sou · H8B373 · 2020-11-30 00:00:00 — Däremot erbjuder berörda fastighetsägare att på myndighetens bekostnad anlita en extern konsult att granska värder- ingen, upp till en i förväg bestämd kostnad. Ersättning beräknas enligt expropriationslagen ersättningsregler hänvisar i allt väsentligt till expropria- tionslagens ersättningsregler vilka ska tillämpas såvida inte innehåller avvikande bestämmelser. Ersättningen ska enligt 31 kap. 2 § beräknas enligt expropriationslagen. 38Utredning utförd av , . Andelen naturreservat där mark- ersättning utan avtal betalats ut var (3 av 138), (8 av 182) och för (4 av 229). Av de markägare där överenskommelse inte träffats innan beslut har dessutom i de flesta fall intrångsavtal ingåtts i efterhand. 39Naturvårdsverket, Återrapportering av skydd och åtgärder för värdefull natur 2017–2019, rapport 6920, s. 19. 402 kap. 9 § expropriationslagen. 1997/98:45 del 2 s. 72. Enligt 4 kap. 1 § expropriationslagen ska intrångsersättning beta- las med ett belopp som motsvarar den minskning av fastighetens mark- nadsvärde, som uppkommer genom expropriationen. inför- des ett tillägg till bestämmelsen som innebär att ersättning därutöver ska betalas med av marknadsvärdeminskningen. Uppkommer i övrigt skada för ägaren genom expropriationen, ska även sådan skada ersättas, dock endast till sitt värde utan påslag . Enligt beräkningar innebar det 25-procentiga påslaget en extra kostnad om . har kostnadsökningen för intrångsersätt- ning uppskattningsvis uppgått till totalt cirka 792 miljoner kronor.42 Naturreservat och biotopskyddsområden som tar mark i anspråk eller avsevärt försvårar pågående markanvändning ger fastighetsägaren rätt till intrångsersättning enligt 31 kap. . Detsamma gäller för innehavare av särskild rätt till fastigheten, till exempel olika former av nyttjanderätt. Reglerna om ersättning enligt 31 kap. miljö- balken är utformade med hänsyn dels till vikten av att åstadkomma en lämplig och ändamålsenlig fördelning av ansvaret för skyddsvärda naturområden, biologisk mångfald etc., mellan samhället och den enskilde, dels till principen om förorenarens betalningsansvar och idén att förvaltande av natur och biologisk mångfald ska vara ett nor- malt inslag i en verksamhet, som inte förutsätter statligt bidrag.43 Enligt 31 kap. 4 § har en fastighetsägare rätt till ersätt- ning vid beslut som innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras bland annat vid bildande av natur- och kulturreservat, eller biotop- skyddsområde. När det gäller mark som tas i anspråk avses bestämmelserna för natur- och kulturreservat i 7 kap. 6 § . Bestämmelserna innebär bland annat att fastighetsägaren kan behöva tåla till exempel anläggande av vägar eller parkeringsplatser eller att det utförs åtgär- der som gallring, röjning eller plantering inom området. 42Naturvårdsverket, Återrapportering av skydd och åtgärder för värdefull natur 2017–2019, rapport 6920, s. 22 f. 1997/98:45 del 1 s. 549. behöver man inte överväga om pågående markanvändning avsevärt försvåras, utan ersättning utgår utan vidare för intrång som innebär att mark tas i anspråk enligt denna bestämmelse. Ersättning för intrång som innebär ett avsevärt försvårande av pågående markanvändning ska utgå enligt samma principer. Det är dock betydligt svårare att bedöma om förutsättningarna för ersätt- ning uppstår i dessa fall. Bedömningen får ske från fall till fall, men synsättet av vad som utgör pågående markanvändning kan även variera eftersom bedömningen är tänkt att utgå från vad som fram- står som en naturlig fortsättning av den pågående markanvändningen. Särskilt vad gäller skogsbruk ska hänsyn tas till bland annat det all- männas syn på lämpliga bruknings- och rationaliseringsmetoder, på det sätt som denna syn kommer till uttryck genom skogsbrukspoli- tisk lagstiftning eller på något annat sätt.44 Pågående markanvänd- ning i form av skogsbruk innebär att markägaren ska visa den miljöhänsyn som anger i sina föreskrifter, så