sou · H8B348 · 2020-08-11 00:00:00 — De muggar och livsmedelsbehållare som avses motsvaras av de plastprodukter för engångsbruk som omfattas av minskad förbruk- ning enligt artikel 4 och bilaga A i engångsplastdirektivet. EU-kom- missionens specifikationer och riktlinjer kan användas som stöd för tolkning av begreppen. Med ”mugg” avses en engångsartikel som utgör en behållare som är avsedd att dricka ur. Definitionen är avsedd att träffa varje typ av engångsmugg med eller utan öra och med eller utan fot. Däremot omfattas inte dryckesbehållare, till exempel flaskor och andra dryckes- förpackningar som vanligen försluts med kork. Dryckesbehållare är inte i första hand avsedda att dricka ur, utan de är i stället främst avsedda för förvaring av dryck. Huruvida en mugg träffas av defini- tionen får i första hand avgöras utifrån en objektiv bedömning av om muggen är av sådant slag som typiskt sett används för sådant ända- mål. Det saknar relevans hur muggen i det enskilda fallet rent faktiskt kommer att användas i ett senare skede. Vid bedömningen är muggens faktiska egenskaper (t.ex. material, storlek och utformning) av cen- tral betydelse. Med ”livsmedelsbehållare” avses en engångsartikel som utgör en behållare som är avsedd att användas för livsmedel som a) konsu- meras direkt, på försäljningsstället eller på en annan plats, b) vanligt- vis konsumeras direkt ur behållaren, och c) är redo att konsumeras utan någon ytterligare beredning, såsom tillagning, kokning eller upp- värmning, inklusive livsmedelsbehållare som används för snabbmat eller andra måltider som är avsedda att konsumeras direkt. Kriterierna tar sikte dels på behållaren, dels på innehållet. Det är alltså inte bara utformningen av behållaren som är av betydelse, utan också vilken typ av livsmedel som behållaren är avsedd för. De be- hållare som avses är sådana lådor eller andra behållare som är form- gjutna eller som förblir väsentligen oförändrade i formen efter att innehållet läggs till eller tas bort. Maten i behållarna ska vara avsedd att konsumeras direkt, på försäljningsstället eller på en annan plats. Det livsmedel som behållaren normalt fylls med ska vanligtvis kon- sumeras direkt ur behållaren. Maten ska var färdig att konsumeras utan någon ytterligare beredning, dvs. det krävs ingen ytterligare be- redning av konsumenten före intag. Med ytterligare beredning menas till exempel tillagning, kokning eller uppvärmning. Definitionen tar alltså sikte på såväl varma som kalla måltider, men i båda fallen gäller att maten ska vara redo att äta utan vidare beredning av konsumenten. Skatten omfattar exempelvis sådana lådor och andra behållare som ofta används för hämtmat där det är möjligt att äta maten direkt ur behållaren utan ytterligare beredning av konsumenten. Hämtmat är måltider som säljs för medtagning på till exempel kaféer och restau- ranger eller i butiker. Syftet med engångslådor för hämtmat är ofta att möjliggöra för kunden att äta någon annanstans än på hämtstället, men även engångslådor som tillhandahålls kunder som äter på för- säljningsstället omfattas av skatten. Skatten omfattar inte behållare som innehåller livsmedel i mängder som är större än en enskild portion eller enportionsbehållare för livs- medel som säljs i mer än en enhet. Sådana behållare utgör inte engångs- artiklar. De kan vara avsedda att användas under sin livs- cykel. Alternativt kan det vara så att de inte är avsedda för livsmedel som konsumeras direkt, utan livsmedlet konsumeras i stället i om- gångar. I det senare fallet är det inte livsmedelsbehållare, och därmed inte heller engångsartiklar i lagens mening. Liksom för muggar får skatteplikten även för livsmedelsbehållare i första hand avgöras utifrån en objektiv bedömning av om behålla- ren är av sådant slag som typiskt sett används för sådant ändamål som anges i bestämmelsen. Hur den i det enskilda fallet rent faktiskt kom- mer att användas saknar relevans. En aktörs subjektiva avsikt vid till- verkningen