sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Kommittén re- kommenderar en stat att arbeta tätt tillsammans med dessa barn och deras lokalsamhällen för att utveckla, genomföra och utvärdera pro- gram, politik och strategier för konventionens genomförande.17 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande prin- ciper och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det spe- cifika sammanhanget.18 Kommittén noterar att barnets bästa är både en individuell och en kollektiv rättighet. När denna rättighet tillämpas för barn som tillhör ett urfolk som grupp krävs det enligt kommittén att man särskilt beaktar hur rättigheten förhåller sig till kollektiva kulturella rättigheter. Kommittén understryker dock att barnets bästa inte får förbises eller kränkas till förmån för gruppens bästa.19 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 30. 16CRC/C/GC/11 p. 37 och 38. CRC/C/GC/12 p. 17CRC/C/GC/11 p. 18CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. 19CRC/C/GC/11 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska i första hand beaktas vid alla åtgärder som rör barn och där- med även vid utformning av reglering som rör barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk. Övriga rättigheter enligt barnkonventio- nen ska också beaktas i bedömningen av barnets bästa. Sådana be- dömningar bör till viss del även bygga på ett barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som rör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.20 har också uttryckt att när statliga myndig- heter, inklusive lagstiftande organ, försöker bedöma det bästa för ett barn som tillhör ett urfolk, bör de beakta barnets kulturella rättig- heter och behov av att utöva sådana rättigheter kollektivt tillsammans med medlemmar av sin grupp. Vidare anser kommittén att represen- tanter för gruppen bör rådfrågas och få möjlighet att delta i proces- sen om hur barnens bästa generellt kan avgöras på ett kulturellt hän- synstagande sätt. I sådana samråd bör barn som tillhör urfolket så långt det är möjligt delta på ett meningsfullt sätt.21 Enligt artikel 3.1 ska det i varje beslut som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Det kan t.ex. innefatta frågor som rör en minoritets eller urfolks rätt att utöva sin kultur eller religion eller använda sitt språk. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättig- heter som ett barn har enligt och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas i enlighet med artikel 12. har understrukit att en bedömning av barnets bästa ska ske med utgångspunkt i barnets specifika omständigheter. 20CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 21CRC/C/GC/11 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lös- ningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.22 Kommittén anser att det kan finnas en skillnad mellan vad som är bäst för det individuella barnet och vad som är bäst för barnen som grupp. I beslut som gäller ett individuellt barn, oftast ett domstolsbeslut eller ett administra- tivt beslut, ska det enskilda barnets bästa komma i första hand. Hän- syn till barnets kollektiva kulturella rättigheter utgör emellertid en del av att fastställa barnets bästa enligt kommittén.23 Kommittén anser att det är av vikt att följa upp konsekvenserna av ett beslut och att det enskilda barnet som berörs ges möjlighet att medverka i uppföljningen.24 I praktiken innebär det i relation till arti- kel 30 att ta reda på hur barnet upplevt åtgärderna och om åtgärderna var till barnets bästa. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det innebär att förfaranden i samband med frågor som rör barn som tillhör en etnisk, språklig eller religiös minoritet eller ett urfolk och dess rätt att utöva sin kultur eller religion eller använda sitt språk omfattas. lyfter i en allmän kommentar fram att man måste införa och följa vissa barnanpassade förfaranden för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska kunna förverkligas.25 I en annan kommentar betonar kommittén att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Vidare måste bar- net informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, 22CRC/C/GC/14 p. 23CRC/C/GC/11 p. 24CRC/C/GC/12 p. 134 (i). CRC/C/GC/14 p. 