sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Bestämmelsen har ett bredare tillämpningsområde än 9 § första stycket 1 provtagningslagen som endast avser journalföring av djur. Punkten 7 handlar om krav på aktörer att lämna uppgifter om verksamheten. Bestämmelsen motsvarar delvis bestämmelsen i 2 § 2 zooslagen om skyldighet för den som yrkesmässigt håller djur att föra anteckningar och lämna uppgifter om verksamheten. Bestäm- melsen har dock ett bredare tillämpningsområde på så sätt att det kan tillämpas även i fråga om andra sjukdomar än sådana som om- fattas av zoonoslagen (1999:658). Vidare kan det med stöd av be- myndigandet meddelas föreskrifter om skyldighet att lämna uppgif- ter även för andra aktörer än sådana som yrkesmässigt håller djur, om det bedöms nödvändigt. Punkten 8 innehåller ett bemyndigande som gör det möjligt att föreskriva om undantag från kraven i punkterna 1 och 3–7 förutsatt att detta är tillåtet enligt de tillämpliga EU-bestämmelserna. Andra stycket motsvarar 9 § andra stycket provtagningslagen. I syfte att uppnå större tydlighet och att anpassa regleringen till den terminologi som används i EU:s kontrollförordning ersätts ordet ”organisation” med ”organ”. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen innehåller bemyndiganden till regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller fatta beslut om förflyttningar av djur, avelsmaterial, produkter av anima- liskt ursprung och smittämnen. Övervägandena till första stycket finns i avsnitt 11.4–11.13 och till andra stycket i avsnitt 7.7. Bestämmelser om förflyttning inom EU finns i del IV i EU:s djurhälsoförordning. Förflyttning av hållna landlevande djur regleras i avdelning I, kapitel 3 (artiklarna 124–154). Bestämmelser om förflytt- ning av vilda landlevande djur finns i avdelning I, kapitel 4 (artik- larna 155–156). Avelsmaterial från landlevande djur regleras i avdel- ning I, kapitel 5 (artiklarna 157–165). I avdelning I, kapitel 6 (artik- larna 166–169) finns bestämmelser om produktion, bearbetning och distribution av produkter av animaliskt ursprung från landlevande djur. När det gäller vattenlevande djur finns bestämmelser i avdel- ning II, kapitel 2 (artiklarna 191–221). I avdelning II, kapitel 3 (artik- larna 222–225) finns bestämmelser om produktion, bearbetning och distribution av produkter av animaliskt ursprung från vattenlevande djur, annat än levande djur. I avdelning III, (artiklarna 227 och 228) finns slutligen bestämmelser om djur av andra arter än de som defi- nieras som landlevande eller vattenlevande djur samt avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung från dessa andra djur. I första stycket regleras föreskrifter och beslut om krav på särskilt tillstånd, förbud, begränsningar och andra villkor när det gäller för- flyttning av djur och avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Syftet med föreskrifter och beslut som meddelas med stöd av bestämmelsen ska vara att förhindra spridning av en åtgärds- sjukdom. Utrymmet för att meddela sådana föreskrifter som anges i första stycket begränsas av EU-regleringen, främst artiklarna 170, 171 och 226 i EU:s djurhälsoförordning. Andra stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut om krav på särskilt tillstånd, förbud, begränsningar och andra villkor i fråga om förflyttning av smittämnen. Bestämmelsen ersätter 3 § införselförordningen såvitt avser sjukdomsalstrande organismer. Paragrafen innehåller en bestämmelse om undantag från vissa krav angående förflyttning av hållna landlevande djur. Övervägandena finns i avsnitt 11.5.2. Enligt bestämmelsen bemyndigas regeringen eller en myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller besluta om undantag från vissa av kraven för förflyttning i enlighet med arti- kel 139 i EU:s djurhälsoförordning. Det som främst är aktuellt är undantag vid förflyttning som föranleds av gränsöverskridande renskötsel. En