länge pågående markanvändning inte avsevärt försvåras – den så kallade toleransnivån – vilket följer av 30 § skogsvårdslagen. Den hänsyn som anses rymmas inom pågående markanvändning utgör även den gräns inom vilken ett biotopskyddsområde kan bildas utan rätt till ersätt- ning för markägaren.45 Detsamma anses gälla för övriga områdesskydd i skogsmark även om det knappast förekommer att övriga skydds- former ryms inom toleransnivån. Frågan om pågående markanvändning avsevärt försvåras tar inte sin utgångspunkt i fastighetens storlek. Då hade ett mindre områdes- skydd på en stor fastighet kunnat leda till bedömningen att mark- användningen på fastigheten som helhet inte avsevärt försvårats. I stället ska markanvändningen inom berörd del av en fastighet bedö- mas. Vad som utgör en berörd del har beträffande skogsmark bedömts enligt begreppet behandlingsenhet. Detta utgörs enligt förarbets- uttalanden av ett eller flera skogsbestånd som avses bli behandlade med samma åtgärd . Vad som utgör ett sådant bestånd ska bedömas enligt normala fackmannamässiga grunder. 44Se NJA 2015 s. 323 och prop. 1997/98:45 del 1, s. 550 där tidigare uttalande i prop. 1972:111, bilaga 2 s. 334 bekräftas. 45Se rutin, Bildande av biotopskyddsområden, s. 13. Det har dock aldrig före- kommit att ett biotopskyddsområde bildats utan ersättning med hänvisning till att pågående markanvändning inte avsevärt försvåras, även om området skulle rymmas inom toleransnivån. brukets del innebär detta att mindre områden med avvikande skogs- bestånd hänförs till det omgivande eller angränsande beståndet. En strikt indelning i biologiska bestånd ska nämligen inte ske.46 Uppdelningen av fastigheter i behandlingsenheter innebär i normal- fallet en ekonomisk fördel för markägaren då tröskeln av vad som innebär ett avsevärt försvårande blir lägre. är det, i teorin, men knappast i praktiken, möjligt att ett områdesskydd som sträcker sig över många behandlingsenheter innebär att markanvändningen inte avsevärt försvåras på någon berörd del av fastigheten. Vad som ska anses utgöra en behandlingsenhet kan medföra bedömningssvå- righeter, särskilt med hänsyn till de långa omloppstiderna i skogen.47 Slutligen ställer kravet på avsevärt försvårande upp en kvalifika- tionsgrund som innebär att inte enbart en försvårad markanvändning ger rätt till intrångsersättning. Graden av försvårande då tröskeln av- sevärt passerats och ersättning ska utgå har inte närmare definierats i lagförarbetena till . De uttalanden i frågan som görs utgår från ett äldre lagstiftningsarbete där det bland annat uttalades att var och en får anses skyldig att ta en viss hänsyn till sin omgivning. Markägare och rättighetsinnehavare är därför skyldiga att tåla ett visst mått av intrång i sina rättigheter, när intrånget sker för att till- godose angelägna allmänna intressen. Alla rådighetsinskränkningar kan därför inte kompenseras. Bland annat de skötselregler som gäller för skogsbruk innebär att markägare av hänsyn till allmänna natur- och miljövårdsintressen måste hålla skog och jordbruksmark i visst skick, utan att för den skull kunna göra anspråk på ersättning. En kvalifikationsgräns om inom berörd del av fastigheten ansågs utgöra det högsta intrånget som skulle behöva tålas. Detta kom- pletterades med uttalanden om att beloppet i pengar som intrånget motsvarar skulle vara bagatellartat. Ett för ägaren i absoluta tal stort belopp kan därför inte godtas även om intrånget motsvarar av den berörda delen av fastigheten. Tröskeln ska där- för, enligt motiven, i absoluta tal vara högre för ett stort skogsbolag än för en enskild skogsägare.48 1997/98:45 del 1 s. 555 med hänvisning till BoU 1986/87:1 s. 150. Se även Skogs- styrelsens föreskrifter och allmänna råd till Skogsvårdslagen SKSFS 2011:7, 3 kap. 14 § i vilken behandlingsenhet definieras som ett sammanhängande markområde, eller delområden belägna högst från varandra. 