sou · H8B361 · 2020-11-05 00:00:00 — Utredningens förslag om att det senare förfallodatumet efter en förlängning av löptiden ska få användas vid beräkningen av likvidi- tetsbuffertens storlek endast när en förlängning är aktuell, dvs. när har gett sitt medgivande, främjar investerar- skyddet. Genom förslaget undviks att emittentinstituten ges incita- ment att använda sig av sådana löptidsstrukturer, vilket skulle kunna öka komplexiteten för svenska säkerställda obligationer både gällande värdering och transparens (se vidare avsnitt 11.3). Utredningens förslag innebär i stort att svensk rätt harmoniseras med genom relativt små justeringar i LUSO, utan att investerarskyddet försämras eller att den underliggande riskprofilen för säkerhetsmassan förändras på något påtagligt sätt. Visserligen kan ändringen av belåningsgraderna och utvidgningen av kretsen av kom- mersiella fastighetskrediter som tillåts ingå i säkerhetsmassan medföra en marginellt ökad risk för investerarna, men höjningen av kravet på minsta övervärde från stärker å andra sidan investerarskyddet. Utredningen bedömer sammantaget att de föreslagna ändringarna i LUSO bör leda till positiva effekter för investerare i säkerställda obligationer. Konsekvenser av utredningens förslag De utökade kostnader som kan uppstå för emittentinstituten genom kravet på en särskild likviditetsbuffert, kraven på utökad rapportering, information till investerare, införandet av en ny kategori av till- gångar, bestämmelser om exponeringar mot kreditinstitut etc., som beskrivits i avsnitt 16.5.2, kan till större eller mindre del komma att föras över på de privatpersoner och företag som tar lån hos emittent- instituten. Av särskild betydelse är bolånekunderna, eftersom en helt övervägande del av den egendom utgör säkerhet för krediterna i säkerhetsmassan är bostäder. Emittentinstituten skulle kunna föra över de ökade upplåningskostnaderna på sina kunder i form av högre ränta (se avsnitt 16.5.2). Om hela kostnaden i exemplet förs över på bolånekunderna, skulle exempelvis en kund med ett bolån på kunna få kostnadsökningar på per år.32 I vad mån kostnader i praktiken förs vidare till kund beror i sin tur på konkurrensläget. Utredningen noterar att konkurrensen om svenska bolånekunder har ökat , till viss del till följd av att emittentinstitut som inte tillhör storbankskoncernerna har ökat sina marknadsandelar och till viss del genom att nya aktörer med andra affärsmodeller än emittentinstituten har kommit in på marknaden.33 Det talar för att det blir svårt för emittentinstituten att fullt ut föra eventuella merkostnader vidare till bolånelåntagare.34 Det bör dock också här framhållas att lagstiftningen om säker- ställda obligationer generellt sett bidrar till att emittentinstitut har en lägre upplåningskostnad för säkerställd upplåning än för icke säkerställd upplåning (se även avsnitt 3.2). Det gör att räntorna på bland annat bostadslån kan hållas lägre. Den fördelen kvarstår och kan komma att förstärkas genom att skyddet för investerarna för- bättras genom utredningens förslag. Givet att konkurrensen på bolånemarknaden fungerar kan även detta i viss mån komma kunderna till del. 32Antagande att säkerställda obligationer har en ursprunglig genomsnittlig löptid . Kostnaden baseras på exemplet i avsnitt 16.5.2 under rubriken krav på en särskild likviditetsbuffert. 33Se följande webbplats: /globalassets/publikationer/ uppdragsforskning/forsk-rapport_2018-2.pdf. 34Se följande webbplats: /contentassets/735154da28f04b0488a83af1b 7c54e0f/den- svenska-bolanemarknaden-2020n.pdf. Konsekvenser av utredningens förslag 16.7Offentligfinansiella konsekvenser och övriga konsekvenser för det allmänna Utredningen föreslår inte några förändringar i svensk rätt med anledning av de krav på samarbete mellan myndigheter som följer av artiklarna 20 och 25 i direktivet (se avsnitt 13.4.8). Utredningen bedömer att dessa krav redan är tillgodosedda i svensk rätt och på europeisk nivå i tillsynsförordningen. Det uppstår däremot vissa andra effekter för det allmänna som utredningen behandlar i detta avsnitt. I avsnitt 7.4.1 föreslår utredningen att möjligheten enligt artikel 6.1 c i direktivet avseende krediter till vissa offentliga företag, bland annat kommunala sådana, inte ska utnyttjas. Som framgår av avsnittet medför detta dock inte någon förändring av möjligheterna till finansiering av t.ex. kommunala bolag, eftersom krediter som staten, en kommun eller en region har gått i borgen för får ingå i säker- hetsmassan såsom en offentlig kredit enligt förslagen i avsnitt 7.4.2. Detta resulterar inte i några konsekvenser då det inte innebär någon förändring i förhållande till nuvarande ordning. bedöms behöva ytterligare resurser med 0,25–0,5 årsarbetskraft för ökad löpande tillsyn och behandling av de upp- gifter som emittentinstituten ska rapportera enligt utredningens förslag. Detta gäller främst det nya kravet på en likviditetsbuffert i säkerhetsmassan (avsnitt 10.3), ytterligare rapportering från emittent- instituten till (se avsnitt 13.4.5) och uppföljning av övergångsreglerna. Utredningen bedömer att behovet av tillsyn av emittentinstituten i övrigt inte påverkas nämnvärt av förslagen. Denna uppskattning beaktar inte det arbete som behövs för ändringar i gällande föreskrifter till följd av förändrade bemyn- diganden och andra ändringar i LUSO. Som beskrivs i avsnitt 13.4.5 föreslår utredningen nya bemyndiganden till vad gäller att meddela föreskrifter om emittentinstitutens rapport- Konsekvenser av utredningens förslag eringsskyldighet samt vilken information som emittentinstituten ska lämna till investerare. Som framgår i avsnitten 13.2.1 och 13.3.1 finns det inte någon direkt motsvarighet i svensk rätt till reglerna i direktivet om transparens gentemot investerare och potentiella investerare. Det rör sig således om nya bestämmelser, vilket får konsekvenser för . Dessa bestämmelser har som huvudsyfte att underlätta tillsynen och efterlevnaden av olika krav, vilket i förlängningen borde underlätta arbete. Däremot behöver ta ställning till hur sådana nya bestämmelser ska utformas och sätta upp tydliga processer för efterlevnad av reglerna. Det innebär främst engångskostnader för myndigheten, men även löpande kostnader för att utöva tillsyn över regelefterlevnaden. Utredningen har gjort en sammanvägd uppskattning av den totala utökade kostnaden för inspektionen som utredningens förslag för med sig. Förutom två nya bemyndiganden föreslår utredningen att upphäva tre bemyndiganden och förändra ett bemyndigande. För- ändringarna i bemyndigandena genomförs mot bakgrund av att reglerna i tillsynsförordningen ska tillämpas i vissa avseenden och att det därför inte längre finns något behov av dessa bemyndiganden. I praktiken innebär inte förändringarna av bemyndiganden i sig några konsekvenser för de finansiella företagen eller marknaden i stort, men de har påverkan på föreskrifter och arbete. Ärenden om förlängning av löptiden för säkerställda obligationer (se avsnitt 11.3) kan antas vara sällsynta och har därmed ingen eller liten betydelse för löpande kostnader. Det bör dock noteras att det skulle kunna uppstå situationer där flera institut kan hamna i likviditetsproblem och begära att få förlänga löptiden. Sådana ansökningar måste kunna hanteras skynd- samt. Utredningen bedömer att tydliga processer och riktade tillsyns- insatser från borde kunna leda till att ansökningar om löptidsförlängningar kan hanteras snabbt. Detta mot bakgrund av att redan har tillsyn av emittentinstituten och att tio av elva emittentinstitut var klassificerade som kategori 1- eller kategori 2-institut. Det innebär att Finansinspek- tionen gör riktade tillsynsinsatser mot just de instituten (se även avsnitt 16.5) och löpande har information om deras likviditets- situation. I sammanhanget kan även nämnas att Konsekvenser av utredningens förslag redan har ansvar att hantera institut som underskrider kravet på likviditetstäckningskvot (se avsnitt 10.2.2) och även sådana ärenden behöver hanteras skyndsamt. Med ytterligare krav tillkommer även fler beslut från Finans- inspektionen som kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detta gäller framför allt beslut om löptidsförlängning (se avsnitt 11.3). Utredningen bedömer dock att antalet beslut som faktiskt kommer att överklagas blir försumbart. Den marginellt ökade arbetsbelast- ning för Domstolar som kan uppstå med anledning av detta bedöms därför sammantaget kunna hanteras inom befintliga ekono- miska ramar för Domstolar. 16.7.4Sammantagna kostnadseffekter för statliga myndigheter Sammantaget innebär utredningens förslag att utgifter varaktigt kan antas öka med motsvarande 0,25–0,5 årsarbets- kraft och framåt, vilket motsvaras av den kostnads- ökning som är hänförlig tillsyn och regelefterlevnad. Några kostnadsökningar bedöms inte ske vad gäller kommuner eller regioner. 16.8Finansieringen av de ökade kostnaderna för staten Merparten av de förväntade kostnadsökningarna är hänförliga till utökad tillsyn och granskning och avser arbete (avsnitt 16.7.2). De förändringar som utredningen föreslår bedöms kunna hanteras inom ordinarie resursramar. Konsekvenser av utredningens förslag Direktivet är av minimiharmoniseringskaraktär. Det innebär att medlemsstaterna är skyldiga att se till att den nationella regleringen lever upp till en viss grundläggande nivå, men att de i allmänhet har en möjlighet att ställa högre krav på emittentinstituten jämfört med vad som följer av direktivet. Ändringarna i EU-förordningen är direkt tillämpliga och behöver inte genomföras i svensk rätt. In- förandet av direktivet genom ändringarna i svensk rätt bidrar till att öka harmoniseringen av regelverken inom unionen för säkerställda obligationer. Utredningen bedömer att förslagen i detta betänkande är förenliga med unionsrätten. I samband med nya eller ändrade regler som påverkar institut under tillsyn, vilket i detta fall avser alla , sker informationsinsatser från myndigheten. Om ändringar behöver ske i föreskrifter och allmänna råd publicerar inspektionen skriftliga underlag samt håller informationsträffar för att informera om de förändrade reglerna. Innan beslut fattas om ändrade regler, vilket gäller både lagändringar och föreskriftsändringar, föregås dessa av ett remissförfarande där remissinstanser ges möjlighet att uttrycka sin ståndpunkt avseende förslagen till ändringar. Det inne- bär att när väl de förändrade bestämmelserna träder i kraft, har de varit allmänt kända. Med tanke på att de företag som direkt berörs av lagändringarna, dvs. emittentinstituten, har betydande resurser för regelefterlevnad, omvärldsbevakning m.m. anser utredningen att det inte krävs några särskilda informationsinsatser till följd av lagändringarna. Utredningens förslag bedöms inte ha några särskilda konsekvenser för de övriga områden som enligt kommittéförordningen och för- ordningen om konsekvensutredning vid regelgivning ska behandlas särskilt. Konsekvenser av utredningens förslag Ett möjligt undantag är effekter på små företags arbetsförutsätt- ningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företag. Det kan i det avseendet noteras att jord- och skogsbruk ofta drivs av små företag och att utredningens förslag i fråga om kommersiella fastighetskrediter kan ha viss betydelse för förutsättningarna att få krediter med förmånliga räntenivåer till sådan verksamhet. Med dessa förslag avses här att begränsningen om att högst av säkerhetsmassan får utgöras av kommersiella fastighetskrediter inte gäller för krediter som har lämnats mot säkerhet i egendom som är av- sedd för jord- och skogsbruksändamål. Detta möjliggör för emittent- institut att även fortsättningsvis inrikta sig på krediter till jord- och skogsbruk, vilket torde vara gynnsamt för företag i dessa näringar. 17.1Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979) I paragrafen finns bestämmelser om förmånsrätt enligt bestämmel- serna i lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer. I första stycket görs en ändring av terminologisk karaktär på så sätt uttrycket derivatavtal ersätts av uttrycket derivatkontrakt. Ändringen är en konsekvens av ändringarna i lagen om utgivning av säkerställda obligationer. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.6. Första punkten innebär att ikraftträdandetidpunkten för ändringen överensstämmer med vad som gäller för ändringarna i lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer. Av andra punkten första meningen följer att ändringen inte ska tillämpas i fråga om konkurs eller utmätning som har beslutats före ikraftträdandet av lagändringen. Enligt andra punkten andra meningen gäller äldre bestämmelser även i det fall att den aktuella säkerställda obligationen omfattas av äldre bestämmelser i lagen om utgivning av säkerställda obligationer enligt punkterna 3 och 4 i övergångsbestämmelserna till lagen (2021:000) om ändring i lagen (2003:1223) om utgivning av säker- ställda obligationer. Således ska uttrycket derivatavtal tillämpas även i ett sådant fall. Övervägandena finns i avsnitten 15.1 och 15.2.3. 17.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer I paragrafen finns bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Genom tillägget i andra stycket förtydligas att lagen, utöver bestäm- melser om utgivning av säkerställda obligationer, även innehåller bestämmelser om användningen av sådana benämningar som är förväx- lingsbara med de benämningar som får användas endast för säker- ställda obligationer enligt lagen eller enligt nationella bestämmelser i en stat annan inom EES än som genomför direktivet om ut- givning av säkerställda obligationer. I detta avseende är lagen tillämplig även på finansiella instrument som inte är säkerställda obligationer. Bestämmelser om förväxlingsbara benämningar finns i 2 kap. 2 c §. I 2 kap. 2–2 b §§ finns bestämmelser om skyddade benäm- ningar. Bortsett från de nu nämnda bestämmelserna gäller lagen endast säkerställda obligationer som ges ut av svenska emittent- institut. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen innehåller definitioner av en rad uttryck som används i lagen. Paragrafen genomför artikel 11 i direktivet om utgivning av säker- ställda obligationer delvis. Definitionen av uttrycket fyllnadssäkerheter upphävs. Detta är en följd av att övriga bestämmelser om fyllnadssäkerheter upphävs (se avsnitt 7.4.7). Vidare ersätts definitionen av uttrycket derivatavtal med en definition av uttrycket derivatkontrakt. Den nya definitionen inne- håller en hänvisning till 1 kap. 4 § första stycket lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Enligt denna bestämmelse ingår derivat- kontrakt i det vidare uttrycket finansiella derivatinstrument. Det är emellertid inte varje sorts derivatkontrakt som omfattas av defini- tionen i förevarande lag. För det första ska det röra sig om ett derivat- kontrakt som träffas i syfte att uppnå balans mellan finansiella villkor för tillgångar i säkerhetsmassan och motsvarande villkor för de säkerställda obligationerna. För det andra ska motparten i derivat- kontraktet vara av det slag som anges i första–fjärde punkterna. Ett derivatkontrakt ger upphov till en sådan exponering som av- ses i tillsynsförordningen, dvs. och rådets för- ordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förord- ning (EU) nr 648/2012. Om det t.ex. rör sig om ett kreditinstitut som är motpart i derivatkontraktet, rör det sig således om en expo- nering mot ett kreditinstitut i den mening som avses i tillsyns- förordningen (se vidare avsnitt 7.4.6). I första punkten, som avser svenska offentliga organ, förtydligas att även , en region och ett kommunalförbund, inklusive regionförbund, kan vara motpart i ett derivatkontrakt. I fråga om ställning som särskilt rättssubjekt, se SOU 2019:46 s. 512–517. Andra punkten, som avser utländska offentliga organ i en stat som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES, se även definitionen av denna förkortning), anpassas till tillsynsförordningen på så sätt att en hänvisning till den aktuella regeln i förordningen har tagits in. Därigenom finns det inte längre något behov av det bemyndigande som den hittillsvarande lydelsen av punkten har hänvisat till. I tredje punkten ersätts den hittillsvarande bestämmelsen om vissa utländska kommuner m.fl. med en bestämmelse som avser offentliga organ i tredjeland samt vissa internationella och multilaterala organ enligt reglerna i tillsynsförordningen. Bestämmelsen i fjärde punkten ändras bland annat på så sätt att värdepappersbolag inte längre ska omfattas. Bestämmelsen avser i stället endast kreditinstitut. Ändringen är en konsekvens av anpass- ningarna till reglerna i tillsynsförordningen, vilka i sin tur följer av artikel 6.1 a i och rådets direktiv (EU) 2019/2162 av om utgivning av säkerställda obligationer och offentlig tillsyn över säkerställda obligationer samt om ändring av direktiven /65/EG och 2014/59/EU. Emellertid får även ut- trycket kreditinstitut en väsentligt annan innebörd till följd av att en ny definition av detta uttryck har tagits in i paragrafen (se nedan). Femte–åttonde punkterna i den hittillsvarande lydelsen upphävs till följd av att de kategorier av motparter i derivatkontrakt som anges där till viss del omfattas av den nya lydelsen av första–fjärde punkterna och i övrigt inte överensstämmer med reglerna i till- synsförordningen. I definitionen av uttrycket säkerhetsmassa tas uttrycket fyllnads- säkerheter bort, till följd av att bestämmelserna om sådana säker- heter upphävs (se ovan och avsnitt 7.4.7). I stället görs ett tillägg av innebörden att även andra tillgångar än krediter ingår i säkerhets- massan, i den utsträckning detta följer av bestämmelserna i 3 kap. Som ett exempel kan nämnas att även exponeringar mot kredit- institut kan ingå i säkerhetsmassan och att sådana exponeringar kan anses vara en tillgång enligt tillsynsförordningen och likviditets- täckningsförordningen. Därutöver har definitioner av uttrycken kreditinstitut, EES, till- synsförordningen, likviditetstäckningsförordningen och direktivet om utgivning av säkerställda obligationer tagits in i paragrafen. Dessa definitioner behövs till följd av att det i lagen tas in nya bestämmelser i vilka dessa uttryck används. Till följd av den nya definitionen av uttrycket kreditinstitut får detta uttryck en annan innebörd . Av definitionen följer att inte endast som har tillstånd enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse omfattas, utan även utländska kreditinstitut enligt definitionen i tillsynsförordningen som hör hemma i en annan stat inom EES än och som har ett motsvarande tillstånd. Med ett motsvarande tillstånd avses att det utländska kreditinstitutet har ett sådant tillstånd från en utländsk behörig myndighet som krävs enligt reglerna i tillsynsförordningen. Övervägandena finns i avsnitten 7.4.6 och 7.4.7. Den hittillsvarande rubriken skyddad benämning ersätts av rubriken skyddade benämningar, eftersom det till följd av bestämmelserna i 2 a och 2 b §§ numera finns tre skyddade benämningar enligt lagen. Därutöver tas en underrubrik in närmast före paragrafen. I paragrafen, som gäller användningen av en skyddad benämning, ändras den hittillsvarande benämningen säkerställda obligationer till svensk säkerställd obligation (se vidare avsnitt 8.3). Vidare görs ett tillägg på så sätt att även motsvarande benämningar på EU:s alla officiella språk omfattas av bestämmelsen. Slutligen förtydligas att de säkerställda obligationer som avses är sådana som uppfyller kraven i denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Innebörden av bestämmelserna i paragrafen är att den skyddade benämningen svensk säkerställd obligation får användas endast för säkerställda obligationer som har getts ut av och som uppfyller kraven i lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Detsamma gäller motsvarande benämning på andra av EU:s officiella språk än svenska, t.ex. benämningen Swedish Covered på engelska. En svensk säkerställd obligation uppfyller också kraven för att marknadsföras under den premiumbenämning som regleras i 2 b §. Dessa benämningar eller motsvarande benämning på andra av EU:s officiella språk än svenska får således användas parallellt i ett sådant fall. Detta följer av att kraven i artikel 129 i tillsynsförordningen är uppfyllda för en svensk säkerställd obligation (se vidare avsnitt- en 7.4.1 och 8.3). Även den benämning eller motsvarande benäm- ning på andra av EU:s officiella språk än svenska som regleras i 2 a § får användas parallellt med benämningen svensk säkerställd obliga- tion (se författningskommentaren till den paragrafen). I författningskommentaren till 2 c § berörs att en säkerställd obligation som uppfyller de krav som ställs upp i förevarande para- graf också får benämnas säkerställd obligation utan något tillägg. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om den skyddade benämningen europeisk säkerställd obligation utan tillägget premium. Paragrafen genomför artikel 27.1 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. Av paragrafen följer att den aktuella benämningen får användas endast för säkerställda obligationer som uppfyller kraven i nationella bestämmelser i en stat inom EES som genomför direktivet om ut- givning av säkerställda obligationer. Det krävs t.ex. att emittenten är ett kreditinstitut enligt unionsrätten och att den har tillstånd för att ge ut säkerställda obligationer. Detta innebär att benämningen får användas för bland annat svenska säkerställda obligationer. Bestämmelsen innebär att all marknadsföring i som sker med användande av den aktuella benämningen förutsätter att de nu aktuella kraven är uppfyllda, oavsett om det är ett svenskt emittent- institut, ett utländskt kreditinstitut eller någon annan som bedriver marknadsföringen. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om den skyddade benämningen europeisk säkerställd obligation (premium). Paragrafen genomför artikel 27.2 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. För att den nu aktuella premiumbenämningen ska få användas som benämning krävs det för det första att det rör sig om en säker- ställd obligation som uppfyller kraven enligt 2 a §, dvs. kraven i nationella bestämmelser i en stat inom EES som genomför direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. För det andra krävs det att även kraven i artikel 129 i tillsynsförordningen är uppfyllda, t.ex. vad avser exponeringsbegränsningar och vilka slags tillgångar som får ingå i säkerhetsmassan för den aktuella säkerställda obligationen. Av detta följer att premiumbenämningen får användas för bland annat svenska säkerställda obligationer. Dessa båda benämningarna får således användas parallellt i fråga om säkerställda obligationer som har getts ut av ett svenskt emittentinstitut och som uppfyller kraven i lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen, som är ny, gäller marknadsföring som inbegriper benäm- ningen säkerställd obligation eller någon annan benämning som är förväxlingsbar med denna eller med de skyddade benämningarna enligt 2–2 b §§. Av paragrafen följer att det inte är tillåtet att kringgå det skydd som följer av de nämnda paragraferna genom att använda den mer generella benämningen säkerställd obligation för andra skuldför- bindelser eller andra finansiella instrument som inte är säkerställda obligationer enligt lagen. Däremot får obligationer som uppfyller kraven i någon av paragraferna 2–2 b §§, t.ex. en svensk säkerställd obligation, benämnas säkerställd obligation utan något tillägg. Det är inte heller tillåtet att i marknadsföring använda sig av en benämning som är förväxlingsbar med benämningen säkerställd obligation eller med någon av benämningarna enligt 2–2 b §§, inklu- sive motsvarande benämningar på de utländska språk som anges där.