sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Vid erbjudande om omsorgsform ska kommunen ta skälig hänsyn till vårdnadshavarens önskemål. (Se 25 kap. 2 § skollagen.) Av förarbe- tena till bestämmelsen framgår att bl.a. önskemål om familjedaghem, och flerfamiljslösningar avses.61 Med familjedaghem menas en peda- gogisk verksamhet där dagbarnvårdare i eller enskild regi 2009/10:165 s. 529. 2009/10:165 s. 886. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg tar emot inskrivna barn från andra familjer. Verksamheten är i allmän- het förlagd till dagbarnvårdarens hem.62 Barn som går i skolan kan vara i ett familjedaghem efter skolan. Det fungerar då som ett fritidshem. Enligt förarbetena till skollagen utgör pedagogisk omsorg ett vik- tigt komplement till förskolan och fritidshemmet av flera skäl. Av valfrihetsskäl är det viktigt att familjedaghem och andra verksam- heter finns. Vissa barn kan också behöva vara i mindre grupper än vad förskolan och fritidshemmet kan erbjuda. Vidare kan det geografiska avståndet vara för långt mellan hemmet och den närmaste förskolan eller så kan föräldrarnas arbetstider passa bättre med t.ex. familjedag- hemmets möjlighet till tidsmässig flexibilitet.63 En kommun får anordna öppen förskola som komplement till för- skola och pedagogisk omsorg. Öppen förskola kan även drivas av andra huvudmän än kommunen. Den kan vara samorganiserad med t.ex. barn- eller mödrahälsovården och . Den öppna förskolan ska erbjuda barn en pedagogisk verksamhet i samarbete med med- följande vuxna. ges en möjlighet till social gemenskap och stöd till föräldrar i föräldrarollen. (Se 25 kap. 3 § skollagen.) Verk- samheten vänder sig till barn och föräldrar som är hemma , t.ex. under föräldraledigheten. I många kommuner använder familje- daghemmen den öppna förskolan som resurs och mötesplats. Dag- barnvårdare deltar då tillsammans med barnen i den öppna förskolans verksamhet.64 Barn och föräldrar har ingen formell plats att ta i anspråk och barnen är inte inskrivna i den öppna förskolan. Verksamheten är i all- mänhet avgiftsfri. har på regeringens uppdrag utfor- mat allmänna råd för den öppna förskolan. Råden har anknytning till förskolans läroplan, som inte gäller för den öppna förskolan men kan vara vägledande i verksamheten.65 2009/10:165 s. 526. 2009/10:165 s. 527. 2009/10:165 s. 528. 65Allmänna råd med kommentarer för öppen förskola 2000:1. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg Omsorg under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds Förskola och fritidshem behöver inte erbjudas , nätter, veckoslut eller i samband med större , t.ex. och nyår (8 kap. 3 § och 14 kap. 8 § skollagen). Kommunen är däremot inte förhindrad att erbjuda förskola och fritidshem under dessa tider.66 Enligt förarbetena till skollagen är det en förutsättning för kvaliteten i förskolan, fritidshemmet och annan pedagogisk verksamhet att dessa anpassas till barns, elevers och föräldrars behov, även om föräldrars arbetstider varierar i omfattning och i fråga om tidsmässig förlägg- ning. Föräldrar, inte minst ensamstående, ska kunna känna sig trygga med omsorgen för sina barn, även om de arbetar andra tider än dag- tid måndag till fredag.67 Omsorg för barn under s.k. obekväm arbetstid har varit föremål för domstolsprövning. I en dom från konstaterades att en kommun är skyldig att tillhandahålla förskola i den omfattning som behövs för att även småbarnsföräldrar ska kunna förvärvsarbeta på heltid. Enligt domstolen innebär det att kommunen bör förlägga verksamheten till sådana tider som passar de flesta för- värvsarbetande föräldrar, men det finns ingen skyldighet att tidsmäs- sigt anpassa verksamheten till enskilda föräldrars önskemål.68 Även om det inte finns någon skyldighet att erbjuda omsorg under obekväma arbetstider finns det många kommuner som erbjuder så- dan omsorg genom nattöppna förskolor, familjedaghem eller