25CRC/C/GC/14 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.26 Kommittén anser också att lämplig information bör erbjudas till ett barn på ett språk som barnet förstår.27 Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi. Av protokollet, som främst rör rättsprocessen för brottsoffer och vittnen till vissa brott, framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov och att en stat ska tillhanda- hålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 33.1.2Barn som tillhör etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller ett urfolk Åtagandet i artikel 30 gäller i de stater där det finns (exist) etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller personer som tillhör ett urfolk. Vad som definierar ett urfolk eller en minoritet framgår inte av arti- keln. Däremot framgår det att endast etniska, religiösa och språkliga minoriteter (eller en kombination av dessa) omfattas av artikeln. Det kan noteras att av förarbetena till framgår att ett förslag diskuterades där även nationella minoriteter uttryckligen nämn- des i artikeltexten, men då enighet inte fanns föll förslaget.28 En natio- nell minoritet som är en etnisk, religiös eller språklig minoritet eller ett urfolk omfattas dock av artikel 30. Det kan i sammanhanget näm- nas att det i internationell rätt inte finns någon definition av nationell minoritet. Däremot finns det i artiklarna 1 (b), 2 och 3 i kon- vention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk en definition på vad ett ursprungsfolk är. Begreppen etnisk, religiös och språklig minoritet används också i FN:s deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella, etniska, religiösa och språkliga minoriteter . Inte heller där ges någon närmare förklaring av vilka grupper som avses. 26CRC/C/GC/12 p. 22–25. 27CRC/C/GC/14 p. 15 (g). 28HR/PUB/07/1, artikel 30, E 2 p. 493–501. Jämför (2019) s. 1162–1165. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk har uttryckt att det grundläggande kriteriet för ett urfolks existens är självidentifiering. Det finns enligt kom- mittén inget krav på att en stat ska ha erkänt ett urfolk officiellt för att de ska få utöva sina rättigheter. Kommittén har inte uttalat sig vad gäller definitionen av de minoriteter som nämns i artikel 30.29 Artikel 27 i den nationella konventionen om medborgerliga och poli- tiska rättigheter omfattar på motsvarande sätt etniska, religiösa och språkliga minoriteter. har uttalat att en sådan mino- ritet inte behöver vara medborgare eller bosatt i en stat för att om- fattas av rättigheterna enligt artikel 27. anser att exi- stensen av en etnisk, religiös eller språklig minoritet inte är beroende av en stats beslut, men behöver definieras av objektiva kriterier.30 ger dock ingen ytterligare ledning om vilka objek- tiva kriterier det kan röra sig om eller vad som avgör om en person tillhör en sådan minoritet. I doktrin har framförts att en minoritet enligt artikel 30 i kan förstås som en grupp som har en etnicitet, ett språk eller en religion gemensam och som skiljer sig från majoriteten av befolkningen (en objektiv komponent). Grup- pen ska också ha en gemensam vilja att bevara sina traditioner (en subjektiv komponent). Sammanfattningsvis kan dock konstateras att det inte finns någon tydlig definition av vad som avses med en etnisk, språklig eller religiös minoritet.31 33.1.3Inte förvägras rätten till sin kultur, sin religion och sitt språk Ett barn som tillhör en etnisk, religiös eller språklig minoritet eller ett urfolk får inte förvägras rätten att tillsammans med andra medlem- mar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. Motsvarande for- mulering finns i artikel 27 i den internationella konventionen om med- borgerliga och politiska rättigheter. Av förarbetena till framgår att artikeln före- slogs innehålla en formulering som kunde tolkas som att det även finns en skyldighet hos staterna att tillhandahålla t.ex. språkunder- visning på minoritetsspråk eller språk som tillhör ett urfolk. 29CRC/C/GC/11 p. 15 och 19. Jämför även (2019) s. 1158–1160. 30CCPR/C/21/Rev.1/Add.5 p. 31Tobin (2019) s. 1159 och 1162–1165. Jämför även Detrick (1999) s. 537–540. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk leringen togs då bort. En delegat uttryckte särskilt att den skrivning som slutligen bestämdes kunde godtas under förutsättning att den skulle förstås som en allmän avsikt att inte förhindra redan existerande rättigheter för personer som tillhör en minoritet eller urfolk men inte som ett åtagande att tillhandahålla statliga resurser för ända- målet.32 har i relation till den artikeln uttalat att även om det är en negativ skyldighet som uttrycks, framgår det att det är en rättighet att i gemenskap med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, bekänna sig till och utöva sin egen religion och använda sitt eget språk.33 Enligt barnrättskommittén är det både en individuell och en kollektiv rättighet. Enligt kommittén utgör den ett viktigt erkännande av de kollektiva traditionerna och värderingarna hos urfolk. har kommittén uttalat att barnets bästa inte får förbises, eller kränkas, till förmån för gruppens bästa.34 Rätt att ha sitt eget kulturliv Vad det innebär för ett barn att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv framgår inte av artikeln. Begreppet kultur finns i flera av konventionens artiklar. I artikel 31 i barnkon- ventionen ges ett barn rätt till bl.a. det kulturella livet. I artikel 29, om syftet med ett barns utbildning, nämns bl.a. respekt för olika natio- nella värden, kulturer och språk. I de fall en placering av ett barn utan- för barnets familjemiljö övervägs ska, enligt artikel 20.3, vederbörlig hänsyn tas till önskvärdheten av kontinuitet i ett barns uppfostran och till barnets etniska, religiösa, kulturella och språkliga bakgrund. Även i inledning (preambel) framhålls vikten av varje folks traditioner och kulturella värden. Någon definition av kul- turliv eller kultur ges dock inte i någon av dessa artiklar eller i in- ledningen. noterar i sin allmänna kommentar om arti- kel 30 att ett urfolks rätt att utöva kulturella rättigheter kan vara nära förenad med att använda ett traditionellt territorium och att utnyttja dess tillgångar.35 Även anser att kultur kan vara nära 32HR/PUB/07/1, artikel 30, C 6 p. 58, 68 och 70. 33CCPR/C/21/Rev.1/Add.5 p. 34CRC/C/GC/11 p. 16 och 30. Jämför även (2019) s. 1160. 35CRC/C/GC/11 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk förenad med att använda marken och dess tillgångar t.ex. genom jakt och fiske och att få leva i dessa områden, särskilt för urfolk.36 har i relation till artikel 31 uttalat att kulturella och konstnärliga uttryck utformas och upplevs i hemmet, skolan, på gatan och i offentliga rum. Detta kan enligt kommittén ske bl.a. genom dans, festivaler, hantverk, ceremonier, ritualer, teater, litteratur, musik, film, utställningar, digitala plattformar och video.37 , ekonomiska och kulturella rättigheter har i en allmän kom- mentar i relation till artikel 15 i den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter uttalat att begreppet kultur bl.a. innefattar livsstilar, språk, muntlig och skriftlig litteratur, musik och sång, icke-verbal kommunikation, religion och trosupp- fattningar, ritualer och ceremonier, sport och spel, produktionsmeto- der och teknik, naturliga och konstgjorda miljöer, mat och konst samt seder och traditioner.38 Rätten att ha sitt eget kulturliv bör också ses i ljuset av artikel 7 om rätt till ett namn och artikel 8 om rätt att behålla sin identitet. understryker att en stat ska säkerställa att barn som tillhör ett urfolk kan få traditionella namn som deras föräldrar väljer i överensstämmelse med sina kulturella traditioner, och rätten att behålla sin identitet. Vidare har kommittén uttalat att en stat bör införa nationell lagstiftning som ger föräldrar som tillhör ett urfolk möjligheten att välja namn till sina barn efter eget önskemål.39 Rätten till sitt eget kulturliv är inte obegränsad, utan måste utövas inom ramverket för mänskliga rättigheter (se avsnittet nedan). Rätt att utöva sin egen religion Ett barn som tillhör en etnisk, religiös eller språklig minoritet eller ett urfolk har rätt att tillsammans med sin grupp bekänna sig till och utöva sin egen religion. Stadgandet måste ses mot bakgrund av hur artikel 14 i är utformad. I artikeln stadgas att en stat ska respektera ett barns rätt till religionsfrihet. Friheten att utöva sin religion eller tro får endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga för att skydda den 36CCPR/C/21/Rev.1/Add.5 p. 37CRC/C/GC/17 p. 14 (f). 