sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Andra relevanta artiklar i för tolkningen av artikel 20 är artikel 9 om när ett barn ofrivilligt skils från sina föräldrar och artikel 16 om ingrepp i privat- och familjelivet, artiklarna 5 och18 om föräldrarnas ansvar och rättigheter och artikel 19 om skydd mot övergrepp. Vidare är arti- kel 3.3 om att verksamheter som ansvarar för omvårdnad eller skydd av barn uppfyller fastställda normer och artikel 25 om uppföljning kring ett barn som blivit omhändertaget av staten av särskild relevans i relation till artikel 20. Även artiklarna 7, 8, 10, 11, 21, 22, 24.3, 30, 32–36, 37 (b) och 39 kan vara relevanta, beroende på omständighe- terna. I konventionens inledning (preambel) påminns staterna om be- stämmelserna i deklarationen om sociala och rättsliga principer rörande skydd av och omsorg av barn, särskilt med hänsyn till nationell och inter- 1Antagen av genom resolution 3/217 . 4Detrick (1999) s. 330 och 331. 5CRC/GC/2003/5 p 12. Jämför (2019) s. 113. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö nationell placering i fosterhem och adoption6 som också kan vara av relevans för uttolkningen av artikeln. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 20. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta inne- bär att alla barn inom en stats jurisdiktion som tillfälligt eller var- aktigt berövats sin familjemiljö har rätt till skydd och stöd från statens sida. Det omfattar även barn som inte är svenska medborgare såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan tillstånd i . Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får arti- kel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genomförandet av konventionen. Det innebär att det skydd och stöd som en stat ger till ett barn som berövats sin familjemiljö ska säker- ställa ett barns rätt till överlevnad och utveckling. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.7 Kommittén förvän- tar sig att staterna ska tolka ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, 6Antagen av genom resolution 41/85 . 7CRC/C/GC/7 p 10. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, and- liga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.8 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och ut- veckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Barnets åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet särskilt beredas möjlighet att höras i alla domstolsförfaranden och administrativa för- faranden. Det kan göras direkt eller genom en företrädare eller ett lämpligt organ. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med natio- nella procedurregler. Detta innefattar förfaranden som rör skydd och stöd till ett barn som berövats sin familjemiljö, bl.a. i samband med en placering utanför hemmet eller vid en adoption. har uttryckligen rekommenderat att staterna säkerställer att barnets åsikter inhämtas och övervägs vid just beslut om t.ex. placering i familjehem, omsorgsplaner och omhändertagna barns besök hos föräldrarna. Vidare har kommittén framhållit att ett omhändertaget barn ska få kunna uttrycka sina åsikter och få dem 8CRC/C/GC/13 p 62. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö beaktade även när det gäller reglerna för barnets vardag och det hem som barnet placerats i.9 understryker att barnet även har rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att ut- trycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.10 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och pröv- ning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det spe- cifika sammanhanget.11 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 20. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid alla åtgärder som rör barn och därmed även vid utformning av reglering som t.ex. skydd och stöd från statens sida för barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i bedömningen 9CRC/C/GC/12 p 54 och 97. 10CRC/C/GC/12 p 16. 11CRC/C/GC/14 p 1 och 4. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som indi- vider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en be- stämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som rör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.12 Vidare menar kommittén att övriga rättigheter enligt också behöver beaktas, eftersom syftet med barnets bästa är att säkerställa att barn kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen.13 Enligt artikel 3.1 ska det vid varje åtgärd som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, oavsett om åtgärden vidtas av t.ex. domstolar eller administrativa myndigheter. I förhål- lande till artikel 20 blir det aktuellt inför varje beslut om vilket skydd och stöd som ett barn som berövats sin familjemiljö ska erbjudas. Det är också av betydelse att en sådan bedömning görs om ett barn genom skyddsåtgärden skils från sina föräldrar (jämför artikel 9.1). Barnets bästa måste också vara utgångspunkten vid valet av placering för barnet. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättigheter som ett barn har enligt och som är rele- vanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). En individuell bedömning av ett barns bästa ska enligt barnrätts- kommittén genomföras i varje enskilt fall, med utgångspunkt i de spe- cifika omständigheterna för det enskilda barnet. Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakul- tativa protokoll. Överväganden om vad som är barnets bästa bör en- ligt kommittén göras utifrån vad som är bäst för barnet både på kort och lång sikt.14 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp 12CRC/C/GC/14 p 31, se även CRC/C/GC/12 p 72. 13CRC/C/GC/14 p 4. 14CRC/C/GC/14 p 16, 32 och 48. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö åtgärder och beslut, 15 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och om de varit till barnets bästa. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska kunna förverk- ligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.16 Kommittén betonar i en annan kommentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Det bör, enligt kommittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvän- digt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Kommittén menar att höra ett barn är en svår process som kan vara traumatisk för barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.17 Föräldrar och andra med ansvar för barnet bör enligt kommittén uppmuntras att erbjuda led- ning och råd på ett barnanpassat sätt som ökar ett barns förmåga att utöva sina rättigheter.18 Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi, i synnerhet om ett brott mot ett barn, i form av försummelse, våld eller övergrepp, ligger till grund för ett beslut om att ingripa i familjen till skydd och stöd för ett barn. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. 15CRC/C/GC/12 p 134 (i) och CRC/C/GC/14 p 35. 16CRC/C/GC/14 p 85. 17CRC/C/GC/12 p 22–25. 18CRC/C/GC/7 p 17. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 23.1.2Barn som berövats sin familjemiljö eller som för sitt eget bästa måste flyttas från den (artikel 20.1) Av artikel 20.1 framgår att ett barn som tillfälligt eller varaktigt be- rövats sin familjemiljö, eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö, ska ha rätt till särskilt skydd och stöd från statens sida. Att ett barn varaktigt eller tillfälligt berövats sin familjemiljö kan t.ex. bero på dödsfall i familjen, att föräldrarna finns i ett annat land eller på grund av att barnet blivit övergivet. Ett exempel på ett mer tillfälligt berövande är att en förälder blivit allvarligt sjuk eller fri- hetsberövad. Även dessa situationer är avsedda att omfattas av arti- keln.19 Vidare kan ett barn ha berövats sin familjemiljö på grund av att behöriga myndigheter beslutat att barnet måste flytta från hem- met för sitt eget bästa. Konventionen är tydlig med att ett barn inte ska skiljas från sina föräldrar mot deras vilja, om behöriga myndig- heter inte bedömer att det är nödvändigt för barnets bästa (se arti- kel 9.1). Staten ska således endast som en sista utväg välja en sådan skyddsåtgärd. När det gäller ensamkommande barn på flykt bör arti- kel 20 läsas tillsammans med artikel 22. Av den artikeln framgår det att en stat ska vidta åtgärder för att säkerställa att ett barn som söker flyktingstatus eller anses som flykting i enlighet med tillämplig in- ternationell eller nationell rätt får lämpligt skydd och humanitärt bi- stånd. Därtill ska staten samarbeta med bl.a. FN i syfte att barnet ska kunna återförenas med sin familj. I de fall då föräldrar eller andra familjemedlemmar inte kan påträffas, ska barnet ges samma skydd som varje annat barn som varaktigt eller tillfälligt berövats sin familje- miljö av något skäl. (Se kapitlet om artikel 22.) Begreppet familjemiljö bör tolkas med utgångspunkt i artikel 5. I artikeln nämns den utvidgade familjen och gemenskapen enligt lokal sedvänja. Begreppet familjemiljö ges på så sätt en bred definition i kon- ventionen. Av konventionens inledning (preambel) framgår det att familjen ses som den naturliga miljön för ett barn och att barnet i vart fall bör växa upp i en familjemiljö.20 19Jämför förarbetena till , HR/PUB/07/1, artikel 20, C 1. 20Jämför (2019) s. 733 och 734. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Vad som avses med skydd och stöd anges inte närmare i den första punkten, men omfattar bl.a. vad som anges i den andra och tredje punkten om alternativ omvårdnad (se nedan). Statens skyldighet att tillförsäkra barnet skydd och omvårdnad slås också fast genom arti- kel 3.2, som anger att lämpliga lagstiftningsåtgärder och administra- tiva åtgärder ska vidtas för detta ändamål. 