sou · H8B33 · 2020-01-17 00:00:00 — Ett annat sätt att hän- visa till en standard är att i regelverket peka ut standarden eller en del av den som ett exempel på hur reglerna kan uppfyllas, s.k. exem- plifierande hänvisning. Lagstiftaren gör då ett bindande förhandsut- talande att en produkt som uppfyller kraven i standarden därmed också uppfyller reglernas krav. Hänvisningen utesluter dock inte att också andra produkter kan uppfylla kraven.72 Ett alternativ är att lägga fast allt som regleras i slamdirektivet i myndighetsföreskrifter med ett funktionskrav som innebär att slammet i övrigt ska hålla god kvalitet. Funktionskravet tar då sikte på organiska ämnen, mikroplaster, läkemedelsrester m.m. som inte omfattas av direktivet. Ett liknande krav finns i den danska lagstift- ningen, där det anges att utöver ämnen som specificeras, får avfallet inte innehålla väsentliga mängder av andra miljöskadliga ämnen.73 Inom Revaq saknas gränsvärden för organiska föroreningar, läkeme- delsrester och mikroplaster, men ett 60-tal ämnen provtas regelmäs- sigt. Under förutsättning att ytterligare ämnen regleras i en standard, t.ex. Revaq, eller att uppströmsarbete avseende sådana frågor i standarden bedöms som tillräckligt, kan det finnas ett all- mänt råd som innebär att slam som är certifierat enligt Revaq normalt uppfyller kraven i regelverket. Det innebär att låsning inte behöver ske till viss version av standarden. Revaq följer utvecklingen och skär- per kraven succesivt för kända och framtida miljöfarliga ämnen. Det lämnar också öppet för andra sätt att möta reglerna än att certifieras enligt Revaq. Ett problem med hänvisning till standarder kan vara att vissa till- lämpare saknar kännedom om deras innehåll och också kan ha svårt att få tillgång till standarderna. Det kan orsaka problem ur straff- synpunkt.74 Då det gäller Revaq utgör detta dock inte något problem, eftersom standarden är tillgänglig via nätet utan kostnad. 71Ds 1998:43, s. 52. 72Ds 1998:43, s. 204. 735 kap. 7 § bekendtgørelse om anvendelse af affald til jordbrugsformål, nr 1001 af 27/06/2018. 74Se NJA 2017 s. 157. I en författning hänvisades till en viss teknisk standard från ett privat- rättsligt organ. Eftersom denna standard fanns tillgänglig i läsbar form endast mot betalning fann domstolen att det stod i strid med den straffrättsliga legalitetsprincipen att döma för överträdelse av författningen. Förbud mot att sprida avloppsslam Utredningens bedömning är att genomförandet av slamdirek- tivet bör göras i författning och inte i form av en bindande standard. Utredningen ställer sig dock inte främmande till att använda meto- den med exemplifierande hänvisning till Revaq under förutsättning att standarden bedöms som tillräcklig. Det skulle innebära ett bin- dande förhandsuttalande om att avloppsslam som uppfyller kraven i standarden också anses möta författningens krav. Ett sådant genom- förande väcker emellertid ytterligare frågor kring den långsiktiga ut- formningen, ägarskapet och styrningen av certifieringssystemet. 9.4.3Bemyndigande krävs i lag Utredningens förslag: Regler om förbud mot spridning av av- loppsslam, inklusive undantag, ska förutsätta ett bemyndigande i lag, eftersom regleringen innebär nya åligganden och skyldigheter för kommuner och enskilda. Bemyndigandet ska grunda sig på 9 kap. 5 § , som justeras så att det blir möjligt för en myndighet att meddela före- skrifter om förbud, skyddsåtgärder, begränsningar och andra för- siktighetsmått är strängare än EU-rätt och andra internationella åtaganden då det gäller avloppsslam och andra avloppsfraktioner som uppstår vid rening av avloppsvatten samt uppsamlat klosett- vatten, urin och fekalier. Bemyndigandet till att meddela föreskrifter i 47 § 7 förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd upphävs. Ett nytt bemyndigande införs i den nya förordningen om avloppsslam. I bemyndigandet regleras att Kemikalieinspek- tionen, Havs- och vattenmyndigheten, , , , Jordbruks- verket och ska ges tillfälle att yttra sig över före- skriftsförslaget. Normgivningsmakten fördelas enligt 8 kap. regeringsformen mellan och regeringen. Med normgivningsmakt avses rätten att besluta rättsregler, dvs. regler som är bindande för enskilda och myn- digheter och som gäller generellt. I regeringsformen kallas den typen av regler för föreskrifter. Det område där normgivningskompeten- sen i första hand ligger hos , det primära lagområdet, om- Förbud mot att sprida avloppsslam fattar bland annat föreskrifter som är betungande för enskilda och vissa föreskrifter om kommunernas ställning. kan endast i begränsad utsträckning delegera normgivningskompetens inom det primära lagområdet. bemyndigande riktar sig till reger- ingen och ges normalt i lag. I samband med att bemyndi- gar regeringen att meddela föreskrifter inom ett visst område, kan medge att regeringen i sin tur överlåter hela eller delar av normgivningskompetensen till förvaltningsmyndighet eller kommun genom s.k. subdelegering. Regeringens beslut om subdelegering läm- nas normalt i förordning.75 De föreskrifter som är aktuella riktar sig till slamproducenter och slamanvändare. En slamproducent är den som bedriver verksam- het i form av en avloppsreningsanläggning som behandlar avlopps- vatten från hushåll eller tätorter eller som har en liknande samman- sättning. En allmän avloppsreningsanläggning kan vara en del av en kommun, i form av en eller ett kommunal- förbund, eller ett privaträttsligt subjekt i form av ett kommunalt bolag. Avloppsreningsanläggningar kan även drivas av enskilda aktö- rer, t.ex. samfälligheter och livsmedelsindustrier. Slamanvändare kan t.ex. vara markentreprenörer, avfallsbolag eller verksamhetsutövare inom jordbruk eller företag som tillverkar anläggningsjord. Krav som riktas mot kommun I regeringsformen anges att grunderna för kommuners organisation, verksamhetsformer, beskattning eller övriga befogenheter och ålig- ganden bestäms i lag.76 Reglering av kommunens åligganden och be- fogenheter i övrigt hör i sin helhet till det primära lagområdet. Riks- dagen har möjlighet att bemyndiga regeringen att meddela sådana föreskrifter. De rättsliga påföljderna får då normalt bara avse böter, skatt, konkurs eller utsökning.77 Ändringarna i regeringsformen innebar en viss utökning av delegationsmöjligheterna inom det kommunala området. Det kunde enligt regeringens förarbeten accep- 758 kap. regeringsformen och Ds 2014:1. s. 9 ff. 768 kap. 2 § 3. 778 kap. 3 §. kan dock i lag, som innehåller ett bemyndigande, föreskriva även annan rättsverkan av brott än böter för överträdelse av en föreskrift som meddelas av regeringen med stöd av bemyndigandet. Förbud mot att sprida avloppsslam teras med hänsyn till att ändå behåller sin normgivnings- kompetens då det gäller kommuner. Det förutsattes att vid bemyndiganden till regeringen beaktar de hänsyn som den kom- munala självstyrelsen kan kräva. Bemyndiganden bör mot den bak- grunden ske med försiktighet och inte göras vidare än nödvändigt.78 Krav som riktas mot enskilda Allmänna avloppsreningsanläggningar kan organiseras som kommu- nala bolag. Huvudmän för sådana anläggningar utgör då privaträtts- liga subjekt. Avloppsreningsanläggningar kan också ägas och drivas av privata bolag, samfälligheter eller privatpersoner. Även de som använder slam är normalt privaträttsliga subjekt. De kan t.ex. vara markentreprenörer, avfallsbolag eller verksamhetsutövare inom jord- och skogsbruk. De som träffas av reglerna om spridning av slam kan därmed vara enskilda aktörer av olika slag. Förhållanden mellan en- skilda och det allmänna ska meddelas genom lag om det gäller skyl- digheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga och ekonomiska förhållanden.79 får dock, som tidigare fram- gått, bemyndiga regeringen att meddela sådana föreskrifter om på- följderna avser böter, skatt, konkurs eller utsökning.80 Med skyldig- heter avses ensidigt bestämda förpliktelser som den enskilde inte kan anses frivilligt ha underkastat sig.81 Med ingrepp menas sådana åtgärder från normgivarens sida som allmänt anses innebära in- skränkningar i enskildas dittillsvarande handlingsfrihet, möjligheter att förfoga över egendom etc.82 Krav som riktas mot statliga myndigheter Föreskrifter om statliga myndigheters befogenheter och åligganden omfattas av regeringens restkompetens och behöver därför inte re- gleras i lag.83 För det fall författning föreslås riktas mot t.ex. länssty- 2009/10:80, s. 222–223. 798 kap. 2 § 2 regeringsformen. 80Ibid., 8 kap. 3 §. kan i lag, som innehåller ett bemyndigande, föreskriva även annan rättsverkan av brott än böter för överträdelse av en föreskrift som meddelas av regeringen med stöd av bemyndigandet. 81Eka, A., Hirschfeldt, J. m.fl. (2012). Regeringsformen med kommentarer, s. 283. 1973:90 s. 210. 838 kap. 7 § regeringsformen. Förbud mot att sprida avloppsslam relse eller , räcker det således att regleringen görs direkt i förordningsform. Utredningen bedömer att det behövs ett bemyndigande i lag för att utfärda regler om förbud mot spridning av avloppsslam, inklusive even- tuella undantag. Regleringen innebär nya åligganden och skyldigheter för kommuner och enskilda. Reglerna avser sådana ämnesområden där delegering får ske. kan således bemyndiga regeringen att meddela reglerna om förbud mot spridning av avloppsslam. Sub- delegation kan också ske till myndighet. En inskränkning i den kommunala självstyrelsen får inte gå ut- över vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har för- anlett den.84 De nya bestämmelserna innebär att möjligheterna att sprida avloppsslam förbjuds eller begränsas, beroende på hur regler- ingen utformas. För de kommunala avloppsreningsanläggningarnas del innebär det att de kan behöva hitta nya lösningar för att bli kvitt sitt avloppsslam. För den kommunala avfallshanteringen får det också konsekvenser för hur slam från enskilda hushåll kan hanteras. Inskränk- ningarna i den kommunala självstyrelsen blir dock sammantaget be- gränsade och utredningen bedömer att fördelarna med regleringen överväger de eventuella nackdelar som kan uppstå. Regleringen inne- bär därmed inte ett otillåtet ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Det finns bemyndiganden i som ger regeringen rätt att meddela föreskrifter om avloppsslam. De behandlas närmare i följande avsnitt. Grunder för bemyndigande i De alternativa möjligheter som ges för bemyndiganden framgår över- siktligt av tabellen på nästa sida. Det bemyndigande som ligger till grund för aktuella regelverk om användning av avloppsslam i jordbruk, avser miljöfarlig verksamhet i 9 kap. . Gränsvärden vid över- låtelse och saluföring av avloppsslam finns i förordningen om förbud m.m. i vissa fall i samband med hantering, införsel och utförsel av 8414 kap. 3 § regeringsformen. Förbud mot att sprida avloppsslam kemiska produkter, vilket meddelas med stöd av 14 kap. . Beroende på om slammet bedöms vara avfall eller gödselmedel kan också andra bemyndiganden användas. Det gäller då kapitel 15 eller 12 i . Dessa bemyndiganden har olika räckvidd, straff- sanktioner och ansvariga myndigheter. Bemyndigande i 9 kap. Enligt bemyndigande som rör miljöfarlig verksamhet, 9 kap. 5 § miljö- balken, får regeringen i fråga om miljöfarlig verksamhet meddela föreskrifter om förbud, skyddsåtgärder, begränsningar och andra för- 85Sanktioner kopplade till föreskrifter meddelade med stöd av de olika bemyndigandena. Miljöbrott enligt 29 kap. 1 § kan bli aktuellt oavsett bemyndigande. 8624 kap. 1 § . 8729 kap. 8 § 4 . 8829 kap. 9 § 4 . 8929 kap. 3 och 3 a §§ . Förbud mot att sprida avloppsslam Om det finns särskilda skäl, får regeringen bemyndiga en myndighet att meddela sådana föreskrifter. föreskrifter om försiktighetsmått vid spridning av avloppsslam på jordbruksmark grundar sig på det bemyndigandet och på bemyn- digandet från regeringen i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd.90 Föreskrifterna har dock mer långtgående gränsvärden än EU:s slamdirektiv. I anges att regeringen får meddela före- skrifter om sådana försiktighetsmått som går utöver vad som följer av medlemskap i eller andra internationella åtaganden. Bemyndigandet omfattar dock inte myndighet. Mer långtgående föreskrifter måste alltså meddelas av regeringen. Regleringen är gam- mal och motsvarades tidigare av 5 a § miljöskyddslagen. Normalt sett brukar regler om gränsvärden och andra regler av teknisk natur finnas i myndighetsföreskrifter och inte i förordningar, men detta bemyn- digande innebär att även detaljregleringar som går utöver EU-direk- tivet behöver anges i förordningsform. Reglering i förordning kan dock visa sig mindre lämplig med tanke på att gränsvärden och annan detaljreglering kan behöva ändras med viss regelbundenhet, t.ex. i samband med att ny kunskap nås eller som följd av återkommande kontrollstationer. Mycket talar därför för att en reglering bör ske i föreskriftsform. Det underlättar arbetet med uppdateringar inne- hållsligt och tidsmässigt. Beträffande straffsanktioner för föreskrif- ter meddelade med stöd av bemyndigandet, ska den som bryter mot en föreskrift som regeringen har meddelat dömas till böter eller fängelse i högst . Straffsanktioner saknas däremot för brott mot föreskrift som en myndighet har meddelat med stöd av bemyn- digandet. Föreskrifterna bryter igenom tillstånds rättskraft. Bemyndigande i 12 kap. Om gränsvärden och försiktighetsmått endast ska gälla jordbruks- mark kan bemyndigandet i 12 kap. 10 § om försiktighetsmått för gödselhantering användas. Avloppsslam är ett organiskt gödselmedel. Ibestämmelsen anges att regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer får meddela de föreskrifter som skäligen kan behövas från miljöskyddssynpunkt i fråga om bland annat försiktighetsmått 9047 § 7. Förbud mot att sprida avloppsslam Här finns det således inga begränsningar av vad regeringen kan bemyndiga en myndighet att föreskriva om. Regeringen har i förordningen om miljöhänsyn i jordbruket bemyn- digat att meddela föreskrifter om försiktighetsmått för gödselhantering för spridning av gödsel.91 När det gäller försik- tighetsmått vid användning av avloppsslam i jordbruk finns det således två parallella bemyndiganden, grundat på två olika kapitel i , som riktar sig till två olika myndigheter. Brott mot regeringens eller föreskrifter leder till böter, medan det inte finns någon straffsanktion kopplad till brott mot Natur- vårdsverkets föreskrifter. Föreskrifterna bryter igenom tillstånds rättskraft. Bemyndigande i 14 kap. Gränsvärden vid saluföring och överlåtelse av avloppsslam finns i dagens reglering i förordningen om förbud m. m. i vissa fall i sam- band med hantering, införsel och utförsel av kemiska produkter. För- ordningen har meddelats med stöd av 14 kap. 8 § . Det antyder att avloppsslam som saluförs eller överlåts omfattas av regel- verket för kemiska produkter och varor (se avsnitt 5.5.8). Detta upp- märksammades av i aktionsplanen för återföring av fosfor ur avloppsslam 2002. Verket föreslog då att regleringen skulle överföras i en ny förordning om avloppsslam, grundad på 9 kap. 5 § . angav som skäl för detta att avloppsslam inte var en produkt utan ett avfall, där särskilda för- utsättningar gäller vid återvinning och återanvändning. Det ansågs också underlätta för tillsynsmyndigheter och verksamhetsutövare om samtliga krav gällande användning av slam fanns samlade i en och samma förordning.92 I senare förordningsförslag reglerades saluföring tillsammans med övriga regler om avloppsslam. Då det gäller straffsanktioner finns bestämmelser om miljöfarlig kemi- kaliehantering och olovlig kemikaliehantering som eventuellt skulle kunna bli tillämpliga vid brott mot reglerna om kemiska produkter och varor. Föreskrifterna bryter inte igenom tillstånds rättskraft. 