eller importen ska inte heller tillmätas någon betydelse. I stället är det behållarens faktiska egenskaper (t.ex. material, storlek och utformning) som är av central betydelse vid bedömningen och vidare kan även andra omständigheter hänförliga till behållaren beak- tas såsom hur den har paketerats eller marknadsförts. Med livsmedelsbehållare avses inte dryckesbehållare. Dryckesbe- hållare är till exempel dryckesflaskor, kompositdryckesförpackningar och andra förpackningar som typiskt sett används för försäljning av färdigförpackad dryck i dagligvaruhandeln. Med livsmedelsbehållare menas inte heller tallrikar. Så kallade flexibla omslag räknas inte heller som livsmedelsbehållare även om de är avsedda för att omsluta livs- medel som äts direkt ur omslaget. Sådana flexibla omslag är till exem- pel mjuka plastförpackningar eller vaxade pappersomslag som ofta används för att omsluta wraps, smörgåsar, hamburgare etc. Engångsartiklar av plast kan tillverkas av många olika sorters plast. Plast definieras vanligtvis som ett polymermaterial med eller utan tillsatser. Den nu föreslagna definitionen av plast har hämtats från artikel 3.1 och rådets direktiv (EU) 2019/904 av om minskning av vissa plastprodukters inverkan på miljön. Därmed avses med ”plast” ett material bestående av en polymer enligt definitionen i artikel 3.5 i och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemi- kalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv /45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv /769/EEG och kommissionens direktiv /155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG, till vilken tillsatser eller andra ämnen kan ha lagts och som kan användas som huvudsaklig strukturkomponent i slutprodukter, med undantag för naturliga poly- merer som inte har modifierats på kemisk väg. Hänvisningen till direk- tivet är statisk, dvs. den avser direktivet i den ursprungliga lydelsen. Undantaget för naturliga polymerer innebär att polymerer som före- kommer naturligt i miljön och som inte har modifierats på kemisk väg inte räknas som en plast enligt lagen. Plast som tillverkas av modi- fierade naturliga polymerer, eller plast som tillverkas av biobaserade, fossila eller syntetiska utgångsämnen, förekommer inte naturligt och omfattas därför av definitionen. Definitionen omfattar både polymer- baserade gummiföremål och biobaserad och biologiskt nedbrytbar plast, oavsett om de tillverkas av biomassa eller är avsedda att brytas ner biologiskt . Begreppen ”EU-land” och ”tredjeland” har samma innebörd som i andra punktskattelagstiftningar. Vilka områden som tillhör Europeiska unionens punktskatteområde framgår av förordningen (2011:443) om Europeiska unionens punktskatteområde. Begreppet ”import” har samma innebörd som i andra punktskatte- lagstiftningar, till exempel lagen om skatt på energi. I definitionen finns en hänvisning till rådets direktiv /118/EG av den 16 decem- ber 2008 om allmänna regler för punktskatt och om upphävande av direktiv /12/EEG angående suspensiva tullförfaranden och suspen- siva tullarrangemang. Hänvisningen är dynamisk, dvs. hänvisningen avser EU-direktivet i den gällande lydelsen. Skattepliktens omfattning och skattebelopp I paragrafen anges med vilka belopp skatt ska betalas enligt denna lag. Det fastslås att skatt ska betalas med per mugg och med per livsmedelsbehållare. Skatten tas alltså ut per antal och med olika belopp beroende på om engångsartikeln utgörs av en mugg eller en livsmedelsbehållare. Ett undantag från skatteplikt finns för vissa livsmedelsbehållare i 6 §. Bestämmelser om avdrag finns i 4–5 §§. I paragrafen regleras den skattskyldiges möjligheter att yrka avdrag för den skatt som ska betalas för en mugg. Den skattskyldige ska i punktskattedeklaration redovisa den skatt som beräknats för en mugg som är skattepliktig enligt 3 §. Om rätt till avdrag finns kan korrige- rande avdrag göras i deklarationen, vilket innebär att skatt att betala (skatt netto) uppgår till skatt