sou · H8B347 · 2020-08-26 00:00:00 — 4.informera och ge råd till allmänheten. 4 § Vid tillsyn som rör barns förhållanden får barnet höras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet. Barnet får höras utan vård- nadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Handlingar, upplysningar och tillträde 5 § Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt denna lag är skyldig att på Inspektionen för vård och omsorgs begäran lämna över handlingar och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för sin tillsyn. Inspektionen för vård och omsorg får förelägga den som bedriver verksamheten att lämna vad som begärs enligt första stycket. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. 6 § Inspektionen för vård och omsorg eller den som myndigheten förordnar har rätt att inspektera verksamhet som står under dess tillsyn. Den som utför inspektionen har rätt att få tillträde till lokaler eller andra utrymmen som används för verksamheten. För tillträde till bostäder krävs dock att den eller de boende lämnar sitt samtycke till inspektionen. Den som utför inspektionen har rätt att tillfälligt omhänderta handlingar och annat material som rör verksamheten. Den vars verksamhet inspekteras är skyldig att lämna den hjälp som behövs vid inspektionen. 7 § Vid sådan inspektion som anges i 6 § har den som utför inspek- tionen rätt att av få den hjälp som behövs för att inspektionen ska kunna genomföras. 8 § Om Inspektionen för vård och omsorg finner att det i verk- samhet som står under tillsyn enligt denna lag förekommer ett miss- förhållande som har betydelse för enskildas möjligheter att kunna få de insatser de har rätt till, får inspektionen förelägga den som svarar för verksamheten att avhjälpa missförhållandet. Om inspektionen finner att kraven i 24 kap. 3 § inte är uppfyllda i verksamhet som beviljats tillstånd, eller att en sådan förändring som avses i 24 kap. 6 § inte har anmälts, får inspektionen förelägga den som beviljats tillståndet att avhjälpa bristen. Ett föreläggande ska innehålla uppgifter om de åtgärder som inspek- tionen anser nödvändiga för att det påtalade missförhållandet eller bristen ska kunna avhjälpas. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. 9 § Inspektionen för vård och omsorg får även förelägga den kom- mun eller den region som inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt 24 kap. 2 § att fullgöra denna skyldighet. Ett beslut om före- läggande får förenas med vite. Återkallelse av tillstånd och förbud mot fortsatt verksamhet 10 § Om ett missförhållande enligt 8 § är allvarligt och Inspektionen för vård och omsorgs föreläggande inte följts, får inspektionen be- sluta att helt eller delvis återkalla tillståndet för verksamheten. Om verksamheten inte är tillståndspliktig får inspektionen i stället besluta att helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet. Om missförhållandet innebär fara för enskildas liv, hälsa eller per- sonliga säkerhet i övrigt, får Inspektionen för vård och omsorg utan föregående föreläggande besluta att helt eller delvis återkalla till- ståndet för verksamheten. Om verksamheten inte är tillståndspliktig får inspektionen i stället besluta att helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet. Ett tillstånd att bedriva verksamhet får även återkallas utan före- gående föreläggande om tillståndshavaren inte uppfyller kraven i 24 kap. 3 §. 11 § Om det finns sannolika skäl för att ett tillstånd helt eller delvis kommer att återkallas eller om det finns sannolika skäl för att verk- samheten helt eller delvis kommer att förbjudas enligt 10 §, och ett sådant beslut inte kan avvaktas, får Inspektionen för vård och omsorg besluta att tills vidare helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet. Beslut enligt första stycket gäller . Om det finns synnerliga skäl, får beslutets giltighet förlängas med ytterligare . 12 § Om underlåtenhet att iaktta skyldigheterna enligt lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid vissa boenden som tar emot barn är av allvarligt slag, får Inspektionen för vård och om- sorg besluta att återkalla tillståndet för verksamheten. Om verksam- heten inte är tillståndspliktig får inspektionen besluta att förbjuda fortsatt verksamhet. 1 § ansvarar för att det finns rutiner för att före- bygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden inom social- tjänstens verksamhet. 2 § Den som fullgör uppgifter inom ska genast rap- portera om han eller hon uppmärksammar eller får kännedom om ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande, som rör den som får, eller kan komma i fråga för, insatser inom verksam- heten. 1.i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet till den som bedriver verksamheten, 2.i verksamhet vid till ledningen, och 3.i övrigt till berörd socialnämnd. 3 § Den som enligt 2 § ska ta emot rapporter ska informera den som fullgör uppgifter inom respektive verksamhet om de skyldig- heter som han eller hon har enligt 4 kap. 2 § andra stycket och 26 kap. 2 §§. 4 § Den som, i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet, enligt 2 § ska ta emot rapporter ska informera berörd socialnämnd om de rapporter han eller hon har tagit emot. 5 § Ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhål- lande, ska dokumenteras, utredas och avhjälpas eller undanröjas utan dröjsmål. 6 § Ett allvarligt missförhållande eller en påtaglig risk för ett allvar- ligt missförhållande, ska anmälas till Inspektionen för vård och omsorg. Den utredning som gjorts med anledning av det inträffade ska bifogas anmälan. Anmälan ska göras av 2.den som bedriver yrkesmässig enskild verksamhet, eller 3.Statens institutionsstyrelses ledning. Den som bedriver yrkesmässig enskild verksamhet ska informera berörd socialnämnd om anmälan. 1 § Den kommun där den enskilde är stadigvarande bosatt eller annars har sin starkaste anknytning (bosättningskommunen) ansvarar för insatser till den enskilde, om inte annat följer av 2, 3 eller 4 §. 2 § En kommun behåller ansvaret för insatser åt en enskild som till följd av ett beslut av kommunen vistas i en annan kommun i 1.familjehem enligt 9 kap. denna lag eller 9 § 8 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, 2.hem för vård eller boende eller i stödboende enligt 9 kap., 3.särskild boendeform för äldre personer enligt 8 kap. 4 § eller 24 kap. 1 § 2, 4.bostad med särskilt stöd för personer med funktionsnedsätt- ning enligt 8 kap. 7 § eller 24 kap. 1 § 2, 5.bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad enligt 9 § 8 eller 9 lagen om stöd och service till vissa funktions- hindrade, eller 6.annat boende, om det inte är klarlagt vilken kommun som är den enskildes bosättningskommun. 3 § Den kommun där den enskilde är folkbokförd ansvarar för insatser 1. under kriminalvård i anstalt, 2.under vård på sjukhus eller i annan sjukvårdsinrättning på ini- tiativ av någon annan än en kommun, 3.som aktualiserats inför avslutningen av vård enligt 1 eller 2. 4 § Om behov av insatser uppkommer under en tillfällig vistelse i en kommun, ansvarar den kommunen (vistelsekommunen) för insat- ser som behövs i akuta situationer. Vistelsekommunen ansvarar även för andra insatser till den en- skilde, om det inte står klart att en annan kommun är ansvarig. Vistelsekommunens skyldighet att bistå bosättningskommunen 5 § När en enskild avser att vistas i en annan kom- mun än bosättningskommunen, och till följd av hög ålder, funk- tionsnedsättning eller allvarlig sjukdom behöver insatser för detta, är vistelsekommunen skyldig att på begäran 1.bistå med den utredning som bosättningskommunen behöver för att kunna pröva den enskildes behov av insatser, 2.verkställa bosättningskommunens beslut. 6 § Om en bosättningskommun har begärt verkställighet enligt 5 § 2, ska bosättningskommunen ersätta vistelsekommunen för verk- ställighetskostnaderna. Ersättningen ska betalas enligt den ersättnings- nivå som bosättningskommunen tillämpar för motsvarande insatser. Ansökan om insatser i en annan kommun 7 § En person som önskar flytta till en annan kommun, får ansöka om insatser i den kommunen om han eller hon 1.till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvarlig sjuk- dom har ett varaktigt behov av omfattande vård- eller omsorgs- insatser och därför inte kan bosätta sig i den andra kommunen utan att de insatser som han eller hon behöver lämnas, eller 2.på grund av våld eller andra övergrepp behöver flytta till en annan kommun men inte kan göra det utan att de insatser som han eller hon behöver lämnas. 8 § En ansökan enligt 7 § ska behandlas som om den enskilde var bosatt i inflyttningskommunen. Är den sökandes behov tillgodo- sedda i bosättningskommunen, får hänsyn inte tas till den omständig- heten när ansökan prövas. Bosättningskommunen är skyldig att på begäran bistå med den utredning som den andra kommunen behöver för att kunna pröva ansökan. 9 § En kommun som inlett utredning av om socialnämnden be- höver ingripa till ett barns skydd eller stöd är skyldig att slutföra denna och fatta beslut i ärendet även om barnet byter kommun. Detsamma gäller om en utredning inletts och ärendet avser vård på grund av missbruk eller beroende. Den nya kommunen är skyldig att på begäran bistå med den utredning som kan behövas för att fatta beslut i ärendet. Första stycket gäller inte om den nya kommunen samtycker till att ta över utredningen av ärendet eller om ärendet annars flyttas över. 10 § Ett ärende som avser fortlöpande eller långvarigt bistånd kan flyttas över till en annan kommun. En kommun som anser att ett ärende ska flyttas över ska begära det hos den andra kommunen. Ärendet ska då flyttas över om den som berörs av ärendet har starkast anknytning till den andra kom- munen och det med hänsyn till den enskildes önskemål, hjälpbehovets varaktighet och omständigheterna i övrigt framstår som lämpligt. En begäran enligt andra stycket ska vara skriftlig. Den andra kom- munen ska skriftligen och utan dröjsmål meddela sin inställning. 11 § Om berörda kommuner inte är överens om att flytta över ärendet, får den kommun som begärt överflyttning ansöka om det hos Inspektionen för vård och omsorg. En sådan ansökan får också göras av en kommun, som inte inom en månad har fått svar från en annan kommun på en begäran om överflyttning. Inspektionen för vård och omsorg ska pröva ansökningen . Beslut i ärendet ska meddelas från det att ansökan kom in, om det inte finns särskilda skäl för en längre handläggningstid. 12 § Uppgifter som behövs för att en kommun ska kunna ta över ett ärende enligt 10 eller 11 § ska lämnas ut av den kommun som överlämnar ärendet. 28 kap. organisation och delegering av vissa ärenden 1 § För en socialnämnd gäller vad som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen (2017:725). Bestämmelserna i 6 kap. 37 § och 38 § 3 kommunallagen ska dock inte tillämpas vid delegering av sådana ärenden som anges i 5–8 §§. Vissa uppgifter för socialnämnden 2 § ska själv eller genom ombud föra kommunens talan i mål och ärenden som enligt denna lag eller annan författning ankommer på socialnämnden. 3 § ska hos kommunfullmäktige, kommunstyrelsen och övriga nämnder och hos andra myndigheter göra de framställ- ningar som nämnden finner påkallade. 4 § får inhämta yttranden och upplysningar från kommunstyrelsen och övriga nämnder och från beredningar och tjänstemän i den egna kommunen, när det behövs för nämndens verk- samhet. 5 § får uppdra åt ett utskott att besluta på nämndens vägnar i ärenden som gäller 1. vård och fostran i ett enskilt hem enligt 20 kap. 3 och 4 §§, 2.