23.1.3Säkerställa alternativ omvårdnad (artikel 20.2) Av artikel 20.2 framgår det att en stat i enlighet med sin nationella lagstiftning ska säkerställa alternativ omvårdnad för ett sådant barn som avses i artikel 20.1. Uttrycket ska säkerställa (shall ensure) inne- bär en tydlig skyldighet för en stat att erbjuda ett barn som berövats sin familjemiljö alternativ omvårdnad. För att kunna säkerställa att barnet får den alternativa omvårdnad som är beslutad, krävs det att staterna följer upp placeringen och den omvårdnad barnet får. Detta tydliggörs i artikel 25, som behandlar rätten till regelbunden översyn av barnets behandling och andra omständigheter som rör barnets om- händertagande och placering. Vidare stadgas i artikel 3.3 att en stat ska säkerställa att institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för omvårdnad eller skydd av barn uppfyller fastställda normer, särskilt vad gäller säkerhet, hälsa, personalens antal och lämplighet samt be- hörig tillsyn.21 Exempel på vad som kan vara en alternativ omvårdnad ges i artikelns tredje punkt (se nedan). I enlighet med sin nationella lagstiftning innebär dels att det ska finnas lagstöd för en sådan åtgärd, dels att den enskilda staten ges ut- rymme att själv avgöra vilka former av alternativ omvårdnad som ska finnas.22 23.1.4Former för alternativ omvårdnad (artikel 20.3) I artikel 20.3 ges en exemplifiering av vad en alternativ omvårdnad bl.a. kan innefatta. Sådan omvårdnad kan bl.a. innefatta: placering i familjehem, kafalah i islamsk rätt, adoption eller, om nödvändigt, pla- cering i lämpliga institutioner för omvårdnad av barn. Exemplifieringen visar på att det kan handla om flera olika former av placering och 21Jämför (2019) s. 743–746. 22Jämför (2019) s. 744. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö t.ex. inte enbart röra sig om adoptioner utan om de former som den aktuella staten har fastställt i sin nationella lagstiftning. Formuler- ingarna diskuterades flitigt vid utarbetandet av konventionen. Bl.a. föreslog en delegat att staterna skulle främja adoption, medan andra delegater ansåg att artikeln i stället skulle fokusera på fosterhem. Resultatet blev en kompromiss.23 Uppräkningen i artikel 20 innebär inte någon skyldighet att införa varken familjehem, adoption eller kafalah24. Däremot ska staten säkerställa att det finns tillgång till någon form av alternativ omvårdnad. Vilka former för alternativ om- vårdnad som ska finnas är upp till respektive stat att avgöra men pla- cering på institution ska enligt artikel 20 endast ske om det är nödvän- digt. Placeringsformerna ska enligt artikeln vara reglerade i lag (jäm- för artikel 20.2). Av deklarationen om sociala och rättsliga principer rörande skydd av och omsorg av barn, särskilt med hänsyn till nationell och inter- nationell placering i fosterhem och adoption25 framgår att om ett barns föräldrar inte kan ge barnet omvårdnad, eller detta inte är lämp- ligt, bör man överväga omvårdnad hos barnets släktingar eller någon annan familj (foster- eller adoptivfamilj). Om det är nödvändigt, kan man enligt deklarationen överväga omvårdnad på en lämplig institu- tion. (Se artikel 4 i deklarationen.) I deklarationen antyds en viss rang- ordning; släktingar inom familjen kommer först, därefter familjehem eller adoptivfamilj och i tredje hand en lämplig institution. har uttryckt att det är viktigt att finna alter- nativ till de traditionella omvårdnadsformerna som möter de indivi- duella behoven hos barnet. Exempel från kommittén är placering i den utökade familjen, öppna centra, placering för dag eller natt, akut- placering och tillfälliga vistelselösningar etc. som möter de individu- ella behoven hos barnet.26 Kommittén har även uttryckt att ett barns rätt till utveckling utsätts för betydande risker om barnet blir föräldra- löst, övergivet eller berövat sin familjs omvårdnad. Detsamma gäller om ett barn drabbas av långvariga relationsavbrott eller separationer (t.ex. på grund av naturkatastrofer eller andra krissituationer, epide- mier, fängslande av föräldrar, krig eller tvångsmigration). 23HR/PUB/07/1, artikel 24, C 6. 24Enligt islamsk rätt är det inte möjligt med adoption. I stället har begreppet kafalah utvecklats. Kafalah är inom islamsk rätt en permanent form av familjehemsplacering. Genom att kafalah finns med i exemplifieringen accepteras formen som en alternativ omvårdnad i de länder som har islamsk rätt. Jämför (2008) s. 204. 25Antagen av genom resolution 41/85 . 26CRC/C/153 p 665. Jämför (2019) s. 750 och 751. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö heter påverkar barn på olika sätt beroende på deras personliga mot- ståndskraft, ålder och omständigheter, liksom på tillgång till annat stöd och alternativ omsorg, enligt kommittén. Mot bakgrund av vad forskning visat pekar kommittén på att i den mån alternativ omsorg krävs, har tidig placering hos en familj eller i familjeliknande omstän- digheter större sannolikhet att ge positiva resultat för små barn. Kom- mittén uppmuntrar staterna att investera i och stödja former av alter- nativ omsorg som kan garantera trygghet, kontinuerlig omvårdnad och ömhet, t.ex. genom placering i familjehem, adoption och stöd till släktingar.27 Vid en prövning av var ett barn placeras ska, enligt artikel 20.3 i barn- konventionen, även vederbörlig hänsyn tas till önskvärdheten av kon- tinuitet i ett barns uppfostran och till barnets etniska, religiösa, kul- turella och språkliga bakgrund. Vederbörlig hänsyn (due regard) innebär att det inte ska vara av- görande vid en placering men ska beaktas i en prövning av barnets bästa (artikel 3.1)och vägas mot andra faktorer.28 Vid en prövning av barnets bästa måste beaktas t.ex. att barnet inte riskeras att utsättas för övergrepp, vanvård eller skadliga sedvänjor (jämför artiklarna 19, 24.3och 32–36), att barnet får förutsättningar att utbilda sig (arti- kel 28), tillgång till hälso- och sjukvård (artikel 24) samt att barnet får en social trygghet och en god levnadsstandard (artiklarna 26 och 27). Vad som avses med kontinuitet i ett barns uppfostran anges inte i artikeln men det borde betyda att barnet inte ska brytas upp från olika miljöer om det inte är nödvändigt för barnets bästa.29 Veder- börlig hänsyn ska även tas till barnets etniska, religiösa, kulturella och språkliga bakgrund. Artikel 20.3 bör bl.a. ses i ljuset av artikel 7 om rätten att få vetskap om sina föräldrar och omvårdas av dem, artikel 8 om rätten att behålla sin identitet inklusive bl.a. släktförhållanden, artikel 14 om rätten till religionsfrihet och artikel 30 om rätten för minoritets- och urbefolkningsbarn att tillsammans med andra i sin grupp ha sitt eget kulturliv, utöva sin religion och använda sitt språk samt artiklarna 10 och 22 om familjeåterförening. 27CRC/C/GC/7 p 36. 28Jämför (2019) s. 753. 29Jämför (2019) s. 753 och 754. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö har uttryckt att principen om sammanhåll- ning av familjer bör beaktas vid placeringen, t.ex. bör syskon inte skiljas åt. Även ålder bör beaktas. Vid placering av flyktingbarn bör man också, enligt kommittén, beakta barnets särskilda utsatthet, som följer av att barnet har förlorat kontakten med sin familj och hemmiljö och befinner sig utanför sitt ursprungsland, samt barnets ålder och kön. För att garantera kontinuitet i omsorgen bör flyktingbarn som skilts från sina föräldrar inte behöva flytta, utom när det sker för barnets bästa, enligt kommittén.30 Kommittén understryker att en placering alltid bör bedömas från fall till fall och att det behövs skräddarsydda lösningar baserade på barnets behov och faktiska situation.31 Beva- rande av religiösa och kulturella värderingar och traditioner måste en- ligt barnrättskommittén beaktas som en del av ett barns identitet, men seder som inte stämmer överens med rättigheterna i konventionen är inte till barnets bästa.32 När det gäller barn med funktionsnedsättning har de samma rättig- heter som alla andra barn och rätt till särskild omvårdnad (artiklarna 2 och 23). För att minska användningen av institutioner har barnrätts- kommittén uppmanat staterna att inrätta program för att flytta barn med funktionsnedsättning från institutioner tillbaka till deras egna familjer, släktingar eller familjehem. Föräldrar och släktingar bör, enligt kommittén, på ett systematiskt sätt ges det stöd och den infor- mation som de behöver för att kunna ta tillbaka barnet till hem- miljön. Kommittén uttrycker också att det kan vara en utmaning för ett familjehem att ge ett barn med funktionsnedsättning den extra omvårdnad barnet kan behöva och tillgodose de särskilda behov det har under uppväxten. Kommittén anser därför att organisationer som ansvarar för familjehemsplacering av barn måste ge nödvändig infor- mation och nödvändigt stöd till lämpliga familjer. Kommittén under- stryker vidare att även barn med funktionsnedsättning måste ges möjlighet att komma till tals i planeringsprocessen.33 30CRC/C/GC/6 p 40. 31CRC/C/153 p 667. 32CRC/C/GC/14 p 57. 33CRC/C/GC/9 p 45–49. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Vad gäller barn på flykt har barnrättskommittén uttalat att en stat är skyldig att skapa ett regelverk och vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att ett barn som skilts från föräldrarna får en lämplig före- trädare, som värnar om barnets bästa. Enligt kommittén bör staterna utse en förmyndare eller rådgivare så fort man insett att ett barn skilts från sina föräldrar, oavsett om det är ensamkommande eller tillsam- mans med en annan vuxen.