sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Detta inne- bär att alla barn inom en stats jurisdiktion har rätt till skydd mot alla former av våld, även barn som inte är svenska medborgare såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan tillstånd i . Enligt artikel 16 i konventionen om rättig- heter för personer med funktionsnedsättning förtydligas dessutom att en stat har en skyldighet att skydda personer med funktionsned- sättning mot alla former av utnyttjande, våld och övergrepp både inom och utom hemmet och att särskild hänsyn ska tas till om våldet är könsrelaterat. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får arti- kel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genomförandet av konventionen. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.7 Skydd från alla former av våld måste enligt barnrättskommittén beaktas inte bara mot bakgrund av barnets rätt till liv och överlevnad, utan även med avseende på rätten till utveckling som ska tolkas i linje med det över- gripande målet som är skydd av barn. Därmed innefattar statens skyldighet ett heltäckande skydd mot våld och utnyttjande som kan äventyra ett barns rätt till liv, överlevnad och utveckling. Kommittén förväntar sig att staterna ska tolka ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.8 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artik- larna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resur- ser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Barnets åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. 7CRC/C/GC/7 p. 8CRC/C/GC/13 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska det enligt artikel 12.2 sär- skilt beredas möjlighet att höras i förfaranden som rör dessa frågor. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad ska gälla i alla dom- stolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Detta innefattar förfaranden som rör ett barn som farit illa eller ris- kerar att fara illa. understryker bl.a. att barnet även har rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.9 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och pröv- ning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundprinciper och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhåll- ande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det spe- cifika sammanhanget.10 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 19. 9CRC/C/GC/12 p. 10CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid alla åtgärder som rör barn och därmed även vid utformning av reglering som t.ex. rör ett barns skydd mot alla for- mer av våld. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i bedömningen av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som rör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.11 Vidare menar kommittén att övriga rättigheter enligt barnkonven- tionen också behöver beaktas, eftersom syftet med barnets bästa är att säkerställa att barn kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen.12 Enligt artikel 3.1 ska det vid varje åtgärd som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, oavsett om åtgärden vidtas av t.ex. domstolar eller administrativa myndigheter. I förhåll- ande till artikel 19 blir det aktuellt bl.a. vid utredningar då ett barn farit illa eller riskerar att fara illa, utformning av stöd och skydd för barnet samt vid domstolsförfaranden i dessa ärenden. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättig- heter som ett barn har enligt och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). En stat får ingripa i privat- och familjelivet till ett barns skydd (jämför artiklarna 3.2, 9, 16 och 19). I enlighet med grundprincipen i artikel 3.1 ska barnets bästa vara tungt vägande vid alla beslut som rör ett barn. Artikel 19 är till sitt syfte såväl förebyggande som ingripande. Staten har en skyldighet att vidta sådana förebyggande åtgärder att 11CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 12CRC/C/GC/14 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande ett barn inte utsätts för någon form av våld, men också en skyldighet att ingripa och omhänderta ett barn när det är nödvändigt. I de fall sådana situationer uppstår får principen om familjens privatliv vägas bl.a. mot barnets rätt till skydd mot övergrepp och vanvård enligt artikel 19 och till liv och utveckling i enlighet med artikel 6. Det bör också nämnas att ett åtskiljande av ett barn från sina föräldrar endast får ske om det är nödvändigt för barnets bästa, enligt artikel 9.1. Även barnets åsikter ska tillmätas betydelse, i takt med ökad mognads- grad, i enlighet med vad som anges i artikel 12. har understrukit att en bedömning av barnets bästa ska ske med utgångspunkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lös- ningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.13 Enligt kommittén måste en stat också vidta åtgärder för att stödja och hjälpa föräldrar och andra som har det dagliga ansvaret för att förverkliga ett barns rättig- heter.14 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,15 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och om de varit till barnets bästa. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska kunna förverk- ligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.16 Kommittén betonar i en annan kommentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Det bör, en- ligt kommittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, 13CRC/C/GC/14 p. 14CRC/C/GC/7 p. 15CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. 16CRC/C/GC/14 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Kom- mittén menar att höra ett barn är en svår process som kan vara trau- matisk för barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.17 Föräldrar och andra med ansvar för barnet bör enligt kommittén uppmuntras att erbjuda ledning och råd på ett barnanpassat sätt som ökar ett barns förmåga att utöva sina rättigheter.18 Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi, i synnerhet om ett brott mot ett barn, i form av försummelse, våld eller övergrepp, ligger till grund för ett beslut om att ingripa i famil- jen till skydd och stöd för ett barn. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. En stat är enligt artikel 19.1 skyldig att vidta alla lämpliga lagstift- ningsåtgärder, administrativa, sociala och utbildningsmässiga åtgärder för att skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel19 eller utnyttjande, inklusive sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrar- nas eller den ena förälderns, vårdnadshavarens eller annan persons vård. Att föräldrar och vårdnadshavare har ett ansvar för barnets uppfost- ran och utveckling framgår av artiklarna 5 och 18. Vad som avses med annan persons vård framgår inte uttryckligen av artikel 19.1. Uttrycket får anses omfatta fler än de personer som har det juridiska ansvaret för omvårdnaden, i motsats till det begrepp (legally responsible) som används i artikel 3.2. I den engelska versionen av artikel 19.1 används uttrycket has the care of the child, vilket talar för att även mer tillfällig omvårdnad, t.ex. barnskötare, skolpersonal, 17CRC/C/GC/12 p. 22–25. 18CRC/C/GC/7 p. 19Maltreatment och mauvais traitements i den engelska respektive franska originalversionen. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande hälso- och sjukvårdspersonal eller idrottsledare, omfattas (jämför även artikel 28.2 när det gäller skola). Begreppet bör även ses i ljuset av artikel 3.3 som innebär en skyldighet för en stat att säkerställa att institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för omvårdnad av ett barn uppfyller fastställda normer särskilt vad gäller säkerhet och hälsa. Även sådan omvårdnad som avses i artikel 20 får anses om- fattas av begreppet. Enligt ordalydelsen är det inte endast fysiskt och psykiskt våld, övergrepp och vanvård m.m. som utövas av den som vårdar barnet som barnet ska skyddas mot, utan alla övergrepp som kan ske. Det innebär att t.ex. våld eller övergrepp av syskon och klasskamrater omfattas. Ordalydelsen utesluter inte heller självskade- beteende eller bevittnande av våld (fysiskt eller genom massmedia).20 anser att uttrycket förälderns, vårdnadshava- rens eller annan persons vård omfattar bl.a. personer med tydligt er- känt juridiskt, yrkesetiskt eller kulturellt ansvar för barnets säkerhet, hälsa, utveckling och välfärd, främst föräldrar, familjehemsföräldrar, adoptivföräldrar, omvårdare enligt kafalah i islamsk rätt, förmyndare, släktingar och medlemmar i samhällsgemenskapen, utbildnings- och skolpersonal, barnskötare som är anställda av föräldrar, ledare för fri- tidsaktiviteter och idrottstränare (inkl. ungdomsgruppsledare), arbets- givare eller förmän på arbetsplatser och institutionspersonal (statlig och ickestatlig) i ställningen som omvårdare t.ex. ansvariga vuxna inom hälso- och sjukvård, systemet för unga lagöverträdare, dag- verksamhet eller boenden. har även uttalat att våld mellan barn, självskadebeteende och självmord omfattas av be- stämmelsen.21 Fysiskt och psykiskt våld När det gäller våld är det klart uttryckt i artikel 19.1 att alla former av fysiskt och psykiskt våld, skada eller övergrepp omfattas. Barnet ska således skyddas även mot våld som inte är så allvarligt att barnet be- höver omhändertas. menar att fysiskt våld omfattar både dödligt och icke-dödligt våld. Kommittén har i sina allmänna kommentarer även gett några exempel på otillåtna fysiska handlingar, bl.a. all kropps- 20Jämför (2019) s. 695–697. 