sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — Om till- verkaren är etablerad i tredje land och importören är etablerad i EU, är det importören som ska vara skyldig att tillhandahålla uppgifter. Medlemsstaterna får ta ut proportionella avgifter av tillverkare och importörer av tobaksvaror för vissa typer av kontroller. Det gäller exempelvis verifikation av mätningar av utsläpp av vissa ämnen (artikel 4.6) och kontroll av om förbjudna tillsatser eller smakämnen används (artikel 7.13). Lagen om tobak och liknande produkter hänvisar till artiklarna 15.3 och 16–29 i förordning (EG) nr 765/2008 avseende bestämmelser om marknadskontroll (7 kap. 16 §). Bestämmelsen om marknads- kontroll omfattar dock enbart elektroniska cigaretter och påfyllnings- behållare. För övriga tobaksprodukter saknas bestämmelser om mark- nadskontroll. Lagen innehåller utöver de specifika bestämmelserna om marknadskontroll, även reglering av tillsynen över lagen och anslutande föreskrifter. ska utöva marknadskontroll i fråga om krav på innehåll och utformning av elektroniska cigaretter och påfyll- ningsbehållare (7 kap. 16 § lagen om tobak och liknande produkter). För övriga produkter som omfattas av direktiv /40/EU saknas utpekad marknadskontrollmyndighet. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning I 7 kap. lagen om tobak och liknande produkter regleras tillsyn över lagen och anslutande föreskrifter. ut- övar tillsammans med , kommunen och Polismyndig- heten tillsyn över att lagen om tobak och liknande produkter följs i olika avseenden. Även och an- svarar för vissa aspekter av tillsynen, men den omfattar inte mark- nadskontroll. och kommunerna har tillsyns- ansvar över samma produkter och delvis över samma tillsynsområde. Det som skiljer är tillsynsobjekten, det vill säga hos vilken aktör som kontrollerna utförs. Enligt uppgift från an- svarar för tillverkare, importörer och parti- handel medan kommunen har tillsynsansvar över detaljhandel. När det gäller till exempel hälsovarningar (3 kap. 1 och 2 §§) och identitets- och säkerhetsmärkning av tobaksvaror (3 kap. 7 §) har kommunen tillsynsansvar på försäljningsställen och har tillsynsansvar i övriga fall. Samma gäller innehåll och utformning av elektroniska cigaretter (2 kap. 8 §). Däremot när det gäller andra produktkrav och rapporteringsskyldighet för tobaks och örtprodukter (2 kap. 1, 2 och 4–6 §§) har bara tillsyns- ansvar. Det kan noteras att till utredningen har uppgett att de inte anser att kommunernas tillsynsansvar utgör mark- nadskontroll eftersom deras tillsynsansvar i förhållande till produkt- kraven begränsar sig till tillhandahållandeförbudet på försäljnings- ställen. Enligt innebär det att kommuner inte ansvarar för att bedöma om produkter är i överensstämmelse med lagens produktkrav utan enbart att kontrollera att försäljning av pro- dukter inte sker i strid med förbud som meddelats av Folkhälsomyn- digheten. har vidare lyft fram att en kom- mun endast kan rikta ett föreläggande mot en specifik butik eller detaljhandlare, som inte kan rätta till eventuell felmärkning eller åtgärda en produkt så att den uppfyller produktkraven. Utredningen gör bedömningen att kommuners tillsynsansvar enligt lagen om tobak och liknande produkter omfattar uppgifter som innebär marknads- kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. Kommuners till- synsansvar enligt 7 kap. 3 § nämnda lag omfattar harmoniserade krav på tobaksprodukter som ska vara uppfyllda för att produkterna ska få tillhandahållas konsumenter. Kommunernas tillsyn utövas mot eko- nomiska aktörer. Däremot har kommuner begränsade befogenheter Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning på så sätt att de endast kan meddela förbud gentemot en specifik butik eller detaljhandlare. Vilka befogenheter kommunerna har till- delats för sin tillsyn påverkar enligt utredningens uppfattning inte bedömningen av om kommunernas ansvar omfattar uppgifter utgör marknadskontroll. När det gäller marknadskontroll avseende elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare får , genom hänvis- ningen till bland annat artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, kräva att de ekonomiska aktörerna tillhandahåller sådan dokumen- tation och information som myndigheterna anser sig behöva för att utföra sin verksamhet, inbegripet tillträde till de ekonomiska aktörer- nas lokaler och rätt att ta nödvändiga provexemplar av produkterna. De får vidare förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk obrukbara, om de anser att det är en nödvändig åt- gärd. Genom hänvisning till artikel 29 i förordning (EG) nr 765/2008 följer vidare att myndigheten har befogenhet att förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk och som ska föras in i landet men som ännu inte har släppts ut på den nationella marknaden obrukbara. För tillsyn enligt lagen om tobak och liknande produkter av- seende elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare, får en till- synsmyndighet i sin tillsynsverksamhet meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna i lagen om tobak och liknande produkter och anslutande föreskrifter ska följas (7 kap. 12 § lagen om tobak och liknande produkter). En kommun får vid allvarliga eller upprepade överträdelser av lagen om tobak och lik- nande produkter förbjuda den som bedriver detaljhandel med elek- troniska cigaretter att fortsätta försäljningen eller meddela varning (7 kap. 13 §). Kommunens beslut gäller om inte något annat anges i beslutet. Om konstaterar eller har rimliga skäl att anta att elektroniska cigaretter eller påfyllnings- behållare kan utgöra en allvarlig risk för människors hälsa, trots att produkten uppfyller lagens krav, får myndigheten förbjuda att pro- dukterna tillhandahålls konsumenter på marknaden (7 kap. 14 §). Om sådana produkter redan har tillhandahållits konsumenter på mark- Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning naden, får förelägga tillverkaren, importören eller distributören av produkterna att dra tillbaka eller återkalla dessa. För tillsyn avseende tobaksvaror och örtprodukter för rökning får tillsynsmyndigheten meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen om tobak och liknande produkter och anslut- ande föreskrifter ska följas (7 kap. 9 §). En kommun får vid allvarliga eller upprepade överträdelser av lagen meddela den som innehar försäljningstillstånd en varning (7 kap. 11 § andra stycket). Om var- ningen inte leder till att missförhållandena rättas till får kommunen återkalla utfärdat försäljningstillstånd (7 kap. 10 §). har för samtliga produkter som omfattas av lagen om tobak och liknanden produkter rätt att på begäran få de upplysningar, handlingar, varuprover och liknande som behövs för myndighetens tillsyn (7 kap. 17 §). har vidare rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som berörs av lagen om tobak och liknande produkter eller anslutande föreskrifter och får där göra undersökningar och ta prover (7 kap. 18 §). För uttagna prover betalas inte ersättning. ska på begäran av en annan tillsynsmyndighet lämna den hjälp som behövs för tillträde och provtagning (7 kap. 19 §). Sanktionsmöjligheterna enligt lagen om tobak och liknande pro- dukter är vite och straffansvar. Beslut om förelägganden och förbud får förenas med vite (7 kap. 9 och 15 §§) Vitet får inte omvandlas till fängelse. I 10 kap. finns straffbestämmelser för brott mot vissa be- stämmelser i lagen. Exempelvis döms den som uppsåtligen tillhanda- håller tobaksvaror som saknar föreskrivna hälsovarningar till böter eller fängelse (10 kap. 2 §). Den som har över- trätt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud döms inte till ansvar enligt lagen för den eller de gärningar som omfattas av föreläggandet eller förbudet. När det gäller olovlig in- och utförsel av tobaksvaror, elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare hänvisas till lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning får ta ut avgifter för sin tillsyn över att till- verkare och importörer följer bestämmelserna om tobaksvarors pro- duktkrav (8 kap. 3 § lagen om tobak och liknande produkter). Avgifterna specificeras i 7 kap. 1–4 §§ förordningen om tobak och liknande produkter. En kommun får ta ut avgifter för sin tillsyn av den som bedriver tillståndspliktig försäljning av tobaksvaror och anmälningspliktig försäljning av elektroniska cigaretter eller påfyll- ningsbehållare (8 kap. 2 § lagen om tobak och liknande produkter). Den som har tagit befattning med något ärende enligt lagen om tobak och liknande produkter får inte obehörigen röja eller på annat sätt utnyttja vad han eller hon då har fått veta om yrkeshemligheter eller affärsförhållanden (7 kap. 24 §). När det gäller det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. Beslut enligt lagen om tobak och liknande produkter eller anslut- ande föreskrifter överklagas till allmän förvaltningsdomstol (9 kap. 1 §). EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Europaparlamentets och rådets direktiv /35/EU av om transportabla tryckbärande anordningar och om upphäv- ande av rådets direktiv /767/EEG, 84/525/EEG, 84/526/EEG, 84/527/EEG och 1999/36/EG (se bilaga I punkt 37 i EU:s mark- nadskontrollförordning). Direktivet är införlivat i svensk rätt genom lagen (2006:263) och för- ordningen (2006:311) om transport av farligt gods. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har gett ut föreskrifter på området.38 38MSBFS 2011:3 föreskrifter om transportabla tryckbärande anordningar. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning I direktiv /35/EU definieras marknadskontroll som de aktivi- teter som utförs och de åtgärder som vidtas av offentliga myndig- heter för att se till att transportabla tryckbärande anordningar under sina livscykler uppfyller kraven i direktiv /68/EG39 och direktiv /35/EU och inte äventyrar hälsa, säkerhet eller andra aspekter av skydd i allmänhetens intresse (artikel 2.26). Många av unionsrätts- akterna i bilaga I till EU:s marknadskontrollförordning ålägger skyl- digheter för bland annat tillverkare, importörer och distributörer. Direktiv /35/EU ålägger därutöver skyldigheter för ägare och operatörer av transportabla tryckbärande anordningar (artikel 8 och 9). Artikel 30 i direktiv /35/EU innehåller bestämmelser om förfarande för att hantera transportabla tryckbärande anordningar som utgör en risk på nationell nivå. Enligt artikeln ska medlems- staternas marknadskontrollmyndigheter vidta åtgärder när de har till- räckliga skäl att anta att transportabla tryckbärande anordningar ut- gör en risk för människors hälsa eller säkerhet eller andra aspekter av skydd i allmänhetens intresse. Om en marknadskontrollmyndighet kan konstatera att de transportabla tryckbärande anordningarna inte uppfyller kraven i direktivet eller bilagorna till direktiv /68/EG ska den ålägga den ekonomiska aktören att vidta alla lämpliga korri- gerande åtgärder för att de transportabla tryckbärande anordningarna ska uppfylla kraven, dra tillbaka dem från marknaden eller återkalla dem. Om den berörda ekonomiska aktören inte vidtar lämpliga korrigerande åtgärder ska marknadskontrollmyndigheten vidta lämpliga tillfälliga åtgärder för att förbjuda eller begränsa tillhanda- hållandet av de transportabla tryckbärande anordningarna, dra till- baka dem eller återkalla dem. Även när det gäller de transportabla tryckbärande anordningarna som uppfyller kraven men utgör en risk ska medlemsstaten agera genom att ålägga den ekonomiska aktören att vidta åtgärder (artikel 32). Om en medlemsstat konstaterar en formell bristande överensstämmelse ska den ålägga den ekonomiska aktören att åtgärda den bristande överensstämmelsen eller, om den bristande överensstämmelsen fortsätter, vidta lämpliga åtgärder för att begränsa eller förbjuda tillhandahållandet av de transportabla tryck- 39Europaparlamentets och rådets direktiv /68/EG av om transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning bärande anordningarna på marknaden eller se till att de återkallas eller dras tillbaka från marknaden (artikel 33). Lagen om transport av farligt gods innehåller inte några bestäm- melser som specifikt rör marknadskontroll men reglerar tillsyn över att lagen, liksom de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, följs. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ha tillsyn över att lagen om transport av farligt gods och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen följs när det gäller transportabla tryck- bärande anordningar (10 § förordningen om transport av farligt gods). har rätt till tillträde till sådana områden, lokaler och andra utrymmen som används inför och i samband med trans- porter eller till transportmedel, förpackningar och andra transport- anordningar, oavsett om de är märkta eller inte (13 § lagen om trans- port av farligt gods). har vidare rätt att få de upplysningar, handlingar och prov som behövs för tillsynen. För ut- tagna prov betalas inte ersättning. ska lämna den hjälp som behövs för tillsynen. får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska följas (14 §). Om någon inte gör det som han eller hon är skyldig till enligt tillsynsmyndig- hetens föreläggande, får myndigheten vidta åtgärden på hans eller hennes bekostnad. En tillsynsmyndighet får förena sina beslut om förelägganden eller förbud med vite (14 § andra stycket lagen om transport av farligt gods). Uppsåtliga eller grovt oaktsamma brott mot skyddsbestäm- melser avseende transport av farligt gods är straffsanktionerade (16 §). Ansvar döms inte ut om gärningen är belagd med strängare straff i Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning eller 29 kap. 1 eller 2 § eller om gärningen utgör överträdelse av ett föreläggande eller förbud som förenats med vite. En myndighet får bestämma att dess beslut enligt lagen om transport av farligt gods eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska gälla även om beslutet överklagas (18 §). Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har bemyndigats att meddela föreskrifter om avgifter för den verksamhet som myn- digheten utövar, vilket även kan inbegripa marknadskontroll (15 § förordningen om transport av farligt gods). Den som på grund av bestämmelser i lagen om transport av farligt gods eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen har fått kännedom om någons affärs- eller driftförhållanden eller transport- skydd, får inte obehörigen röja eller utnyttja uppgifterna (19 §). För det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offent- lighets- och sekretesslagen. Beslut av myndigheten för samhällsskydd och beredskap enligt lagen om transport av farligt gods eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (17 §). EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på ett stort antal unionsrättsakter som rör vägtrafiksektorn. Det finns tre ramförord- ningar40 på området inom vars ram alla enskilda fordonsegenskaper regleras genom så kallat särdirektiv eller direkt gällande EU-förord- ningar. Ett stort antal av de aktuella unionsrättsakterna reglerar typ- godkännande. Typgodkännande innebär att en medlemsstat intygar att en typ av fordon, system, komponenter eller separata tekniska enheter uppfyller kraven i ramförordningen och i de tillämpliga sär- direktiven och förordningarna. Fordonstillverkare kan få ett typgod- kännande för en fordonstyp och utfärdar sedan ett så kallat intyg om 40Förordning (EU) 2018/858 avseende bilar och släpvagnar, förordning (EU) 167/2013 avse- ende jordbruks- och skogsbruksfordon samt förordning (EU) 168/2013 avseende två- och tre- hjuliga fordon och fyrhjulingar. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning överensstämmelse för varje enskilt fordon som har tillverkats i över- ensstämmelse med den godkända typen. När det gäller komponenter och separata tekniska enheter till fordon utfärdas inte några intyg om överensstämmelse. Sådana produkter ska i stället vara märkta på ett visst sätt. En fordonstillverkare som vill ha en fordonstyp eller en komponent EU-typgodkänd vänder sig till en typgodkännandemyn- dighet i någon av EU:s medlemsländer. prövar om fordonstypen uppfyller samtliga de tekniska krav som ställs på den enligt unionsrättsakter. ska även kontrollera att tillverkarens rutiner för produktionsöverensstäm- melse är tillräckliga, det vill säga att alla tillverkade fordon av samma typ kommer att uppfylla samtliga krav. Om det skulle visa sig att for- don för vilka det utfärdats intyg om överensstämmelse inte stämmer överens med den godkända typen, kan godkännandemyndigheten vidta åtgärder. Om det finns skäl får typgodkännandet återkallas. I är Transportstyrelsen såväl godkännandemyndighet som marknadskontrollmyndighet när det gäller fordon som inte är lekfor- don. Det är dock viktigt att hålla isär den kontroll som sker inom respektive område samt de bestämmelser som reglerar myndigheternas befogenheter och skyldigheter i egenskap av godkännandemyndighet respektive marknadskontrollmyndighet. Den fortlöpande kontroll41 som godkännandemyndigheten ansvarar för överensstämmer till viss del med de skyldigheter marknadskontrollmyndigheten har enligt förordning (EU) 2018/858. I den förordningen uppställs krav på medlemsstaterna att inrätta godkännande- och marknadskontroll- myndigheter som ska bedriva sin verksamhet oberoende av varandra (artikel 6.1). EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Rådets direktiv /157/EEG av om tillnärm- ning av medlemsstaternas lagstiftning om tillåten ljudnivå och avgassystemet för motorfordon (se bilaga I punkt 2 i EU:s mark- nadskontrollförordning), 41Se 3 kap. 31 § fordonsförordningen (2009:211). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning •Europaparlamentets och rådets direktiv /70/EG av den 13 okto- ber 1998 om kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv /12/EEG (se bilaga I punkt 10 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets direktiv /64/EG av den 26 okto- ber 2005 om typgodkännande av motorfordon med avseende på återanvändning, materialåtervinning och återvinning samt om ändring av rådets direktiv /156/EEG (se bilaga I punkt 18 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets direktiv /40/EG av om utsläpp från luftkonditioneringssystem i motorfordon och om ändring av rådets direktiv /156/EEG (se bilaga I punkt 20 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2007 av om typgodkännande av motorfordon med avse- ende på utsläpp från lätta personbilar och lätta nyttofordon (Euro 5 och Euro 6) och om tillgång till information om reparation och underhåll av fordon (se bilaga I punkt 23 i EU:s marknadskontroll- förordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 78/2009 av om typgodkännande av motorfordon med avseende på skydd av fotgängare och andra oskyddade trafikanter, om ändring av direktiv /46/EG och om upphävande av direk- tiven 2003/102/EG och 2005/66/EG (se bilaga I punkt 26 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 79/2009 av om typgodkännande av vätgasdrivna motorfor- don och om ändring av direktiv /46/EG (se bilaga I punkt 27 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 595/2009 av om typgodkännande av motorfordon och motorer vad gäller utsläpp från tunga fordon (Euro 6) och om till- gång till information om reparation och underhåll av fordon samt om ändring av förordning (EG) nr 715/2007 och direktiv /46/ EG och om upphävande av direktiven /1269/EEG, 2005/55/EG Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning och 2005/78/EG (se bilaga I punkt 30 i EU:s marknadskontroll- förordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 661/2009 av om krav för typgodkännande av allmän säkerhet hos motorfordon och deras släpvagnar samt av de system, kom- ponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för dem (se bilaga I punkt 31 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 167/2013 av om godkännande och marknadskontroll av jordbruks- och skogsbruksfordon (se bilaga I punkt 43 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 168/2013 av om godkännande av och marknadskontroll för två- och trehjuliga fordon och fyrhjulingar (se bilaga I punkt 44 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 540/2014 av om motorfordons ljudnivå och om utbytesljud- dämpningssystem och om ändring av direktiv /46/EG och om upphävande av direktiv /157/EEG (se bilaga I punkt 60 i EU:s marknadskontrollförordning), •Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1628 av om krav för utsläppsgränser vad gäller gas- och partikelformiga föroreningar samt typgodkännande av för- bränningsmotorer för mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg, om ändring av förordningarna (EU) nr 1024/2012 och (EU) nr 167/2013 samt om ändring och upphävande av direktiv /68/EG (se bilaga I punkt 64 i EU:s marknadskontrollförordning), och •Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/858 av om godkännande av och marknadskontroll över motor- fordon och släpfordon till dessa fordon samt av system, kom- ponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon, om ändring av förordningarna (EG) nr 715/2007 och (EG) nr 595/2009 samt om upphävande av direktiv /46/EG (se bilaga I punkt 69 i EU:s marknadskontrollförordning). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Förordning (EU) 2018/858 ska tillämpas och ersätter då och rådets direktiv /46/EG av om fastställande av en ram för godkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon. Infrastrukturdepartementet har i prop. 2019/20:139 Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om godkännande av marknadskontroll över motorfordon föreslagit vissa lagändringar med anledning av den nya förordningen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Unionsrättsakterna har kompletterats eller genomförts i svensk rätt främst genom fordonslagen (2002:574), avgasreningslagen (2011:318), fordonsförordningen (2009:211) och avgasreningsför- ordningen (2011:345). Direktiv /40/EG har även genomförts genom förordningen (2016:1128) om fluorerade växthusgaser42. Förordning (EU) 2016/1628 har utöver avgasreningslagen och avgas- reningsförordningen kompletterats genom lagen (1998:1707) om åt- gärder mot buller och avgaser från mobila maskiner samt förord- ningen om avgaskrav för vissa förbränningsmotordrivna mobila maskiner. När det gäller direktiv /70/EG har det genomförts i svensk rätt genom drivmedelslagen (2011:319) och drivmedelsförord- ningen (2011:346). Unionsrättsakterna har medfört mindre juster- ingar även i annan svensk lagstiftning, till exempel lagen (1972:435) om överlastavgift, lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och lagen om fordons registrering och användning (2019:370). Dessa lagar innehåller dock inte några bestämmelser om marknadskontroll eller någon reglering avseende tillsyn och berörs därför inte ytterligare. Transportstyrelsen och har gett ut föreskrifter på området.43 42Direktiv /40/EG implementerades ursprungligen genom förordningen (2007:846) om fluorerade växthusgaser och ozonnedbrytande ämnen. Den förordningen har ersatts av för- ordningen (2016:1128) om fluorerade växthusgaser. Förordningen om fluorerade växthus- gaser tar främst sikte på förordning (EU) nr 517/2014 och hänvisar till 26 kap. och miljötillsynsförordningen avseende bestämmelser om tillsyn.