förutsättning för att sådana föreskrifter ska få med- delas är dock att det finns ett bilateralt avtal mellan de medlemsstater som berörs. Paragrafen ersätter den bestämmelse som tidigare funnits i 1 § andra stycket förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. och som inneburit att förflyttning av djur från eller som föranleds av renskötseln och sker enligt internatio- nella överenskommelser inte räknas som införsel. Införsel från tredjeland och export Paragrafen reglerar kraven för införsel av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung från ett tredjeland eller terri- torium. Övervägandena finns i avsnitt 12.4.2. I första punkten anges att införsel av djur, avelsmaterial och pro- dukter av animaliskt ursprung (dvs. i princip livsmedel) endast får föras in om kraven för införsel i EU:s djurhälsoförordning är upp- fyllda. Kraven för införsel till EU är, till skillnad från de krav som gäller förflyttning inom EU, inte direkt tillämpliga. Genom bestäm- melsen blir kraven för införsel i artiklarna 229–239 tillämpliga. Be- stämmelsen är ny. Reglering som motsvarar artiklarna 229–239 har tidigare funnits i föreskrifter som genomfört de EU-direktiv som gällt på området. Av andra punkten följer att införsel inte är tillåten om djuren, avelsmaterialet eller produkterna av animaliskt ursprung omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt EU-beslut. Bestämmelsen inne- bär att ett beslut som riktar sig till medlemsstaterna blir tillämpligt för aktörer och behöriga myndigheter. Bestämmelsen motsvarar 4 § 2 förordningen (1994:1830) om in- försel av levande djur m.m. Paragrafen reglerar kraven för export och återexport av djur, avels- material och produkter av animaliskt ursprung (dvs. i princip livs- medel) till ett tredjeland eller territorium. Övervägandena finns i avsnitt 12.11.2. I första stycket anges att export och återexport ska följa bestäm- melserna som reglerar förflyttning inom unionen i EU:s djurhälso- förordning. Kraven för export till tredjeland finns i artikel 243.1 i EU:s djurhälsoförordning och är, till skillnad från bestämmelserna om förflyttning inom EU, inte direkt tillämpliga. Genom paragrafen blir kraven i artiklarna 84–228 tillämpliga för såväl aktörer som be- höriga myndigheter. I bestämmelsen anges även att djurhälsostatusen avseende d-sjukdomar och nya sjukdomar i det aktuella tredjelandet ska beaktas. Även detta krav följer av artikel 243.1 i EU:s djur- hälsoförordning och genomförs genom paragrafen. Det framgår inte av artikel 243.1 på vilket sätt djurhälsostatusen på destinationen ska beaktas. Utan något uttryckligt stöd bör det inte komma i fråga att sänka kraven på exporten även om djurhälsostatusen på destina- tionen skulle vara lägre än den inom EU. stycket är ny. Någon reglering om vilka krav som ska gälla om inte mottagarlandet ställt upp egna krav har inte funnits tidigare. Enligt andra stycket får i stället mottagarlandets införselregler följas om regeringen eller den myndighet som regeringen bestämt bestämmer det. Denna möjlighet och villkoren för den framgår av artikel 243.2 i EU:s djurhälsoförordning. I tredje stycket finns en upplysning om bestämmelsen i arti- kel 243.3 i EU:s djurhälsoförordning. Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om införsel från tredjeland eller territorium av djur, avelsmaterial, smittämnen och produkter av animaliskt ursprung. Paragrafen inne- håller också ett bemyndigande att meddela sådana föreskrifter om export av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Övervägandena finns i avsnitt 12.4.2, 12.5.2 och 12.11.2. Av punkten 1 följer att föreskrifter får meddelas om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för eller förbud mot införsel. Bestämmelsen motsvarar, när det gäller införsel från tredjeland, 3 § första stycket förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m.Bestämmelsen ersätter också, så vitt gäller