. dom av i mål C‑3/96 Kommissionen mot Neder- länderna. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Skyddsbestämmelserna i artikel 6 i art- och habitatdirektivet om att vidta lämpliga åtgärder för att förhindra försämring av natur- typerna och livsmiljöerna för arterna samt skyldigheten att bedöma konsekvenser för området av planer och projekt gäller även för skyddsområden som är utpekade enligt fågeldirektivet (artikel 7 i art och habitatdirektivet). Skyddet enligt fågeldirektivet innebär således samma krav på effektiva åtgärder som art- och habitatdirektivet.117 Det framgår även av praxis från att de områden som inte har klassificerats som ett särskilt skyddsområde fastän de borde ha klassificerats på sådant sätt omfattas av skyddsbestämmelserna i artikel 6 i art och habitatdirektivet.118 Som nämnts innehåller fågeldirektivet även en skyldighet för med- lemsstaterna att inrätta ett generellt system för skydd av de fågelarter som anges i artikel 1 (artikel 5). Skyddssystemet ska innehålla för- bud mot att avsiktligt döda eller fånga fåglar, avsiktligt förstöra eller skada deras bon och ägg eller bortföra deras bon, samla in fågelägg, avsiktligt störa fåglar, särskilt under deras häcknings- och uppföd- ningsperiod samt mot att förvara fåglar av sådana arter som inte får jagas eller fångas. På motsvarande sätt som i art- och habitatdirektivet får undantag göras från förbudet i artikel 5 och under vissa förutsättningar: a) Hän- syn till människors hälsa och säkerhet, hänsyn till flygsäkerheten, för att förhindra allvarlig skada på gröda, boskap, skog, fiske och vatten, för att skydda flora och fauna, b) För forsknings- och utbild- ningsändamål, för återinplantering och återinförsel och för den upp- födning som krävs för detta, c) För att under strängt kontrollerade förhållanden och på selektiv grund tillåta fångst, hållande i fången- skap eller annan förnuftig användning av vissa fåglar i litet antal. På samma sätt som för art- och habitatdirektivet innehåller fågel- direktivet en skyldighet att rapportera (se artikel 12 i fågeldirektivet). Se mer om den svenska rapporteringen nedan. 117EU-domstolens dom av i mål C-441/17 Kommissionen mot . 118EU-domstolens dom av i mål C‑355/90 Kommissionen mot . Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald 8.8Naturvårdsdirektiven i svensk rätt Direktivens bestämmelser om områdesskydd har genomförts i 7 kap. och i förordningen om områdesskydd. I är det länsstyrelserna som identifierar vilka områden som ska skyddas och samråder med markägare och andra myndigheter. Därefter föreslår till regeringen vilka områden som ska skyddas, varpå regeringen tar beslut enligt 7 kap. 28 § . Dessa be- slut kan inte överklagas. Alla av regeringen beslutade Natura 2000 områden har status av riksintresse enligt 4 kap. vilket får betydelse för beslut om användning av mark- och vatten som påver- kar Natura 2000-områden på ett betydande sätt. Enligt 7 kap. 27 § har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer en skyldighet att föra en förteckning över naturområden som bör beredas skydd eller har beretts skydd som särskilda skyddsområden eller bevarandeområden enligt bland annat fågeldirektivet respektive art- och habitatdirektivet.119 För bevaran- det av arterna i art- och habitatdirektivet har 23 nya Natura 2000- områden tillkommit –2018, och tillsammans med tidigare områden har cirka 4 000 områden i skyd- dats inom Natura 2000-nätverket. Dessa utgör en sammanlagd yta av . Det räcker inte med att peka ut områden. Som nämnts måste medlemsländerna enligt direktiven också arbeta för att naturtyperna och arterna har gynnsam bevarandestatus, dvs. att de finns kvar i en långsiktigt hållbar omfattning genom att vidta bevarandeåtgärder. För del är detta reglerat i 16 § förordningen om områdes- skydd som anger att myndigheterna inom dessa utpekade områden särskilt ska bevaka att en gynnsam bevarandestatus bibehålls eller återställs för berörda naturtyper och arter. Vad som avses med gynnsam bevarandestatus för naturtyper respektive arter anges i samma paragraf. Med bevarandestatus för en livsmiljö avses summan av de faktorer som påverkar en naturtyp och dess typiska arter och som på lång sikt kan påverka dess naturliga utbredning, struktur och funktion samt de typiska arternas över- levnad på lång sikt. En naturtyps bevarandestatus anses gynnsam när 119Regeringen har enligt 15 § förordning om områdesskydd enligt m.m. delegerat denna skyldighet till . Se föreskrift NFS 2014:29. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald 1.dess naturliga eller hävdbetingade utbredningsområde och de ytor den täcker inom detta område är stabila eller ökande, 2.den särskilda struktur och de särskilda funktioner som är nödvän- diga för att den ska kunna bibehållas på lång sikt finns och san- nolikt kommer att finnas under en överskådlig framtid, och 3.bevarandestatusen hos dess typiska arter är gynnsam. På samma sätt avses med bevarandestatus för en art summan av de faktorer som påverkar den berörda arten och som på lång sikt kan påverka den naturliga utbredningen och mängden hos dess popula- tioner. En arts bevarandestatus anses gynnsam när 1.uppgifter om den berörda populationsutveckling visar att arten på lång sikt kommer att förbli en livskraftig del av sin livs- miljö, 2.artens naturliga eller hävdbetingade utbredningsområde varken minskar eller sannolikt kommer att minska inom en överskådlig framtid, och 3.det finns och sannolikt kommer att fortsätta att finnas en till- räckligt stor livsmiljö för att populationer ska bibehållas på lång sikt. I enlighet med artikel 6.3 i art- och habitatdirektivet måste myndig- heter som meddelar ett beslut som kan påverka miljön i ett Natura 2000-område göra en bedömning av beslutets konsekvenser för om- rådet. Denna skyldighet återfinns i 19 § förordningen om områdes- skydd. För de områden som förtecknats som Natura 2000-område ska länsstyrelserna upprätta beskrivningar av bevarandesyftet samt de naturtyper och arter för vilka en gynnsam bevarandestatus ska upp- rätthållas eller återställas, se 17 § förordningen om områdesskydd. Den svenska regleringen av Natura 2000-områden beskrivs när- mare i kapitel 6.2.5. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Artskyddsförordningen har utformats för att bland annat genom- föra kraven i art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Art- skyddsförordningen innehåller även fridlysningsbestämmelser (6, 8 och 9 §§ artskyddsförordningen) som har sitt ursprung i naturvårds- lagen där skyddet vilar på nationella överväganden. Skyddet av dessa arter och växter utgör således inget internationellt åtagande. I 4 och 7 §§ fridlyses arter av djur och växter i hela landet på grund av bestämmelser i art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Dessa arter är förtecknade i bilaga 1 till artskyddsförordningen. I denna bilaga har djur- och växtarter olika markeringar beroende på behovet av skydd. I fråga om vilda fåglar och i fråga om sådana vilt levande djurarter som har markerats med N eller n är det enligt 4 § artskyddsförord- ningen förbjudet att 1. avsiktligt fånga eller döda djur, 2. avsiktligt störa djur, särskilt under djurens parnings-, uppfödnings-, övervint- rings- och flyttningsperioder, 3. avsiktligt förstöra eller samla in ägg i naturen, och 4. skada eller förstöra djurens fortplantningsområden eller viloplatser. Förbudet gäller alla levnadsstadier hos djuren. För- budsbestämmelsen avser det artskydd som enligt art- och habitat- direktivet och fågeldirektivet ska införas i medlemsländerna. Som nämnts finns en omfattande praxis både från om vad som avses med avsiktligt. Även svenska domstolar har meddelat ett antal avgöranden om vad som avses med nämnda begrepp.120 För sådana växtarter som har markerats med N i bilagan är det för- bjudet att avsiktligt plocka, samla in, skära av, dra upp med rötterna eller förstöra växter i deras naturliga utbredningsområde i naturen. Förbudet gäller alla stadier i växternas biologiska cykel. Under vissa förutsättningar kan ge dispens från de nämnda förbuden. Grunden för dispens skiljer sig åt beroende på om skyddet vilar på art- och habitatdirektivet eller om det vilar på natio- nella överväganden, se 14 respektive 15 §§ artskyddsförordningen. Enligt praxis är artskyddsförordningen att se som en precisering av vad som kan följa av de allmänna hänsynsreglerna när det gäller skydd av arter.121 En del i prövningen blir då att med tillämpning av relevanta fridlysningsbestämmelser i artskyddsförordningen bedöma 120Mark- och avgöranden MÖD 2015:3 och MÖD 2014:48. Mark- och dom i mål M 7639-11 och särskilt, MÖD 2013:13 Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald hur de skyddade arterna påverkas av den planerade verksamheten. Genom att föreskriva villkor, försiktighetsmått och skyddsåtgärder kan prövningen leda fram till att verksamheten inte kommer i kon- flikt med fridlysningsbestämmelserna och att det därför inte blir aktuellt med dispensprövning. Som nämnts utreds artskyddsförordningen och dess tillämpning i särskild ordning.122 8.9Uppföljning av art- och habitatdirektivet Som redogjorts för ovan utgör en del av bevarandearbetet för biolo- gisk mångfald som ska utföras enligt art- och habitatdirektivet av att övervaka tillståndet i naturen och göra en bedömning av hur livs- kraftiga olika arter och naturtyper är på lång sikt. För de arter och naturtyper som omfattas av art- och habitatdirektivet övervakas och bedöms om naturtyperna och arterna har gynnsam bevarandestatus. Övervakningen sker alltså över naturtypens bevarandestatus inom hela medlemsstaten och inte endast av den del av naturtypen som utgör ett beslutat Natura 2000-område. Motsvarande övervakning och bedömning enligt fågeldirektivet avser arternas tillstånd, se mer om fågeldirektivet nedan. Medlems- staternas bedömning rapporteras till EU-kommissio- nen. För del innebär det att rapportera om statusen för de 166 arter och 89 naturtyper i som omfattas av direktiven. Den svenska utvärderingen av arters och naturtypers bevarande- status genomförs av SLU Artdatabanken på uppdrag av Naturvårds- verket och Havs- och vattenmyndigheten. Som redan nämnts görs bedömningen i enlighet med den vägledning som medlemsstaterna ska använda.123 Den senaste rapporteringen gjordes 2019 och resul- taten som presenteras i det här kapitlet kommer från den rapporter- ingen.124 Statusen på de 15 skogliga naturtyper som förekommer i utvärderas i tre biogeografiska regioner, den alpina, den boreala och den kontinentala regionen, se figur 8.1. Det innebär att varje natur- 2020:58, Översyn av artskyddsförordningen. Utredningen ska avge sitt betänkande . 123DG Environment 2017. Report format for the period 2013–2018. och DG Envi- ronment 2017. Reporting under Article 17 of the Habitat types Directive: Explanatory notes and guidelines for the period 2013-2018. 124https://nature-art17.eionet.europa.eu/. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald typs status utvärderas i respektive biogeografisk region under förut- sättning att naturtypen förekommer där. Figur 8.1 EU:s biogeografiska regioner i Vid rapporteringen bedömdes två av skogstyperna i en region ha gynnsam bevarandestatus, fjällbjörkskog och skogsbevuxen myr i den alpina regionen.125 För övriga skogliga naturtyper i landet bedöm- des bevarandestatusen vara otillräcklig eller dålig, se tabell 8.4. 8.9.1Naturtyperna i art- och habitatdirektivet och gynnsam bevarandestatus Art- och habitatdirektivet innehåller inga definitioner av de olika natur- typerna som omfattas av direktivet utan de anges bara med namn. Nya medlemsländer har tillkommit efter det att direktivet antogs 125https://nature-art17.eionet.europa.eu/. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald vilket inneburit att regionala variationer och nya naturtyper har behövt inkluderas. Det har funnits ett behov av klargörande av hur naturtyperna ska definieras och har därför tagit fram en manual som stöd för tolkningen.126 Tolkningsmanualen upp- dateras med mellanrum. Utifrån manualen tar varje land fram nationella vägledningar. Alla naturtyper har regionala variationer. Inom ramen för de nationella vägledningarna kan därför de natio- nella förutsättningarna beaktas. har tagit fram vägledningar för de naturtyper och arter i art- och habitatdirektivet som förekommer i . För varje naturtyp finns en beskrivning och vissa kriterier som behöver vara uppfyllda för att ett område ska anses utgöra en viss naturtyp. För varje naturtyp finns också en lista över karakteristiska och typiska arter av mossor, lavar, svampar, däggdjur, fåglar och skalbaggar som utmärker naturtypen. För alla skogstyper utom trädklädd betesmark anges kvalitets- kriterier, både i kommissionens vägledning och den svenska tolk- ningen, för egenskaper och strukturer kopplade till naturskog. Sådana kvalitetskriterier avser exempelvis gamla träd, död ved och skoglig kontinuitet. Den arealmässigt största skogliga naturtypen i är taiga127. Den har