21CRC/C/GC/13 p. 28, 33–36. Jämför (2019) s. 703 och 704. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande lig bestraffning (aga) och alla andra former av tortyr, grym, omänsk- lig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt fysisk mobb- ning utförd av vuxna och andra barn.22 Se även rapporten från den oberoende experten för FN:s studie om våld mot barn.23 Psykiskt våld, skada eller övergrepp är möjligen svårare att defi- niera. Enligt barnrättskommittén definieras det ofta som psykisk miss- handel, psykiska övergrepp, verbala kränkningar och känslomässiga övergrepp eller emotionell vanvård. Kommittén har ansett att det kan innefatta allt mellan att vägra ge känslomässig respons och favo- risering till förolämpningar, hot, fysisk isolering och exponering för våld i hemmet.24 har inte uttalat sig om vad de anser omfattas av begreppet skada. En skada kan uppkomma av flera olika skäl, så- som genom fysiskt eller psykiskt våld men även genom fall, drunkning eller i trafiken.25 Det finns även flera andra artiklar i konventionen som innebär en skyldighet för en stat att skydda ett barn från våld, t.ex. artikel 37 om förbudet mot tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling, artikel 24.3 om avskaffandet av skad- liga traditionella sedvänjor, artikel 28.2 om skoldisciplinen och arti- kel 17 om skydd mot information som kan vara skadlig för barnet. Även artikel 6 om rätten till liv, överlevnad och utveckling innebär att en stat ska vidta åtgärder för att ge ett barn skydd mot våld. Läs mer i kapitlen om respektive artikel. Ett barn ska även skyddas mot alla former av utnyttjande, inklusive sexuella övergrepp. Begreppet utnyttjande (exploitation) används i flera andra artiklar (artiklarna 32, 34, 36 och 39). Av dem framgår att utnyttjande, utöver prostitution, medverkan i pornografi och andra sexuella övergrepp, kan utgöras av t.ex. ekonomiskt utnyttjande. Andra former av utnyttjanden skulle kunna innebära att man låter barnet utföra skadligt arbete eller olagliga handlingar. Se vidare kapitlen om respektive artikel. 22CRC/C/GC/8 p. 11 samt CRC/C/GC/13 p. 22 och 24. 23Sergio (2006) p. 56, 60 och 62. 24CRC/C/GC/13 p. 25Jämför (2019) s. 697 och 698. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Barnet ska enligt artikel 19 också skyddas från alla former av vanvård och försumlig behandling, dvs. att barnet försummas eller i övrigt be- handlas försumligt eller dåligt, med eller utan vilje. I den svenska över- sättningen av konventionen anges även att barnet ska skyddas mot misshandel. Misshandel för kanske främst tankarna till våld (som bar- net också ska skyddas mot). Det som avses är emellertid bredare än så, nämligen att barnet generellt behandlas illa eller omilt.26 Enligt barnrättskommittén innebär vanvård att den som är ansvarig för barnet underlåter att uppfylla barnets fysiska och psykiska behov, trots att han eller hon har medel, kunskap och tillgång till tjänster för att göra det. Det omfattar enligt kommittén bl.a. bristande till- syn, underlåtenhet att tillgodose grundläggande behov, såsom föda, husrum, kläder, sjukvård och utbildning, samt känslomässig vanvård, vilket bl.a. inkluderar kronisk ouppmärksamhet och exponering för våld eller missbruk.27 Artikeln bör också ses i ljuset av artikel 27, som rör varje barns rätt till den levnadsstandard som krävs för barnets fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling. I den artikeln betonas för- äldrarnas ansvar för barnets levnadsstandard men också en stats skyl- dighet att bistå föräldrarna genom att vid behov tillhandahålla mate- riellt bistånd. En konventionsstat är enligt artikel 19.1 skyldig att vidta alla lämp- liga lagstiftningsåtgärder, administrativa, sociala och utbildningsmässiga åtgärder för att skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psy- kiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande, inklusive sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrarnas eller den ena förälderns, vårdnadshavarens eller annan persons vård. Ordalydelsen i artikel 19.1 liknar den i arti- kel 4 om att en stat ska vidta alla lämpliga åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. Vad som är att anse som 26Jämför den engelska och franska originalversionernas maltreatment och mauvais traitements samt begreppets placering i artikeln. 27CRC/C/GC/13 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande lämpliga åtgärder lämnas i viss mån öppet för respektive stat att avgöra, men viss vägledning ges genom artikel 19.2. 