sou · H8B322 · 2020-04-29 00:00:00 — Det är inte tillåtet att utan lagstöd särbehandla vissa kommunmedlemmar eller grupper av kommunmedlemmar annat än på saklig och objektiv grund. Det krävs således att kommuner och regioner iakttar objektivitet och rättvisa i sin behandling av medlemmarna. Likställighetsprincipen gäller alltså bara gentemot kommunens eller regionens egna medlemmar. För att särbehandlingen ska strida mot likställighetsprincipen ska det vara fråga om en ”obehörig” särbehandling (prop. 1990/91:117 s. 149 och 150, prop. 2016/17:171 s. 300 och RÅ 1977 ref. 55). Det är mot denna bakgrund som det i trafikförordningen har införts särskilda bemyndiganden om att parkeringsplatser kan reserveras för bl.a. boendeparkering. Ett sakligt skäl för att gynna motorfordonspooler och de som använder dessa tjänster är att det ligger i allmänhetens intresse att ställa om till ett transporteffektivt samhälle och där utgör dessa tjänster en viktig del. Utredningen anser att det i trafikförordningen bör införas en möjlighet att reservera parkeringsplatser för delningsfordon, på samma sätt som gäller för exempelvis boendeparkering. En sådan åtgärd bedöms kunna leda till minskad trängsel och minskade utsläpp.6 Det måste ligga i allmänhetens intresse att främja ett hållbart transportsystem och en hållbar miljöutveckling, vilket i ett vidare perspektiv är till nytta för alla kommunmedlemmar. Ytterligare ett argument för att en möjlighet att reservera parkeringsplatser för delningsfordon bör kunna utgöra ett allmänintresse hänger samman med konceptet Mobilitet som tjänst (Mobility as a Service), vilket redogörs för i avsnitt 10.3. Dessa tjänster skulle kunna fungera som ett alternativ till privat bilägande.7 Minskat privat ägande av bilar leder till färre körda persontrafikkilometer och därmed en positiv effekt för staden.8 För att dessa tjänster ska fungera är närhet till bl.a. bilpooler och ”bil vid behov” viktigt.9 Utredningen anser sammantaget att en möjlighet att reservera parkeringsplatser för delningsfordon bör införas. Frågan är om det bör uppställas krav på särskilda skäl för denna platsreservation, på samma sätt som vid platsreservation för de boende inom ett visst område. Möjligheten att reservera parkeringsplatser inom ramen för ett boendeparkeringssystem är avsedd att använda endast i undantagsfall. ansåg inte att parkeringsutrymme generellt borde delas upp mellan olika kategorier, såsom boende och besökare. Normalt torde det i stället vara bättre att låta boende och besökare konkurrera om platserna (Ds K 1984:1 s. 84). Undantagsfall kunde enligt utredningen emellertid tänkas, där parkeringsutrymme borde kunna reserveras för boende (Ds K 1984:1 s. 84). Departementschefen ansåg, liksom utredningen, att det inte var oförenligt med principen om gatas upplåtande till allmänt begagnande att reservera parkeringsutrymme för samtliga boende inom ett visst område. Inom ramen för ett boendeparkeringssystem borde därför en kommun undantagsvis kunna reservera platser för samtliga boende inom ett visst område (prop. 1984/85:14 s. 15). 6Brundell-Freij, et al. (2019), s. 7 och 16. 7Sochor, et al. (2016). 8Andersson, et al. (2019), s. 14. 9Andersson, et al. (2019), s. 14. Utredningens förslag avseende platsreservation för delningsfordon är dock tänkt som en åtgärd för att främja motorfordonspooler och syftet är att den verkligen ska komma till användning i kommunerna. Ett krav på särskilda skäl skulle motverka detta syfte. Det är viktigt att påpeka att utredningens förslag inte innebär någon inskränkning av principen att parkering som regel ska ske på tomtmark (kvartersmark). I och med att ett krav på särskilda skäl skulle kunna motverka syftet med en platsreservation för delningsfordon anser utredningen att något sådant krav inte bör uppställas. Utredningen föreslår att 10 kap. 2 § TrF kompletteras med en bestämmelse som anger att lokala trafikföreskrifter om parkering får innefatta särskilda bestämmelser om att