47Se t.ex. Kammarrätten i mål 3312-13, meddelad , där miljöhänsyn som lämnats vid en tidigare avverkning alltjämt ansågs höra till denna behandlings- enhet. 1997/98:45 del 1 s. 555 f. med hänvisning bl.a. till BoU 1986/87:1 s. 138 och s. 150. har i sin tillämpning av 30 § skogsvårdslagen ut- gått från dessa förarbetsuttalanden samt viss praxis på området. Skogs- styrelsen beräkning av vad som utgör avsevärt försvårande av pågå- ende markanvändning eller den så kallade toleransnivån bygger på uttalanden i praxis om att det högsta absoluta värdet på ett intrång som kan accepteras ligger inom intervallet och 300 000 kronor.49 Toleransnivån relateras med denna utgångspunkt utifrån nettovärdet av skogsobjektet inom behandlingsenheten. Med nettovärde avses värdet av hela det berörda skogsobjektet med av- drag för kostnader för avverkning och uttransport av virket ur skogen. Om nettovärdet är utgörs toleransnivån av av det värdet. För objekt mellan och 2miljoner kronor ökas toleransnivån av det överskju- tande beloppet. För objekt läggs av det överskjutande beloppet till toleransnivån. Endast vid stora avverk- ningar med nettovärden aktualiseras därmed taket mellan och i absoluta värden. Toleransnivån för en avverkning med ett nettovärde om 3 miljo- ner kronor beräknas därmed enligt följande: (250 000 × 0,1) + (1 750 000 × 0,05) + (1 000 000 × 0,02) = 132 500 kronor.50 Vid denna tillämpning utgör intrångsbegränsningen av netto- värdet på en brukningsenhet värd , på en brukningsenhet värd och av en fastighet värd . I praxis förefaller därmed förarbetsuttalandet om att tröskeln, i absoluta tal, ska vara högre för ett stort skogsbolag än för en liten skogsägare, inte fått något genomslag.51 Trots sin bety- delse för skogsbruket har frågan om intrångsbegränsning i det när- 49Beloppet har sin grund i en dom i Kammarrätten i (Mål nr 2928-10). Denna dom överklagades till , inte meddelade prövningstillstånd. Beloppet har sin grund i en dom från Kammarrätten i (mål nr 5238-07). 50Skogsstyrelsens diagram Intrångsbegränsningskurvan, /lag-och-tillsyn/skogsvardslagen/miljohansyn-som-maste-tas/ 1997/98:45 del 1 s. 555 tar regeringen fasta på bostadsutskottets uttalanden i bet. 1986/87:BoU1 om att ersättningströskeln i absoluta belopp är högre för ett skogsbolag än för en liten skogsägare. (s. 151) kan dock lika väl syfta till att storskogsbruket normalt sätt har större behandlingsenheter än privatskogsbruket vilket innebär att ett relativt betraktelsesätt därför ska anläggas. mast förbigåtts i nyare lagstiftningsarbeten och praxis förefaller vara relativt sparsam på området.52 Intrångsbegränsning i kronor samt andel av behandlingsenhet värde Inget toleransavdrag ska göras vid inrättande av områdesskydd När infördes ansåg departementschefen att rätten till er- sättning vid till exempel bildandet av ett områdesskydd borde minskas med det belopp som fastighetsägaren var skyldig att tåla, bland annat för att komma tillrätta med oskäliga tröskeleffekter som kan med- föra att vissa markägare får ersättning och andra inte för samma in- trång. Ersättningen skulle därför, enligt dåvarande 31 kap. 6 § miljö- balken, minskas med ett belopp som motsvarar vad fastighetsägaren är skyldig att tåla utan ersättning.53 Frågan om det så kallade tolerans- avdraget på ersättningen omprövades , då bestäm- melsen slopades. Motiven till att inte beräkna ett toleransavdrag före- faller i mindre grad utgått från något principiellt ställningstagande utan 52Se m.fl. Kommentar till under 31 kap 4 §, (2019), där det anges att rättsläget med hänsyn till bl.a. hänsynsreglerna i 2 kap. förefaller osäkert och rele- vansen av de äldre förarbetsuttalandena ifrågasätts, även beträffande skogsvårdslagens be- stämmelser. 