sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Vidare bör staterna säkerställa att ungdomar inte undan- hålls information på grund av samvetsbetänkligheter hos dem som tillhandahåller tjänsterna. Korttidsverkande preventivmetoder bör göras lättillgängliga för sexuellt aktiva ungdomar och långtidsverkande och permanenta preventivmetoder bör tillhandahållas, enligt kommittén. rekommenderar även staterna att säkerställa till- gången till säkra aborter och vård efter abort, oavsett om abort i sig är lagligt eller inte.45 27.1.4Åtgärder mot skadliga traditionella sedvänjor (artikel 24.3) En konventionsstat ska vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa, enligt artikelns tredje punkt. Det framgår tydligt att åtgärder ska vidtas och att alla effektiva och lämpliga åtgärder ska vidtas. Däremot konkretiseras varken vilka traditionella sedvänjor som är skadliga eller vilka åtgärder som avses och lämnas därmed till varje stat att avgöra. 43CRC/C/GC/15 p. 62–66. 44CRC/C/GC/15 p. 67–68. 45CRC/C/GC/15 p. 67–70 och CRC/GC/2003/3 p. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård I en avvägning av vad som är att anse som en skadlig sedvänja blir konventionen som helhet av relevans. Skyldigheten omfattar alla barn utan åtskillnad, bl.a. oavsett religion. I alla beslut och åtgärder som rör ett barn ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en sådan bedömning ska hänsyn tas även till övriga bestämmelser i konventionen bl.a. att barnet har rätt att uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör det (artikel 12). Andra artiklar som bör beaktas tillsammans med artikel 24.3 är t.ex. artikel 37 (a) om skyddet mot förnedrande och omänsklig behandling och artikel 19 om skyddande åtgärder mot att barnet utsätts för våld, skada och övergrepp. Även om en stat ska respektera föräldrars och vårdnads- havares rättigheter och skyldigheter (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 5 och 14) så ska föräldrarna vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 18.1) och en stat har en skyldighet att ingripa till ett barns skydd (artikel 19). En stat ska också ge lämpligt stöd till för- äldrarna i sitt ansvar för barnets uppfostran och utveckling (arti- kel 18.2). Ett barn har rätt till religionsfrihet, men föräldrarna har rätt att vägleda barnet i religiösa frågor. Religionsfriheten får dock in- skränkas t.ex. för att skydda andra personers grundläggande fri- och rättigheter (artikel 14). Vidare bör även rättigheterna för barn som tillhör etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller som tillhör ett urfolk respekteras (artikel 30). Traditionella sedvänjor som är skadliga Av förarbetena till framgår att kvinnlig köns- stympning är en sådan skadlig traditionell sedvänja som avses i arti- kel 24.3. Under utarbetandet av artikeln föreslogs att kvinnlig köns- stympning uttryckligen skulle anges i artikeltexten men mötte kritik, eftersom det även finns andra skadliga sedvänjor. Det påpekades också från flera delegater, bl.a. den svenska, att traditionella sedvänjor inne- fattade alla de förfaranden som tas upp i en rapport som lämnats av om traditionella sedvänjor som påverkar kvinnors och barns hälsa.46 Av den rapporten framgår bl.a. att kvinnlig köns- stympning, traditionella förlossningsförfaranden och förfördelande av flickor ska prioriteras. Andra sedvänjor som nämns är: andra former av stympningar, tvångsmatning, barnäktenskap, barngraviditet, förfa- 46HR/PUB/07/1, artikel 24, C 12. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård randen och attityder som förhindrar kvinnor att kontrollera sin ferti- litet samt näringsrelaterade tabun (t.ex. att undanhålla kvinnor och barn vissa näringsämnen).47 I konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor nämns bl.a. att staterna åtar sig att vidta alla lämpliga åtgär- der för att ändra eller upphäva sedvänjor som innebär diskriminering av kvinnor (artikel 2 [f]). Kvinnlig könsstympning nämns också sär- skilt i den senare antagna resolutionen om traditionella sedvänjor som påverkar kvinnors och flickors hälsa, som antogs av FN:s generalför- samling i december 2001.48 har i sin allmänna kommentar om våld mot barn listat följande sedvänjor som skadliga för barn: kroppslig be- straffning och andra grymma eller förnedrande former av straff, kvinnlig könsstympning, amputationer, bindning, ärrning, bränning, brännmärkning, våldsamma och förnedrande initiationsriter, tvångs- matning av flickor, gödning, oskuldskontroll (undersökning av flickors könsorgan), tvångsäktenskap och barnäktenskap, ”hedersbrott”, ”ve- dergällning” genom våldshandlingar (där tvister mellan olika grupper får gå ut över barnen till de berörda parterna), dödsfall och våld rela- terade till hemgift, anklagelser om ”trolldom” och besläktade skadliga sedvänjor som ”andeutdrivning”, uvulektomi (avlägsnande av gom- spenen) och tandutdragning.49 har tillsammans med för av- skaffande av diskriminering av kvinnor upprättat en allmän kom- mentar som särskilt behandlar avskaffandet av skadliga sedvänjor.50 Av kommentaren framgår bl.a. att vilka sedvänjorna är och hur ut- bredda de är skiljer sig åt mellan regioner och kulturer, uppräkningen liknar i stort den som anges ovan. Enligt kommittéerna är de van- ligaste och mest väldokumenterade skadliga sedvänjorna kvinnlig köns- stympning, barn- och/eller tvångsäktenskap, polygami, brott i den så kallade hederns namn, och våld kopplat till hemgift. Andra skadliga sedvänjor som nämns i kommentaren är vanvård av flickor (kopplat till att pojkar vårdas och behandlas bättre), extrema dietregler, även under graviditeten (tvångsmatning, matrelaterade tabun), oskulds- kontroll och därmed förbundna sedvänjor, bindning, ärrning, bränn- märkning/märkning med stamtecken, kroppsbestraffning, stening, 47E/CN.4/1986/42 s. 4, 6 och 7. 48Antagen av genom resolution 56/128 . 49CRC/C/GC/13 p. Se även CRC/GC/2003/4 p. 50CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård våldsamma initiationsriter, häxerianklagelser, barnamord och incest. Kommittéerna anger att med skadliga sedvänjor menas också kropps- modifikationer i syfte att göra flickor vackra och bortgiftbara (t.ex. gödning, isolering, läppskivor och halsförlängning med halsringar) eller som ett försök att skydda dem från graviditet eller från att ut- sättas för sexuella trakasserier eller våld (t.ex. bröststrykning). Vidare understryker kommittéerna att barn i allt större omfattning genom- går medicinsk behandling eller plastikkirurgi för att rätta sig efter sociala kroppsnormer, utan några medicinska skäl eller hälsoskäl.51 Skadliga sedvänjor är, enligt kommittéerna, bestående vanor och beteenden som bygger på diskriminering på grund av t.ex. kön och ålder, eller på flera eller samverkande former av diskriminering. De har ofta inslag av våld och orsakar skada eller lidande – fysiskt och/ eller psykiskt. Skadan som sådana sedvänjor tillfogar offren går ut- över de omedelbara fysiska och psykiska konsekvenserna och har ofta som syfte eller följd att erkännandet, åtnjutandet och utövandet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter begränsas. Det blir också negativa följder för barnets värdighet, fysiska, psykosociala och moraliska integritet och utveckling, hälsa, utbildning samt ekono- miska och sociala status.52 Sedvänjor är enligt kommittéerna att definiera som skadliga om de (1) utgör ett förnekande av individens värdighet och/eller integ- ritet och ett brott mot mänskliga rättigheter och grundläggande fri- heter i konventionen, (2) utgör diskriminering av barn och är skadliga på så sätt att de resulterar i negativa konsekvenser för dem som indi- vider eller grupp, inklusive skada och/eller våld i fysiskt, psykiskt, eko- nomiskt eller socialt hänseende, samt begränsningar av deras möjlighet att delta fullt ut i samhället och nå sin fulla potential, (3) är traditio- nella sedvänjor, alternativt sedvänjor som återuppstått eller håller på att uppstå, och som förespråkas och/eller upprätthålls av sociala nor- mer som bevarar ojämlikhet på grund av t.ex. kön, genus eller ålder, eller på andra samverkande faktorer och (4) påtvingas barn oavsett om offret ger, eller har möjlighet att ge, sitt fulla, fria och informe- rade samtycke. De exempel på traditionella sedvänjor som nämnts utgör inte en uttömmande lista över de sedvänjor som ska avskaffas; 51CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. 