parkeringsplatser får reserveras för delningsfordon. På sådana parkeringsplatser bör andra fordon inte få parkeras eller stannas annat än för på- eller avstigning, varför utredningen föreslår att ett tillägg görs i 3 kap. 54 § tredje stycket TrF. 9.4.3Bör platser kunna reserveras för specifika fordon? Utredningen ekonomi föreslog att en möjlighet att reservera parkeringsplatser för specifika fordon skulle införas avseende bilpoolsfordon. Detta skulle medföra att platser skulle kunna reserveras för fasta bilpooler. Flertalet remissinstanser var dock kritiska till detta förslag. Ett skäl till kritiken var att parkeringsplatserna skulle stå tomma om de fordon som platserna reserverats för användes flitigt. Ett annat skäl var att en sådan platsreservation skulle innebära en privatisering av allmän plats. Vissa remissinstanser väckte frågan om förslagens förenlighet med den kommunala likställighetsprincipen och , bl.a. statsstödsreglerna. Utredningen har således att ta ställning till frågan om kommunen genom lokala trafikföreskrifter bör ges möjlighet att reservera parkeringsplatser för specifika fordon i motorfordonspooler. Det skulle göra det möjligt att reservera parkeringsplatser för fasta bilpooler där deras fordon kan hämtas och återlämnas. Av avsnitt 3.3 framgår att fasta bilpooler synes vara den typ av bilpool som medför störst samhälls- och miljönytta. Den av utredningen föreslagna möjligheten att reservera parkeringsplatser för delningsfordon innebär att alla sådana fordon ges möjlighet att parkera på de reserverade platserna. innebär ett allmänt främjande av motorfordonspooler, vilket inkluderar såväl fasta som flytande bilpooler. Av förslaget följer dock att det inte är möjligt att inrätta en ”station” för t.ex. en viss fast bilpool på allmän platsmark. Sådana parkeringar kan i stället inrättas på kvartersmark, där det är markägaren som avgör hur marken används. Att parkeringsplatser för specifika fordon inte kan reserveras på allmän platsmark kan utifrån samhälls- och miljönyttan utgöra en nackdel. En platsreservation för specifika fordon kan dock enligt utredningens mening svårligen anses innebära att allmänheten fortfarande har tillgång till marken. Marken upplåts då till parkering för specifika fordon, som tillhör ett visst företag och således kan utnyttjas endast av de som använder just det företagets tjänster, vilket inte kan anses vara ett gemensamt behov. Det kan noteras att det i vissa fall finns laglig möjlighet för kommunen att upplåta användningen av allmän platsmark. Så är t.ex. fallet vad gäller torghandel. Kommunens befogenhet att upplåta område för torghandel grundar sig på den allmänna kompetensregeln i 2 kap. 1 § kommunallagen (prop. 1992/93:210 s. 147). I denna bestämmelse anges att kommuner och regioner själva får ha hand om angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller regionens område eller deras medlemmar. Om kommunen har upplåtit en plats för torghandel krävs inte tillstånd enligt ordningslagen (1993:1617) för denna handel eftersom platsen utnyttjas för avsett ändamål (3 kap. 1 § ordningslagen). Kommunen har dock ingen skyldighet att upplåta platser för torghandel. Kommunens möjlighet att ta ut ersättning för upplåtelse av plats på salutorg eller liknande plats som kommunen har upplåtit till allmän försäljningsplats regleras i den kommunala avgiftslagen (1 § första stycket andra meningen). Det kan inte anses ingå i den kommunala kompetensen att upplåta visst område inom allmän plats (som också utgör offentlig plats) till parkering för delningsfordon. I utredningen har diskuterats möjligheterna att i kommunala avgiftslagen (1 §) införa en befogenhet för kommunen att upplåta offentliga platser för parkering av delningsfordon, i avsikt att möjliggöra exklusivt nyttjande och därigenom reservera parkeringsplatser för t.ex. fasta bilpooler. Frågor om parkering av fordon är dock särskilt reglerat i trafikförordningen. Om en möjlighet att reservera parkeringsplatser för specifika fordon skulle in- föras bör enligt utredningens mening en sådan reglering därför införas i den förordningen. Mot denna bakgrund gör utredningen bedömningen att en möjlighet för kommunen att reservera parkeringsplatser för specifika delningsfordon inte bör införas. 