sou · H8B312 · 2020-03-09 00:00:00 — Vidare möjliggör värdepappersbolagsdirektivet att tillsynen i större utsträckning anpassas till värdepappersföretagets storlek, riskprofil och affärsmodell. Enligt utredningens bedömning bör även värdepappersbolags- direktivets bestämmelser om hur närmare ska utöva tillsyn över värdepappersbolagen regleras i förordning. 9.3.5Tillsynsansvarig myndighet på gruppnivå Förslag: Bestämmelserna i tillsynslagen om när Finansinspektio- nen ska vara ansvarig tillsynsmyndighet på gruppnivå ändras på så sätt att ska utöva tillsyn över att de grupp- baserade kraven är uppfyllda eller, för värdepappersbolagens del i tillämpliga fall, om villkoren i gruppkapitaltestet är uppfyllda, om 1.moderföretaget är ett kreditinstitut, 2.moderföretaget är ett värdepappersbolag och inget av dess dotterföretag är ett kreditinstitut, 3.ett värdepappersföretag inom EU är moderföretag till ett kre- ditinstitut och det i gruppen inte finns något motsvarande ut- ländskt företag inom EES med en större total balansom- slutning, 4.ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holding- företag eller ett värdepappersinriktat holdingföretag är moder- 30Artikel 101 handlar om löpande översyn av tillstånd att använda interna metoder. Denna fråga behandlas närmare i avsnitt 9.3.7. företag till ett institut men inte till något motsvarande ut- ländskt institut inom EES, 5.ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt hol- dingföretag är moderföretag till a)ett kreditinstitut men inte till något motsvarande utländskt företag inom EES, b)ett kreditinstitut och det i gruppen finns motsvarande ut- ländskt företag inom EES men inte något som har en större total balansomslutning, eller c)ett värdepappersbolag och det inte finns något motsvarande utländskt företag inom EES med en större total balansom- slutning eller något kreditinstitut eller motsvarande utländskt företag inom EES, 6.konsolidering krävs enligt artikel 18.3 eller 18.6 i tillsyns- förordningen och ett kreditinstitut har den största totala balans- omslutningen, eller, om det inte finns något kreditinstitut eller motsvarande företag inom EES, ett värdepappersbolag har den största totala balansomslutningen, 7.ett värdepappersinriktat holdingföretag eller ett blandat finan- siellt holdingföretag är moderföretag till a)ett värdepappersbolag men inte till något motsvarande utländskt företag inom EES, eller b)ett värdepappersbolag och det i gruppen finns motsvarande utländskt företag inom EES men inte något som har en större total balansomslutning, eller 8.det finns två eller flera värdepappersinriktade holdingföretag eller två eller flera blandade finansiella holdingföretag med huvudkontor i olika länder inom EES som är moderföretag till både värdepappersbolag och motsvarande utländska företag inom EES, och ett värdepappersbolag är det dotterföretag som har den största balansomslutningen. ska också ansvara för tillsynen på gruppnivå, om inspektionen på individuell nivå utövar tillsynen över fler än ett kreditinstitut inom gruppen och summan av de totala balans- omslutningarna för dessa är högre än de för motsvarande utländ- ska företag inom samma EES-land, trots att en tillämpning av artikel 111.1 tredje stycket, 111.3 b eller 111.4 i kapitaltäcknings- direktivet, i lydelsen enligt värdepappersbolagsdirektivet, skulle peka ut en annan myndighet som ansvarig för tillsynen. Motsva- rande ska gälla för värdepappersbolag, trots att en tillämpning av artikel 111.3 c i kapitaltäckningsdirektivet i lydelsen enligt värde- pappersbolagsdirektivet skulle innebära att en annan myndighet skulle ansvara för tillsynen, om det inte inom gruppen finns något kreditinstitut eller motsvarande utländskt företag inom EES. Omvänt ska annan myndighet än vara tillsyns- ansvarig myndighet, när det följer av motsvarande undantagsregel. möjlighet att komma överens med övriga behöriga myndigheter, om att en annan myndighet än den som normalt följer av reglerna ska utöva den gruppvisa tillsynen, ändras i viss del. Beträffande sådan tillsyn som har sin grund i bestämmel- serna i kapitaltäckningsdirektivet kan även behovet av att säker- ställa kontinuitet i tillsynen på gruppnivå beaktas vid bedöm- ningen av om det skulle vara olämpligt att tillsynen utövas av den myndighet som följer av gängse regler. Artikel 111 i kapitaltäckningsdirektivet handlar om utnämning av samordnande tillsynsmyndighet vid gruppbaserad tillsyn. Som fram- går av avsnitt 9.2.8 har denna artikel redan ändrats genom ändrings- direktivet. Dessa ändringar har dock ännu inte genomförts i svensk rätt. Utredningen utgår därför vid sin bedömning från innehållet i gällande rätt men har i relevanta delar beaktat de förslag som Utred- ningen om EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder har lämnat i detta avseende, se avsnitt 8.2 i SOU 2019:60. Regleringen om tillsynsansvar på gruppnivå är lagtekniskt kompli- cerad. I avsnitt 9.1.5 redogör utredningen för tillsynslagens reglering (4 kap. 1–3 §§) och i avsnitt 9.2.8 för motsvarande reglering i värde- pappersbolagsdirektivet. Som följer av dessa redogörelser sker det i förhållande till den ursprungliga regleringen i kapitaltäckningsdirek- tivet en förändring beträffande principen för utnämning av ansvarig myndighet. Om det finns ett kreditinstitut i gruppen ska numera den myndighet som har tillsyn över detta på bolagsnivå ansvara för tillsynen på gruppnivå även om moderföretaget är ett värdepappers- bolag, och även i det fall ett värdepappersbolag i gruppen har en större total balansomslutning än kreditinstitutet. Det är därför nöd- vändigt att anpassa regleringen i 4 kap. 1 § tillsynslagen till denna förändring. En annan nyhet för värdepappersbolagens del är att tillsynen även kan bestå i en kontroll av om villkoren i det s.k. gruppkapitaltestet är uppfyllda. Vidare införs med värdepappersbolagsdirektivet före- tagskategorin värdepappersinriktade holdingföretag. Reglerna i 4 kap. 1 § behöver även anpassas till dessa förändringar. Till detta kommer att det är nödvändigt att reglera de situationer då ska vara behörig myndighet, eftersom inspektionen på individuell nivå utövar tillsyn över fler än ett kreditinstitut respektive värdepap- persbolag inom gruppen och summan av de totala balansomslut- ningarna för dessa är högre än de för motsvarande utländska företag inom samma EES-land. Vidare behöver den omvända situationen regleras, dvs. då annan myndighet än på motsva- rande grund ska vara behörig. För en mer exakt redogörelse för genomförandet av enskilda punkter i de aktuella artiklarna i respek- tive direktiv hänvisas till författningskommentaren. Liksom enligt gällande rätt ska det i vissa fall vara möjligt för de behöriga myndigheterna att komma överens om att en annan myn- dighet än den som normalt följer av en tillämpning av de bestäm- melser som genomför direktiven ska utöva den gruppvisa tillsynen. I detta avseende sker en viss förändring beträffande sådan tillsyn som har sin grund i bestämmelserna i kapitaltäckningsdirektivet. Änd- ringen, som genomfördes redan genom ändringsdirektivet, innebär att vid den bedömning som ska göras av om det skulle vara olämpligt att tillsyn utövas av den myndighet som följer av gängse regler, även kan beaktas behovet av att säkerställa kontinuitet i tillsynen på grupp- nivå. Motsvarande skrivning finns inte i värdepappersbolagsdirektivet. Bestämmelserna i 4 kap. 2 och 3 §§ måste anpassa till detta. Undan- tag får endast göras i vissa tillsynssituationer. Även i dessa avseenden måste regleringen anpassas. I artikel 111.7 i kapitaltäckningsdirektivet anges att de behöriga myndigheterna utan dröjsmål ska underrätta kommissionen och om aktuella överenskommelser. Varken gällande rätt eller motsva- rande bestämmelse i värdepappersbolagsdirektivet innehåller denna skrivning. Enligt utredningens bedömning får det i detta fall anses ligga i själva skyldigheten att underrätta att underrättelsen sker i an- slutning till att överenskommelsen ingås. Kravet på att underrättel- sen ska ske utan dröjsmål behöver därför inte komma till särskilt uttryck i lagtexten. Bedömning: De ändringar som är nödvändiga för att genomföra artikel 34 i värdepappersbolagsdirektivet om tillsyn över ersätt- ningspolicy bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. I artikel 34 i värdepappersbolagsdirektivet finns bestämmelser om att de behöriga myndigheterna ska samla in viss information som värde- pappersföretagen är skyldiga att offentliggöra, och använda informa- tionen som riktmärke för ersättningstrender och ersättningspraxis. Motsvarande bestämmelse finns i artikel 75 i kapitaltäckningsdirek- tivet. När det gäller den information som de behöriga myndigheterna ska samla in hänvisas dock naturligen i artikel 34.1 till artikel 51 första stycket c och d i värdepappersbolagsförordningen. En nyhet enligt såväl ändringsdirektivet som värdepappersbolagsdirektivet är att de behöriga myndigheterna även ska samla in information om det könsmässiga lönegapet. Liksom enligt kapitaltäckningsdirektivet ska myndigheterna lämna den insamlade informationen till . En annan skillnad är att det nu i direktivform framgår att med- lemsstaterna ska säkerställa att värdepappersföretag, på begäran, läm- nar uppgifter till behöriga myndigheter om den totala ersättningen för varje ledamot i ledningsorganet eller för personer i ledande be- fattning (artikel 34.4 andra stycket i värdepappersbolagsdirektivet). Motsvarande bestämmelse finns i stället i artikel 450.1 j i tillsyns- förordningen. Vid genomförandet av kreditinstitutsdirektiv respektive kapitaltäckningsdirektivet gjordes bedömningen att de detaljerade reglerna om vad tillsynen ska omfatta inte bör framgå av lag utan regleras genom föreskrifter på lägre nivå (se prop. 2006/07:5 s. 343 och prop. 2013/14:228 s. 203). De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra ändringarna avseende värdepappersföretagens skyldighet att lämna uppgifter bör på motsvarande sätt genomföras på lägre nivå än lag. Enligt 7 § förordningen (2014:993) om särskild tillsyn och kapital- buffertar ska underrätta bl.a. i den utsträck- ning som följer av kapitaltäckningsdirektivet. Även den skyldighet för att informera som följer av artikel 34 i värdepappersbolagsdirektivet bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. 9.3.7Tillsynen över tillstånd att använda interna modeller Förslag: Bestämmelserna i 5 kap. tillsynslagen ska justeras så att de enbart avser kreditinstitut. Det ska införas ett nytt kapitel, 5 a, i tillsynslagen som reglerar tillsynen över interna modeller när det gäller värdepappersbolag. I artikel 37 i värdepappersbolagsdirektivet finns krav på behöriga myndigheters löpande tillsyn av värdepappersföretag som fått tillstånd att använda sig av interna modeller, se avsnitt 9.2.5. Bestämmelserna motsvarar till stor del regleringen i artikel 101.1–4 i kapitaltäcknings- direktivet, vilka har införlivats genom 5 kap. 1–5 §§ tillsynslagen, se avsnitt 9.1.6. Utövar vissa rent språkliga skillnader används dock en något annorlunda terminologi i värdepappersbolagsdirektivet jämfört med kapitaltäckningsdirektivet. Vidare hänvisar artikel 37.1 i värde- pappersbolagsdirektivet till sådana interna modeller som avses i arti- kel 22 i värdepappersbolagsförordningen. När det gäller upprepade överskridanden av interna marknadsriskmodeller (artikel 37.2) sker ett tillägg såtillvida att det inte bara anges att det ska säkerställas att värdepappersbolaget förbättrar modellerna, utan att det dess- utom ska ske inom en bestämd tidsram. En mer markant skillnad gäller myndigheternas möjlighet att vidta korrigerande åtgärder (se 5 kap. 6 § tillsynslagen). Till skillnad från kapitaltäckningsdirektivet (artikel 78.4 och 78.5) saknar värdepappers- bolagsdirektivet bestämmelser om detta. Det är nödvändigt att anpassa gällande rätt till värdepappers- bolagsdirektivets regler om den löpande tillsynen över tillstånd att använda interna modeller. Enligt utredningens bedömning bör denna fråga liksom regleras i lag. Framför allt mot bakgrund av den varierande terminologin framstår det som lämpligast att behandla kreditinstitut respektive värdepappersbolag separat. Bestämmelserna i 5 kap. tillsynslagen bör därför justeras så att de endast gäller för kreditinstitut medan regler för värdepappersbolag införs i ett nytt kapitel, 5 a. 9.3.8Särskilda krav på offentliggörande Förslag: Bemyndigandet i 10 kap. 2 § 2 tillsynslagen, om , på vilken plats och med vilka intervall som institut ska offentliggöra viss information, ska utvidgas till att omfatta även in- formation som avses i artikel 46 i värdepappersbolagsförordningen. I artikel 44 i värdepappersbolagsdirektivet finns bestämmelser om särskilda krav på offentliggörande. Enligt punkten a ska medlems- staterna ge de behöriga myndigheterna befogenhet att kräva att vissa värdepappersbolag fler än en gång offentliggör sådan informa- tion som avses i artikel 46 i värdepappersbolagsförordningen, dvs. viss information rörande riskhantering, bolagsstyrning, kapitalbas, kapitalkrav, ersättning, investeringspolicy och risker avseende miljö, samhällsansvar och bolagsstyrning, och sätta tidsfrister för detta. Artikeln ska tillämpas på sådana värdepappersföretag som inte till- hör kategorin små och icke-sammanlänkade värdepappersföretag31 och för sådana företag som visserligen tillhör denna kategori men som emitterar primärkapitaltillskottsinstrument. Därtill ska samma kategorier av företag kunna avkrävas att använda specifika medier och platser för offentliggörande av annan information än årsredo- visningen (artikel 44 b). Motsvarande bestämmelser med hänvisning till rapporteringskraven i tillsynsförordningen finns i artikel 106.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Innehållet i artikel 44 i värdepappersbolagsdirektivet ska ses mot bakgrund av att artikel 46 i värdepappersbolagsförordningen innebär att värdepappersföretagen är ålagda att publicera viss information årsvis, men i övrigt har frihet att bedöma hur ofta och var de ska publi- cera informationen. Denna valfrihet inskränks genom den rätt som artikel 44 i värdepappersbolagsdirektivet ger myndigheterna att t.ex. kräva mer frekvent rapportering. (Jfr prop. 2013/14:228 s. Vid genomförandet av kapitaltäckningsdirektivet gjordes bedöm- ningen att den aktuella artikeln borde genomföras genom före- 31Artikel 12.1 i värdepappersbolagsförordningen. skrifter (a. prop. s. 207). Det infördes ett bemyndigande i 10 kap. 2 § 2 tillsynslagen om att regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer får meddela föreskrifter om , på vilken plats och med vilka intervall institut ska offentliggöra sådan information som anges i artiklarna 431–455 i tillsynsförordningen. Sådana föreskrifter finns i 8 kap. föreskrifter (FFFS 2014:12) om tillsynskrav och kapitalbuffertar. Enligt utred- ningens bedömning bör även artikel 44 a och b genomföras genom föreskrifter. Det nämnda bemyndigandet bör därför utsträckas till att omfatta även sådan information som anges i artikel 46 i värdepap- persbolagsförordningen. Vidare ska enligt artikel 44 c medlemsstaterna ge de behöriga myn- digheterna befogenhet att kräva att moderföretag offentlig- gör, i fullständig form eller i form av hänvisningar till likvärdig in- formation, en beskrivning av moderföretagets rättsliga struktur samt lednings- och organisationsstruktur för värdepappersföretagskoncer- nen i enlighet med artikel 26.1 i direktivet och artikel 10 i MiFID II. En motsvarande bestämmelse, men med hänvisningar till de krav som gäller för en grupp institut, finns i artikel 106.2 i kapitaltäcknings- direktivet. Vid genomförandet av kapitaltäckningsdirektivet infördes bestäm- melsen i 6 kap. 2 § tillsynslagen, om att moderföretag ska offentlig- göra information som rör företagsgruppens rättsliga struktur, styr- ning och organisationskultur. bemyndigades regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om detta (10 kap. 2 § 3 tillsynslagen). Sådana föreskrif- ter finns i 8 kap. 3 § i de ovan nämnda föreskrifterna. Bestämmelsen i 6 kap. 2 § har en generell utformning och täcker in kravet på offentliggörande enligt artikel 44 c. Någon lagstiftnings- åtgärd med anledning av denna punkt i artikeln är därför inte nöd- vändig. Med stöd av det befintliga bemyndigandet kan Finansinspek- tionen genomföra de justeringar av föreskrifterna som föranleds av artikel 44 c. Bedömning: Den skyldighet för att under- rätta som följer av artikel 45 i värdepappersbolagsdirektivet bör regleras i föreskrifter på lägre nivå än lag. I artikel 45.1 i värdepappersbolagsdirektivet åläggs de behöriga myn- digheterna att informera om sin översyns- och utvärderings- process enligt artikel 36 och om den metod som används som grund för beslut enligt artiklarna 39–41, dvs. om tillsynsbefogenheter, krav på ytterligare kapitalbas och riktlinje för ytterligare kapitalbas. En liknande bestämmelse finns i artikel 107.1 i kapitaltäckningsdirek- tivet. Enligt artikel 45.1 c i värdepappersbolagsdirektivet ska informa- tionen även avse nivån på sanktioner som fastställs av medlemssta- terna och som avses i artikel 18. Vid genomförandet av kapitaltäckningsdirektivet gjordes bedöm- ningen att denna underrättelseskyldighet borde regleras i föreskrif- ter som meddelas av regeringen (se prop. 2013/14:228 s. 208). Enligt 7 § förordningen (2014:993) om särskild tillsyn och kapitalbuffertar ska underrätta bl.a. i den utsträckning som följer av kapitaltäckningsdirektivet. Enligt utredningens bedömning bör även artikel 45.1 införlivas genom föreskrifter som meddelas av regeringen. (Jfr även vad som i avsnitt 9.3.6 sägs om underrättelse- skyldigheten enligt artikel 34 i värdepappersbolagsdirektivet.) Förslag: Bestämmelsen i 9 kap. 1 § tillsynslagen ska kompletteras på så sätt att även institut som står under tillsyn enligt värde- pappersbolagsförordningen ska betala årliga avgifter för att be- kosta tillsyn enligt förordningen. ska även få ta ut avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar enligt värdepappersbolagsförord- ningen. verksamhet finansieras dels via anslag på stats- budgeten, dels via avgifter. Liksom kommer den verksamhet som ska bedriva avseende värdepappersbolagen till följd av värdepappersbolagsförordningen och tillsynslagen att bestå dels i övervakning och kontroll över att regelverkets bestämmelser följs, dels i prövning av ansökningar och anmälningar. Enligt 9 kap. 1 § första stycket tillsynslagen ska institut som står under tillsyn enligt tillsynsförordningen och tillsynslagen med årliga avgifter bekosta verksamhet samt verksamhet enligt lagen (2014:484) om en databas för övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna. Värdepappers- bolag bör även fortsättningsvis betala avgifter för denna verksamhet. Utredningen föreslår därför att bestämmelsen kompletteras så att värdepappersbolagsförordningen läggs till i uppräkningen av sådan tillsyn som utgör grund för avgiftsuttag. Av 9 kap. 1 § andra stycket tillsynslagen framgår att Finansinspek- tionen får ta ut avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar enligt tillsynsförordningen och tillsynslagen. Utredningen föreslår att denna bestämmelse kompletteras så att avgifter även får tas ut för sådan prövning enligt värdepappersbolagsförordningen. Enligt 10 kap. 3 § tillsynslagen får regeringen meddela föreskrif- ter om avgifter enligt 9 kap. 1 § första och andra styckena. Detta bör även gälla verksamhet enligt värdepappersbolagsförordningen. I detta avseende krävs dock inga lagstiftningsåtgärder, eftersom de ändringar som utredningen föreslår avser paragrafer som redan omfattas av bemyndigandet. Bedömning: Rapporteringsskyldigheten för personer som ansva- rar för revision av årsbokslut och sammanställd redovisning enligt artikel 17 i värdepappersbolagsdirektivet följer redan av gällande rätt. I artikel 17 i värdepappersbolagsdirektivet finns bestämmelser om viss rapporteringsplikt för personer som ansvarar för revision av års- bokslut och sammanställd redovisning. finns i artikel 63.1 i kapitaltäckningsdirektivet men med delvis andra hänvisningar till EU-rättsakter när det gäller de uppgifter som utförs. Lagen om värdepappersmarknaden innehåller i 23 kap. 8 och 9 §§ bestämmelser med skyldighet för revisorer och särskilda granskare att till rapportera förhållanden som kan utgöra en väsentlig överträdelse av någon författning som reglerar företa- gets verksamhet, som kan påverka företagets fortsatta drift negativt, eller som kan leda till att han eller hon avstyrker att balansräkningen eller resultaträkningen fastställs eller till att anmärkning framställs. Dessa bestämmelser uppfyller värdepappersbolagsdirektivets krav på rapporteringsplikt. Någon lagstiftningsåtgärd är således inte nöd- vändig. 9.3.12System och skydd för visselblåsare Bedömning: Gällande rätt uppfyller kraven i artikel 22 i värde- pappersbolagsdirektivet på särskilda system för rapportering av överträdelser. I artikel 22 i värdepappersbolagsdirektivet finns bestämmelser om system och skydd för visselblåsare. Motsvarande bestämmelser finns, med vissa mindre skillnader, i artikel 71 i kapitaltäckningsdirektivet. Medan artikel 71.1 föreskriver att det ska finnas mekanismer för att uppmuntra rapportering föreskriver artikel 22.1 i värdepappersbolags- direktivet att mekanismerna ska möjliggöra snabb rapportering. En annan skillnad är att det i artikel 22.1 a i värdepappersbolagsdirek- tivet föreskrivs att förfarandena för mottagande och uppföljning av rapporterna även ska inbegripa upprättande av säkra kommunikations- kanaler. Som en konsekvens av införandet av den allmänna dataskydds- förordningen hänvisar artikel 22.1 c i värdepappersbolagsdirektivet till denna förordning när det gäller frågan om skydd av personupp- gifter i samband med rapporter. I avsnitt 9.1.8 finns en redogörelse för gällande rätt beträffande system och skydd för visselblåsare. Som framgår där finns det nu- mera i förordningen (2016:1318) om rutiner för mottagande av anmälningar om regelöverträdelser detaljerade före- skrifter som omfattar system för mottagande av rapporter om överträdelser på hela finansmarknadsområdet. melserna är utformade så att de möjliggör en snabb rapportering till genom säkra kommunikationskanaler. Redan vid genomförandet av kapitaltäckningsdirektivet gjordes bedömningen att kravet på att anställda som anmäler överträdelser inte ska drabbas av repressalier, diskriminering eller liknande från arbets- givarens sida omfattas av gällande rätt mot bakgrund av bestämmel- serna i svensk arbetsrätt, bl.a. kravet på saklig grund för uppsägning (se prop. 2013/14:228 s. 245 f.). Därefter har visselblåsarlagen tillkom- mit som ger ett skydd för anställda som rapporterar om misstänkta oegentligheter. Även i detta avseende uppfyller således gällande rätt kraven i värdepappersbolagsdirektivet. Genom att hänvisningen när det gäller skydd av personuppgifter sker till en direkt tillämplig EU- förordning är det inte heller i detta avseende nödvändigt med någon lagstiftningsåtgärd. Bestämmelsen i 30 kap. 4 b § första stycket offent- lighets- och sekretesslagen säkerställer sekretess för uppgift i en anmälan eller utsaga om överträdelse av bestämmelse som gäller för den som myndighetens verksamhet avser, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet. Även här uppfyller gällande rätt värdepappers- bolagsdirektivets krav. Kravet i artikel 22.2 i värdepappersbolagsdirektivet, på att värde- pappersföretag ska inrätta rapporteringssystem för anställda, är till- godosett genom bestämmelsen om detta i 8 kap. 4 a § lagen om värde- pappersmarknaden och genom regeln om tystnadsplikt i 1 kap. 11 § andra stycket samma lag. Som framgått ansvarar de nationella tillsynsmyndigheterna för den faktiska tillsynen över att värdepappersbolagen följer regelverken. När företag bedriver gränsöverskridande verksamhet finns det behov av samarbete och informationsutbyte mellan berörda myndigheter över gränserna.