barn- vårdare i det egna hemmet. Bestämmelser om erbjudande av omsorg under tid då kommunen inte erbjuder förskola och fritidshem finns i 25 kap. 5 § skollagen. Enligt bestämmelsen ska en kommun sträva efter att erbjuda omsorg för barn under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds, i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrars förvärvsarbete eller familjens situation i övrigt. Som exempel på omständigheter som är hänförliga till familjens situation i övrigt nämns i förarbetena att en förälder fullgör värnplikt eller är intagen på behandlingshem eller i kriminalvårdsanstalt.69 I begreppet ”sträva efter” ligger, enligt förarbe- tena, att en kommun inte utan vidare kan avstå från att tillhandahålla omsorg under obekväm arbetstid, om det finns familjer som har be- 2009/10:165 s. 711. 2009/10:165 s. 531 och 532. 68RÅ 2007 ref. 2. 2009/10:165 s. 888. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg hov av det. Om kommunen inte har någon efter- frågan måste kommunen ändå planera för att tillhandahålla omsorg, när situationen förändras. Bestämmelsen innebär inte någon rättig- het att i enskilda fall få omsorg under obekväm arbetstid. Föräldrars ansvar för att hitta lösningar på barnets behov av omsorg kvarstår.70 Avgifter för förskola och fritidshem m.m. De grundläggande bestämmelserna om avgifter för förskola m.m. finns i skollagen. För en plats i förskola, fritidshem och annan peda- gogisk verksamhet får kommunerna ta ut en skälig avgift. Från och med höstterminen det år barnet fyller får avgiften avse bara den del av verksamheten som överstiger . Barn vars föräldrar är arbetslösa eller föräldralediga för vård av annat barn ska från och med erbjudas plats under minst eller . Avgiften för denna plats får avse bara den del av verksamheten som överstiger . (Se 8 kap. 16 och 20 §§ och 14 kap. 12, 13 och 19 §§ skollagen.) finns det möjlighet för kommunerna att få stats- bidrag, om de tillämpar maxtaxa för plats i förskola, fritidshem m.m. Maxtaxa innebär att kommunerna inte kan ta ut avgifter över ett visst angivet tak, som beräknas med utgångspunkt i respektive hushålls inkomst. Taket kan vara olika beroende på hur många barn som finns i hushållet. Under detta tak får kommunerna själva besluta om av- giftssystemets konstruktion. För kommunerna är det frivilligt att tillämpa maxtaxa men det är en förutsättning för att kommunen ska få statsbidrag enligt förordningen (2001:160) om statsbidrag till kom- muner som tillämpar maxtaxa inom förskolan och fritidshemmet. tillämpade samtliga kommuner i maxtaxan.71 Artikel 18 i består av tre delar: principen om för- äldrarnas gemensamma vårdnadsansvar, stödet till föräldrar och andra vårdnadshavare samt barnomsorg. Dessa delar behandlas nedan var för sig. 2009/10:165 s. 532. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg 21.3.1Föräldrars gemensamma vårdnadsansvar (artikel 18.1) I artikel 18.1 anges en skyldighet för en stat att göra sitt bästa för att principen om föräldrarnas gemensamma vårdnad säkerställs. I gäller en sådan princip för ett barn med gifta föräldrar. I annat fall tillkommer vårdnaden om ett barn modern. Det gäller även när fader- skapet eller föräldraskapet är fastställt genom bekräftelse eller dom. Det är visserligen inte särskilt svårt för ogifta föräldrar att, t.ex. i samband med en faderskapsbekräftelse, göra en anmälan om gemen- sam vårdnad. Är föräldrarna oense behöver emellertid den av föräld- rarna som vill få till en ändring av vårdnaden gå till domstol och där driva frågan (läs mer om det i kapitlet om artikel 9). En sådan ord- ning, där endast modern per automatik blir vårdnadshavare, är enligt vår mening inte förenlig med artikel 18.1.72 kan med andra ord inte anses ha gjort sitt bästa för att säkerställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har gemensamt ansvar för barnets upp- fostran. En sådan ordning kan också ifrågasättas utifrån konventio- nens likabehandlingsprincip, eftersom ett barn med ogifta föräldrar har sämre förutsättningar att få sin rätt att bli omvårdad av båda sina föräldrar säkerställd än ett barn med gifta föräldrar. När det gäller en domstols beslut att ändra vårdnaden finns det ingen presumtion för gemensam vårdnad. Detta diskuterar vi närmre i kapitlet om artikel 9. En närliggande fråga rör situationen att båda föräldrarna i en vård- nadstvist motsätter sig gemensam vårdnad. En domstol får då inte besluta att vårdnaden om barnet ska vara gemensam, även om det skulle vara till barnets bästa (6 kap. 5 § FB). En sådan reglering kan inte anses ha varit följden av att staten gjorts sitt bästa för att säker- ställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Det kan även disku- teras om regleringen är förenlig med artikel 3.1 i . Den artikeln kräver att barnets bästa ska beaktas och vara ett tungt vägande intresse i alla åtgärder som rör barn. Som närmre diskuteras i avsnittet om artikel 3 innebär det emellertid som huvudregel inte att en bestämmelse, som bara för att den är konkret begränsar utrym- met för att ta hänsyn till barnets bästa, är oförenlig med principen om barnets bästa. Normalt beaktar tillämparen barnets bästa i stället inom det manöverutrymme som lämnats av lagstiftaren. I detta fall rör 72Jämför även barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 14 (CRC/C/GC/14) p. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg det dock en central fråga för barnet, nämligen vem som ska ansvara för honom eller henne. Det är enligt konventionen en huvudregel att ansvaret för barnets uppfostran och utveckling ska vara gemensam. I enlighet härmed kan det argumenteras för att det borde krävas att det är till barnets bästa för att frångå en sådan presumtion. Genom den svenska regleringen skapas i stället, inte bara en presumtion, utan en regel att det motsatta ska gälla under vissa förhållanden. En sådan regleringen kan inte anses förenlig med artikel 18 i barnkon- ventionen. Det kan noteras att vårdnadsutredning har före- slagit att denna begränsning tas bort. Beträffande bl.a. vård utanför hemmet och beredande av vård en- ligt LVU, se kapitlen om artiklarna 9, 16, 19 och 20. 21.3.2Föräldrars huvudansvar för ett barns uppfostran och utveckling (artikel 18.1) Artikel 18.1 tar upp principen om att det är föräldrarna eller andra vårdnadshavare som har huvudansvaret för ett barns uppfostran och utveckling. Detta utgör tillsammans med artiklarna 5 och 9 och barn- konventionens inledning (preambel) en bakomliggande princip om förhållandet mellan ett barn, dess föräldrar och staten. Förenklat kan principen beskrivas enligt följande. Barnet är en egen rättighetsbärare. I första hand är det (båda) föräldrarnas ansvar att se till att barnets rättigheter uppfylls och att barnet får en god uppfostran och utveck- ling. Statens roll är främst att ge föräldrarna stöd i denna uppgift. Därtill ska staten vara ett skyddsnät och ska kunna ta över föräld- rarnas ansvar när det är nödvändigt för barnets bästa. Denna princip blir relevant när flera andra artiklar i konventionen aktualiseras, t.ex. vid frågan om ett barn ska stanna kvar i sin hemmiljö, hur en domstol ska döma i ett vårdnadsmål och hur ett barn ska utöva sin rätt till utbildning och sjukvård, se bl.a. kapitlen om artiklarna 9, 20, 24 och 28.Principen blir också, liksom alla andra artiklar i konventionen, relevant som en del av bedömningen av vad som är ett barns bästa (se kapitlet om artikel 3.1). Som framgår av artikel 18.1 ska ett barns föräldrar vägledas av vad som är barnets bästa. De behöver i den bedömningen beakta barnets egna synpunkter (jämför artikel 12.1). Såsom artiklarna 3.1, 12.1 och 18är utformade bör staten se till att föräldrarna verkligen tar sitt Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg ansvar på det sätt som föreskriver. Det kan ske t.ex. genom lagstiftningsåtgärder (jämför artikel 4). I finns det bestämmelser om ett barns rätt till om- vårdnad, trygghet och en god fostran. Den som har vårdnaden om ett barn har, enligt , ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av omvårdnad m.m. uppfylls. Ett barns vårdnadshavare har, enligt bestämmelserna, rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga ange- lägenheter. Vårdnadshavaren ska ta hänsyn till barnets synpunkter och önskemål i förhållande till barnets ålder och mognad. I rätten till en god fostran (6 kap. 1 § FB) får anses ingå att vård- nadshavarna låter sig vägledas av barnets bästa, i synnerhet när be- stämmelsen ses i ljuset av . Likväl finns det i för- äldrabalken inte någon uttrycklig skyldighet för föräldrarna att låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa. Som diskuteras i kapitlet om artikel 5 kan formuleringen i 6 kap. 11 § FB snarare ge intrycket av att en vårdnadshavares rätt att bestämma om barnets angelägenheter står i motsattsförhållande till barnets rättigheter. Ett lagstadgat krav på att föräldrar ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa skulle göra att tydligare överens- stämmer med artikel 18.1. Avsaknaden av ett sådant krav innebär emellertid inte att svensk rätt är oförenlig med , enligt vår mening. Stöd till föräldrar ges i olika former och på olika nivåer, t.ex. genom kommunernas socialtjänster och regionernas hälso- och sjukvård. Det finns också en statlig myndighet, MFoF, med särskilt fokus på bl.a. föräldraskapsstöd. En stor del av det icke-ekonomiska föräldrastödet som ges av kommuner och regioner är inte lagreglerat. Formerna och omfatt- ningen omfattas i stället av den lokala beslutskompetensen. Det inne- bär i sig inte en oförenlighet med ; något uttryckligt krav på att stödet till föräldrar ska vara lagreglerat finns inte (jämför dock artikel 4). Däremot utgör avsaknaden av reglering en risk för att stödet uteblir, eller i vart fall blir olika omfattande, beroende på var i landet man bor. Huruvida uppfyller sina åtaganden om för- Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg äldrastöd enligt artikel 18.2 blir således främst en fråga om hur be- stämmelserna om stöd tillämpas och hur stödet ser ut i praktiken. En sådan kartläggning ligger emellertid utanför vårt uppdrag. Vår upp- fattning är sammantaget att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med innebörden av artikel 18.2 i denna del. Se även kapitlet om artikel 24.2 (f). Ytterligare en iakttagelse vi gjort är att det inte finns möjlighet att tvångsvis ge föräldrar stöd. Om åtgärder med föräldrarnas sam- tycke inte är möjliga kvarstår i princip bara vård enligt LVU. Denna avsaknad av mindre ingripande verktyg kan innebära både att det inte går att ge barnets föräldrar det stöd som barnet behöver, dels att vård enligt LVU måste beslutas, trots att mindre ingripande åtgärder hade varit tillräckliga. Det kan diskuteras om detta är förenligt med arti- kel 18 samt principerna om barnets bästa i artikel 3.1, nödvändigt åt- skiljande i artikel 9 och rätten till privat- och familjeliv i artikel 16 (jämför även JO:s avgörande om krav på drogtest vid en förälders umgänge med ett omhändertaget barn, som diskuteras i kapitlet om artikel 9).73 Enligt vår mening kan det behöva utredas om lagstiftaren bör ge t.ex. kommunernas socialnämnder tillgång till mindre ingri- pande tvångsåtgärder än ett åtskiljande från föräldrarna. När det gäller skyldigheten att säkerställa utvecklingen av institu- tioner, inrättningar och tjänster för omvårdnad av barn hänvisar vi främst till kapitlen om artiklarna 3.2, 20 och 25. I artikel 18.3 stadgas en skyldighet för att säkerställa att barn med förvärvsarbetande (working) föräldrar får den barnomsorg de är berättigade till. I är barnomsorgen i huvudsak en angelägen- het. Ofta läggs skolundervisningen då många föräldrar förvärvsarbetar. I