9.5Inga sänkta parkeringsavgifter för delningsfordon Bedömning: Någon möjlighet till sänkta parkeringsavgifter för delningsfordon bör inte införas. Enligt den kommunala avgiftslagen får en avgift tas ut för rätten att parkera på allmän platsmark. Avgiftsdifferentiering eller avgiftsbefrielse är endast möjlig i vissa i lagen angivna fall. Ett sådant fall är boendeparkering. Frågan är om denna möjlighet ska utvidgas till att även avse parkeringsplatser för delningsfordon. I exempelvis kan parkeringsavgifterna reduceras eller inte alls tas ut för de parkeringsplatser som reserverats för bilpooler. Parkeringsavgifter kan ha en stor potential som styrmedel för att öka resandet med delningsfordon. Att införa sänkta parkeringsavgifter för delningsfordon som parkerar på de för dessa fordon reserverade parkeringsplatserna eller att helt befria dem från avgift är dock problematiskt av flera olika skäl. Om parkeringsavgifterna tillåts användas för att av olika skäl styra medborgarnas beteenden i avseenden som inte direkt är kopplade till behovet att ordna trafiken, så finns det en risk för att avgiften i stället skulle anses vara en skatt.10 Parkeringsavgifternas status som skatt eller avgift har varit föremål för diskussion (t.ex. i SOU 2006:109 s. 128 och 129 och SOU 2008:125 s. 562 och 563). Att göra ändringar i avgiftslagen kan därför vara problematiskt. Dessutom är utredningen förhindrad att föreslå åtgärder inom skattesystemet för att främja motorfordonspooler. Utredningen har noterat att regeringen i den klimatpolitiska handlingsplanen aviserat att möjligheten att öka kommunernas möjligheter att använda sig av parkeringsprissättning i klimat- och trafikstyrande syfte, t.ex. så att kommuner kan differentiera parkeringsavgifter för 10SOU 2006:109 s. 31, (2004), s. 16. miljöbilar och använda sådana avgifter i klimatstyrande syfte, ska ses över (prop. 2019/20:65 s. 72). Frågan om sänkta parkeringsavgifter för delningsfordon väcker således komplexa frågeställningar som inte omfattas av utredningens uppdrag. Mot denna bakgrund föreslår utredningen inga sänkta parkeringsavgifter för delningsfordon. 9.6Kommunerna ska besluta om parkeringstillstånd för delningsfordon Förslag: Frågor om parkeringstillstånd för delningsfordon ska prövas av kommunen. Bedömning: Det behöver inte införas någon bestämmelse om att det är trafiknämnden som ska fatta beslut om parkeringstillstånd på grund av lokala trafikföreskrifter om parkeringsplatser för delningsfordon. Utredningen har ovan föreslagit att kommunerna ska ges möjlighet att genom lokala trafikföreskrifter reservera parkeringsplatser för delningsfordon. Innan fordonen ges möjlighet att utnyttja dessa platser måste en prövning göras av om fordonen utgör delningsfordon, dvs. om de används i en verksamhet som uppfyller kriterierna för att utgöra en motorfordonspool enligt den föreslagna lagen om motorfordonspooler. Vid parkeringsövervakning måste också kunna kontrolleras om fordonen som står parkerade på platserna verkligen är delningsfordon. Delningsfordon måste därför kunna identifieras. Frågan är således vem som ska pröva om kriterierna i lagen om motorfordonspooler är uppfyllda och hur delningsfordon ska kunna identifieras. Utredningen har identifierat två alternativ på hur detta kan lösas. En möjlig lösning är ett ansökningsförfarande där Transportstyrelsen är den myndighet som prövar om kriterierna enligt den nya lagen är uppfyllda och att uppgifter om att fordonen utgör delningsfordon därefter förs in i vägtrafikregistret. En fördel med denna lösning är att tillämpningen av motorfordonspoolskriterierna blir enhetlig när prövningen görs centralt av endast en myndighet, Transportstyrelsen. Lösningen