38E/C.12/GC/21 p. 39CRC/C/GC/11 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk allmänna säkerheten, rättsordningens grunder, folkhälsan eller den allmänna moralen eller andra personers grundläggande rättigheter. I artikeln anges även att en stat ska respektera föräldrarnas och andra vårdnadshavares rättigheter och skyldigheter att på ett sätt som är förenligt med barnets fortlöpande utveckling ge barnet ledning då det utövar sin rätt (jämför även artiklarna 5 och 18 om föräldrarnas an- svar och skyldigheter). Varken rätten att få ha sitt eget kulturliv eller att utöva sin reli- gion är obegränsad. De måste utövas inom ramverket för mänskliga rättigheter. Som exempel kan nämnas att enligt artikel 24.3 ska en stat vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa tra- ditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Barnrättskom- mittén understryker att de kulturella sedvänjor som avses i artikel 30 måste utövas i överensstämmelse med andra bestämmelser i konven- tionen. De kan under inga omständigheter rättfärdigas om de anses vara skadliga för barnets värdighet, hälsa eller utveckling. Om det förekommer skadliga sedvänjor bör en stat arbeta tillsammans med urfolket för att säkerställa att de försvinner, enligt kommittén. Kom- mittén uppmanar staterna att genomföra medvetandehöjande kam- panjer, utbildning och lagstiftning för attitydförändringar och att vidta åtgärder mot könsroller och stereotyper som bidrar till skadliga sedvänjor.40 Rätt att använda sitt eget språk Ett barn som tillhör en etnisk, religiös eller språklig minoritet eller ett urfolk har rätt att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp använda sitt eget språk. Vad det konkret innebär att använda sitt eget språk framgår inte. Däremot framgår det att rättigheten gäller när språket används tillsammans med andra medlemmar av sin grupp. Även andra artiklar tar upp ett barns möjligheter att använda sitt eget språk. Enligt artikel 17 (d) ska en stat uppmuntra massmedier att ta särskild hänsyn till de språkliga behoven hos ett barn som tillhör en minoritetsgrupp eller ett urfolk. Det innebär att en stat ska upp- muntra till att det t.ex. finns böcker, radio och tv på de olika mino- ritetsspråken. I sammanhanget kan även nämnas artikel 40.2 (b) (vi), av vilken det framgår att ett barn som misstänks eller åtalas för eller 40CRC/C/GC/11 p. 22 och CEDAW/C/GC/31-CRC/C/GC/18 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk befunnits skyldig till ett brott ska garanteras att utan kostnad få hjälp av tolk, om barnet inte kan förstå eller tala det språk som används. anser att utbildning i barnets eget språk är en nödvändig förutsättning för att genomföra rättigheten i artikel 30. Kommittén hänvisar till artikel 28 i konvention nr 169, i vil- ken det fastställs att barn som tillhör ett urfolk ska få lära sig att läsa och skriva på sitt eget språk, utöver att ges möjlighet att lära sig de officiella språken i landet flytande. Tvåspråkiga och interkulturella läroplaner är viktiga kriterier för undervisning av barn som tillhör ett urfolk enligt kommittén. Vidare menar kommittén att lärare för barn som tillhör ett urfolk så långt det är möjligt ska rekryteras från ur- folket och ges det stöd och den utbildning som krävs.41 I FN:s dekla- ration om rättigheter för urbefolkningar framgår bl.a. att ett urfolk har rätt att inrätta och kontrollera egna utbildningssystem och institu- tioner som ger undervisning på deras eget språk på ett sätt som är lämpligt för deras kulturella undervisnings- och lärandemetoder (arti- kel 14). Häri stadgas också att ett barn som tillhör ett urfolk har rätt till statens alla former av undervisning på alla nivåer utan diskriminer- ing (jämför artiklarna 2 och 28 i ). I detta avsnitt redogör vi kortfattat för vissa grundläggande fri- och rättigheter. Vi beskriver också bestämmelser som rör ett barns tillgång till sitt språk och sin kultur. Slutligen tar vi upp några av bestämmel- serna som särskilt rör nationella minoriteter. När det gäller bestämmelser som rör dessa barns rättigheter en- ligt andra artiklar i konventionen redovisar vi dem främst under de kapitel som handlar om respektive artikel. 