sou · H8B333 · 2020-06-08 00:00:00 — Finansieringen sammanfattas tillsammans med finan- sieringsförslagen för övriga förslagen i tabellen nedan. Utvecklings- kostnaderna som CSN bedömt behövs (), samt de ökade administrativa kostnaderna för besluten, beräknad på kost- nad per beslut hos CSN , täcks av överföringen från det gene- rella statsbidraget. Sammanställning finansiering och finansieringskällor för utredningens förslag. (Miljoner kronor) Staten ska besluta om –12,5 –12,5 Statsbidrag för APL/ Bidrag till eget boende CSN, ökat förvalt- 9.1Förslaget till lag om ändring i skollagen (2010:800) Paragrafen innehåller en beskrivning av innehållet i 2 kap. Ändringen i första strecksatsen beror på att bestämmelser om sam- verkansavtal har lagts till i kapitlet. Det har också lagts till en ny tredje strecksats eftersom det har förts in en ny bestämmelse om allsidig social sammansättning i kapitlet. Samverkansavtal inom gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen Paragrafen är ny och innehåller grundläggande bestämmelser om samverkansavtal när det gäller gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Före paragrafen införs en ny rubrik. Första stycket innehåller tvingande bestämmelser om att en kom- mun när det gäller gymnasieskolan ska ingå samverkansavtal med minst två andra kommuner och med en minsta omfattning av ett antal invånare som ingår i gymnasieskolans målgrupp. Bestämmelser om gymnasieskolans målgrupp finns 15 kap. 5 och 6 §§ skollagen. Vilket antal invånare som kommer att krävas regleras i förordning eller föreskrifter. Kommunen väljer själv vilka andra kommuner den vill träffa samverkansavtal med. Ett sådant samverkansavtal kallas primärt samverkansavtal. I första stycket regleras också att ett sådant avtal ska omfatta planering, dimensionering och erbjudande av utbild- Avtalet måste alltså innehålla reglering av hur sådana frågor ska lösas mellan parterna, t.ex. frågor om vilka utbildningar som ska erbjudas, antalet platser på dessa och var i samverkansområdet olika utbildningar ska anordnas. Den utbildning som avtalen ska omfatta är nationella program och programinriktat val och yrkesintroduktion, utformade för en grupp elever. Avtalen får även omfatta andra utbild- ningar om kommunerna kommer överens om det. Vilka andra kom- muner som kommunen ska samverka med avgörs av varje kommun. Närmare bestämmelser om det som kommunen ska beakta när de träffar samverkansavtal om gymnasieskola finns i 15 kap. 9 a och 9 b §§. I det första stycket regleras också att det fortfarande ska vara möjligt att träffa samverkansavtal med regioner och enstaka andra kommuner. Sådana samverkansavtal kallas sekundära samverkans- avtal. Denna typ av samverkansavtal kan vara av begränsad omfatt- ning och bara avse en viss utbildning. Liksom kommer även en kommun som ingår i ett kommunalförbund enligt andra stycket att kunna träffa denna typ av samverkansavtal. Enligt andra stycket bildar de kommuner som ingår ett primärt eller sekundärt samverkansavtal ett primärt respektive ett sekundärt samverkansområde för utbildningen. När det i andra bestämmelser i skollagen finns skrivningar om samverkansavtal avses både primära och sekundära avtal. Bestämmelsen om samverkansområde finns i 15 kap. 30 §. I stycket regleras också att kommuner som ingår i vissa kommunalförbund inte omfattas av skyldigheten att träffa primära samverkansavtal. Det gäller när kommunalförbundet upp- fyller de krav som ställs på omfattningen av primära samverkansavtal i första stycket och avser sådan utbildning som anges i första stycket. ska därför omfatta minst tre kommuner och ha det minsta antal invånare inom gymnasieskolans målgrupp som det har meddelats föreskrifter om. Här regleras också att för sådana kommunalförbund ska bestämmelserna om primära samverkans- avtal gälla. Bestämmelser om sådana samverkansavtal och primära samverkansområden finns, förutom i denna paragraf, i 8 d § och 15 kap. 9 a, 9 b och 14 §§ och 16 kap. 42 §. Av paragrafens tredje stycke framgår att det ska finnas en möjlig- het för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om samverkansavtalens omfattning och inne- håll och om undantag från kravet på samverkansavtal. Undantag kan behöva meddelas när de geografiska förhållandena gör det omöjligt att sluta samverkansavtal eller när en kommun, trots seriösa försök, inte hittar andra kommuner att träffa samverkansavtal med. Undantags- möjligheten bör tillämpas restriktivt. Ytterligare bestämmelser om samverkansavtal och samverkans- områden finns bl.a. i 8 d § och 15 kap. 9 a och 9 b §§, 16 kap. 37 och 43 §§ och 17 kap. 16 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.2. Paragrafen behandlar förutsättningarna för godkännande av enskilda huvudmän för utbildning. I paragrafens tredje stycke ändras en hänvisning på grund av att nuvarande 5 a § byter beteckning till 5 b §. De bestämmelser i fjärde stycket som avser gymnasieskolan flyttas till en ny paragraf, 5 a §. Till följd av detta görs justeringar i stycket. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1. Paragrafen är ny och innehåller förutsättningarna för att enskilda huvudmän ska beviljas godkännande för att bedriva gymnasieskola utöver de som följer av 5 §. De bestämmelser som enbart avser gymnasieskolan flyttas från 5 § till en ny paragraf och görs om. När det gäller gymnasieskolan ska alltså inte bara de negativa följderna på lång sikt för eleverna eller för det offentliga skolväsendet i den aktuella kommunen som följer av föregående paragraf, utan också följderna för gymnasieskolor med offentliga och enskilda huvudmän som ligger inom det område där den fristående skolans elever förväntas komma ifrån. Detta innebär att följderna för övriga gymnasieskolor, oberoende av huvudmanna- typ, ska beaktas om de ligger där den kommande fristående gymnasie- skolans elever huvudsakligen kan förväntas komma ifrån. Det kan också uttryckas så att det är den fristående skolans naturliga rekry- teringsområde som berörs av denna bestämmelse. I de flesta fall kommer det att innebära att följderna i närliggande kommuner och i det naturliga pendlingsområdet ska beaktas. Fristående gymnasie- skolor är riksrekryterande, dvs. de ska ta emot alla elever som har rätt till den sökta utbildningen, oberoende varifrån i landet de kom- mer ifrån. Detta innebär inte att följderna för alla kommuner i landet ska beaktas eftersom det endast är det område där det huvudsakliga antalet elever förväntas komma ifrån som ska beaktas. Vid prövningen ska det också beaktas att ett beviljat godkännande inte innebär ett negativt påverkande av ett effektivt nyttjande av sam- hällets resurser i området. Detta ligger redan delvis i prövningen av de negativa följderna men detta nya rekvisit innebär att resurseffek- tiviteten ska få en än större betydelse än . Det nya rekvisitet kan t.ex. innebära att godkännanden som skulle innebära att flera mindre skolor skulle få bedriva samma utbildning skulle tala emot att bevilja godkännanden om det skulle innebära ett ineffektivt användande av samhällets resurser. Med området avses samma område som i före- gående mening. För att godkännande ska beviljas krävs också att utbildningen bidrar till att möta ungdomars efterfrågan och behov och till att fylla ett arbetsmarknadsbehov. Redan av bestämmelsen i 5 § framgår att hänsyn ska tas till eleverna (”negativa följder på lång sikt för eleverna”). När det gäller gymnasieskolan vidgas prövningen till att avse ung- domars efterfrågan och behov. Med detta avses att ungdomarnas efterfrågan på kortare sikt och behov på ska beaktas. I arbets- marknadsbehov ska både arbetsmarknaden direkt efter avslutad gym- nasieutbildning och arbetsmarknaden efter högskoleutbildning räknas in. Vid bedömningen av dessa nya rekvisit bör Skolinspektionen ta stöd i regionala planeringsunderlag. Till skillnad mot t.ex. bestämmelsen i 15 kap. 9 a § anges inte i denna paragraf att betydande hänsyn ska tas till både ungdomars efterfrågan och behov och arbets- marknadens behov. Detta beror på att det i denna bestämmelse finns ett stort antal omständigheter som ska prövas, utöver de nu aktuella. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1. Paragrafen behandlar enskilda huvudmäns skyldighet att anmäla förändringar av inflytelserika personer i ledningen av den enskilda huvudmannen. Hänvisningen till 5 a § ändras till 5 b § eftersom beteckningsbyte skett. Paragrafen behandlar rätten att ta ut avgifter för ansökningar om godkännande. Hänvisningen i paragrafen ändras till att även avse 5 a §. Paragrafen innehåller bemyndiganden att meddela föreskrifter. I punkt 1 läggs 5 a § till och i punkt 2 ändras hänvisningen till 5 d §. Huvudmännens ansvar för allsidig social sammansättning Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om allsidig social sammansättning av elever. Före paragrafen införs en ny rubrik. I paragrafen införs en ny bestämmelse om att huvudmännen för gymnasieskolan aktivt ska verka för en allsidig social sammansätt- ning av elever på sina skolenheter. Både offentliga (kommuner och regioner) och enskilda huvudmän omfattas av bestämmelsen. Begrep- pet skolenhet definieras i 1 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.4. Paragrafen är ny och behandlar regionala branschråd. Före paragrafen införs en ny rubrik. Genom paragrafens första stycke införs regionala branschråd för den yrkesinriktade gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Av stycket framgår också att det är varje kommun som ansvarar för bransch- råden. I bestämmelsen anges också att kommunerna i ett primärt samverkansområde i samverkansavtalet ska reglera hur branschråden ska organiseras. I andra stycket ges ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela före- skrifter om branschråden. Föreskrifterna kan t.ex. innehålla bestäm- melser om branschrådens uppgifter och vilka delar av gymnasieskolan och gymnasiesärskolan som branschråden ska omfatta. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.5. Kommuners ansvar för planering och dimensionering Paragrafen behandlar kommunernas ansvar för planering och dimen- sionering av gymnasieutbildning och kommunens erbjudande av sådan utbildning. Paragrafen byter placering och beteckning från 30 § och 6 a § och får en ny rubrik. Det första stycket är oförändrat. I det andra stycket regleras vilka utbildningar varje kommun ska erbjuda. Skyldigheten att erbjuda ungdomarna i kommunen utbild- ning ligger hos hemkommunen. Avgörande betydelse för vilken utbild- ning kommunen erbjuder har de samverkansavtal som kommunen träffar. Kommuner som har ingått ett primärt samverkansavtal ska erbjuda all utbildning som anordnas i samverkansområdet när det gäller nationella program och programinriktat val och yrkesintroduk- tion, utformade för en grupp elever. Kommunen får också erbjuda utbildning som anordnas av en kommun eller en region utanför sam- verkansområdet som den har sekundärt samverkansavtal med. Även de kommuner som har ingått ett sekundärt samverkansavtal bildar ett samverkansområde för utbildningen, se närmare kommentaren till 2 kap. 3 a §. Liksom ska de ungdomar som är hemmahörande i ett samverkansområde, primärt eller sekundärt, tas emot i första hand i de ingående kommunerna, se 16 kap. 43 §. Det andra stycket reglerar vilka faktorer kommunen ska ta hänsyn till när den bestämmer vilka utbildningar som ska erbjudas och an- talet platser på dessa. Erbjudandet kommer att omfatta även utbild- ning i andra kommuner genom träffade samverkansavtal Ungdomars efterfrågan och behov anges i punkt 1 som en omständighet att beakta. Begreppet ungdomars efterfrågan är i princip detsamma som det be- grepp – ungdomars önskemål – som gäller . Ungdomars efterfrå- gan har ett kortare tidsperspektiv medan det tillkommande begrep- pet behov inbegriper ungdomars behov på och alltså inte bara önskemålet i söksituationen. I arbetsmarknadsbehov som anges i punkt 2 ska både arbetsmarknaden direkt efter avslutad gymnasie- utbildning och arbetsmarknaden efter högskoleutbildning räknas in. Vid bedömningen av dessa nya rekvisit bör kommunen ta stöd i regionala planeringsunderlag. Eftersom arbetsmarknads- behov läggs till ungdomars efterfrågan (tidigare önskemål) kommer sistnämnda faktor inte längre att ha lika stor tyngd som ungdomars önskemål har . I bestämmelsen anges att betydande hänsyn ska tas till vad som anges i båda punkterna. Eftersom de omständigheter som kommunen ska ta hänsyn till är av bedömningskaraktär och av olika slag är det inte möjligt att med exakt precision avgöra hur stor hänsyn som ska tas till varje omständighet. Syftet med bestämmelsen är i stället att ge kommunerna en viss anvisning i hur bedömningen ska göras. Inne- börden av bestämmelsen är att en av punkterna inte ska tillmätas allt- för liten betydelse. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.1 och 6.1.3. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om utformningen av primära samverkansavtal. Av bestämmelsen framgår att både ungdomars efterfrågan och behov och arbetsmarknadens behov ska vara vägledande när kom- muner utformar primära samverkansavtal. Dessa begrepp har samma innebörd som de har i 9 a §. När kommunerna träffar sådana sam- verkansavtal ska även ett effektivt utnyttjande av samhällets resurser vara vägledande. Med begreppet avses att samhällets resurser ska ut- nyttjas på ett effektivt sätt. I en situation när flera av de kommuner som ingår i samverkansavtalet bedriver samma utbildning med få elever vid varje skola kan detta rekvisit innebära att kommunerna behöver komma överens om att någon av dessa skolor behöver läggas ner. Ett annat exempel är att utbildningar ska fördelas över kommunerna så att utbildningar och platser inte bedrivs på fler skolor med överkapacitet. I paragrafen finns också hänvisningar till bestäm- melserna i 16 och 17 kapitlet om att kommunerna ska erbjuda ett allsidigt urval av de nationella programmen och inriktningarna och, i fråga om programinriktat val, utbildningar som är inriktade mot ett allsidigt urval av de nationella program som kommunen erbjuder. Även dessa skyldigheter ska vägas in när kommunerna träffar sam- verkansavtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.2. Enskilda huvudmäns ansvar för planering och dimensionering Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om enskilda huvud- mäns ansvar för planering och dimensionering. Före paragrafen införs en ny rubrik. De faktorer som varje enskild huvudman har att beakta när kom- mande utbildningsplatser ska planeras är desamma som kommuner har att beakta. Dessa beskrivs närmare i kommentaren till 9 a § och har alltså samma innebörd vid tillämpningen av denna paragraf. Även de enskilda huvudmännen bör vid planering och dimensionering ta stöd i regionala planeringsunderlag. De enskilda huvud- männens planering sker dock inom ramen för sina godkännanden. Liksom tidigare behöver de alltså ansöka om ett nytt godkännande om de vill börja erbjuda en ny utbildning. Godkännandet innebär fortfarande att de har rätt att bedriva den utbildning som anges i godkännandet. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.1. Regioners ansvar för planering och dimensionering Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om regioners ansvar för planering och dimensionering när de är huvudmän för gymnasie- skola. Före paragrafen införs en ny rubrik. De faktorer som varje region ska beakta när kommande utbild- ningsplatser ska planeras är desamma som de som kommuner ska beakta. Dessa beskrivs närmare i kommentaren till 9 a § och har alltså samma innebörd vid tillämpningen av denna paragraf. Även regio- nerna bör vid planering och dimensionering ta stöd i regionala planeringsunderlag. De regioner som är huvudmän får dock bara anordna vissa utbildningar. Vilka dessa utbildningar är framgår av 31 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.1. Huvudmännens information om utbildning Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om vad huvudmäns information om gymnasieutbildning ska innehålla. Före paragrafen införs en ny rubrik. Denna bestämmelse förändrar inte den infor- mationsskyldighet som varje kommun har enligt 8 § och 29 kap. 19 §. Av paragrafens första stycke framgår att alla huvudmän är skyldiga att tydligt ange vilken utbildning de erbjuder. Enligt första punkten ska huvudmannen ange vilket nationellt program och inriktning utbildningen utgörs av. Skyldigheten gäller all information till ung- domar och vårdnadshavare oberoende av hur den ges. Den gäller alltså vid muntlig information på mässor, skriftligt informationsmaterial och på hemsidor. Att det ska framgå tydligt innebär att namnet på det nationella programmet och det nationella inriktningens namn ska skrivas ut på det sättet att det inte råder någon tvekan om vilket program som huvudmannen erbjuder. I andra punkten föreskrivs också att samma information ska ges för programinriktat val. Enligt tredje punkten ska det, för yrkesintroduktion som är utformat för en grupp elever, anges vilket yrkesområde utbildningen är inriktad mot. Detta omfattar både yrkesintroduktion som är avsedd att underlätta för elever att etablera sig på arbetsmarknaden och som är avsedd att leda till studier på ett yrkesprogram. Enligt andra stycket ska informationen också innehålla uppgifter om vad utbildningen kan leda till. I tredje stycket ges ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om informa- tionen. Föreskrifterna kan innehålla närmare bestämmelser om vad informationen ska innehålla, som t.ex. hur stor andel av eleverna som etablerat sig på arbetsmarknaden eller övergått till högre utbildning, vilka delar av arbetsmarknaden eller högskoleutbildning som över- gången skett till och hur detta har tagit. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.4. Paragrafen behandlar frågor om antagningsorganisationen. Första stycket är oförändrat. I det andra stycket föreskrivs att antagningsorganisationen ska vara gemensam för gymnasieskolan anordnad av kommuner, regioner och enskilda huvudmän för alla skolenheter inom minst ett primärt sam- verkansområde. får alltså omfatta alla skol- enheter inom flera samverkansområden. Bestämmelsen behandlar enbart organisationen av antagning och förändrar inte förutsättning- arna för beslutet om antagning och mottagande. Dessa beslut fattas fortfarande av huvudmännen. Om undantag från skyldigheten att träffa samverkansavtal har medgetts enligt 2 kap. 3 a § ska antagnings- organisation i stället vara gemensam för alla skolenheter inom den aktuella kommunen. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.1. Paragrafen behandlar kommunens skyldighet att erbjuda utbildning på nationella program i gymnasieskolan. Första stycket är oförändrat. I det andra stycket görs ett tillägg som föreskriver att kommunen får räkna in de utbildningar som erbjuds av enskilda huvudmän inom det primära samverkansområdet vid sin bedömning av om ett tillräck- ligt allsidigt urval erbjuds. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2. Paragrafen behandlar grunderna för när interkommunal ersättning ska betalas. Det första stycket har ändrats på det sättet att det numera framgår att interkommunal ersättning ska betalas även mellan kommuner inom ett samverkansområde. Bestämmelsen om ersättning till regio- ner flyttas från det tidigare andra stycket till det första stycket och Någon ändring när det gäller när ersättning ska betalas till regioner är inte avsedd. I andra stycket införs en ny bestämmelse som innebär att den interkommunala ersättning som har bestämts mellan kommunerna ska justeras upp eller ned med ett kompensatoriskt schablonbelopp per elev som beräknas utifrån elevens studieförutsättningar. Detta gäller alltså även ersättning till regioner. Interkommunal ersättning kan bestämmas på olika sätt och det finns också en stor frihet för kommunerna att bestämma hur ersättningen ska beräknas. Den interkommunala ersättningen ska även fortsättningsvis bestämmas på detta sätt. Oberoende av hur den interkommunala ersättningen bestäms ska ett påslag eller avdrag göras. Påslaget eller avdraget ska därmed också göras när det gäller riksrekryterande utbildningar och särskilda varianter där bestämmer beloppet. Det är först efter det att ersättningen är bestämd som påslaget eller avdraget ska göras innan den slutligt beslutas. Detta innebär att alla övriga ställ- ningstaganden när det gäller ersättningen ska vara gjorda innan på- slaget eller avdraget görs. Noteras kan att schablonbeloppet är en del av den interkommunala ersättningen och alltså omfattas av bemyn- digandet i tredje stycket. Vilket belopp som ska dras av eller läggas till kommer att bestämmas i förordning eller föreskrifter. Detsamma gäller närmare anvisningar om hur elevens studieförutsättningar ska bestämmas. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.1 och 7.2.3. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om kom- munens skyldighet att betala bidrag till enskilda huvudmän. I 17 kap. 36 § finns en hänvisning som innebar att den nya be- stämmelsen om ett kompensatoriskt schablonbelopp även kommer att omfatta programinriktat val. I paragrafen införs ett nytt tredje stycke som innehåller en be- stämmelse som innebär att efter det att bidragets grundbelopp är bestämt ska ett påslag eller avdrag göras till grundbeloppet. Detta ska göras med ett kompensatoriskt schablonbelopp per elev utifrån elevens studieförutsättningar. Det är först efter det att bidragets grundbelopp är bestämt som påslaget eller avdraget ska göras. innebär att alla övriga ställningstaganden när det gäller grundbelop- pet ska vara gjorda innan påslaget eller avdraget görs. Det slutliga grundbeloppet som betalas ut i bidrag kommer alltså att innefatta ett påslag eller ett avdrag. Det gäller också när grundbeloppet är bestämt enligt riksprislistan. Vilket belopp som ska dras av eller läggas på kommer att bestämmas i förordning eller föreskrifter. Detsamma gäller närmare anvisningar om hur elevens studieförutsättningar ska bestämmas. I 29 kap. 26 § finns ett bemyndigande för regeringen att meddela ytterligare föreskrifter om bestämmandet av det bidrag som kommunerna enligt 16 kap. 52 § ska betala. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om interkommunal ersättning för programinriktat val. Det första stycket har ändrats på det sättet att det numera framgår att interkommunal ersättning för programinriktat val ska betalas även mellan kommuner inom ett samverkansområde. Bestämmelsen om ersättning till regioner flyttas från det tidigare andra stycket till det första stycket och omformuleras. Någon ändring när det gäller när ersättning ska betalas till regioner är inte avsedd. Ett nytt tredje stycke har lagts till. Där införs en ny bestämmelse som innebär att den interkommunala ersättning som har bestämts mellan kommunerna ska justeras upp eller ned med ett kompensa- toriskt schablonbelopp per elev som beräknas utifrån elevens studie- förutsättningar. Detta gäller alltså även ersättning till regioner och oberoende av på vilket sätt ersättningen är bestämd. Det gäller också riksrekryterande utbildningar enligt 26 §. Noteras kan att det kom- pensatoriska schablonbeloppet är en del av den interkommunala ersättningen och alltså omfattas av bemyndigandet i 27 §. I övrigt hänvisas till kommentaren till 16 kap. 50 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att delta i vuxenutbildning någon annanstans än i hemkommunen. Ändringen innebär att andra stycket och hänvisningen till 15 kap. 32 § om hemkommunen stöd till inackordering när det gäller ung- domar som har rätt att delta i vuxenutbildning någon annanstans än i hemkommunen, tas bort. Detta beror på att kommu- nernas ansvar för stöd till inackordering ska föras över till . Övervägandena finns i avsnitt 7.3.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om Statens skolinspektions tillsyn. Paragrafens första stycke, femte punkt ändras genom att en hänvis- ning ändras efter att 2 kap. 5 b § har bytt beteckning till 2 kap. 5 c §. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka beslut av Statens skol- inspektion som får överklagas.