skulle också innebära att prövningen görs och att uppgifterna om att fordonen utgör delningsfordon sedan är tillgängliga i hela landet. Ett annat alternativ är att kommunerna ges i uppgift att på ansökan av motorfordonspoolen besluta om parkeringstillstånd för delningsfordon. Parkeringsregleringen och grunderna för uttag av parkeringsavgifter hör till kommunernas beslutsfattande. Det är också kommunen som är ansvarig för plan- och byggfrågor, vilka är kopplade till parkeringsfrågorna. Kommunerna är ansvariga för utfärdande av tillstånd till boende- och nyttoparkering samt parkeringstillstånd för rörelsehindrade. Detta talar enligt utredningens mening starkt för att kommunerna också ska få i uppgift att besluta om parkeringstillstånd för delningsfordon. Innan beslut om tillstånd fattas måste kommunen pröva om kriterierna i den nya lagen om motorfordonspooler är uppfyllda. Eftersom möjligheten att reservera parkeringsplatser för delningsfordon är just en möjlighet och ingen skyldighet anser utredningen att det är upp till den kommun som ordnar sådana platser att närmare besluta om hur ansökningsförfarandet ska gå till samt tillståndens utformning och giltighetstid. Om en motorfordonspool vill ansöka om parkeringstillstånd för delningsfordon för att få tillgång till de reserverade platserna i en viss kommun bör ansökan också göras i denna kommun. Enligt utredningens mening kan ett parkeringstillstånd för delningsfordon endast äga giltighet i den kommun som utfärdat tillståndet. Varje kommun har således att göra en självständig bedömning utifrån lagens kriterier. Har en motorfordonspool efter ansökan erhållit parkeringstillstånd för delningsfordon i en kommun och den kommunen således bedömt att kriterierna är uppfyllda bör dock denna bedömning kunna ges viss bevisverkan vid andra kommuners prövning. Denna lösning innebär att uppgifter om att fordonen utgör delningsfordon inte kommer att föras in i vägtrafikregistret. Frågan är då hur det vid parkeringsövervakning ska kunna kontrolleras att ett fordon som står på en reserverad parkeringsplats utgör ett delningsfordon. Ett alternativ är att fordonen förses med en särskild dekal eller annat märke i vindrutan. Märket skulle underlätta övervakning och kontroll eftersom det då tydligt framgår att fordonet är ett delningsfordon. En uthyrare som erbjuder sådana tjänster som avses i lagen om motorfordonspooler erhåller då en sådan dekal när kommunen fattat beslut om parkeringstillstånd för delningsfordon. En dekallösning används t.ex. vid utfärdande av parkeringstillstånd för rörelsehindrade. En sådan lösning används också när det gäller märkning av bilpoolsfordon i . Nackdelen med en dekallösning är risken för missbruk, dvs. att dekalerna förfalskas eller efterbildas och att andra fordon än delningsfordon därmed använder de reserverade parkeringsplatserna. En möjlighet är dock att införa regler som minskar risken för förfalskning och missbruk. Dessa skulle t.ex. kunna innebära krav på att tillstånden ska vara utformade så att förfalskning och efterbildning av tillståndet försvåras.11 Ett annat alternativ är att den närmare utformningen kring tillståndsgivningen överlåts på kommunen. Så synes exempelvis vara fallet i . Detsamma gäller för tillstånd till boendeparkering, där närmare föreskrifter om tillstånd numera saknas.12 Många kommuner har infört digitala boendeparkeringstillstånd, som kopplas till registreringsnumret, vilket på samma sätt som en registrering i vägtrafikregistret omöjliggör förfalskning (med mindre än att stöld av registreringsskylt sker). Detta talar för att detsamma bör gälla för parkeringstillstånd för delningsfordon. Sammantaget anser utredningen att beslutsordningen när det gäller parkeringstillstånd för delningsfordon bör vara densamma som gäller för boendeparkeringstillstånd. Utredningen föreslår därför att kommunerna prövar frågor om dessa tillstånd och att en bestämmelse om detta införs i trafikförordningen. I och med regleringen i 1 § andra stycket lagen (1978:234) om nämnder för vissa trafikfrågor ska dessa beslut fattas av trafiknämnden. Någon bestämmelse om detta behöver således inte införas i den lagen. Beslut om parkeringstillstånd för boendeparkering får inte överklagas, 15 kap. 2 § TrF (prop. 1984/85:14 s. 16 och 17). Detsamma bör gälla för parkeringstillstånd för delningsfordon. Ett tillägg med denna innebörd bör därför införas i 15 kap 2 § första stycket TrF. 11Jfr Transportstyrelsen (2009). Parkeringstillstånd för rörelsehindrade är kopplade till person. 12Tidigare fanns föreskrifter om boendeparkeringstillstånd men dessa har upphävts, se Transportstyrelsen (2014). 9.7Flyttning av fordon som felparkerats på parkeringsplatser som är reserverade för delningsfordon Bedömning: Det behöver inte införas någon bestämmelse avseende möjligheten att flytta ett fordon som är uppställt i strid mot föreskrifter om stannande eller parkering på en parkeringsplats som är reserverad för delningsfordon. Befintliga bestämmelser bedöms tillräckliga. Utredningen har ovan föreslagit att det införs en möjlighet för kommuner att reservera parkeringsplatser för delningsfordon. Det finns självklart en risk för att andra fordon än delningsfordon parkeras på sådana platser, i strid med lokala trafikföreskrifter. Enligt nu gällande bestämmelser får dessa fordon flyttas efter att har gått och därefter kan beslutet om flyttning verkställas antingen , om förutsättningarna för detta är uppfyllda, eller först efter uppmaning. Utredningen bedömer att befintliga bestämmelser om fordonsflyttning är tillräckliga och att någon ny bestämmelse om flyttning av fordon som är felparkerade på parkeringsplatser för delningsfordon därför inte bör införas. 9.8Utmärkning av parkeringsplatser för delningsfordon Förslag: Tilläggstavlan T22 Text ska användas för att märka ut parkeringsplatser för delningsfordon. Bedömning: Texten ”delningsfordon” bör anges på tilläggstavlan. Vägmärkesförordningen (2007:90) innehåller bestämmelser om anvisningar för trafik och utmärkning på väg och i terräng genom bl.a. vägmärken och tilläggstavlor (1 kap. 1 §). Vägmärkesförordningen utgår ifrån om vägmärken och signaler. Vägmärken och andra anordningar ska tillsammans med väg- och gatuutformningen och dess anpassning till väg- och gaturum ge trafikanten vägledning, styrning och information för en effektiv och säker trafik. Vägmärken och andra anordningar ska vara utformade och placerade samt i sådant skick att de kan upptäckas och förstås av de trafikanter som de är avsedda för. De får inte sättas upp så att de innebär fara för eller onödigtvis hindrar trafikanter. Särskild hänsyn ska tas till barn, äldre och funktionshindrade (1 kap. 3 §). Tilläggstavlor ger kompletterande anvisningar till vägmärken (2 kap. 29 § vägmärkesförordningen). Exempel på tilläggstavlor som kan ge kompletterande anvisningar till vägmärket E19, parkering, är T19, boende, som anger att boende i ett område, med särskilt tillstånd, får parkera enligt särskilda villkor och T22 text som ger kompletterande anvisning som inte kan ges med någon annan tilläggstavla eller kombinationer av dessa (2 kap. 30 § vägmärkesförordningen). Utredningen anser att tilläggstavlan T22 text ska användas för att märka ut de parkeringsplatser som reserveras för delningsfordon. På tilläggstavlan bör texten ”delningsfordon” anges. Om platsreservationer för delningsfordon blir vanligt förekommande i kommunerna bör det enligt utredningens mening övervägas om en ny tilläggstavla med en symbol för delningsfordon ska tas fram. Inspiration kan då hämtas från bl.a. den franska symbolen för bildelning (autopartage). 10Andra sätt att främja motorfordonspooler I utredningens uppdrag ingår att undersöka olika sätt att främja den tjänst som utredningen gett benämningen motorfordonspooler. I kapitel 9 har utredningen föreslagit att en möjlighet att reservera parkeringsplatser för delningsfordon införs. Nedan redogörs för andra åtgärder som utredningen anser kunna främja motorfordonspoolernas tillväxt. 10.2Informationsinsatser avseende motorfordonspooler och deras betydelse i omställningen till ett transporteffektivt samhälle Förslag: ska ges i uppdrag att tillsammans med och genomföra informationsinsatser för att öka kunskapen hos konsumenter om motorfordonspooler och hur dessa kan bidra till ett mer hållbart resande. 10.2.1Allmänt om beteendepåverkande åtgärder Hur vi reser är i hög grad präglat av våra resvanor med bilen, som har skapat infrastruktur och städer som i sin tur ökat vårt bilberoende.1 För att marknaden för motorfordonspooler ska kunna växa och dessa tjänster ska få genomslag krävs förändringar i bete- 1Ljungberg Toulson & (2018), s. 1. Andra sätt att främja motorfordonspooler enden och livsstil.2 För att få till stånd en beteendeförändring är s.k. en möjlig lösning. är ett koncept för att främja hållbara transporter och påverka bilanvändningen genom att förändra resenärers attityder och beteenden.3 Det handlar således om att förändra attityder till hållbara färdsätt men också att förändra själva beteendet, dvs. att i större utsträckning gå, cykla och åka kollektivt.4 Grundläggande för är ”mjuka” åtgärder, såsom information, kommunikation, organisation av tjänster och koordination av verksamheter. Dessa vidtas för att påverka resan innan den har börjat. Mobility Management-åtgärder genomförs ibland ensamma, och har då begränsad effekt. Mer effektivt är att använda sådana ”mjuka” åtgärder som en del i ett åtgärdspaket, t.ex. genom att kunskapshöjande kampanjer kombineras med ”hårda” åtgärder som parkeringsregler och utbyggd kollektivtrafik.5 I praktiken kan det röra sig om att planera för en mer effektiv privatbilism och att uppmuntra alternativ till att resa med privatägd bil, såsom samåkning, bilpooler och resande med kollektivtrafik, cykel och till fots.6 Ett exempel på åtgärd inom är individualiserad information och marknadsföring, vilket innebär att individer och hushåll får kunskap om specifika transportalternativ till just sitt bilresande. Det kan röra sig om personlig mobilitetsrådgivning som är tillgänglig för kommunmedborgare och som ges vid exempelvis ett mobilitetskontor eller av den kommunala konsumentvägledningen.7 En annan typ av åtgärd är kunskapshöjande kampanjer och informationsinsatser som syftar till att öka allmänhetens förståelse för de problem som kan uppstå av olika transportval och belyser också vad som kan göras för att lösa dessa problem, inklusive ett förändrat resbeteende.8 Såväl personlig mobilitetsrådgivning som kunskapshöjande kampanjer har visat sig ha effekt och kan medföra en minskad bilanvändning.9 har i promemorian Styrmedel för ett trans- 2Hiselius & Rosqvist (2016) s. 34, Sarasini & Langeland (2017) s. 15. 3SOU 2019:17 s. 28. 4Ljungberg Toulson & (2018) s. 2. 5Persson et al. (2019) s. 19. 6Trafikverket (2012) s. 5. 7Brundell-Freij (2007) s. 36. 8Cairns et al. (2004) s. 161. 9Naturvårdsverket (2018), s. 22, (2007), Sloman, et al. (2010). Andra sätt att främja motorfordonspooler porteffektivt samhälle framhållit vikten av att använda informativa styrmedel i arbetet för minskat biltrafikarbete och främjande av alternativa färdsätt.10 10.2.2Kunskapshöjande informationsinsatser för att främja motorfordonspooler och bidra till omställningen till ett transporteffektivt samhälle Utredningen anser att kunskapshöjande informationsinsatser skulle kunna användas för att informera allmänheten om motorfordonspooler och deras betydelse för omställningen till ett transporteffektivt samhälle.11 Sådana informationsinsatser kan bidra till att öka användningen av dessa pooler och för att få individer att resa mer hållbart. Utredningen föreslår i kapitel 9 att en möjlighet att reservera parkeringsplatser för delningsfordon införs. För att denna åtgärd ska få ökad effekt och för att motorfordonspoolerna ska få större genomslag bör den kombineras med ”mjuka” åtgärder i form av kunskapshöjande informationsinsatser.