enligt 3 § (skatt brutto) minskad med avdrag enligt denna bestämmelse. Av paragrafen följer att avdrag får göras med visst belopp om muggen uppfyller de villkor som anges beträffande andelen plastinne- håll. Det som avses är viktprocentandel, dvs. plastens vikt i förhål- lande till den totala muggens vikt räknat i procent. Vid beräkningen bortses från eventuella lock. Av paragrafen följer att avdrag får göras med av skatten för en mugg som har högst plast. Gränsen för avdrag ska förstås på det sättet att en mugg som innehåller plast, exempelvis , inte är berättigad till något avdrag. För en mugg som uppfyller detta villkor ska således skattebeloppet enligt 3 § minskas med , vilket innebär att skatt netto upp- går till för en sådan mugg. För en mugg som har högst 1 pro- cent plast får avdrag i stället göras med av skatten, vilket innebär att skatt netto i det fallet blir . Om avdrag yrkas i punktskattedeklarationen ska den skattskyldige bevara underlag som styrker rätten till avdrag. Vilket underlag som är tillräckligt för att avdrag ska medges får avgöras utifrån förutsätt- ningarna i det enskilda fallet. Ett sätt att styrka rätten till avdrag är att den skattskyldige har låtit genomföra provtagningar av varorna, där intyg från laboratorium visar varornas plastinnehåll. I paragrafen regleras den skattskyldiges möjligheter att yrka avdrag för den skatt som ska betalas för en livsmedelsbehållare. Den skatt- skyldige ska i punktskattedeklaration redovisa den skatt som beräk- nats för en livsmedelsbehållare som är skattepliktig enligt 3 §. Om rätt till avdrag finns kan korrigerande avdrag göras i deklarationen, vilket innebär att skatt att betala (skatt netto) uppgår till skatt enligt 3 § (skatt brutto) minskad med avdrag enligt denna bestämmelse. Av paragrafen följer att avdrag får göras med visst belopp om livs- medelsbehållaren uppfyller de villkor som anges beträffande andelen plastinnehåll. Det som avses är viktprocentandel, dvs. plastens vikt i förhållande till den totala behållarens vikt räknat i procent. Vid beräk- ningen bortses från eventuella lock. Av paragrafen följer att avdrag får göras med av skatten för en livsmedelsbehållare som har högst plast. Gränsen för avdrag ska förstås på det sättet att en livsmedelsbehållare som innehåller plast, exempelvis , inte är berättigad till något avdrag. För en behållare som uppfyller detta villkor ska således skattebeloppet enligt 3 § minskas med , vilket innebär att skatt netto uppgår till för denna. För en behållare som har högst plast får avdrag i stället göras med av skatten, vilket innebär att skatt netto i det fallet blir . Om avdrag yrkas i punktskattedeklarationen ska den skattskyldige bevara underlag som styrker rätten till avdrag. Vilket underlag som är tillräckligt för att avdrag ska medges får avgöras utifrån förutsätt- ningarna i det enskilda fallet. Ett sätt att styrka rätten till avdrag är att den skattskyldige har låtit genomföra provtagningar av varorna, där intyg från laboratorium visar varornas plastinnehåll. Av denna bestämmelse framgår att skatt inte ska tas ut på livsmedels- behållare som är avsedda för enklare förtäring, om behållaren för- packas industriellt och är nödvändig för att säkerställa hållbarheten på livsmedlet. Uttrycket ”enklare förtäring” förekommer i 11 kap. 12 § inkomst- skattelagen (1999:1229). Med enklare förtäring avses då en lättare måltid mellan huvudmåltider. Det kan till exempel handla om mellan- mål och efterrätter samt fikabröd och dylikt, dvs. mat och fika av olika slag som inte kan anses motsvara en huvudmåltid såsom en lunch eller en middag. Undantaget innebär att behållare som är avsedda för lättare mål- tider undantas från skatteplikt även om livsmedlet är avsett att kon- sumeras direkt och vanligtvis konsumeras direkt ur behållaren samt är redo att konsumeras utan någon ytterligare beredning. För att undantaget ska gälla krävs dock även att behållaren förpackas indu- striellt, dvs. att livsmedlet