92Naturvårdsverket (2002). Aktionsplan för återföring av fosfor ur avlopp, rapport 5215, s. 105. Förbud mot att sprida avloppsslam Bemyndigande i 15 kap. Ytterligare ett alternativ för en förändrad reglering är att utgå från bemyndigandet i 15 kap. 39 § som handlar om hantering av avfall, under förutsättning av slammet är att anse som avfall. Åter- i form av såväl materialåtervinning som spridning på mark omfattas av detta bemyndigande under förutsättning att föreskrif- terna behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller mil- jön, se närmare avsnitt 10.6.3. För att spridning på mark ska innebära en återvinning krävs att spridningen har positiva effekter på jord- bruket eller ekologin.93 Spridning av avloppsslam på mark kan ha både positiva och negativa effekter. Föreskrifter med stöd av detta bemyndigande kan vara ett sätt att minimera de negativa effekter som kan uppkomma. När det gäller frågan om slammet är att se som ett avfall, tyder mycket på att innehavare av slam, dvs. avloppsrenings- anläggningar, upplever ett kvittblivningsintresse. Det ligger i linje med hur lagstiftningarna utformats i och . I bemyndigandet saknas begränsningar för att delegera utformning av tekniska detaljer och gränsvärden till . Beträffande straffsanktioner saknas detta kopplat till föreskrifter till följd av detta bemyndigande. Föreskrifterna bryter inte igenom tillstånds rättskraft. Svårigheten med att använda bemyndiganden i 14 och 15 kapitlet är att det inte mer generellt går att slå fast att slam alltid är avfall (och därmed inte en produkt) i en viss situation. Bedömningen av vad som utgör avfall måste göras i varje enskilt fall (se avsnitt 3.2.4.) Den som bedriver verksamhet i form av avloppsrening borde kunna anses ha ett kvittblivningsintresse, men det är inte givet att den som spri- der slammet på jordbruksmark också har ett sådant kvittblivnings- intresse. Val av bemyndigande för ny reglering – sammanfattande bedömning Mot bakgrund av ovanstående bör bemyndigandet i 9 kap. 5 § använ- das för att förbjuda spridningen av avloppsslam med övergångsbe- stämmelser och eventuella undantag, beroende på val av alternativ. Nackdelen med bemyndigandet är att endast regeringen får meddela föreskrifter som går utöver . Av förarbeten framgår att om ska ställa krav utöver EU-rätt, i de fall det är möjligt, bör 93Jämför med bilaga II till avfallsdirektivet. Förbud mot att sprida avloppsslam dessa av praktiska skäl bestämmas av regeringen eftersom övergri- pande avvägningar behöver göras. Det ansågs uttryckligen behöva anges att kan gå utöver EU:s och andra internationella överenskommelsers minimiregler, så att speglar den nationella ambitionsnivån inom miljöområdet.94 En sådan motivering kan åter behöva prövas då nu ingått i unionen . Direktiv inom miljörättens område utgör inte sällan minimidirek- tiv, där ofta skärpt reglerna i den nationella tillämpningen. 9 kap. 5 § utgör det enda bemyndigandet som inne- håller en begränsning av myndigheternas möjligheter att föreskriva om strängare regler. I praktiken kan myndigheter meddela föreskrifter som går utöver med stöd av andra bemyndiganden, vilken genomgången ovan av möjliga bemyndiganden visar. Utredningen föreslår därför ett tillägg i bestämmelsen, så att det blir möjligt för en myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förbud, skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktighets- mått som är strängare än EU-rätt och andra internationella åtagan- den då det gäller avloppsslam och andra avloppsfraktioner som upp- står vid rening av avloppsvatten samt uppsamlat klosettvatten, urin och fekalier. Ett alternativ är att hela andra stycket stryks, så att begränsningen inte gäller något område. Ett sådant förslag går dock utöver utredningens uppdrag, men kan om så bedöms lämpligt över- vägas i särskild ordning. Bemyndigandet reglerar föreskrifter om förbud, skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktighetsmått i fråga om miljöfarlig verk- samhet. Det är ostridigt att föreskrifter om användning av avloppsslam och andra avloppsfraktioner på eller i mark täcks in av bemyndigandet. Även försiktighetsmått i form av gränsvärden vid saluföring och över- låtelse av avloppsfraktioner för användning på eller i mark får anses inrymmas i bemyndigandet. Sådan saluföring och överlåtelse sker även inom ramen för miljöfarlig verksamhet, antingen direkt från avlopps- reningsanläggningar eller från en avfallsaktör. Som en konsekvens av detta bör bemyndigandet i 47 § 7 kap. förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd upphävas. Ett nytt bemyndigande till bör införas i den nya förordningen om avloppsslam. Mot bakgrund av de kontrollstationer som utredningen föreslår bör bemyndigandet kompletteras med ett 1997/98:45 del 1 s. 341 f. Förbud mot att sprida avloppsslam andra stycke där det regleras att obligatoriskt samråd ska ske med de myndigheter som ska medverka i kontrollstationerna, dvs. Kemikalie- inspektionen, Havs- och vattenmyndigheten, , Sta- tens veterinärmedicinska anstalt , Jordbruks- verket och . Ett alternativt val av bemyndigande innebär tillämpning av 15 kap. 39 § , som handlar om hantering av avfall om bedöm- ningen görs att kvittblivningsintresse alltid finns för avloppsslam, även när jordbrukare låter sprida det på sin mark. Hantering är ett vitt begrepp som täcker in såväl återvinning som att avfall byter ägare eller innehavare. Om reglerna grundar sig på det bemyndigandet krävs inga ändringar i . En svårighet med att använda bemyndiganden i 15 kapitlet är att det inte mer generellt går att slå fast att slam alltid utgör avfall (och därmed inte är en produkt) i en viss situation. Bedömningen av vad som utgör avfall måste göras i varje enskilt fall. Ett alternativ skulle vara att använda både 15 kap. 39 § om avfall och 14 kap. 8 § om kemiska produkter som grund för bestämmelserna för att säkra upp att såväl avfall som produkter omfattas. Nackdelen med ett sådant alternativ är att dessa bemyn- diganden skiljer sig åt i straffhänseende och då det gäller föreskri- vande myndighet. Utredningen bedömer därför att det sammantaget är mest ändamålsenligt att använda bemyndigandet i 9 kap. 5 § i justerad form. 9.4.4Allmänna regler för behandling av avfall i stället för tillstånds- och anmälningsplikt Det pågår ett arbete med att förbättra genomförandet av EU:s av- fallsdirektiv i svensk rätt. Bestämmelserna om behandling av avfall behöver ändras så att all behandling av avfall blir tillstånds- eller anmäl- ningspliktig, alternativt omfattas av allmänna regler som säkerställer att avfallet behandlas i enlighet med avfallsdirektivets krav på avfalls- hantering.95 har fått i uppdrag att utreda vilka verksamheter som kan undantas från kraven på tillstånds- och anmäl- 95Regeringskansliet (2017). Förbättrat genomförande av två direktiv på avfallsområdet, dnr M2017/02624/R, . Förbud mot att sprida avloppsslam ningsplikt enligt artikel 24 i avfallsdirektivet och föreslå författnings- ändringar.96 I delredovisning av vilka verksamheter som kan omfattas av allmänna regler i stället för tillstånds- eller anmäl- ningsplikt, nämns inte behandling av avfall i form av återvinning av näringsämnen ur avloppsslam. Däremot framgår det att har gjort undantag från tillståndsplikt, utan allmänna regler, för avlopps- slam som används i enlighet med lagen om gödselfabrikat. har i stället låtit spridning av avloppsslam omfattas av allmänna regler.97 Någon närmare diskussion om varför motsvarande ordning inte föreslås i förs inte. Frågan är inte bara aktuell då det gäller spridning av avloppsslam, utan även för materialåtervinning av fosfor ur slam. Utredningens uppdrag omfattar inte uttalat en prövning av frågan om tillstånds- och anmälningsplikt för behandling av avfall i form av återvinning av fosfor ur avloppsslam. Frågan får dock betydelse för de verksamhetsutövare som berörs av utredningens förslag. I stället för tillstånds- eller anmälningsplikt för återvinning, finns möjlighet att se den av utredningen föreslagna förordningen som sådana all- männa regler i avfallsdirektivets mening som medger undantag från tillstånds- och anmälningsplikt.