33.2.1Grundläggande fri- och rättigheter m.m. Den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde. Det allmänna ska motverka diskriminering av människor, bl.a. på grund av nationellt eller etniskt ursprung eller religiös tillhö- righet (1 kap. 2 § RF). Av regeringsformen följer att en lag eller 41CRC/C/GC/11 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn bl.a. till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (2 kap. 12 § RF). I regerings- formen stadgas vidare att samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kul- tur- och samfundsliv ska främjas (1 kap. 2 § RF). Var och en är tillförsäkrad religionsfrihet och frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Var och en är mot det allmänna även tillförsäkrad demonstrationsfrihet, frihet att anordna och delta i demonstrationer på allmän plats samt tillförsäkrad före- ningsfrihet, frihet att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften. Vidare får ingen av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Inte heller får någon av det allmänna tvingas att delta i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra politisk sammanslutning, trossamfund eller annan sammanslutning för åskådning. (Se 2 kap. 1 och 2 §§ RF.) Uttrycket var och en i regeringsformen är ett förtydligande av den principiella utgångspunkten att fri- och rättighetsskyddet gäller lika för både svenska medborgare och andra som vistas här.42 Vi beskriver dessa grundläggande fri- och rättigheter närmre i kapitlen om artiklarna 13, 14 och 15. I diskrimineringslagen (2008:567) finns bestämmelser som syftar till att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett t.ex. etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Med etnisk tillhörighet avses i diskrimineringslagen nationellt eller etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhål- lande. (Se 1 och 5 §§ diskrimineringslagen.) har bl.a. till uppgift att verka för att diskriminering som har samband med t.ex. etnisk tillhörighet och religion inte förekommer på några områden av samhällslivet (lagen, 2008:568, om ). I , som gäller som svensk lag, stadgas bl.a. en rätt till religionsfrihet, tankefrihet, mötesfrihet och föreningsfri- 2009/10:80 s. 248. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk het (artiklarna 9–11). Rättigheterna i ska enligt artikel 14 i konventionen säkerställas utan diskriminering på någon grund. Artikeln innehåller en icke-uttömmande lista över diskriminer- ingsgrunder. Bland dessa grunder återfinns språk, religion, nationellt eller socialt ursprung och tillhörighet till en nationell minoritet. I EU-stadgan finns ett allmänt förbud mot diskriminering. Även den bestämmelsen innehåller en öppen lista av diskrimineringsgrunder. Tillhörighet till nationell minoritet är en av de grunder som särskilt nämns i artikeln. Läs mer om diskriminering i kapitlet om artikel 2. 33.2.3Tillgång till sitt språk Språklagen (2009:600) innehåller bestämmelser om det allmännas ansvar för att den enskilde ges tillgång till språk samt om språkanvänd- ning i offentlig verksamhet och i internationella sammanhang. I lagen anges bl.a. att de nationella minoritetsspråken är finska, jiddisch, meänkieli, chib och samiska samt att det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella mino- ritetsspråken. Det allmänna har också ett ansvar för att den som till- hör en nationell minoritet ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda minoritetsspråket. (Se 7, 8, 14 och 15 §§ språklagen.) Läs mer om de nationella minoritetsspråken nedan. Vidare har det allmänna ett ansvar för att den som är döv eller hörselskadad och den som av andra skäl har behov av teckenspråk ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda det svenska tecken- språket (14 och 15 §§ språklagen). Den som har ett annat modersmål än svenska, något av de natio- nella minoritetsspråken eller det svenska teckenspråket ska också ges möjlighet att utveckla och använda sitt modersmål. Det allmänna ansvarar för att den enskilde ges tillgång till språk på detta sätt. (Se 14 och 15 §§ språklagen.) Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk