sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Bestämmelser om kontroll av livsmedel som im- porteras från ett tredjeland finns i förordningen (2006:812) om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland. Bestämmelserna kompletterar, när det gäller livsmedel, EU:s kon- trollförordning. Kontrollen enligt förordningen om offentlig kon- troll av livsmedel som importeras från ett tredjeland avser bl.a. efterlevnad av djurhälsokrav men även krav kopplade till livsmedels- säkerhet i övrigt. Förordningen är tillämplig både på livsmedel av animaliskt ursprung och andra livsmedel. Införsel till och export från unionen I 3 § första stycket 4 bisjukdomslagen (1974:211) finns det ett be- myndigande för regeringen, tillsynsman eller annan myndighet som regeringen bestämmer att förbjuda eller föreskriva villkor för in- försel av levande bin m.m. Vidare finns i 16 § bisjukdomsför- ordningen (1974:212) en hänvisning till ytterligare bestämmelser i kungörelsen (1962:62) angående införsel av levande bin. Eftersom kungörelsen är upphävd kommer vi inte att beröra den senare bestämmelsen ytterligare. Föreskriftsrätten enligt bisjukdomslagen har inte vidaredelegerats till någon myndighet. för bin har dock meddelats av med stöd av bemyn- digandet i införselförordningen (se Statens jordbruksverks föreskrif- ter [SJVFS 1996:24] om införsel av djur, sperma, ägg och embryon). Det finns i 12 a § förordningen (2006:815) om provtagning på djur, m.m.(provtagningsförordningen) vissa bestämmelser som komplet- terar kommissionens förordning (EG) nr 206/2009 av om införsel för personligt bruk till gemenskapen av produkter av animaliskt ursprung och om ändring av förordning (EG) nr 136/2004. Där anges att är behörig myndighet att utföra offentlig kontroll enligt förordningen. 12.3Allmänt om införsel enligt EU:s djurhälsoförordning Regleringen i del V i EU:s djurhälsoförordning omfattar inte bara import utan all införsel till unionen oavsett om den sker i kom- mersiellt syfte eller inte. Förflyttning av sällskapsdjur utan kom- mersiellt syfte är dock undantagen. Bestämmelser om sådan införsel finns i stället i del VI. Syftet med införselregleringen i EU:s djurhälsoförordning är att förhindra att förtecknade sjukdomar och nya sjukdomar introdu- ceras i unionen. Det är därför nödvändigt att ha effektiva bestäm- melser om införsel av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung som kan överföra sådana sjukdomar (skäl 153). Införsel till och export från unionen garantera hälsostatusen inom EU är det lämpligt att villkoren för införsel av djur och produkter till unionen inte är mindre stränga än de som ska tillämpas på förflyttningar inom EU (skäl 154). Endast länder och territorier utanför EU som kan visa att de uppfyller djurhälsostandarderna för införsel till unionen bör få exportera djur och produkter till unionen (skäl 155). Sjukdomar kan emellertid i enlighet med vad som anges i skäl 159 spridas även på andra sätt. Exempelvis kan fordon, transportbehål- lare, hö, halm, växtprodukter och material som varit i kontakt med smittade djur och utrustning också sprida sjukdom. Vid behov bör därför åtgärder vidtas även för att förhindra att sjukdomar överförs på detta sätt. 12.4Införsel av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung Artikel 229.1 innehåller de krav som EU:s djurhälsoförordning ställer för att djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ur- sprung ska få föras in till unionen. Med produkter av animaliskt ursprung avses enligt definitionen i artikel 4.29 livsmedel av anima- liskt ursprung, inklusive honung och blod. Även levande tvåskaliga blötdjur, tagghudingar, manteldjur och snäckor avsedda att användas som livsmedel samt andra djur avsedda att beredas i syfte att levereras levande till konsumenten omfattas av begreppet. Med- lemsstaterna ska tillåta införsel endast om sändningarna a)kommer från ett tredjeland eller territorium som finns med på kommissionens förteckning avseende den aktuella djurarten och kategorin, det aktuella avelsmaterialet eller de berörda produkt- erna av animaliskt ursprung, b)kommer från anläggningar som är godkända och upptagna på det tredjelandets förteckning när sådant godkännande krävs, c)uppfyller de djurhälsokrav som fastställts i förordningen och delegerade akter, och Införsel till och export från unionen d)åtföljs av djurhälsointyg, försäkran och andra dokument när så- dana krävs. Kraven preciseras i artiklarna 230–238 och kommissionen får enligt artikel 239 anta delegerade akter om ytterligare krav och om undan- tag från kraven. Förteckningar över tredjeländer och territorier från vilka införsel är tillåten Kommissionen får enligt artikel 230.1 genom genomförandeakter upp- rätta sådana förteckningar över tredjeländer och territorier som avses i artikel 229.1 a från vilka införsel till unionen ska tillåtas av vissa djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. För djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung som inte omfattas av kommissionens förteckningar får medlemsstaterna enligt arti- kel 230.2 själva avgöra från vilka länder och territorier införsel får ske. Förteckningar över godkända anläggningar i tredjeländer Införsel av landlevande djur och avelsmaterial från sådana djur som har sitt ursprung i en typ av anläggning som hade krävt godkännande om den funnits i unionen, får enligt artikel 233.1 endast tillåtas av medlemsstaterna om anläggningen uppfyller djurhälsokrav som är likvärdiga med de som gäller i unionen. Det krävs dessutom att anläggningen har godkänts och tagits upp på en förteckning av den behöriga myndigheten i det tredjelandet eller territoriet, om det inte finns alternativa riskreducerande åtgärder som ger motsvarande ga- rantier för djurhälsan. Något motsvarande krav finns inte för vatten- levande djur. Djurhälsokraven för införsel till unionen ska enligt artikel 234.1 i EU:s djurhälsoförordning vara lika stränga som de krav som gäller för förflyttning inom unionen enligt förordningen eller bestämmel- ser som antagits med stöd av den, eller ge motsvarande garantier Införsel till och export från unionen avseende de djurhälsokrav som gäller enligt del IV. I artikel 234.2 föreskrivs att kommissionen ska fastställa allmänna krav för införsel till unionen av sändningar av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung, medan det i artikel 239.2 föreskrivs att kom- missionen ska fastställa särskilda bestämmelser för undantag från dessa allmänna krav och ytterligare krav. Kommissionen har med stöd av artikel 234.2 antagit kommis- sionens delegerade förordning (EU) 2020/692 av om komplettering av och rådets förordning (EU) 2016/429 vad gäller bestämmelser för införsel till unionen samt förflyttning och hantering efter införsel av sändningar av vissa djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. I den delegerade förordningen uppställs vissa generella krav. För att införsel ska vara tillåten ställs bl.a. följande krav. Tredjelandet eller territoriet måste ha anmälningsplikt för de förtecknade sjuk- domar som anges i en bilaga till förordningen. Det ska också finnas system för att påvisa nya sjukdomar. Vidare ska djur som ska föras in i unionen och djur från vilka det avelsmaterial som ska föras in härrör inte uppvisa tecken på överförbara sjukdomar eller komma från anläggningar som är föremål för åtgärder av djurhälsoskäl. Lik- nande krav gäller för produkter av animaliskt ursprung. Det upp- ställs också krav på att djurens, avelsmaterialets och produkternas ursprungsanläggningar är registrerade eller godkända i det tredje- landet eller territoriet samt att de får regelbundna besök av en veteri- när. I den delegerade förordningen finns vidare ett stort antal bestäm- melser som är specifika för olika typer av djur, avelsmaterial eller produkter av animaliskt ursprung. De bestämmelserna uppställer exempelvis krav på att vissa typer av djur ska härröra från ett