sou · H8B347d2 · 2020-08-26 00:00:00 — Detta för att tydligare beskriva vad bistånd för livsföringen ska säkerställa. I stället för en mät- och jämförbar nivå syftar ”levnadsförhållanden” på sådana förhållanden som är viktiga för den enskildes sammantagna livssituation. Vid be- dömningen av om biståndet tillförsäkrar den enskilde skäliga levnads- förhållanden ska utgångspunkten vara de övergripande mål som gäller för verksamhet (2 kap. 1–3 §§). Ledning ska även hämtas från andra mål och regler som uppställs i lagen. Till exempel framgår det av 8 kap. 2 § att socialnämnden ska arbeta för att äldre personer får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. Av 8 kap. 6 § framgår att socialnämnden ska arbeta för att personer som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter bety- dande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Nämnden ska medverka till att dessa personer får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. Vidare framgår det av 18 kap. 1 § att socialnämnden ska arbeta för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveck- ling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och unga. Vid prövningen av behovet av bistånd för livsföringen får hänsyn inte tas till den enskildes ekonomiska förhållanden om rätten att ta ut avgif- ter för biståndet regleras i 29 kap. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § tredje stycket SoL, men ”livsföringen i övrigt” har ändrats till ”livsföringen” för att begrepps- användningen ska överensstämma med 1 §. För den som har beviljats eller beviljas bistånd i form av boende i en sådan särskild boendeform som avses i 8 kap. 4 §, ska det ingå i skäliga levnadsförhållanden att kunna sammanbo med make eller sambo. Detta gäller under förutsättning att paret varaktigt har sammanbott eller, om den ena parten redan bor i ett sådant boende, att paret dess- förinnan varaktigt har sammanbott. Första stycket gäller oavsett om maken eller sambon har behov av boende i särskild boendeform. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 c § SoL, men begreppet skälig levnadsnivå har ändrats till skäliga levnadsförhållanden för att begreppsanvändningen ska överensstämma med 1 §. får, även utan vårdnadshavarens samtycke, besluta om bistånd för livsföringen till barn som har fyllt om –det är lämpligt och barnet begär eller samtycker till det, och –biståndet inte avser vård i familjehem, jourhem, hem för vård eller boende eller stödboende. I 5 och 6 §§ finns särskilda bestämmelser om kontaktperson och kontaktfamilj. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2.4. Första stycket motsvarar i sak nuvarande 3 kap. 6 a § andra stycket SoL, men har omformulerats med anledning av att begreppet öppna insatser inte längre används i lagen. beslutanderätt kopplas nu i stället till begreppet bistånd för livsföringen (jfr 1 §). Det innebär att nämndens beslutanderätt i dessa fall inte omfattar ekonomiskt bistånd. För att nämnden ska få fatta beslut utan vård- nadshavarens samtycke krävs, i likhet med nuvarande lydelse, att det är lämpligt och att barnet begär eller samtycker till det. Vidare krävs att biståndet inte avser vård i familjehem, jourhem, hem för vård eller boende (HVB) eller stödboende. Denna begränsning syftar till att området för nämndens beslutanderätt ska vara detsamma som i nu- varande lydelse, dvs. avse insatser som ges när barnet bor i det egna hemmet. Någon ändring i sak avses inte. Andra stycket motsvarar nuvarande 3 kap. 6 a § tredje stycket SoL. får utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj (kontaktfamilj) med uppgift att hjälpa den enskilde och hans eller hennes närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till det. För barn som inte har fyllt får kontaktper- son utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt får kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 6 b § första stycket SoL. Om en person som inte har fyllt har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka en risk för missbruk av beroende- framkallande medel, för brottslig verksamhet eller för något annat soci- alt nedbrytande beteende, får socialnämnden utse en särskilt kvalifice- rad kontaktperson för den unge om denne begär eller samtycker till det. För barn som inte har fyllt får en sådan kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt får en särskilt kvalificerad kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det. Paragrafen motsvarar, med en språklig ändring, nuvarande 3 kap. 6 b § andra stycket SoL. ska kontinuerligt följa hur insatser som avses i 5 och 6 §§ genomförs när dessa har beviljats barn och unga. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 6 c § SoL. Den som inte själv kan tillgodose sina ekonomiska behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till ekonomiskt bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sina levnads- kostnader i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Paragrafen behandlas i avsnitt 16.4.1. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § första stycket SoL, regleras rätten till ekonomiskt bistånd. För att markera skillnaden mellan ekonomiskt bistånd och bistånd för livsföringen har rätten till bistånd kopplats till den enskildes ekonomiska behov. Med detta avses behov av ekonomisk hjälp för att klara sin försörj- ning eller sina levnadskostnader i övrigt. Jämfört med nuvarande lydelse har begreppet livsföring i övrigt ändrats till levnadskostnader i övrigt. Ändringen är av språklig karaktär och syftar enbart till att be- greppet livsföring, av tydlighetsskäl, inte ska användas i båda bistånds- paragraferna. Levnadskostnader i övrigt omfattar således allt som inte är direkt försörjning, men som ändå kan behövas för att den enskilde ska uppnå en skälig levnadsnivå. Andra stycket motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § fjärde stycket första meningen SoL. Följande inkomster ska inte beaktas vid bedömningen av rätten till eko- nomiskt bistånd –hemmavarande barns inkomster av eget arbete, –hemmavarande skolungdomars inkomster av eget arbete, om skol- ungdomarna är . Till skolgång räknas studier i eller gymnasieskolan eller annan jämförlig grundutbildning. Inkomster som avses i första stycket får dock beaktas vid tillämpning av 8 § till den del de överstiger ett prisbasbelopp per kalenderår enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 a § SoL, men bistånd har ändrats till ekonomiskt bistånd för att begreppsanvändningen ska överensstämma med 8 §. Den som inte kan försörja sig men som kan arbeta har rätt till försörj- ningsstöd enligt 8 § om han eller hon står till arbetsmarknadens förfogande. Om det finns godtagbara skäl har den enskilde rätt till försörjningsstöd även om han eller hon inte står till arbetsmarknadens förfogande. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § andra stycket SoL. För den som har fått försörjningsstöd i följd ska av inkomsterna av anställning inte beaktas vid bedömningen av rätten till ekonomiskt bistånd (särskild beräkningsregel). Den särskilda beräkningsregeln gäller . Därefter måste kravet på att försörjningsstöd ska ha lämnats i följd uppfyllas på nytt för att den särskilda beräkningsregeln ska gälla igen. Den särskilda beräkningsregeln gäller inte inkomster som anges i 9 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 b § SoL, men bistånd har ändrats till ekonomiskt bistånd för att begreppsanvändningen ska överensstämma med 8 §. Försörjningsstöd lämnas för skäliga kostnader för 1.livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning och telefon, 2.boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring samt medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa. Skäliga kostnader enligt första stycket 1 ska i enlighet med vad reger- ingen närmare föreskriver beräknas enligt en för hela riket gällande norm (riksnorm) på grundval av officiella prisundersökningar av olika hushållstypers baskonsumtion. Om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl, ska socialnämnden dock beräkna dessa kostnader till en högre nivå. Nämnden får också i ett enskilt fall beräkna kostnaderna till en lägre nivå, om det finns särskilda skäl för detta. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 3 § SoL. får begära att den som får försörjningsstöd ska delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kompetens- höjande verksamhet om den enskilde inte har kunnat erbjudas någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Den praktik eller kompetenshöjande verksamhet som avses i första stycket ska syfta till att utveckla den enskildes möjligheter att försörja sig själv. Verksamheten ska stärka den enskildes möjligheter att komma in på arbetsmarknaden eller, där så är lämpligt, på en fortsatt utbildning. Den ska utformas med skälig hänsyn till den enskildes indi- viduella önskemål och förutsättningar. ska samråda med Arbetsförmedlingen innan beslut fattas enligt första stycket. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 4 § SoL. Om den enskilde utan godtagbart skäl avböjer att delta i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet som anvisats enligt 13 §, får fort- satt försörjningsstöd vägras eller nedsättas. Detsamma gäller om han eller hon utan godtagbart skäl uteblir från praktiken eller den kompe- tenshöjande verksamheten. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 5 § SoL. Den som deltar i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet enligt 13 § ska i det sammanhanget inte anses som arbetstagare. I den utsträckning den enskilde utför uppgifter som stämmer överens med eller till sin art liknar sådant som vanligen utförs vid förvärvsarbete, ska han eller hon dock likställas med arbetstagare vid tillämpning av 2 kap. 1–9 §§, 3 kap. 1–4 och 6–13 §§, 4 kap. 1–4 och 8–10 §§ samt 7–9 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160) och av bestämmelserna om arbetsskade- försäkring i socialförsäkringsbalken. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 6 § SoL. får ge bistånd utöver vad som följer av 1 och 8 §§ om det finns skäl för det. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 2 § SoL. Insatser utan föregående individuell behovsprövning får tillhandahålla insatser utan föregående individuell behovsprövning. Detta gäller dock inte 1.kontaktperson, kontaktfamilj eller kvalificerad kontaktperson, 2.vård i familjehem, 3.vård i sådana hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga samt 22 och 23 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 4.vård av barn i jourhem, stödboende eller andra hem för vård eller boende än sådana som avses i 3, 5.stadigvarande plats i sådant boende som avses i 8 kap. 4 eller 7 §, Paragrafen behandlas i avsnitt 17.3.2 och 17.3.3. Paragrafen, som är ny, reglerar en befogenhet för socialnämnden att tillhandahålla insatser utan föregående individuell behovspröv- ning. Detta kommer till uttryck genom att socialnämnden får till- handahålla insatser på detta sätt. Insatserna kan t.ex. vara allmänt ut- formade eller individuellt anpassade. Att tillhandahålla insatser utan föregående individuell behovsprövning innebär att nämnden inte får pröva om den enskilde har behov av insatsen. Det ankommer i stället på den enskilde att avgöra om ett sådant behov finns. Däremot finns det inget hinder mot att nämnden uppställer andra villkor för att ta del av insatser på detta sätt, t.ex. att den enskilde ska ha uppnått en viss ålder, vara bosatt inom ett visst område eller ha en viss diagnos. Det finns inte heller något hinder mot att insatserna inriktas mot vissa specifika problem, såsom exempelvis våld i nära relationer eller missbruk och beroende. Vissa insatser är undantagna från nämndens befogenhet och får därmed inte tillhandahållas utan föregående individuell behovspröv- ning. I första punkten undantas kontaktperson, kontaktfamilj och kvalificerad kontaktperson. I andra punkten undantas vård i familje- hem och i tredje punkten undantas vård i särskilda ungdomshem och LVM-hem. Andra och tredje punkten gäller såväl barn som vuxna. Fjärde punkten gäller däremot bara barn. Där undantas vård av barn i jourhem, stödboende eller andra hem för vård eller boende (HVB) än sådana som avses i tredje punkten. Formuleringen ”andra hem för vård eller boende än sådana som avses i 3” syftar på andra HVB än särskilda ungdomshem och LVM-hem. Av tredje och fjärde punkten tillsammans följer alltså att vård av barn i HVB inte får tillhanda- hållas utan föregående individuell behovsprövning, oavsett vilket slags HVB det rör sig om. I femte punkten undantas stadigvarande plats i särskilda boendeformer för äldre personer respektive bostäder med särskilt stöd för personer med funktionsnedsättning. Korttidsbo- enden och andra tillfälliga boendelösningar omfattas inte av undan- taget. Slutligen undantas, enligt sjätte punkten, ekonomisk hjälp. Med detta avses att den enskilde får pengar eller motsvarande av social- nämnden. får, även utan vårdnadshavarens samtycke, tillhanda- hålla insatser utan föregående individuell behovsprövning till barn som har fyllt . Paragrafen behandlas i avsnitt 17.3.4. Paragrafen, som är ny, ger socialnämnden möjlighet att, även utan vårdnadshavarens samtycke, tillhandahålla insatser utan föregående individuell behovsprövning till barn som har fyllt . Det innebär att nämnden får tillhandahålla insatser utan att först inhämta vård- nadshavarens samtycke. Insatser får även tillhandahållas mot vård- nadshavarens uttryckliga vilja. En grundläggande förutsättning är dock alltid att barnet vill ta del av den aktuella insatsen. Den som genomför insatser utan föregående individuell behovspröv- ning ska informera om möjligheten att ansöka om bistånd för livsför- ingen enligt 11 kap. 1 §. Informationen ska lämnas till enskilda som vänder sig till verksam- heten. Den ska lämnas på lämpligt sätt och i lämplig utsträckning. Paragrafen behandlas i avsnitt 17.3.5. Paragrafen, som är ny, reglerar en informationsskyldighet för den som genomför insatser utan föregående individuell behovsprövning, dvs. Enligt första stycket ska den som genomför insatser utan föregående individuell behovsprövning informera om möjlig- heten att ansöka om bistånd för livsföringen (se 11 kap. 1 §). Skyl- digheten fullgörs genom att utföraren lämnar övergripande informa- tion om rätten till sådant bistånd, t.ex. vad som avses med bistånd och var man kan ansöka om det. Informationen ska, enligt andra stycket, lämnas till enskilda som vänder sig till verksamheten. Att vända sig till verksamheten syftar på de situationer då en enskild tar kontakt med utföraren för att ställa frågor om eller anmäla sitt in- tresse för att ta del av en insats. Information ska lämnas på lämpligt sätt och i lämplig utsträckning. Det innebär att informationsskyldig- heten inte kan fullgöras genom att lämna samma information till alla och envar, utan att informationen måste anpassas efter den enskildes individuella förutsättningar. Det gäller inte minst om den enskilde har en kognitiv funktionsnedsättning. 13 kap. Utformning och genomförande av insatser Insatser ska utformas och genomföras tillsammans med den enskilde och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisa- tioner och andra föreningar. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella ändringar, nuvarande 3 kap. 5 § SoL. Insatser ska utformas så att de stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. Insatser som syftar till att tillgodose den enskildes personliga behov ska även utformas så att de stärker den enskildes möjligheter att leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.2 och 18.3. I första stycket, som delvis motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § fjärde stycket andra meningen SoL, regleras hur insatser till enskilda ska utformas. Till skillnad från nuvarande lydelse gäller bestämmelsen inte enbart bistånd utan alla insatser, dvs. både insatser som ges efter individuell behovsprövning (bistånd) och insatser som ges utan före- gående individuell behovsprövning. Därutöver har vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. I andra stycket, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 4 § första stycket SoL, finns en kompletterande bestämmelse som gäller ut- formningen av insatser som syftar till att tillgodose den enskildes personliga behov. Med personliga behov avses samma slags behov som avses i 11 kap. 1 §, dvs. alla behov som rör den enskildes dagliga liv eller på annat sätt är kopplade till honom eller henne som person. Det kan t.ex. handla om behov av hjälp med dagliga sysslor i hem- met, såsom att hålla rent, laga mat och tvätta kläder. Det kan även handla om behov av hjälp att klä på sig, äta, dricka eller sköta sin per- sonliga hygien. Vidare kan det handla om behov av att bryta oönskad isolering och stöd för att sköta kontakter med familj och vänner såväl som med organisationer och myndigheter. Ytterligare ett exem- pel är behov av omfattande omsorg eller vård som kräver närhet till personal dygnet runt. Sådana insatser ska, utöver vad som följer av första stycket, ut- formas så att de stärker den enskildes möjligheter att leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. Innebörden av begreppen värdigt liv och välbefinnande kan inte förklaras generellt utan måste definieras i förhållande till varje enskild individ. Utgångspunkten för begreppet värdigt liv är dock att varje människa har en grundläggande värdighet och ett unikt värde bara genom att vara människa. Med detta som utgångspunkt behöver flera olika områden beaktas vid utformningen av insatser. Det handlar bl.a. om respekt för den enskildes själv- bestämmande, privatliv och kroppsliga integritet. Det handlar även om att anpassa insatserna efter den enskilde och göra honom eller henne delaktig. Vidare handlar det om att skapa trygghet och säker- het för den enskilde. Med välbefinnande avses den enskildes upp- levelse av sin livssituation och vad insatserna betyder för den upp- levelsen. Välbefinnandet påverkas av den enskildes känsla av samman- hang och kan beskrivas med begreppen meningsfullhet, begriplighet och hanterbarhet. Det är därför viktigt att insatserna är meningsfulla, begripliga och hanterbara för den enskilde. Genomförande av insatser på ett sätt som främjar kontinuiteten och sammanhang med andra former av stöd bidrar till detta. Bestämmelsen är, jämfört med nuvarande lydelse, inte längre be- gränsad till äldre personer utan gäller alla. En annan skillnad är att bestämmelsen föreskriver hur insatserna ska utformas, inte hur om- sorgen ska inriktas. Av detta följer att varje insats ska planeras och genomföras i syfte att stärka den enskildes möjligheter att leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. Den enskilde ska, så långt det är möjligt, kunna välja när och hur insatser i boendet ska ges. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.4. I paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 5 kap. 5 § fjärde stycket SoL, anges att den enskilde, så långt det är möjligt, ska kunna välja när och hur insatser i boendet ska ges. Jämfört med nuvarande lydelse är paragrafen inte längre begränsad till äldre personer, utan gäller alla som får insatser i boendet. Begreppet boende syftar på den bostad eller det hem där den enskilde tillbringar sin huvudsakliga dygnsvila. En annan skillnad är att paragrafen inte längre omfattar lättåtkomlig service. Detta begrepp har i 8 kap. 3 och 4 §§ ändrats till lättåtkomliga tjänster, vilket syftar på allmänna tjänster som finns utanför det egna hemmet. Det kan t.ex. handla om allmänna kom- munikationer, post, apotek och livsmedelsaffär. Då förevarande para- graf emellertid avser utformningen av individuellt inriktade insatser i boendet, är begreppet inte längre relevant här och har därför utgått. När den enskilde behöver vårdas i ett hem för vård eller boende, stöd- boende eller familjehem ska en plan upprättas för den vård som social- nämnden avser att anordna (vårdplan). För barn och unga som vårdas i ett hem för vård eller boende, stöd- boende eller familjehem ska en plan upprättas över hur vården ska genomföras (genomförandeplan). Vård- och genomförandeplanen ska även uppta åtgärder och insatser som andra huvudmän har ansvar för. Paragrafen motsvarar, med en språklig ändring, nuvarande 11 kap. 3 § SoL. När den enskilde har behov av insatser både från och från hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med regionen upp- rätta en samordnad individuell plan. Planen ska upprättas om kommu- nen eller regionen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda, och om den enskilde samtycker till att den upprättas. Arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål. Paragrafen motsvarar, med en språklig ändring, nuvarande 2 kap. 7 § första stycket SoL. En samordnad individuell plan ska när det är möjligt upprättas tillsam- mans med den enskilde. Närstående ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen, om det är lämpligt och den enskilde inte motsätter sig det. Av planen ska det framgå 1.vilka insatser som behövs, 2.vilka insatser respektive huvudman ska svara för, 3.vilka åtgärder som vidtas av någon annan än kommunen eller regionen, och 4.vem av huvudmännen som ska ha det övergripande ansvaret för planen. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga ändringar, nuvarande 2 kap. 7 § andra och tredje styckena SoL. HANDLÄGGNING, DOKUMENTATION OCH BEHANDLING AV UPPGIFTER Bestämmelser om handläggning av ärenden finns i förvaltningslagen (2017:900). Paragrafen behandlas i avsnitt 23.1.2. Paragrafen, som är ny, upplyser om att det finns bestämmelser om handläggning av ärenden i förvaltningslagen (2017:900). Dessa gäller vid handläggning av ärenden inom om inte annat anges i lag eller förordning (4 § förvaltningslagen). Särskilda bestäm- melser om handläggning av ärenden inom finns i före- varande kapitel. ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kän- nedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Vad som har kommit fram vid utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande ska tillvaratas på ett betryggande sätt. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 1 § SoL. Handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av insatser ska dokumenteras, om inte annat följer av 6 eller 7 §. Doku- mentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Paragrafen behandlas i avsnitt 17.5.1. Paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 11 kap. 5 § första stycket SoL, reglerar en skyldighet att dokumentera handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av insatser. Begreppet insatser har samma innebörd som i 10 kap. 1 § första stycket, dvs. rådgivning, omsorg, vård, stöd och annan hjälp till enskilda som behöver det. Jämfört med nuvarande lydelse är skyldigheten att doku- mentera inte längre begränsad till genomförande av beslut om stöd- insatser, vård och behandling. Skyldigheten gäller i stället vid genom- förande av alla insatser, oavsett om dessa ges efter behovsprövning (bistånd) eller utan föregående individuell behovsprövning. I 6 och 7 §§ regleras undantag i fråga om uppgifter om enskildas personliga förhållanden. Därutöver har vissa språkliga ändringar gjorts. Dokumentationen ska utformas med respekt för den enskildes integritet. Den enskilde bör hållas underrättad om de journalanteckningar och andra anteckningar som förs om honom eller henne. Om den enskilde anser att någon uppgift i dokumentationen är oriktig ska detta antecknas. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga ändringar, nuvarande 11 kap. 6 § SoL. Handlingar som rör enskildas personliga förhållanden ska förvaras så att obehöriga inte får tillgång till dem.