skollagen finns det en skyldighet för varje kommun att erbjuda ett barn fritidshem eller fritidsverksamhet till och med vårterminen det år då eleven fyller . Det finns också en skyldig- 73Regeringskansliet har gett en utredare i uppdrag att utreda bl.a. om det bör införas en möjlig- het för socialnämnden att besluta att en vårdnadshavare eller förälder ska uppvisa resultat av prov för kontroll av påverkan av narkotika, alkoholhaltiga drycker m.m. inför och i samband med umgänge och i samband med socialnämndens bedömning av om vård enligt LVU ska upphöra (beslut § 198 [S2020/03820/]). Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg het att erbjuda förskola för mindre barn. Därtill finns systemet med föräldraledighet och föräldrapenning, som minskar behovet av barn- omsorg under ett barns första levnadsår. För de allra flesta finns det därför ett system som är väl förenligt med artikel 18.3 i barnkon- ventionen. Rättigheterna i konventionen ska, såsom det anges i artikel 2.1, gälla alla barn inom en stats jurisdiktion utan åtskillnad. Barn som har föräldrar som förvärvsarbetar kvällar, nätter och har inte samma rätt till barnomsorg föräldrarna arbetar som andra barn har. Förskola och fritidshem behöver nämligen inte erbjudas , nätter, veckoslut eller i samband med större (8 kap. 3 § och 14 kap. 8 § skollagen; se även rättsfallet RÅ 2007 ref. 2, som avser äldre bestämmelser). Enligt 25 kap. 5 § skollagen ska kommu- nerna endast sträva efter att erbjuda omsorg andra tider. Den lagstad- gade rätten till barnomsorg skiljer sig således åt beroende på vilket arbete ett barns föräldrar har. Detta är enligt vår mening inte för- enligt med artikel 18.3, i synnerhet inte i kombination med artikel 2 i . Skrivningen ”den barnomsorg som de är berättigade till” i arti- kel 18.3 innebär visserligen ett visst utrymme för respektive stat att bedöma i vilken omfattning barnomsorg ska erbjudas. Som framgår av konventionens förarbeten är inskränkningar i barnomsorgen emellertid främst avsedda att tillämpas av resurssvaga stater. Bestämmelsen ska även sättas i relation till åtagandet i artikel 4, dvs. att till fullo ska utnyttja sina tillgängliga resurser för att vidta alla lämpliga åt- gärder för att genomföra bl.a. denna rättighet. Oavsett kan det inte anses förenligt med likabehandlingsprincipen i att barn vars föräldrar arbetar kvällar, nätter och behandlas annor- lunda än andra barn. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 18 i med följande undantag. •Föräldrar som inte är gifta vid sitt barns födelse har inte gemen- sam vårdnad om barnet. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg •Det finns ingen presumtion för gemensam vårdnad i vårdnadsmål (se även kapitlet om artikel 9). •Om båda föräldrarna motsätter sig det kan en domstol inte döma till gemensam vårdnad, även om det är bäst för barnet. •Det finns ingen skyldighet för det allmänna att tillhandahålla barn- omsorg för barn som behöver omsorg utanför förskolans och fri- tidshemmens ordinarie öppettider; kommunerna ska endast sträva efter att erbjuda barnomsorg under tid då förskola eller fritids- hem inte erbjuds. Härutöver har vi uppmärksammat följande. •Det kan behövas ett krav i på att föräldrarna, vid utövandet av vårdnaden, ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa, för att svensk lagstiftning ska nå tydligare över- ensstämmelse med artikel 18.1. •Det finns en risk att avsaknaden av ett lagreglerat föräldraskaps- stöd innebär att skyldigheterna enligt artikel 18.2 inte uppfylls, även om visst föräldraskapsstöd är reglerat i lag. •Det kan behöva utredas om t.ex. kommunernas socialnämnder ska få tillgång till mindre ingripande tvångsåtgärder än ett åtskil- jande från föräldrarna. 22Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 19 i . 1.Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa, sociala och utbildningsmässiga åtgärder för att skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller över- grepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnytt- jande, inklusive sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrarnas eller den ena förälderns, vårdnadshavarens eller annan persons vård. 2.Sådana skyddsåtgärder bör, där så är lämpligt, innefatta effektiva förfaranden för såväl upprättandet av sociala program som syftar till att ge barnet och de personer som har hand om barnet nödvändigt stöd, som för andra former av förebyggande och för identifiering, rapportering, remittering, undersökning, behandling och uppföljning av fall av ovan beskrivna sätt att behandla barn illa och, där så är lämpligt, förfaranden för rättsligt ingripande. Artikel 19 innebär en skyldighet för en stat att vidta åtgärder för att skydda ett barn mot alla former av våld när barnet är i förälderns, vårdnadshavarens eller annan persons vård. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Både Genèvedeklaration om barnets rättigheter1 och deklaration om barnets rättigheter2, som nämns i inledning (preambel), förmedlar att ett barn behöver skydd. Av prin- cip 9 i deklarationen framgår att ett barn har rätt till skydd mot alla former av försummelse, grymhet och utnyttjande (all forms of neglect, cruelty and exploitation). Till skillnad mot artikel 19 ut- trycktes ett generellt skydd (jämför artikel 3.2). I artikel 19 nämns uttryckligen att barnet även ska skyddas från våld från föräldrar, vårdnadshavare eller andra som vårdar barnet.3 Skyddet mot våld finns även uttryckt i det grundläggande ram- verket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna4 framgår bl.a. att var och en har rätt till liv, frihet och personlig säker- het (artikel 3), att ingen får utsättas för tortyr eller grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (artikel 5) och rätten till särskild omvårdnad, hjälp och socialt skydd för mödrar och barn (artikel 25.2). Enligt den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter5 har var och en rätt till frihet och personlig säkerhet (artikel 9) och ingen får utsättas för tortyr eller grym, omänsk- lig eller förnedrande behandling eller bestraffning (artikel 7). ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.6 (Läs mer om dessa nedan.) Skyldig- heterna i artikel 19 ska därmed tolkas i relation till konventionen som helhet. Som framgår av bl.a. inledning (preambel) är konventionens utgångspunkt att familjen är den grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för barnets utveckling och välfärd och att familjen bör ges nödvändigt skydd och stöd. Artik- larna 3.2, 5, 9, 18 och 27.2 tar särskilt upp föräldrarnas roll för bar- nets utövande av sina rättigheter. En annan viktig utgångspunkt i kon- ventionen, som även den framgår av inledningen, är att barnet behöver särskilt skydd och särskild omvårdnad, inklusive rättsligt skydd. 1Geneva Declaration of the Rights of the Child of 1924, , League of Nations O.J. 21, at 43 (1924). 2Antagen av genom resolution 14/1386 . 3Jämför även (2019) s. 688–690. 4Antagen av genom resolution 3/217 . 6CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande över artikel 19, åtar sig en konventionsstat att tillförsäkra barnet skydd och omvårdnad genom bl.a. artikel 3.2. En stat ska enligt arti- kel 39 främja fysisk och psykisk rehabilitering och social återanpass- ning av ett barn som utsatts för bl.a. vanvård, utnyttjande eller över- grepp. Barnet ges också skydd mot olika övergrepp och utnyttjanden i artiklarna 32–36. Andra artiklar som kan vara av relevans är arti- kel 24.3 om avskaffandet av skadliga traditionella sedvänjor, artikel 28.2 om skoldisciplinen och artikel 17 om skydd mot information som kan vara skadlig för barnet samt artikel 16 om rätten till privatliv. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 19. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1).