22.1.3Skyddande, stödjande och förebyggande åtgärder Av första punkten i artikel 19 framgår att en stat åläggs att vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa, sociala och utbildnings- mässiga åtgärder för att skydda barnet mot alla former av våld och vanvård. Av artikelns andra punkt framgår att sådana skyddsåtgärder bör, där så är lämpligt, innefatta effektiva förfaranden för såväl upp- rättandet av sociala program som syftar till att ge barnet och de per- soner som har hand om barnet nödvändigt stöd, som för andra former av förebyggande och för identifiering, rapportering, remittering, under- sökning, behandling och uppföljning av fall där barn behandlats illa och, där så är lämpligt, förfaranden för rättsligt ingripande. Formuler- ingen visar ett möjligt och önskvärt tillvägagångssätt, men är inte något uttryckligt krav. Det finns därmed ett visst utrymme för varje stat att bedöma vilka åtgärder som är lämpliga. Det är dock ett tyd- ligt krav i artikeln att en stat ska vidta åtgärder.28 Av förarbetena till konventionen framgår att det fanns ett intresse att skapa samarbete mellan olika professioner som arbetar med barn som utsätts för våld, vilket också betonas i barnrättskommitténs all- männa kommentar till artikeln.29 När det gäller behandlingsåtgärder kan vägledning hämtas i både artikel 24, som generellt behandlar rätten till hälsa, sjukvård och rehabilitering, och i synnerhet av artikel 39, som rör just rehabilitering av ett barn som utsatts för vanvård, ut- nyttjande, övergrepp eller viss annan konventionsvidrig behandling. Det står därmed klart t.ex. att rehabiliteringen ska äga rum i en miljö som främjar barnets hälsa, självrespekt och värdighet. Vad sedan gäller uppföljande åtgärder kan, för det fall barnet omhändertagits, även nämnas barnets rätt till regelbunden översyn, som framgår av artikel 25 i konventionen. ger viss vägledning kring vad de skyddsåtgär- der som räknas upp kan innebära vilket vi återger nedan. 28Jämför (2019) s. 704–709. 29HR/PUB/07/1, artikel 24, C 1–5. Jämför Detrick (1999) s. 324. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Av artikel 19.2 framgår att skyddsåtgärderna bör innefatta effektiva förfarande av olika slag. Det framgår dock inte vad effektiva för- faranden är. menar att det behövs effektiva förfaranden för att säkerställa dessa åtgärders genomdrivande, kvalitet, relevans, tillgänglighet, effekt och effektivitet. Kommittén ger också exempel på vad effektiva förfaranden kan bestå av bl.a. tvärsektoriell samord- ning, systematisk och kontinuerlig datainsamling och analys, fram- tagande och genomförande av en forskningsagenda samt framtagande av mätbara mål och indikatorer när det gäller politik, processer och resultat för barn och familjer.30 Stöd och förebyggande arbete En konventionsstat bör enligt artikel 19.2 genom effektiva förfaran- den upprätta sociala program som syftar till att ge barnet och de per- soner som har hand om barnet nödvändigt stöd som även omfattar andra former av förebyggande åtgärder. Någon närmare definition av vad sociala program innebär ges inte. betonar att skydd av barn måste börja med ett förebyggande arbete och ett uttryckligt förbud mot alla former av våld. Staterna är, enligt kommittén, skyldiga att vidta alla nödvän- diga åtgärder för att säkerställa att vuxna med ansvar för omvårdnad, vägledning och uppfostran av barn ska respektera och skydda barnens rättigheter. I ett förebyggande arbete ingår enligt kommittén folk- hälsoåtgärder och andra åtgärder för att positivt främja en respekt- full och våldsbefriad barnuppfostran för alla barn. Det kan vidare innebära informationsinsatser, som förmedlar en syn på en barnupp- fostran fri från våld och som sprider kunskap om barnets rättigheter ur ett helhetsperspektiv. Kommittén nämner även vikten av att till- handahålla tjänster före och efter barnets födelse, hembesöksprogram och utvecklingsprogram under tidig barndom. Det kan även vara vik- tigt att tillhandahålla avlastningsprogram och familjestödcentra för familjer som har särskilt svåra omständigheter samt skyddsboenden och kriscentrum för föräldrar och barn som drabbats av våld i hem- met, enligt kommittén. Ytterligare ett exempel från kommittén på 30CRC/C/GC/13 p. 57 och 58. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande vad som kan ingå i ett förebyggande arbete är åtgärder som främjar familjesammanhållning. Kommittén anser också att en stat ska före- bygga våld inom omsorgs- och rättsskipningsmiljöer genom att bl.a. ta fram och genomföra lokalt förankrade tjänster så att placering på institution eller i förvar endast används som en sista utväg, och endast om det är för barnets bästa.31 Skyddsåtgärderna bör enligt artikel 19.2 innefatta effektiva förfaran- den för identifiering.