1997/98:45 s. 557. motiverats av praktiska skäl. Skälen som anfördes var bland annat att det skulle underlätta arbetet med områdesskydd med endast obetydliga kostnader för staten till följd.54 Utgångspunkten vid bestämmande av intrångsersättning är att er- sättningen ska utgöra skillnaden mellan fastighetens marknadsvärde utan ett beslut om områdesskydd och värdet vid ett sådant beslut. Därutöver tillkommer påslaget om som följer av att expro- priationslagens regler tillämpas. En värdering måste utgå från ett fiktivt marknadsvärde. Det vill säga det pris som fastigheten, eller som den berörda delen av fastig- heten, sannolikt skulle betinga vid en försäljning på den allmänna marknaden. Marknadsvärdering innebär alltid inslag av osäkerhet. Vilka värderingsmetoder som ska användas anges inte i lagstiftningen. Praxis har i stället utarbetats av myndigheter och rättsväsendet. Mark- nadsvärdet för en skogsfastighet beräknas i regel enligt beståndsmeto- den. Beståndsmetoden är en marknadsanpassad avkastningsmetod specifikt för skogsfastigheter, ursprungligen utvecklad av Lantmäteriet. Metoden utgår från värderingsobjektets faktiska egenskaper och förutsättningar. Utifrån dessa beräknas summan av framtida intäkter och kostnader under en hel skogscykel till ett nuvärde. Marknads- anpassningen sker primärt genom en statistisk kalkylränta, som er- hålls genom en analys av vilket reellt avkastningskrav som köpare på öppna marknaden haft, och de priser på virke och massaved som gäller bland uppköpare vid värdetidpunkten, samt hur utvecklingen bedöms . Beståndsmetoden tar därmed endast sikte på en fastig- hets möjliga avkastning, men tar inte hänsyn till övriga värden som påverkar fastighetsmarknaden. Beståndsmetoden ska därför som regel kompletteras med en värdering enligt ortsprismetoden.55 Ortspris- metoden innebär att värderingen även ska ta hänsyn till prisstatistik för andra liknande fastigheter i närområdet (på orten) som sålts på en fri och öppen marknad. Vid värdering enligt ortsprismetoden görs som regel ett urval bland potentiella jämförelseobjekt genom att kri- 2008/09:214 s. 104. terier ställs upp för att få fram fastigheter som är jämförbara mot värderingsobjektet. Från de jämförelseobjekt som hittas tas ett lämp- ligt nyckeltal56 fram som därefter kan tillämpas på värderingsobjektet. Vilket genomslag ortsprisanalysen ska få vid sammanvägningen be- ror dock på i vilken utsträckning det finns objekt som är jämförbara med värderingsobjektet. Om jämförelseobjekten i stor utsträckning avviker från värderingsobjektet bör ortsprisanalysen få mindre genom- slag vid sammanvägningen. Det är dock inte möjligt att bortse från ortsprisanalysen ens när fastigheten är särpräglad.57 Den slutliga värderingen är därmed en avvägning mellan de olika resultaten av bestånds- och ortprisanalys. Resultatet hamnar någon- stans däremellan, med en övervikt åt den värderingsmetod som bäst anses spegla det verkliga marknadsvärdet. Vid värdering tas hänsyn till det totala intrånget som områdes- skyddet ger för fastigheten. Om jakt eller fiske kommer att förbju- das vid sidan av förbud mot rationellt skogsbruk, ska därmed hänsyn tas även till detta. På samma sätt påverkas värderingen av om visst skogsbruk tillåts. Den slutliga intrångsersättningen bestäms utifrån en jämförelse mellan värdet av den berörda delen utan restriktioner och värdet av den berörda delen med restriktioner, det vill säga mark- nadsvärdeminskningen. Både beståndsmetoden och de nyckeltal som framkommer vid en ortprisanalys utgår från fastighetens skogsekonomiska värde. Ingen hänsyn tas därmed till möjliga nuvarande eller framtida värden vid sidan av skogsbruk. Improduktiv skogsmark värderas därför till exem- pel schablonmässigt och ofta mycket lågt, utan hänsyn till markens eventuella framtida exploateringsvärde. Osäkerheten i marknadsvärder- ingen utgjorde ett av de bakomliggande motiven till att intrångsersätt- ningen, genom ändringar 2010, höjdes till av marknadsvärdeminskningen. Den höjda ersättningen var även ett sätt att ta hänsyn till vad ägaren frivilligt skulle vara be- redd att sälja sin fastighet för, det vill säga hänsynstagande till markägarens eventuella individuella värden. Vid bildande av naturreservat görs värderingen av externa konsul- ter. Vid mindre omfattande biotopskyddsområden görs ofta värder- 56Oftast kr/m3sk (om det är en virkesrik fastighet) eller kr/ha produktiv skog (om virkesför- rådet är lägre). 57Mark- och avgörande i mål M 9441-18. ingen internt inom . När värderingen är slutförd sker en förhandling med fastighetsägarna för att nå en överenskommelse om ersättningen.58 När det gäller naturreservat kan fastighetsägaren även välja att sälja sin fastighet. Köpeskillingen motsvarar då fastighetens faktiska marknadsvärde och inget påslag om görs. När det gäller naturreservat erbjuder sig staten i en del fall att för- värva den del av fastigheten som planeras för eller omfattas av natur- reservatet. Köpeskillingen bestäms i dessa fall av parterna med utgångs- punkt i den berörda delen av fastighetens marknadsvärde. Förfaran- det bygger bland annat på motivuttalanden till naturvårdslagen. Där underströks att ersättningsfrågor i största möjliga utsträckning bör lösas förhandlingsvägen och att det i en hel del fall torde vara att före- dra att stat eller kommun köper ett naturvårdsobjekt framför att tvångsvis belägga detta med långtgående och svårvärderade inskränk- ningar i ägarens förfoganderätt. Ersättningsreglerna skulle enligt depar- tementschefen därför närmast ses som ett nödvändigt komplement för fall då annan utväg än tvångsåtgärder inte står till buds.59 I och med den lagändring som innebar att intrångsersättning numera utgår av marknadsvärdesminskningen överstiger denna ersättning i många situationer den köpeskilling som staten kan erbjuda vid köp. En kommun eller myndighet kan inte försvara ett fastighetsköp till ett pris som överstiger marknadsvärdet och mark- köpen har därför minskat i antal . Ett annat alternativ till ersättning enligt vid bildande av naturreservat är att markägaren i vissa fall kunnat erbjudas annan mark som ersättningsmark. Det innebär att staten förvärvar reservatsmar- 58När det gäller möjligheten att förhandla om ersättningen skiljer sig praxis från och något. kräver som regel att markägaren påvisar ett fel i värderingen men förhandlare har möjlighet att i viss mån justera värderingen efter de synpunkter som framgått, om till exempel höjda virkespriser eller osäker- heter i ortprisindex. 1964:148 s. 119. ken av fastighetsägaren och överlåter annan mark till denne genom bytesavtal eller fastighetsreglering. Om markens värde skiljer sig åt kan markbytet ske med mellanlikvid. Ersättningsmarken kan vara mark i statlig ägo eller privat mark som staten köpt för att använda som ersättningsmark. Systemet med ersättningsmark användes i mindre skala fram då Natur- vårdsverket hade möjlighet att förvärva sådan mark av . Svea- skog hade i uppdrag att vara behjälplig med ersätt- ningsmark men avlyftes detta uppdrag 2010, i samband med att det så kallade ESAB-paketet beslutades, se kapitel 6.7.5 nedan. Även där- efter har i några enstaka fall inträffat att köpt fastig- heter i syfte att erbjuda som ersättningsmark. Inget påslag om aktualiseras genom markbyte, som trots detta kan vara ett attraktivt alternativ för fastighetsägare beroende på bland annat den lokala fastighetsmarknaden eller skattemässiga för- delar i förhållande till ersättning i pengar. För ersättning som utgår från stat eller kommun till följd av att ett områdesskydd enligt inrättas ska skatt betalas. Intrångs- ersättning för skogsmark betalas i princip undantagslöst för skog som ingår i så kallade näringsfastigheter, vilket innebär att ersättning kan beskattas i antingen inkomstslaget näringsverksamhet eller kapital. Beskrivningen av skattereglerna nedan bortser från de skatteregler som gäller för bolag. När en fastighet helt eller delvis övertas av stat eller kommun genom expropriation eller markköp beskattas ersättningen, i likhet med andra överlåtelser av fast egendom i inkomstslaget kapital, som en kapitalvinstgrundande avyttring av näringsfastighet. Detsamma gäller även för ersättning som utgår då mark tas i anspråk eller för avsevärt försvårande av pågående markanvändning på grund av miljö- balkens områdesskydd, trots att äganderätten till fastigheten inte över- går. I det senare fallet används skatterättsligt termen allframtidsupp- låtelse som är förenad med vissa specialbestämmelser och som vid sidan av inskränkningar i förfoganderätten enligt 7 kap. även omfattar situationer då en nyttjanderätt upplåts för obegränsad tid, till exempel vid framdragande av väg eller ledning. 6 § inkomstskattelagen ska så stor del av fastigheten i skatterättslig mening anses avyttrad som ersättningen motsvarar av hela fastig- hetens marknadsvärde vid tiden för det beslut eller den upplåtelse som ersättningen grundar sig på. Även det påslag om av marknadsvärdet som utgår vid ersättning som beräknas enligt expropriationslagen behandlas skatte- mässigt på samma sätt som ersättningen för minskat marknadsvärde. Den kapitalvinst som beskattas vid såväl avyttring eller allfram- tidsupplåtelse beräknas som skillnaden mellan ersättning och omkost- nadsbeloppet. I omkostnadsbeloppet ingår anskaffningsvärdet och kostnader som markägaren haft för att förbättra fastigheten . Denna kapitalvinst beskattas till i inkomst- slaget kapital. Eftersom den generella skattesatsen i detta inkomsts- lag är innebär det en beskattning av kapitalvinsten. Reglerna om återföring av tidigare med- givna avdrag, till exempel värdeminskningsavdrag och skogsavdrag aktualiseras emellertid vid kapitalvinstbeskattning för avyttring och allframtidsupplåtelser. Det innebär att de löpande avdrag som tidigare medgivits återförs till beskattning som inkomst av näringsverksam- het. För detta inkomstslag utgår även uttag av sociala avgifter i form av egenavgift. Beloppet som återförs till beskattning får dock läggas till omkostnadsbeloppet vid kapitalvinstbeskattningen. Både kapitalvinstskatten och skatt som grundas på återföring av tidigare medgivna avdrag kan dock skjutas upp genom att vinsten avsätts till en ersättningsfond. Detta förutsätter dock att den skatt- skyldige särskilt yrkar att beskattning ska ske i inkomstslaget när- ingsverksamhet. Enligt 31 kap. 5 § inkomstskattelagen får nämligen ett avdrag för avsättning till ersättningsfond göras bland annat om förfoganderätten till en fastighet inskränks för obegränsad tid med stöd av eller på motsvarande sätt med stöd av andra författningar, under förutsättning att ersättningen är en engångsersätt- ning. Ersättningsfond får även användas för försäkringsersättning efter till exempel brand eller storm. Ersättningsfonden får därefter användas för att förvärva en annan näringsfastighet. Det är dock inte nödvändigt att det är samma slags näringsfastighet. En avsättning som skett från en skogsbruksfastighet får därmed användas för att för- värva till exempel en lantbruksfastighet. Syftet bakom ersättnings- fonden (och dess föregångare eldsvådefonden) kan beskrivas som att en extraordinär ersättning inte ska beskattas om den återinvesteras på visst sätt i näringsverksamheten. Ersättningsfonden måste utnytt- jas från avsättningen. Om avdrag för avsättning till ersätt- ningsfond gjorts måste därmed ersättningsfonden tas i anspråk senast . Vid särskilda skäl får med- ge förlängning . När fonden används för att för- värva en ny fastighet minskas anskaffningsutgiften med motsvarande belopp som kommit ur fonden. Avdragsutrymmet för skogsavdraget minskas dock inte.60 Om inte ersättningsfonden utnyttjas inom de tre åren ska dock hela beloppet återföras till beskattning. Då ska även, enligt 31 kap. 22 § inkomstskattelagen, skatt betalas med ett tillägg om av beloppet. Denna bestämmelse motiveras av att ersättningsfonden inte ska användas som en generell möjlighet till skattekredit.61 6.1.6Intresseprövning vid formellt skydd enligt För alla formella skyddsformer enligt 7 kap. föreskrivs i 25 § följande Vid prövning av frågor om skydd av områden enligt detta kapitel skall hänsyn tas även till enskilda intressen.