övervägande av fortsatt vård m.m. enligt 20 kap. 13 och 14 §§, 3.placering över nationsgränserna enligt 22 kap. 1 och 2 §§, 4.internationell adoption enligt 22 kap. 3, 4 och 6 §§, 5.beslut enligt 30 kap. 3 § om att föra talan om återkrav enligt 30 kap. 1 §. Första stycket gäller även i ärenden om samtycke till fortsatt adoptionsförfarande enligt 22 kap. 7 § om samtycke vägras. Ärenden enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga 6 § I fråga om lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, får socialnämnden uppdra åt ett utskott att besluta på nämn- dens vägnar i ärenden som gäller 1.ansökan om vård enligt 4 §, 2.omedelbart omhändertagande enligt 6 och 6 a §§, 3.ansökan om fortsatt omhändertagande enligt 9 a §, 4.vårdens innehåll och utformning enligt 11 § första och andra styckena, 5.övervägande av fortsatt vård m.m. enligt 13 §, 6.umgängesbegränsning och hemlighållande av vistelseort enligt 14 § andra och tredje styckena, 7.upphörande av vård enligt 21 §, 8.förebyggande insatser enligt 22 §, 9.ansökan om flyttningsförbud m.m. enligt 24, 26 och 27 §§, 10.umgängesbegränsning under ett flyttningsförbud enligt 31 §, 11.begäran om hjälp av eller Kriminalvården enligt 43 §. Ärenden enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall 7 § I fråga om lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, får socialnämnden uppdra åt ett utskott att besluta på nämndens vägnar i ärenden som gäller 1.ansökan om vård enlig 11 §, 2.omedelbart omhändertagande enligt 13 §. Begränsning av möjligheten att delegera 8 § Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får när det gäller avse endast uppgifter som anges i följande bestämmelser: 1.1 kap. 4, 9, 13 och 14 §§ , 2.2 kap. 1, 4–6 och 8–9 §§ , dock inte befogenhet enligt 9 § att besluta att inte påbörja en utredning eller att lägga ner en påbörjad utredning, 3.3 kap. 5, 6 och 8 §§ , 4.4 kap. 14 § , 5.6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket föräldra- balken, 6.6 kap. 13 a § , dock endast åt ett utskott, 7.6 kap. 15 c § tredje stycket , 8.6 kap. 19 § när det gäller beslut att utse utredare imål och ärenden om vårdnad, boende eller umgänge, 9.7 kap. 7 § när det gäller godkännande av avtal om att underhållsbidrag ska betalas för längre perioder än , 1011 kap. 16 § andra stycket . Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte omfatta befogenhet att meddela beslut i frågor som avses i 18 kap. 8 § denna lag eller att fullgöra nämndens uppgifter enligt 16 kap. 18 § eller 18 kap. 19 § socialförsäkringsbalken. 9 § Bestämmelser om rätt att i vissa fall fatta beslut i socialnämn- dens ställe finns i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. När får kommunen ta ut avgifter? 1 § Kommunen får enligt grunder som kommunen bestämmer ta ut skäliga avgifter som inte överstiger kommunens självkostnader i följande fall: 2.verksamhet för barn och unga enligt 18 kap. 1, 2 och 5 §§ som inte är insatser av behandlingskaraktär, 3.föräldrautbildning inför adoption, 6.sådan särskild boendeform för äldre personer som avses i 8 kap. 4 § eller bostad med särskilt stöd för personer med funktionsned- sättning som avses i 8 kap. 7 § och som inte omfattas av 12 kap. jordabalken, och 7.annan liknande insats. I fråga om avgifter för hemtjänst, dagverksamhet och bostad i särskilt boende finns ytterligare bestämmelser i 3–9 §§. 2 § Kommunen får inte ta ut avgifter för insatser av behandlings- karaktär. Kommunen får dock, utom beträffande barn, ta ut ersätt- ning för uppehället av den som på grund av missbruk eller beroende av alkohol, narkotika eller därmed jämförbara medel får vård eller behandling i ett hem för vård eller boende eller i ett familjehem. Reger- ingen meddelar föreskrifter om den högsta ersättning som får tas ut för . För andra insatser får kommunen ta ut skälig ersättning. Om ett barn genom socialnämndens försorg får vård i ett annat hem än det egna, är föräldrarna skyldiga att i skälig utsträckning bidra till kommunens kostnader enligt grunder som regeringen föreskri- ver. får i sådana fall uppbära underhållsbidrag som avser barnet. Bestämmelserna i första stycket gäller inte i fråga om insatser för vilka avgift har bestämts enligt 1 §. 3 § Med prisbasbelopp avses i detta kapitel prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken. 4 § Med avgiftsunderlag avses den inkomst som den enskilde kan antas komma att få , fördelad med lika belopp . Inkomsten ska beräknas med tillämpning av 102 kap. 29 § 1, 2, 4 och 5 socialförsäkringsbalken. Vid tillämpning av 102 kap. 29 § 4 bal- ken ska dock endast sådan inkomst som avses i 97 kap. 13 § första stycket 1 medräknas. Som inkomst ska även räknas bostadsbidrag enligt 96–98 kap., särskilt bostadstillägg enligt 102 kap. 26 § och bo- endetillägg enligt 103 a–103 e kap. samma balk. En kommun kan i sitt taxebeslut bestämma att inkomsten ska beräknas på ett sätt som är mer fördelaktigt för den enskilde. I fråga om makar ska den enskildes inkomst anses utgöra hälften av makarnas sammanlagda inkomster. 5 § Den enskildes avgifter får 1.för hemtjänst och dagverksamhet, tillsammans med avgifter som avses i 17 kap. 8 § första stycket 1 och 2 hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), uppgå till högst en tolftedel av 0,5392 prisbas- belopp, 2.för bostad i särskilt boende uppgå till högst en tolftedel av 0,5539 prisbasbelopp. 6 § Avgifterna enligt 5 § får inte uppgå till ett så stort belopp att den enskilde inte förbehålls tillräckliga medel av sitt avgiftsunderlag för sina personliga behov och andra normala levnadskostnader (för- behållsbelopp). När avgifterna fastställs ska kommunen dessutom försäkra sig om att den enskildes make eller sambo inte drabbas av en oskäligt försämrad ekonomisk situation. Om avgifterna baseras på den enskildes betalningsförmåga ska avgiftsunderlaget beräknas enligt 4 §. 7 § Kommunen ska bestämma den enskildes förbehållsbelopp genom att beräkna den enskildes levnadskostnader, utom boendekostnaden, med ledning av ett minimibelopp. Boendekostnaden ska beräknas för sig och läggas till minimibeloppet. För sådan boendekostnad som anges i 5 § ska dock inget förbehåll göras. Minimibeloppet ska, om inte annat följer av 8 §, alltid utgöra lägst en tolftedel av 1.1,3546 prisbasbelopp för ensamstående, eller 2.1,1446 prisbasbelopp för var och en av sammanlevande makar och sambor. Minimibeloppet enligt första stycket ska täcka normalkostnader för livsmedel, kläder, skor, fritid, hygien, dagstidning, telefon, hem- försäkring, öppen hälso- och sjukvård, tandvård, hushållsel, förbruk- ningsvaror, resor, möbler, husgeråd och läkemedel. 8 § Kommunen ska höja minimibeloppet i skälig omfattning om den enskilde på grund av särskilda omständigheter varaktigt har behov av ett inte oväsentligt högre belopp än det som anges i 7 § andra stycket. Kommunen får minska minimibeloppet i skälig omfattning om den enskilde inte har en kostnad för en sådan post som anges i 7 § tredje stycket därför att 1.kostnaden ingår i avgiften för hemtjänst och dagverksamhet, 2.kostnaden ingår i avgiften eller hyran för sådan särskild boende- form för äldre personer som avses i 8 kap. 4 § eller bostad med särskilt stöd för personer med funktionsnedsättning som avses i 8 kap. 7 §, eller 3.posten tillhandahålls kostnadsfritt. Kommunen får dock inte minska minimibeloppet med anledning av att den enskilde omfattas av sådan avgiftsfrihet som avses i 17 kap. 3 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 9 § Kommunen ska ändra en avgift om något förhållande som på- verkar avgiftens storlek har ändrats. Avgiften får ändras utan föregå- ende underrättelse, om ändringen beror på förändringar i prisbas- beloppet. En ändring av avgiften ska gälla från och med månaden efter den månad då anledning till ändring har uppkommit. En ändring av av- giften ska dock gälla från och med den månad under vilken de för- hållanden har uppkommit som föranleder ändringen, om förhållan- dena avser hela den månaden. När får bistånd krävas åter? 1 § Om någon genom oriktiga uppgifter eller genom underlåten- het att lämna uppgifter eller på annat sätt förorsakat att ekonomiskt bistånd enligt 11 kap. 8 § betalats ut obehörigen eller med för högt belopp, får socialnämnden återkräva vad som har betalats ut för mycket. Om någon i annat fall än som avses i första stycket tagit emot sådant ekonomiskt bistånd obehörigen eller med för högt belopp och skäligen borde ha insett detta, får socialnämnden återkräva vad som har betalats ut för mycket. 2 § får, i andra fall än som avses i 1 §, återkräva bistånd som den enskilde har fått enligt 11 kap. 8 § endast om det har lämnats 1.som förskott på en förmån eller ersättning, 2.till den som är indragen i arbetskonflikt, eller 3.till den som på grund av förhållanden som han eller hon inte kunnat råda över hindrats från att förfoga över sina inkomster och tillgångar. Har ekonomisk hjälp lämnats i annat fall än som avses i 11 kap. 8 § får socialnämnden återkräva hjälpen, om den har getts under vill- kor om återbetalning. Ett beslut som avser ekonomisk hjälp som kan komma att åter- krävas enligt denna paragraf ska vara skriftligt. Beslutet ska innehålla uppgifter om den eller de omständigheter som enligt denna paragraf utgör grund för återbetalningsplikten. Beslutet ska delges den enskilde. 3 § föra talan om ersättning som en enskild inte återbetalar frivilligt för ekonomisk hjälp som avses i 1 eller 2 § eller för kostnader som kommunen har haft enligt 29 kap. 2 § första eller andra stycket, ska talan väckas hos förvaltningsrätten från det kommunens kostnader uppkom. Talan väcks vid den för- valtningsrätt inom vars domkrets den enskilde är bosatt. Talan om ersättning får inte bifallas, om den ersättningsskyldige genom att återbetala kostnaden eller en del av denna kan antas bli ur stånd att klara sin försörjning eller sina dagliga levnadskostnader i övrigt eller annars synnerliga skäl talar mot bifall till ersättnings- anspråket. 4 § får helt eller delvis efterge den ersättnings- skyldighet som avses i 1 och 2 §§ och i 29 kap. 2 § första och andra styckena. Överklagande och verkställighet av beslut 1 § beslut får överklagas till allmän förvaltnings- domstol, om nämnden har meddelat beslut i fråga om 1.ansökan enligt 27 kap. 7 §, 2.bistånd enligt 11 kap. 1 eller 8 §, 3.vägran eller nedsättning av fortsatt försörjningsstöd enligt 11 kap. 4.förbud eller begränsning enligt 18 kap. 8 §, 5.medgivande enligt 20 kap. 3 §, 6.medgivande enligt 22 kap. 3 och 4 §§, 7.återkallelse av medgivande enligt 22 kap. 6 §, 8.samtycke enligt 22 kap. 7 §, eller 9.avgifter eller förbehållsbelopp enligt 29 kap. 4–9 §§. Beslut i frågor som avses i första stycket gäller . En för- valtningsrätt eller kammarrätt får dock förordna att dess beslut ska verkställas först sedan det har vunnit laga kraft. På begäran av sökanden får verkställandet av beslut om bistånd enligt 11 kap. 1 eller 8 § senareläggas om verkställandet sker inom ett valfrihetssystem enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem. Beslut av Inspektionen för vård och omsorg 2 § Inspektionen för vård och omsorgs beslut får överklagas till all- män förvaltningsdomstol i ärenden om 1.tillstånd enligt 24 kap. 1 §, 2.omhändertagande av personakt enligt 17 kap. 5 §, 3.föreläggande enligt 25 kap. 5, 8 och 9 §§, 4.återkallelse av tillstånd och förbud enligt 25 kap. 10–12 §§, och 5.överflyttning av ärende enligt 27 kap. 11 §. I fråga om överklagande av Inspektionen för vård och omsorgs beslut enligt 17 kap. 4 § gäller i tillämpliga delar 6 kap. 7–11 §§ offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400). Andra beslut av Inspektionen för vård och omsorg enligt denna lag får inte överklagas. Beslut av Inspektionen för vård och omsorg och domstol i fråga som avses i första stycket 2, 3 och 4 gäller . 3 § Beslut av enligt 32 kap. 1 § andra stycket får inte överklagas. 4 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av beslut enligt denna lag. 5 § ska lämna den hjälp som behövs för att verk- ställa ett beslut om omhändertagande av personakt. Begäran om sådan hjälp får dock göras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgär- den inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter en- ligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Rapport om ej verkställda beslut