införsel, 3 § första stycket 3 bisjukdomslagen (1974:211). Möjligheten att meddela sådana föreskrifter som anges i paragrafen gäller inom de ramar som regler- ingen i EU:s djurhälsoförordning ställer upp. När det gäller införsel av djur, avelsmaterial, smittämnen och pro- dukter av animaliskt ursprung möjliggör paragrafen bl.a. föreskrifter om sådana mer ovanliga djur, avelsmaterial och produkter av ani- maliskt ursprung som inte är upptagna på den förteckning som kommissionen får upprätta över tredjeländer och territorier från vilka införsel är tillåten, se artikel 230.2. Föreskrifterna kan också avse djurhälsokrav för djur som inte omfattas av EU-rättsliga krav i enlighet med artikel 234.3. Vidare möjliggörs föreskrifter om djur- hälsointyg, försäkran och andra dokument i enlighet med arti- kel 238.4. Bestämmelsen möjliggör också sådana föreskrifter om införselförbud för djur som inte får förflyttas enligt särskilda EU- beslut vilket regleras 3 § andra stycket införselförordningen. I punkten 2 regleras föreskrifter som gäller export av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Bestämmelsen motsvarar, när det gäller export till tredjeland, 2 § första stycket förordningen (1994:542) om utförsel av levande djur m.m. Bestäm- melsen ersätter också, så vitt gäller export, 3 § första stycket 3 bisjukdomslagen. Möjligheten att meddela sådana föreskrifter som anges i paragrafen gäller inom de ramar som regleringen i EU:s djur- hälsoförordning ställer upp. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte från en annan medlemsstat eller från ett tredjeland eller ett territorium Förbud mot införsel av sällskapsdjur i vissa fall Paragrafen innehåller vissa förbud mot icke-kommersiell förflytt- ning av sällskapsdjur. Övervägandena finns i avsnitt 13.5.2. I och rådets förordning (EU) nr 576/2013 av om förflyttning av sällskapsdjur utan kommer- siellt syfte och om upphävande av förordning (EG) nr 998/2003 (EU:s sällskapsdjursförordning) uppställs vissa krav för att icke-kom- mersiell förflyttning av sällskapsdjur ska vara tillåten. Vad som avses med förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte framgår av definitionerna i artikel 3 i EU:s sällskapsdjursförordning. Av punk- ten 1 i paragrafen följer att förflyttning, utöver vad som följer av EU:s sällskapsdjursförordning, inte är tillåten från ett land utanför EU från vilket införsel inte får ske till EU. Förflyttning är enligt punkten 2 inte heller tillåten om djuren omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt EU-beslut. Bestäm- melsen innebär att ett beslut som riktar sig till medlemsstaterna blir tillämpligt för sällskapsdjurshållare och behöriga myndigheter. Paragrafen motsvarar 4 § 1 och 2 förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om icke kommersiell förflyttning av sällskapsdjur. Övervägandena finns i avsnitt 13.5.2. Icke kommersiell förflyttning av sällskapsdjur mellan EU-länder samt från tredjeländer och territorier regleras, till dess att bestäm- melserna i artiklarna 244–256 i EU:s djurhälsoförordning ska börja tillämpas , i och rådets förord- ning (EU) nr 576/2013 av om förflyttning av säll- skapsdjur utan kommersiellt syfte och om upphävande av förord- ning (EG) nr 998/2003 Vad som avses med förflyttning av sällskapsdjur utan kommer- siellt syfte framgår av definitionerna i artikel 3 i EU:s sällskapsdjurs- förordning. Av bestämmelsen följer att föreskrifter får meddelas om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för eller förbud mot förflytt- ning från en annan EU-medlemsstat eller från ett tredjeland eller territorium. Möjligheten att meddela sådana föreskrifter gäller dock inom de ramar som regleringen i EU:s sällskapsdjursförordning ställer upp. När det gäller förflyttning av hund, katt och iller regleras vill- koren för förflyttning i EU:s sällskapsdjursförordning. Förordningen ger dock utrymme för medlemsstaterna att