tredje- land som har varit fritt från vissa av de förtecknade sjukdomarna . I artikel 234.3 i EU:s djurhälsoförordning föreskrivs att medlems- staterna, i avvaktan på antagandet av delegerade akter som fastställer djurhälsokrav avseende en specifik art och kategori av djur, avels- material eller produkt av animaliskt ursprung, efter en riskvärdering, får tillämpa nationella bestämmelser om dessa bestämmelser upp- fyller vissa krav som fastställs i iförordningen. Införsel till unionen av arter och kategorier av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung som inte omfattas av den delegerade förord- Införsel till och export från unionen ningen får därför omfattas av sådana nationella bestämmelser som tillämpas av medlemsstaterna. Djurhälsointyg, försäkran och andra dokument Medlemsstaterna får enligt artikel 237.1 endast tillåta införsel av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung om sänd- ningarna åtföljs av djurhälsointyg utfärdat av den behöriga myndig- heten i ursprungstredjelandet eller -territoriet, om inte undantag har meddelats av kommissionen. Sändningarna ska vidare åtföljas av för- säkran och andra dokument när det krävs enligt bestämmelser som kommissionen antagit. Införsel får enligt artikel 237.2 inte tillåtas om inte djurhälsointyget har kontrollerats och undertecknats av en officiell veterinär i ett tredjeland eller territorium i enlighet med intygskrav som är likvärdiga med de som gäller vid förflyttning inom unionen. Kommissionen får med stöd av artikel 237.4 anta delegerade akter om undantag från kraven på djurhälsointyg och om särskilda be- stämmelser för djurhälsointyg avseende sändningar som utgör en obetydlig risk för djurs och människors hälsa. Kommissionen får också anta delegerade akter avseende krav på försäkran eller andra dokument. Vissa sådana bestämmelser finns i kommissionens dele- gerade förordning (EU) 2020/692. I artikel 238.1 och 2 finns bestämmelser om vilka uppgifter djur- hälsointygen ska innehålla. Kommissionen får enligt artikel 238.3 genom genomförandeakter fastställa ytterligare krav på innehållet i djurhälsointyg, försäkran eller andra dokument. När det gäller djurkategorier, djurarter, avelsmaterial eller pro- dukter av animaliskt ursprung för vilka kommissionen inte fastställt några ytterligare bestämmelser om innehållet i olika dokument får medlemsstaterna, efter en riskvärdering, tillämpa nationella bestäm- melser när det gäller dokumentens innehåll. Undantag och ytterligare krav Kommissionen ska enligt artikel 239 i delegerade akter anta särskilda bestämmelser för vissa särskilda typer av införsel av djur, avels- material och produkter av animaliskt ursprung för vilka det inte är Införsel till och export från unionen tillräckligt att tillämpa förordningens bestämmelser. Kommissionen får meddela såväl undantag från kraven i förordningen som ytter- ligare krav när det gäller införsel av exempelvis djur avsedda för olika evenemang, vetenskapliga ändamål eller för vilka unionen inte är slutdestinationen. Vissa sådana bestämmelser finns i kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/692. 12.4.2Behovet av nationell reglering Förslag: Det införs en bestämmelse om att införsel av djur, avels- material och produkter av animaliskt ursprung från ett tredjeland eller territorium endast är tillåten om kraven för införsel enligt artiklarna 229–239 i EU:s djurhälsoförordning är uppfyllda, och under förutsättning att djuren, avelsmaterialet eller produkterna av animaliskt ursprung inte omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt beslut inom EU. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för eller förbud mot införsel av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Rätten att meddela före- skrifter delegeras till . ska utföra de uppgifter som ankommer på en medlemsstat eller behörig myndighet i samband med införsel av djur och avelsmaterial medan ska utföra sådana uppgifter vid införsel av produkter av animaliskt ursprung. Bedömningar: Det är inte längre nödvändigt att reglera att införsel av djur och produkter av djur inte är tillåten om de kommer från ett område från vilket införsel inte får ske till EU. Det behövs inte heller någon särskild bestämmelse om att Jord- bruksverket får meddela föreskrifter om införselförbud för djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung som inte får förflyttas enligt särskilda EU-beslut. Införsel till och export från unionen Skälen för förslagen och bedömningarna Införselkraven förs in i den nationella regleringen Artikel 229.1 i EU:s djurhälsoförordning, som innehåller de krav som ställs vid införsel till unionen, riktar sig till medlemsstaterna och är därmed inte direkt tillämplig. Detsamma gäller bestämmelserna som preciserar införselkraven i de följande artiklarna. Eftersom be- stämmelserna tydligt beskriver de krav som ska vara uppfyllda för att införsel till unionen ska tillåtas och inte ser ut att innefatta något utrymme för medlemsstaternas egna bedömningar är det däremot inte lämpligt att regleringen som sådan tas in i nationell rätt. Vi bedömer däremot att det är lämpligt att i en inledande bestämmelse i det kapitel som reglerar införsel i djurhälsolagen slå fast att införsel endast får ske om kraven enligt artiklarna 229–239 i EU:s djurhälso- förordning är uppfyllda. Hur det ska säkerställas att bestämmelserna om krav för införsel följs regleras i EU:s kontrollförordning. Bestämmelsen i artikel 230.2 i EU:s djurhälsoförordning, som anger att medlemsstaterna ska avgöra från vilka tredjeländer och territorier som sådana djur, avelsmaterial eller produkter av animaliskt ursprung som inte är upptagna i kommissionens förteckningar ska få föras in, medför att nationella bestämmelser krävs. Lagstiftningsåtgärder är också nödvändiga för djurarter, djurkategorier, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung som inte omfattas av djurhälso- kraven i den delegerade förordningen, eftersom medlemsstaterna enligt artikel 234.3 får tillämpa nationella bestämmelser för sådana djur och produkter under vissa förutsättningar. Det är enligt vår bedömning inte lämpligt att i lag eller förordning peka ut vilka länder eller territorier som dessa djurarter, avels- material eller produkter av animaliskt ursprung ska få föras in från. Det är inte heller lämpligt att i lag eller förordning ange vilka krav som ska gälla för sådana djur, avelsmaterial eller produkter av ani- maliskt ursprung som inte omfattas av djurhälsokrav på EU-nivå. Sådana bedömningar bör i stället, precis som , göras på myndig- hetsnivå. Införsel till och export från unionen De djurslag som förekommer mer frekvent kommer att omfattas av reglering på EU-nivå. De djur som är aktuella här är därför sanno- likt mer ovanliga djur. hanteras detta genom att Jordbruks- verket efter en riskvärdering beslutar om tillstånd i varje enskilt fall till följd av det krav på införseltillstånd för djurslag som inte är reglerade som finns i 3 § i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1996:24) om införsel av djur, sperma, ägg och embryon. Eftersom det som regel rör sig om enstaka fall av mer udda djur är det inte möjligt att ta fram föreskrifter för varje enskild djurart. Den ordningen bör enligt vår bedömning kunna behållas. Det kan dock inte uteslutas att det, om en djurart blir allt vanligare, kan finnas ett behov av att i stället reglera kraven i föreskrifter. föreskrifter om krav på införseltillstånd för mer ovanliga djurarter är meddelade med stöd av 3 § första stycket införselförordningen som anger att får meddela föreskrifter om krav på sär- skilt tillstånd och om andra villkor för införsel. Ett liknande bemyn- digande finns i 3 § första stycket 4 bisjukdomslagen. En motsvar- ande bestämmelse bör enligt vår bedömning föras in i den nya regleringen. På så sätt möjliggörs både föreskrifter som innehåller kraven för införsel och föreskrifter om krav på tillstånd. För tydlig- hets skull bör det också framgå att föreskriften kan innebära ett förbud mot införsel. Den föreslagna bestämmelsen innefattar också en möjlighet för att meddela föreskrifter om innehållet i djurhälso- intyg, försäkran eller andra dokument i enlighet med artikel 238.4 för det fall sådana bestämmelser inte antas av kommissionen. Om kommissionen godkänner ett valbart utrotningsprogram och beviljar djurhälsogarantier inom unionen för en viss c-sjukdom vad gäller förflyttningar av djur eller produkter framgår det av förord- ning (EU) 2020/692 vad som gäller för införsel av vissa typer av djur. För hov- och klövdjur anges t.ex. i artikel 22.9 att införsel av sådana djur till ett land som har ett godkänt utrotningsprogram för en c-sjuk- dom endast är tillåten om djuren härrör från ett tredjeland eller territorium eller zon däri som är fritt från sjukdomen eller uppfyller vissa andra krav. Det kan dock inte uteslutas att det i något fall finns behov av nationell reglering för att genomföra kommissionens beslut, jfr kommissionens beslut /644/EG av om fastställande av tilläggsgarantier avseende salmonella för försändelser av avelsfjäderfä och daggamla kycklingar till Införsel till och export från unionen och som är avsedda att ingå i flockar av avelsfjäderfä eller fjäderfä för produktion och Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1994:223) om införsel av fjäderfä och kläckägg. Den redan föreslagna bestämmelsen om att får meddela före- skrifter om tillstånd, förbud och andra villkor innefattar också en möjlighet att meddela sådana föreskrifter. Innan fattar beslut i ett ärende om tillstånd att föra in djur eller ägg för utplantering bör verket liksom höra Havs- och vattenmyndigheten, om ärendet gäller vattenlevande djur, och , om ärendet gäller andra djurslag. I 4 § 1 införselförordningen finns en bestämmelse som anger att införsel av djur och produkter av djur inte är tillåten om de kommer från ett område från vilket införsel inte får ske till EU. När EU:s djurhälsoförordning ska börja tillämpas kommer detta att framgå direkt av den regleringen. Bestämmelsen i artikel 229.1 a i EU:s djurhälsoförordning innebär nämligen att om kommissionen har upprättat en förteckning som omfattar exempelvis en viss djurart får införsel av den arten inte ske från länder eller territorier som inte är upptagna i förteckningen. Någon nationell bestämmelse, som den som finns i 4 § 1 införselförordningen, är därför inte nödvändig. Införsel är enligt 4 § 2 införselförordningen inte heller tillåten om djuren eller djurprodukterna omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt beslut inom EU. Ett sådant beslut kan vara utformat på ett sätt som gör att det inte är direkt tillämpligt. Som exempel kan nämnas kommissionens genomförandebeslut (EU) 2016/1918 av om vissa skyddsåtgärder med avseende på chronic wasting disease, som riktar sig till medlemsstaterna. En bestämmelse om att införsel endast är tillåten under förutsättning att djuren, avelsmaterialet eller produkterna av animaliskt ursprung inte om- fattas av ett införselförbud enligt ett särskilt beslut inom EU bör därför föras in i den nya djurhälsolagen. Som anges i avsnitt 11.5.2 finns det däremot inte något behov av bemyndigandet som finns i 3 § andra stycket införselförordningen för att meddela föreskrifter om införselförbud för djur som inte får förflyttas enligt särskilda EU-beslut. För det fall sådana föreskrifter Införsel till och export från unionen behöver meddelas, trots bestämmelsen om att införsel inte är tillåten om djuren omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt EU- beslut, kan sådana meddelas redan med stöd av den bestämmelse vi föreslår om att får meddela föreskrifter om villkor för införsel. kan meddela rena verkställighetsföreskrifter med stöd av det allmänna bemyndigandet vi föreslår i avsnitt 5.11.4. I kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/692 finns be- stämmelser som riktar sig till medlemsstaterna