förpackas inom ramen för en industriell process på fabrik, och att den dessutom är nödvändig för att säker- ställa hållbarheten på livsmedlet, dvs. att förpackningslösningen är en förutsättning för livsmedlets hållbarhetslängd och möjliggör att det kan säljas på det valda sättet. Undantaget är främst tänkt att träffa industriellt förpackade en- portionsbehållare för yoghurt, kvarg, keso, puddingar och liknande livsmedel där livsmedlets hållbarhetslängd är helt avhängig valet av förpackningslösning. I paragrafen regleras vilka som är skattskyldiga, förutom vad gäller import. Skattskyldighet vid import regleras i 8 §. Av första punkten framgår att den som godkänts som lagerhållare enligt 11 § är skattskyldig. När skattskyldigheten för en godkänd lagerhållare inträder regleras i 13 §. Att varor under vissa förutsätt- ningar kan undantas från skattskyldighet för lagerhållare följer av 14 §. Av andra punkten framgår att den som, utan att vara godkänd lagerhållare, tillverkar skattepliktiga varor är skattskyldig för dessa. Med tillverkning avses de processer som ger en engångsartikel dess huvudsakliga karaktärsdrag. Av tredje punkten framgår att den som, utan att vara godkänd lagerhållare, för in eller tar emot skattepliktiga varor från annat EU- land är skattskyldig för varorna. Begreppen ”för in” respektive ”tar emot” förekommer även i annan punktskattelagstiftning avseende såväl nationella som harmoniserade punktskatter. Begreppen avser den person som rent faktiskt ser till att varan kommer till från ett annat EU-land. Skattskyldig i egenskap av att ”föra in” en vara är således den som faktiskt för in varan till , antingen genom att själv transportera varan eller genom att anlita en transportör för transporten till . Den som efter att ha beställt en vara ”tar emot” varan här, när den kommer från ett annat EU-land, är skattskyldig i denna egenskap. För att åskådliggöra vem som är skattskyldig i för skattepliktiga varor ges här några exempel. Ett fall är då ett företag på egen hand för hit skattepliktiga varor. Det kan till exem- pel vara en handlare som reser till ett annat EU-land och förvärvar skattepliktiga varor, som handlaren själv transporterar hem till . Det kan också handla om att handlaren beställer skattepliktiga varor från ett annat EU-land och uppdrar till en transportör att föra hem varorna för hans eller hennes räkning. I båda dessa fall är det den svenska handlaren som blir skattskyldig när varorna förs in till . Man kan också tänka sig att den svenska handlaren med verksamhet i beställer skattepliktiga varor från en säljare i ett annat EU- land och ber att denne transporterar varorna till . Även i detta fall är den svenska handlaren i egenskap av att vara den som tar emot varorna här skyldig att redovisa och betala skatten. Är det i stället så att säljaren i det andra EU-landet, utan att ha fått någon beställning i förväg, för in skattepliktiga varor till och väl i kon- taktar, eller blir kontaktad av, handlare här, åligger det den utländska säljaren att redovisa och betala skatten här. För andra punktskatter kan skattskyldighet i motsvarande situationer även bli aktuell för privatpersoner som för in eller tar emot skattepliktiga varor. Detta bör dock normalt inte förekomma för den här skatten på engångs- artiklar mot bakgrund av varornas karaktär och undantagen från skatt- skyldighet vid små volymer respektive fysiska personers hantering för personligt bruk. Vad som avses med EU-land framgår av 2 §, se kom- mentaren till den paragrafen. I paragrafen regleras vem som är skattskyldig då skattepliktiga varor importeras från tredjeland och under vilka förutsättningar varor undantas från skattskyldighet i samband med import. Regleringen motsvarar i huvudsak den reglering som finns i 5 § lagen (2020:32) om skatt på plastbärkassar. I första stycket regleras vem som är skattskyldig i de situationer som kan uppkomma då varor importeras. I andra stycket anges vad som avses med tullskuld och unionsvara genom hänvisning till begrepp som förekommer i och rådets förordning (EU) nr 925/2013 av om fastställande av en tullkodex för unionen. Hänvisningarna är dyna- miska, dvs. avser EU-förordningen i den gällande lydelsen. Av tredje stycket följer att från skattskyldighet i samband med import av varor undantas varor som ägs av en godkänd lagerhållare när varorna övergår till fri omsättning. För dessa varor kommer skatt- skyldighet i stället att inträda vid senare tillfälle. skattskyldighet inträder för varor som hanteras av en godkänd lager- hållare framgår av 13 § 1. Bestämmelsen utgör ett undantag från huvudregeln om skattskyldighet vid import. Det ankommer på den som hävdar att undantaget är tillämpligt att även visa att så är fallet. Avseende tidpunkten för övergång till fri omsättning hänvisas till rådets förordning (EU) nr 925/2013 av om fastställande av en tullkodex för unionen. Hänvisningen är dynamisk, dvs. avser EU-förordningen i den gällande lydelsen. Av paragrafen följer att skattskyldighet inte föreligger för införsel, mottagande och import av skattepliktiga varor som inte överstiger 40 stycken engångsartiklar. Varje tillfälle åsyftar varje händelse som, om undantaget inte vore tillämpligt, hade gett upphov till skattskyldighet. Införsel eller import av skattepliktiga varor som förpackats i separata försändelser men transporteras i direkt anslut- ning till varandra bör som utgångspunkt bedömas som ett enda till- fälle för införsel, mottagande eller import. Av paragrafen följer att skattskyldighet inte föreligger för en fysisk persons tillverkning, införsel, mottagande och import av skattepliktiga varor som är avsedda för den fysiska personens eller dennes familjs personliga bruk. Med personligt bruk avses att det är personen eller familjemedlemmen själv som ska använda produkten. En bedömning måste göras utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. I paragrafens första stycke regleras förutsättningarna för godkännande som lagerhållare. Liknande bestämmelser finns i bland annat lagen om skatt på kemikalier i viss elektronik och lagen om skatt på vissa nikotinhaltiga produkter. I punkterna 1 a–d ges fyra alternativa objek- tiva grunder för att en sökande ska kunna godkännas. tillräckligt att sökanden uppfyller någon av dessa fyra grunder. När godkännande väl har meddelats är lagerhållaren godkänd för hela sin verksamhet och inte enbart den grund som lett till godkännandet. Exempelvis är ett företag som får godkännande med anledning av att man avser att tillverka skattepliktiga varor även godkänd lagerhållare för de skattepliktiga varor som företaget importerar. Förutom att en sökande ska uppfylla någon av de fyra alternativa objektiva grunder som anges i punkt 1 ska en sökande även vara lämp- lig med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständig- heterna i övrigt, vilket framgår av punkt 2. I andra stycket anges förutsättningarna för återkallelse av god- kännande som lagerhållare. Vidare anges att ett beslut om återkallelse gäller , om inte något annat anges i beslutet. I paragrafen föreskrivs vad som gäller om en godkänd lagerhållare försätts i konkurs. Regleringen motsvarar vad som gäller för lager- hållare enligt annan punktskattelagstiftning, exempelvis lagen om skatt på kemikalier i viss elektronik. I paragrafen regleras när skyldighet att betala skatt inträder. Att skatt- skyldighet inträder innebär att den skattskyldige har att redovisa och betala skatt för de varor för vilka skattskyldighet inträtt. Detta inne- bär dock inte att redovisning och betalning måste ske . Tidpunkterna för detta följer av bestämmelserna i skatteförfarande- lagen (2011:1244). Tidpunkten för skattskyldighetens inträde är av central betydelse för en rad bestämmelser i lagen. Den är bland annat avgörande för vilken skattesats som ska tillämpas i samband med änd- ringar av skattesatsen. Exempelvis ska, om beslutar om höjd skatt fr.o.m. ett årsskifte, den lägre skattesatsen som gällde tillämpas