7–9. 52CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård någon sådan begränsning finns inte, utan artikeln innefattar alla tra- ditionella sedvänjor som är skadliga för barnet.53 När det gäller omskärelse av pojkar nämns detta inte i förarbetena till konventionen eller i någon av de ovan nämnda allmänna kom- mentarerna som exempel på en skadlig traditionell sedvänja. har dock uppmärksammat frågan om omskärelse av poj- kar i sina sammanfattande slutsatser och rekommendationer till en konventionsstat under rubriken ”skadliga sedvänjor”. begärde att konventionsstaten följer upp komplika- tioner med omskärelse av pojkar på både kort och lång sikt.54 Som tidigare nämnts lämnas det öppet för en stat att avgöra vilka åtgärder som är lämpliga att vidta för att avskaffa traditionella sed- vänjor som är skadliga för barns hälsa. Viss vägledning ges genom artikel 4 om att alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åt- gärder och andra åtgärder ska vidtas för att genomföra rättigheterna i konventionen. I de allmänna kommentarer som barnsättskommittén och för avskaffande av diskriminering av kvinnor utfärdat ges också viss vägledning om vilka åtgärder som kan vara lämpliga. En stat måste, enligt kommittéerna, etablera en helhetsstrategi som är förankrad och samordnad både vertikalt och horisontellt, dvs. inkludera ett samarbete mellan olika sektorer såsom hälsa, utbild- ning, rättsväsende och socialtjänst samt en koordinering mellan lokala, regionala och nationella aktörer, liksom med traditionella och reli- giösa auktoriteter. Därtill krävs att staten samlar in kvalitativa och kvantitativa data och analyserar dem för att kunna identifiera vilka grupper av barn som är i farozonen. Kommittéerna går även in i detalj på hur sådan datainsamling kan göras.55 När det gäller lagstiftning, framhäver kommittéerna, att det inte räcker med att anta lagar för att bekämpa skadliga sedvänjor. Det krävs även åtgärder som hjälper till att implementera lagen, följer upp att lagen följs och utvärderar resultatet. Berörda intressenter bör delta i utformningen av lagarna, enligt kommittéernas rekommendation. 53Jämför Ds 2011:37 s. 106. 54CRC/C/ISR/CO/2–4 p. 41 och 42. 55CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. 34 och 37–39. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård Vidare måste staten, enligt kommittéerna, införa specialregler som gör det obligatoriskt för individer som arbetar med barn att anmäla när en skadlig sedvänja utövas, trots eventuell tystnadsplikt. I de fall då vårdpersonal eller offentliganställda är inblandade i eller medver- kar till att utöva skadliga sedvänjor bör det ses som en försvårande omständighet i besluten om straffrättslig påföljd eller administrativa åtgärder som förlust av legitimation eller avsked, enligt kommittéerna. Åtgärderna bör föregås av varningar. Straffrättsliga påföljder måste genomdrivas konsekvent på ett sätt som bidrar till att skadliga sed- vänjor förebyggs och avskaffas, enligt kommittéerna. Men en stat måste också ta hänsyn till de faror och negativa konsekvenser det innebär för offren, inklusive vedergällning.56 Barn som drabbas av skadliga sedvänjor ska, enligt kommentaren, alltid ha tillgång till rättsmedel, brottsofferstöd och rehabilitering, liksom även socialt och ekonomiskt stöd. Det ska bl.a. finnas medi- cinsk vård, psykologiskt stöd och rättshjälp.57 Kommittéerna rekommenderar att staten fastställer en lägsta giftas- ålder på . Om giftermål, vid särskilda omständigheter tillåts vid lägre ålder, får den absoluta minimiåldern inte vara lägre än . Vidare rekommenderas ett lagkrav på registrering av äktenskap, att nationella människorättsinstitutioner har mandat att pröva enskilda klagomål och framställningar och att göra utredningar. Att lagen fastställer att jurisdiktion över brott som rör skadliga sedvänjor gäller för konventionsstatens medborgare samt för personer med sitt senaste hemvist i konventionsstaten, även om brotten begås i en stat där de inte är brottsliga, rekommenderas också av kommittéerna. Kommit- téerna rekommenderar också att lagar och regler som rör invandring och asyl erkänner risken för att utsättas för skadliga sedvänjor eller förföljelse till följd av skadliga sedvänjor som asylskäl samt att det från fall till fall får bedömas om en medföljande släkting till flickan eller kvinnan bör ges skydd. Ytterligare en rekommendation är att staterna åtgärdar juridiska och praktiska hinder för att inleda rätts- processer, till exempel begränsade tidsfrister och genom att ansvar utkrävs av gärningsmän och av de som hjälper till eller överser med sedvänjorna. Lagarna rekommenderas också innehålla straffsanktio- nerade kontaktförbud och åtgärder som skyddar offer från veder- 56CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. 40–51. 57CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård I kommentaren framhålls också vikten av förebyggande åt- gärder, såsom att ändra sociala och kulturella normer och öka med- vetenheten om sedvänjornas orsaker och följder.58 27.1.5Internationellt samarbete (artikel 24.4) Genom artikel 24.4 åtar sig en stat att främja och uppmuntra interna- tionellt samarbete i syfte att gradvis uppnå det fulla förverkligandet av den rätt som erkänns i artikeln. Särskild hänsyn ska härvid tas till ut- vecklingsländernas behov. Det framgår inte av artikeln på vilket sätt eller i vilken omfattning som staterna ska främja och uppmuntra, ut- över att särskild hänsyn ska tas till utvecklingsländernas behov. Även om det med stöd av artikeln inte kan anses åligga staterna att utföra några specifika åtgärder, är det tydligt att de är skyldiga att på något sätt bidra till att andra länder respekterar och realiserar barnets rättig- heter enligt artikeln. Det är med andra ord upp till respektive stat att avgöra hur det internationella samarbetet ska främjas och uppmuntras. Viss vägledning kring hur ett internationellt samarbete kan främjas och uppmuntras i syfte att gradvis uppnå de rättigheter som erkänns i artikel 24 ges bl.a. av barnrättskommitténs allmänna kommentar om barnets rätt till bästa uppnåeliga hälsa. anser att staterna genom denna punkt har ett enskilt och gemensamt ansvar att samarbeta i att ge katastrofhjälp och humanitärt bistånd när nödsituationer uppstår, bl.a. via FN:s mekanismer (jämför även artikel 22). Staterna bör enligt kommittén överväga att prioritera barns rätt till hälsa, t.ex. genom att ge internationellt medicinskt bistånd och distribuera och förvalta rent dricksvatten, mat och medi- cinska förnödenheter samt genom att ge ekonomiskt bistånd till de mest utsatta eller marginaliserade barnen.59 58CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. 59CRC/C/GC/15 p. 86–89. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård Svensk hälso- och sjukvård finns reglerad i en mängd författningar. Bland dem kan följande nämnas: –hälso- och sjukvårdslagen (2017:30; HSL) –hälso- och sjukvårdsförordningen (2017:80) –tandvårdslagen (1985:125) –lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård –patientlagen (2014:821) –patientsäkerhetslagen (2010:659) –smittskyddslagen (2004:168) –lagen (2017:372) om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården –lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. –lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd –lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) –lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) –lagen (2017:209) om hälsoundersökning av barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet –lagen (2016:35) om bidrag för glasögon till vissa barn och unga –förordningen (2016:840) om statsbidrag för hälsofrämjande in- satser riktade till romer –läkemedelslagen (2015:315) –lagen (2008:552) om katastrofmedicin som en del av svenska in- satser utomlands Nämnda författningar utgör endast en del av de lagar och förord- ningar som styr hälso- och sjukvården i . Det finns också rele- vanta bestämmelser i annan lagstiftning, t.ex. i skollagen (2010:800) och socialtjänstlagen (2001:453). I detta betänkande kommer vi inte att redogöra för alla relevanta författningar, det är varken görbart eller ändamålsenligt. Däremot kommer vi att redogöra för svensk lag- Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård stiftning och praxis i sådan grad att det går att bedöma om svensk rätt når upp till de krav som ställs i och om det finns lagstiftning och praxis som inte är förenligt med konventionen. 27.2.1Barnets rätt till bästa möjliga hälsa och tillgång till vård (artiklarna 24.1 och 24.2 [b]) Av regeringsformen framgår att det allmänna särskilt ska verka för social omsorg och trygghet och för goda förutsättningar för hälsa (1 kap. 2 § andra stycket RF). Ihälso- och sjukvårdslagen finns bestämmelser om hur hälso- och sjukvårdsverksamhet ska organiseras och bedrivas. Hälso- och sjukvårdsverksamhet innefattar bl.a. åtgärder för att medicinskt före- bygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Målet med hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Hälso- och sjukvården ska även arbeta för att förebygga ohälsa. (Se 1 kap. 1 §, 2 kap. 1 § och 3 kap. Vården ska bedrivas så att kraven på en god vård uppfylls. Det inne- bär att vården särskilt ska vara av god kvalitet med en god hygienisk standard, tillgodose patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integ- ritet, främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjuk- vårdspersonalen och vara lättillgänglig. Där det bedrivs hälso- och sjukvårdsverksamhet ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. Innan en ny diagnos- eller behandlingsmetod som kan ha betydelse för människovärde och integritet börjar tillämpas, ska vårdgivaren se till att metoden har bedömts från individ- och samhällsetiska aspek- ter. (Se 5 kap. 1–4 §§ HSL.) Det finns vissa särskilda skyldigheter i fråga om barn, bl.a. ska bar- nets bästa särskilt beaktas när hälso- och sjukvård ges till barn. Det finns också en skyldighet för vården att på en socialnämnds initiativ samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa. När patien- ten är ett barn ska barnets inställning till den aktuella vården eller Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård behandlingen så långt som möjligt klarläggas. Barnets inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Andra än hälso- och sjukvårdspersonal får inte yrkesmässigt under- söka eller behandla barn . (Se 5 kap. 6–8 §§ HSL, 1 kap. 8 § och 4 kap. 3 § patientlagen samt 5 kap. 1 § patientsäkerhetslagen.) Bestämmelserna i patientlagen om barnets bästa och barnets inställ- ning är utformade med som grund. Motsvarande bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen är utformade för att överens- stämma med dem i patientlagen.60 Vård ges i genom olika huvudmäns försorg. Den större delen av vården ligger inom regionens ansvar. Andra delar ansvarar kommunen för. Inom såväl regionens som kommunens ansvarsom- råden finns det privata vårdgivare. Men huvudmannaskapet är allt- jämt regionens eller kommunens (15 kap. 1 § HSL). gav regeringen och i upp- drag att tillsammans genomföra ett treårigt utvecklingsarbete som ska syfta till att förbättra samverkan mellan elevhälsan, hälso- och sjukvården och så att barn och unga får tidiga och sam- ordnade insatser.61 Det har också tillsatts en utredning för att bl.a. utreda förutsätt- ningarna för en sammanhållen och resurseffektiv god och nära vård för barn och unga. Utredningen ska även bedöma hur barn och unga med lättare psykisk ohälsa ska kunna erbjudas ändamålsenligt stöd i högre utsträckning än vad som sker i dag.62 En region är skyldig att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt bl.a. den som är bosatt inom regionen samt öppen vård åt den som är bo- satt i . Om någon som vistas inom regionen utan att vara bo- satt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, ska regionen erbjuda sådan vård. Personer som är asylsökande eller som vistas i landet utan nödvändiga tillstånd, och som vistas i regionen, har samma rätt till vård som personer som är bosatta i regionen. (Se 8 kap. HSL, 5 § lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. och 6 § lagen 2013/14:106 avsnitt 10.1 och 10.2. samt 2016/17:43 s. 97 och 98. 61Regeringens beslut U2017/01236/GV . Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd.) Även EU-medborgare har rätt till vårdförmåner i vid bl.a. sjukdom och moderskap (8 kap. 2 § HSL och och rådets förordning [EG] nr 883/2004 av om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen). EU-medborgare som vistas i utan tillstånd (dvs. i huvudsak och utan arbete eller försörjningsmöjligheter) omfattas av lagen om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nöd- vändiga tillstånd.63 Regionerna ska erbjuda vårdgaranti som innebär att den enskilde ska få kontakt med primärvården som han eller hon sökt kontakt, träffa en läkare inom primärvården inom , besöka den specialiserade vården efter remiss utfärdats och planerad vård efter att vården beslutats (9 kap. 1 § HSL och 6 kap. 1 § hälso- och sjukvårdsförordningen och 2 kap. 3 § patientlagen). För patienter som lider av en allvarlig psykisk störning finns det vissa förutsättningar att besluta om psykiatrisk tvångsvård enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård. Ihälso- och sjukvården ingår förebyggande åtgärder, både miljö- inriktade och individinriktade. Miljöinriktade åtgärder kan t.ex. göras inom samhällsplaneringen och kan innefatta insatser för att fastställa hur olika faktorer (kemiska, sociala, psykologiska etc.) och levnads- vanor påverkar befolkningen. Bland de individinriktade förebyggande åtgärderna nämns i förarbetena allmänna och riktade hälsokontrol- ler, vaccinationer, hälsoupplysning och barn- och mödravård. Sjuk- vården innefattar såväl öppen som sluten vård för sjukdom, skada och kroppsfel, men även förlossningsvård, abort och sterilisering, 63I förarbetena till lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. anges att EU-med- borgares rätt till sjukvård normalt regleras i EU-författningar men att det inte är uteslutet att lagstiftning om hälso- och sjukvård till personer som vistas i utan tillstånd i enstaka fall kan komma att bli tillämplig även på unionsmedborgare (prop. 2012/13:109 s. 41). Enligt vad vi erfarit har detta uttalande av vissa tolkats som att det endast är i undantagsfall som en EU-medborgare som är i landet utan tillstånd kan ha rätt till sjukvård. Det kan emellertid knappast vara så att lagstiftaren valt att genom ett förarbetsuttalande undanta en viss grupp från rätten till vård med hänsyn till deras nationalitet. I stället bör uttalandet ses som ett förtydligande att även EU-medborgare som är i landet utan tillstånd kan omfattas, men att sådana situationer är ovanliga, eftersom EU-medborgare normalt är tillåtna att vara här. har gjort samma tolkning, se webbsida / vardochomsorgforasylsokandemedflera/halso-ochsjukvardochtandvard/vilkenvardskaerbjudas. Artikel 24 – hälsa, hälso- och sjukvård trots att de inte nämns i lagtexten. Sjuktransporter omfattas också av hälso- och sjukvårdens uppgifter, liksom att ta hand om avlidna.