eller den behöriga myndigheten. bör vara behörig myndighet att ut- föra de uppgifter som avser djur och avelsmaterial medan Livsmedels- verket bör utföra uppgifter kopplade till produkter av animaliskt ursprung. I artiklarna 28.4 och 31.2 finns vissa anmälningskrav som riktar sig till medlemsstaterna. I artiklarna 29–30 finns bestämmelser som innebär att medlemsstaterna får upprätta förteckningar över av- gränsade anläggningar i tredjeländer och territorier från vilka införsel av hov- och klövdjur får godkännas. Uppgifterna bör fullgöras av . I artikel 240 i EU:s djurhälsoförordning regleras införsel av smitt- ämnen. Smittämnen definieras i artikel 4.17 som patogen som kan överföras till djur eller människor och som kan ge upphov till sjuk- domar hos djur, och kan enklare beskrivas som ett smittämne. Aktörer, veterinärer, yrkesverksamma inom vattenlevande djurs hälsa och djuryrkesverksamma personer som för in smittämnen till unionen ska enligt artikel 240.1 vidta lämpliga åtgärder för att se till att införseln inte innebär en risk för djurs eller människors hälsa med avseende på d-sjukdomar och nya sjukdomar. De ska vidare vidta lämpliga åtgärder när det gäller förebyggande och bekämpning av sjukdom för att se till att införseln inte utgör någon risk för bio- Införsel till och export från unionen Bestämmelsen gäller även andra fysiska eller juridiska per- soner som avsiktligen för in smittämne till unionen. Kommissionen ges genom artikel 240.2 rätt att anta delegerade akter med vissa närmare krav. 12.5.2Behovet av nationell reglering Förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för eller förbud mot införsel av smittämnen. Rätten att meddela föreskrifter delegeras till . Bestämmelsen i artikel 240.1 är direkt tillämplig och kräver inte några nationella lagstiftningsåtgärder. finns det inte någon EU-reglering på området utan med- lemsstaterna ska enligt rådets direktiv /118/EEG av den 17 decem- ber 1992 om djurhälso- och hygienkrav för handel inom gemen- skapen med produkter, som inte omfattas av sådana krav i de sär- skilda gemenskapsbestämmelser som avses i bilaga A. I till direk- tiv 89/662/EEG och, i fråga om patogener, i direktiv /425/EEG, samt för import till gemenskapen av sådana produkter säkerställa att handeln med patogena agenter, dvs. smittämnen, blir föremål för stränga regler som ska fastställas av kommissionens ständiga veteri- närkommitté (numera för växter, djur, livs- medel och foder). Smittämnen omfattas av regleringen i 3 kap. i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2006:84) om befattning med animaliska biprodukter och införsel av andra produkter, utom livsmedel, som kan sprida smittsamma sjukdomar till djur. Av regler- ingen följer att det för införsel av bl.a. smittämnen krävs tillstånd. Produkten ska vid införseln åtföljas av ett hälsointyg utfärdat av en officiell veterinär och den får inte komma i direkt eller indirekt kontakt med djur. Tillståndskravet är enligt nöd- vändigt för att kontroll ska kunna bedrivas. Införsel till och export från unionen I avsaknad av bestämmelser från kommissionen som begränsar möjligheten att anta nationella regler bedömer vi att det, inom de allmänna ramar som sätter, i princip står medlemsstaterna fritt att anta nationella regler angående införsel av smittämnen. Det framstår som uppenbart att det finns ett behov av nationella regler som möjliggör kontroll av och begränsning av införsel till unionen av mjältbrandssporer och andra smittämnen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför bemyndigas att anta införselföreskrifter. Sådana föreskrifter bör kunna omfatta såväl förbud mot införsel som krav på tillstånd och andra begränsningar och villkor. Kommissionen ges i artikel 241.2 befogenhet att anta delegerade akter avseende åtgärder för begränsning av införsel av växtmaterial och därvid föreskriva särskilda djurhälsokrav och krav på utfärdande av djurhälsointyg, försäkran eller andra dokument.