på de varor för vilka skattskyldighet inträtt även om det av skatteförfarandelagens bestämmelser skulle följa att skatten ska redovisas och betalas först . I första punkten a–d anges skattskyldighet in- träder för varor som hanteras av en godkänd lagerhållare. Av 1 a framgår att skattskyldighet inträder då en skattepliktig vara levereras till en köpare som inte är godkänd lagerhållare. Vid tillämp- ning av denna bestämmelse ska en vara anses vara levererad till köpa- ren även i de fall den enligt köparens anvisning ska avlämnas hos någon annan än köparen. Även i fall då en vara enligt köparens an- visning fortsatt förvaras hos lagerhållaren efter att äganderätten har övergått ska den anses levererad till köparen enligt bestämmelsen. Av 1 b framgår att skattskyldighet för lagerhållare inträder då en skattepliktig vara tas till eget försäljningsställe för detaljförsäljning. Med försäljningsställe för detaljförsäljning avses här butikslokal dit allmänheten har tillträde för att göra privata inköp. Det inkluderar i förekommande fall också sådant butikslager som ligger i direkt anslut- ning till själva butikslokalen. Fabrikslager, centrallager och andra lager dit allmänheten saknar tillträde ska däremot inte anses utgöra detalj- försäljningsställe. Detta gäller även för det fall sådant lager utgör lager för direktförsäljning till konsument genom distansförsäljning. Huruvida den godkända lagerhållaren avser att ta betalt för varorna saknar betydelse för skattskyldighetens inträde enligt bestämmelsen. En godkänd lagerhållare blir alltså skyldig att betala skatt för varorna när dessa tas till eget försäljningsställe för detaljförsäljning, även om avsikten är att varorna ska tillhandahållas konsumenter kostnadsfritt. Av 1 c framgår att skattskyldighet inträder då en skattepliktig vara tas i anspråk för annat ändamål än försäljning. Bestämmelsen är till- lämplig om lagerhållaren avhänder sig varan till någon annan på annat sätt än genom försäljning, till exempel genom att ge bort varan. Bestäm- melsen ska också tillämpas i de fall lagerhållaren tar varan i anspråk för eget bruk. Av 1 d framgår att lagerhållaren ska betala skatt för de varor som finns i lager då godkännandet som lagerhållare återkallas. I andra punkten anges att för den som utan att vara lagerhållare tillverkar skattepliktiga varor inträder skattskyldigheten när den skatte- pliktiga varan tillverkas. I tredje punkten anges att för den som, utan att vara lagerhållare, för in eller tar emot en skattepliktig vara till från annat EU- land inträder skattskyldigheten när den skattepliktiga varan förs in till . I fjärde punkten anges skattskyldighet inträder för den som är skattskyldig med anledning av import. Undantag från skattskyldighetens inträde I paragrafen regleras undantag från skattskyldighetens inträde för godkända lagerhållare. Bestämmelserna innebär att varor för vilka skattskyldighet inträder enligt 13 § 1 ändå inte ska beskattas om något av undantagen i paragrafen är tillämpligt. I sådana fall ska skatt alltså inte redovisas för varorna i punktskattedeklaration. I de fall skatt inte redovisas för varor med stöd av bestämmelserna bör lager- hållaren bevara underlag som styrker detta. Det ankommer på den som åberopar skattefrihet enligt bestämmelsen att visa att förutsätt- ningarna är uppfyllda. Att undantaget endast gäller godkända lagerhållare innebär att skattefrihet enligt bestämmelsen endast gäller för aktörer som ansökt och fått godkännande som lagerhållare när varorna hanteras på ett sådant sätt som normalt utlöser skattskyldighet. Även den händelse som medför att varan undantas från skattskyldighet måste ha in- träffat senast då skattskyldighet annars skulle ha inträtt. Om skattskyldighet har inträtt och någon av de uppräknade situationerna inträffar därefter undantas inte skattskyldigheten retro- aktivt. Ett exempel kan illustrera detta. En lagerhållare överför en skattepliktig vara till ett försäljningsställe för detaljförsäljning.