följande beskrivning i EU:s tolkningsmanual. Natural old as well as those young stages naturally devel- oping after fire. Natural old represent climax or late succession stages with slight human impact or without any human impact. Present natural old are only minor remnants of those originally occur- ring in Fennoscandia. With intensive forestry, which is carried out prac- tically throughout this region, the main features of natural old disappear, i.e. the considerable amount of dead and rotten wood, the great variation in tree age and length and species composition, the trees from previous generations, the more stable microclimate. natural are habitats of many threatened species, especially bryophytes, lichens, fungi, and invertebrates (mostly beetles). Some of the present old natural have human impact, but in spite of that they maintain many characteristics of the natural . Because of the important role of fire, burned areas, and their young succession stages, have been naturally common in the boreal region. Nowadays they are ex- tremely rare because of efficient fire protection and forestry. Natural recently burned areas are very important habitats for many endan- gered species. Typical of natural burned areas is a great amount of dead 126Europeiska kommissionen, Interpretation manual of European habitats . 127EU-benämning Western Taiga som tidigare hade den svenska benämningen Västlig taiga. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald burned wood and a varying density of living trees which greatly conditions the regeneration of the . The character of the vary with the different boreal zones (hemi-, southern, middle, northern) and different site types. –natural old spruce –natural old pine –natural old mixed –natural old deciduous –recently burnt areas –younger naturally developed after fire Som nämnts har tagit fram en egen tolkning avseende taiga. Naturtypen förekommer i boreal-boreonemoral zon på torr-blöt och näringsfattig-näringsrik mark och innefattar i typfallet produktiv skogs- mark. Enstaka områden finns i kontinental region. Trädskiktets kron- täckningsgrad är normalt 30–och utgörs av gran, tall, björk, asp, rönn och sälg. Små inslag av andra inhemska trädslag kan förekomma. Naturtypen innefattar även brandfält och stormfällningar som då kan innebära en lägre krontäckning. Kvalitetskriterier: Skogen ska vara, eller i en relativt nära framtid kunna bli naturskog eller likna naturskog med avseende på egenskaper och strukturer. Den kan ha påverkats av t.ex. plockhuggning, bete eller natur- lig störning. Skogen ska vara i ett sent eller i ett relativt sent successions- stadium. Det ska finnas gamla träd och död ved och en kontinuitet för de aktuella trädslagen. Om naturliga störningsprocesser eller skötsel- åtgärder, huvudsakligen brand/naturvårdsbränning, i syfte att imitera sådana har påverkat området kan även områden i yngre successions- stadier ingå om de utgör ett väsentligt värdehöjande komplement. Egen- skaper och strukturer som är typiska för naturskog finns normalt även i yngre successionsstadier. Skogens hydrologi ska inte vara under stark generell påverkan från markavvattning. Näringskrävande örter finns endast undantagsvis. Naturtypen hyser vanligtvis en mängd rödlistade arter som gynnas av lång skoglig kontinuitet, gamla träd, död ved eller brandfält och succes- sionsstadier efter brand. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald E.kalmark/glest beskogad mark med mycket död ved efter störning (ex. brandfält) F.naturliga successionsstadier efter störning, (ex. barr-, löv- eller blandbrännor) Viktiga strukturer och funktioner Kontinuerligt skogsbevuxen mark med inhemska trädslag. Beståndet har inte någon tydlig påverkan av avverkning. Skogen utvecklas i huvudsak genom naturlig dynamik, som självföryngring och att trädindivider dör av naturliga orsaker. Skogen utsätts för exempelvis brand, stormfäll- ning, insektsangrepp, översvämningar. De enskilda bestånden kan där- för uppvisa spår av naturlig störning eller sakna sådana. Ostörd hydrologi, särskilt i sumpskogsmiljöer, i angränsande myrmark (s.k. skogsmyrmosaiker) och längs vattendrag. Brand- refugiala miljöer, t.ex. fuktigare granskogar, sumpskogar, raviner etc., kräver en buffertzon mot hyggen och brandfält. En naturlig näringsstatus. Förekomst av substrat.