tillämpa nationell reglering när det gäller andra sällskapsdjur såvida inte kommissionen antagit delegerade akter avseende dessa (se artiklarna 9.3 och 14.3). Även vid förflyttning mellan och får nationella bestäm- melser tillämpas enligt artikel 16. Vid framtagandet av föreskrifter måste dock beaktas att förflyttning av sällskapsdjur inte får be- gränsas av andra djurhälsoskäl än de som följer av tillämpningen av EU:s sällskapsdjursförordning (se artikel 4). Bestämmelsen motsvarar, när det gäller förflyttning av sällskaps- djur utan kommersiellt syfte mellan EU-medlemsstater eller från ett tredjeland eller ett territorium, 3 § första stycket förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. Bestämmelsen möjlig- gör också sådana föreskrifter om införselförbud för djur som inte får förflyttas enligt särskilda EU-beslut vilket regleras i 3 § andra stycket införselförordningen. 9 kap. Frivilliga kontrollprogram Tillämpning av EU:s kontrollförordning Paragrafen innehåller bestämmelser om tillämpningen av EU:s kon- trollförordning i fråga om kontrollprogram som bedrivs enligt kapit- let. Övervägandena finns i avsnitt 5.6 och 16.3. I första meningen föreskrivs om ett undantag från bestämmelsen i 1 kap. 9 §. Undantaget innebär att EU:s kontrollförordning inte ska tillämpas, om offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet inom ramen för ett kontrollprogram enligt kapitlet faller utanför tillämpningsområdet för förordningen. Detta utgör inget hinder mot att uppgifter delegeras till de organisationer eller sammanslutningar som anordnar programmen med stöd av delegeringsreglerna i EU:s kontrollförordning eller EU:s djurhälsoförordning, i de fall dessa förordningar är tillämpliga på de uppgifter som ska delegeras. För det fall EU:s kontrollförordning är tillämplig enligt sin ordalydelse, ska den tillämpas även på offentlig kontroll och annan offentlig verk- samhet enligt kapitlet. Andra meningen innehåller ett bemyndigande för regeringen att föreskriva om att kontrollförordningen helt eller delvis ska tillämpas. Kontroll av hållna djur Paragrafen innehåller bestämmelser om frivilliga kontrollprogram som syftar till att förebygga och bekämpa djursjukdomar som kan överföras till djur eller människor. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Första stycket motsvarar i huvudsak 3 § 1 och 2 lagen (2006:807) om kontroll av husdjur, m.m. Bestämmelsen ändras på så sätt att inte utpekas som den myndighet som har de befogen- heter som avses i paragrafen utan att det i stället anges att befogen- heterna tillkommer den myndighet som regeringen bestämmer. Vidare anges att syftet med programmen inte bara kan vara att förebygga utan också att bekämpa smittsamma sjukdomar hos djur. Någon ändring i sak är inte avsedd. Uttrycket ”husdjur och andra djur som människan har i sin vård” ersätts med uttrycket ”hållna djur”. som avses med uttrycket framgår av artikel 4.5 i EU:s djurhälso- förordning. En skillnad i förhållande till 3 § lagen om kontroll av husdjur, m.m. är att det i första punkten klargörs att det är fråga om frivillig kontroll. Andra stycket är nytt. Här framgår att den kontroll som anordnas av djurhälsoskäl får kombineras med frivillig kontroll av andra skäl. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att bli ansluten till kon- trollen och om uteslutning. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Bestämmelsen motsvarar 4 § lagen (2006:807) om kontroll av hus- djur. Paragrafen innehåller ett bemyndigande om föreskrifter av inne- börden att djur som omfattas av frivillig kontroll får överlåtas under en särskild beteckning. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 5 § lagen (2006:807) om kontroll av husdjur, m.m. Bestämmelsen ändras på så sätt att Jord- bruksverket inte utpekas som den myndighet som har de befogen- heter som avses i paragrafen utan att det i stället anges att befogen- heterna tillkommer den myndighet som regeringen bestämmer. Offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet Ansvaret för offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet Paragrafen reglerar vilka myndigheter som utövar offentlig kontroll och utför annan offentlig verksamhet. Övervägandena finns i av- snitt 6.2 och 21.3. I första stycket anges vilka myndigheter som utövar offentlig kon- troll och således är kontrollmyndigheter. Innebörden av uttrycket offentlig kontroll framgår av 1 kap. 7 §. Det regleras i förordning hur ansvaret för offentlig kontroll på olika områden fördelas. I andra stycket framgår vilka myndigheter som utför annan offentlig verksamhet. Innebörden av uttrycket annan offentlig verk- samhet framgår av 1 kap. 7 §. Det handlar bl.a. om verksamhet för att kontrollera om det förekommer djursjukdomar, förebygga eller begränsa spridningen av sådana djursjukdomar, utrota dessa djur- sjukdomar, bevilja tillstånd eller godkännanden och utfärda officiella intyg eller officiella attesteringar. Regeringen fördelar uppgifterna mellan myndigheterna genom bestämmelser i förordning. Uppgifter som innebär annan offentlig verksamhet kan utföras av andra statliga myndigheter än kontrollmyndigheterna. I tredje stycket erinras om att officiella veterinärer som förordnats med stöd av lagen (2009:1254) om officiella veterinärer utövar offent- lig kontroll och annan offentlig verksamhet som enligt EU-bestäm- melser ska utföras av officiella veterinärer. Delegering av vissa uppgifter Paragrafen handlar om delegering till enskilda av offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.3, 6.3.4 och 21.14.2. Första stycket innehåller en upplysningsbestämmelse där det framgår att det i EU:s kontrollförordning finns bestämmelser om delegering av offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet till ett organ eller en fysisk person. De bestämmelser som avses finns i artik- larna 28–31 i förordningen. Andra stycket inleds med en upplysning om att det i artikel 14 i EU:s djurhälsoförordning finns bestämmelser om delegering av viss annan offentlig verksamhet till organ och fysiska personer. Möjlig- heterna till delegering på förordningens område regleras uttömmande i artikeln. Om delegering av en uppgift som enligt förordningen åligger den behöriga myndigheten inte är tillåten enligt artikel 14, är det alltså inte möjligt att delegera uppgiften till ett organ eller en fysisk person med stöd av nationell reglering eller delegerings- bestämmelserna i kontrollförordning. Bestämmelserna i artikel 14.1 i EU:s djurhälsoförordning om delegering till andra veterinärer än officiella veterinärer är direkt tillämpliga. För delegering till andra enskilda än veterinärer krävs det enligt artikel 14.2 att medlemsstaten har meddelat tillstånd till det. I andra stycket ges ett sådant tillstånd. Bestämmelsen riktar sig till den behöriga myndigheten och är enbart tillämplig i fall där arti- kel 14 är tillämplig. För att delegering ska få ske krävs att organet eller den fysiska personen lever upp till kraven i artikeln och även kraven för delegering enligt artikel 31 i EU:s djurhälsoförordning. Det som sägs i bestämmelsen gäller om inte annat föreskrivs i lagen. Uppgiften att föra register och utfärda av identitetshandlingar får enbart delegeras till organ. I tredje stycket innehåller en upplysning om att ytterligare före- skrifter om delegering kan meddelas med stöd av 12 och 13 §§. Paragrafen handlar om samordning av kontrollmyndigheternas verk- samhet och om kontrollmyndigheternas skyldighet att bistå enskilda. Övervägandena finns i avsnitt 21.3. Bestämmelserna motsvarar bl.a. 11 a § epizootilagen (1999:657) med de ändringar som föreslås i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontroll- förordning. Paragrafen innehåller krav på att kontrollmyndigheter ska ha ett ända- målsenligt rapporteringssystem för den som vill anmäla misstänka överträdelser av EU:s kontrollförordning. Övervägandena finns i av- snitt 17.4. Bestämmelsen motsvarar bl.a. 23 b § livsmedelslagen (2006:804) enligt förslaget i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning. Övervägandena finns i avsnitt 17.2. I paragrafen uppräknas de bestämmelser som ska tillämpas när offentlig verksamhet eller annan offentlig kontroll har delegerats till ett organ med delegerade uppgifter eller en fysisk person. Det gäller bestämmelserna om legalitet, objektivitet och proportionalitet, parts- insyn, jäv, utredningsansvaret, när man får lämna uppgifter muntligt, kommunikation, dokumentation av uppgifter, dokumentation av beslut, motivering av beslut, underrättelse om innehållet i beslut och hur ett överklagande går till, rättelse av skrivfel och liknande och vem som får överklaga ett beslut. Bestämmelsen motsvarar bl.a. 11 c § epizootilagen (1999:657) enligt förslaget i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning. Övervägandena finns i avsnitt 17.3. I första stycket föreskrivs att de som i enskild verksamhet utför eller har utfört offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet enligt lagen eller de EU-bestämmelser som lagen kompletterar inte obehörigen får röja eller utnyttja det som de har fått kännedom om under utförandet av sina uppgifter. Tystnadsplikt gäller även för den som i enskild verksamhet utför eller har utfört laboratorieanalyser, laboratorietester eller laboratoriediagnostik på prover som tas vid offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet. Innebörden av obehörighetsrekvisitet ska tolkas med ledning av de skaderekvisit som finns i motsvarande bestämmelser i offentlig- hets- och sekretesslagen. Vid tillämpningen av bestämmelsen bör även artikel 8 i EU:s kontrollförordning beaktas. Artikeln gäller inte bara myndigheter utan även organ med delegerade uppgifter och fysiska personer som har delegerats vissa uppgifter samt officiella laboratorier. I andra stycket upplyses om att bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (se t.ex. 17 kap.) gäller för statliga och kommu- nala kontrollmyndigheter. Bestämmelserna motsvarar delvis förslaget till bl.a. 11 d epizooti- lagen (1999:657) i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning. Vissa förtydliganden har dock gjorts till följd av påpekanden från Lagrådet. Rätt till upplysningar och tillträde Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att få upplysningar, ta del av handlingar och få tillträde till områden och utrymmen. Över- vägandena finns i avsnitt 17.5. Bestämmelserna motsvarar bl.a. 12 § epizootilagen (1999:657) med de ändringar som föreslås i lagrådsremissen En anpassning av be- stämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollför- ordning. Bestämmelsen i första stycket innebär att en kontrollmyndighet, en privatpraktiserande veterinär som har förordnats enligt lagen (2009:1254) om officiella veterinärer, ett organ eller en fysisk person som har delegerats vissa uppgifter inom offentlig kontroll har vissa befogenheter när dessa behövs för utövande av den offentlig kon- trollen. De befogenheter som räknas upp motsvarar de som följer av bl.a. 12 § epizootilagen. Av andra stycket följer att rätten till upplysningar och tillträde även gäller i den utsträckning det behövs för utförandet av annan offentlig verksamhet. Bestämmelser om skyldighet för aktörer att ge de behöriga myndigheternas personal m.fl. tillträde och upplys- ningar finns i artikel 15.1 i den nya kontrollförordningen. Bestäm- melsen i lagen om rätt till upplysningar och tillträde kompletterar denna artikel. Paragrafen innehåller bestämmelser om EU-institutioners rätt att få upplysningar, ta del av handlingar och få tillträde till områden och utrymmen. Övervägandena finns i avsnitt 17.5. Bestämmelserna motsvarar bl.a. 12 a § epizootilagen (1999:657) enligt förslaget i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning.