sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — Särskilda bestämmelser finns som bl.a. tar sikte på situationer där ett barn vid födelsen hade hemvist i ett annat land och han eller hon senare flyttar till . När det gäller faderskap till barn i sådana internationella situationer är lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor (IFL) tillämplig.36 En man som är eller har varit gift med barnets mor ska enligt 2 § första stycket IFL anses som barnets far då det följer av lagen i det land där barnet vid födelsen fick hemvist eller – om inte någon ska anses som barnets far enligt den lagen – då det följer av lagen i en stat där barnet vid födelsen blev medborgare. Det kan inte anses helt klart hur bestämmelsen i IFL ska tillämpas i en situation där äktenskapet mellan barnets mor och en man inte erkänns i . Som redogjorts för inledningsvis har det ansetts att en prejudiciell prövning av äktenskapsfrågan i de flesta fall bör göras enligt domstolslandets bestämmelser, dvs. svensk lag (se avsnitt 7.2.2). Det skulle i det här sammanhanget innebära att mannen i äktenskapet inte anses som barnets far om han inte räknas som gift med barnets mor enligt bestämmelserna i . Ett icke-erkännande av ett äktenskap skulle vid en sådan tillämpning av 2 § första stycket IFL kunna få negativa konsekvenser ur ett barnperspektiv. och tillämpar därför inte bestämmelsen på det sättet. Utredningen återkommer till frågan i kap. 12. Det som har sagts avser sådana faderskapspresumtioner som grundar sig på äktenskap och gäller direkt på grund av utländsk lag. IFL innehåller även bestämmelser om att avgöranden av utländsk 35I SOU 2018:68 har lämnats förslag på hur reglerna om bekräftelse av faderskap och föräldraskap för ogifta kan moderniseras och ytterligare förenklas. 36I fråga om nordiska faderskap, se lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden. domstol och fastställelse av faderskap genom bekräftelse i regel gäller i (7 och 8 §§ IFL). Tillämpningen av dessa bestämmelser påverkas inte av om ett utländskt äktenskap vägras erkännande i eller annars inte skulle tillåtas att bestå här. 7.6.2Vårdnad om barn enligt Enligt svensk rätt står ett barn under vårdnad av båda eller en av föräldrarna till dess barnet fyllt (6 kap. 2 § FB). Vårdnaden om ett barn innebär ansvar för barnets personliga förhållanden och att barnets behov blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare ansvarar också för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveckling och övriga omständigheter och ska bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning. En vårdnadshavare ska vidare ansvara för att barnet står under uppsikt och hindra att barnet orsakar skada för någon annan (6 kap. 1 § och 2 § andra stycket FB). När det gäller barn som fötts inom ett äktenskap står barnet automatiskt under båda föräldrarnas vårdnad. Den gemensamma vårdnaden består i princip även efter en äktenskapsskillnad. Om modern är ogift vid barnets födelse blir hon däremot ensam vårdnadshavare. För det fall modern senare gifter sig med barnets far blir fadern från den tidpunkten vårdnadshavare tillsammans med modern. Avlider en av två föräldrar som båda är vårdnadshavare tillkommer vårdnaden den andre föräldern ensam. Vad som sagts gäller automatiskt och utan särskilt förordnande (6 kap. 3 § och 9 § första stycket FB). I ett månggifte där äktenskapen erkänns torde reglerna tillämpas på vanligt sätt inom respektive äktenskap. Makarna har alltså enligt lag gemensam vårdnad om sina barn. Om något av äktenskapen i ett utländskt månggifte inte skulle erkännas, blir mannen i det berörda äktenskapet inte vårdnadshavare per automatik. Resultatet blir detsamma om ett äktenskap inte tillåts bestå och har upplösts genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1) före barnets födsel. Fadern och modern kan dock få gemensam vårdnad genom en anmälan till eller till socialnämnden i samband med att nämnden godkänner en faderskapsbekräftelse (6 kap. 4 § FB). De kan också avtala om gemensam vårdnad. I sista hand kan frågor om vårdnad, boende och umgänge prövas av domstol. Tillämpning av utländsk lag Bestämmelser om bl.a. tillämplig lag i fråga om vårdnad om barn finns om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. Enligt lagen (2012:318) om 1996 års gäller konventionen som lag i . Av konventionen framgår att svensk lag som regel gäller om barnet har hemvist här. Om ett barn föds utomlands och har hemvist där regleras frågan om tillerkännande eller upphörande av föräldraansvar direkt på grund av lag – t.ex. i samband med barnets födelse eller när föräldrarna ingår äktenskap – av lagen i den stat där barnet hade hemvist när han eller hon föddes. Den vårdnad som föreligger i sådana fall består även efter en ändring av hemvistet till en annan stat, t.ex. om barnet flyttar till . Detsamma gäller tillerkännande eller upphörande av vårdnad genom privata överenskommelser eller ensidiga handlingar utan medverkan av myndighet (artikel 16 i konventionen). En ändring av barnets hemvist till medför alltså i sig ingen ändring i redan föreliggande föräldraansvar. En gemensam vårdnad som har uppkommit utomlands på grund av att föräldrarna är gifta fortsätter att gälla i , även om det berörda äktenskapet inte skulle erkännas här. Om ett utländskt äktenskap i ett månggifte inte skulle erkännas påverkas alltså inte vårdnaden om barnet. Inte heller om äktenskapet inte skulle tillåtas att bestå, på så att det upplöses genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1), påverkas vårdnaden. Konventionen innehåller även bestämmelser om att ett nytt hemvistlands lag tillämpas på senare händelsers inverkan på föräldraansvaret. Detsamma gäller tillerkännande av vårdnad direkt på grund av lag till en ytterligare person. bestämmelser om tillämplig lag gäller även om de anvisar lagen i en icke-fördragsslutande stat (artikel 20). Sammantaget drar utredningen slutsatsen att ett icke-erkännande av ett äktenskap i ur ett barnperspektiv som regel inte får några negativa konsekvenser när det gäller vårdnaden om ett barn som har Om båda föräldrarna har vårdnaden om barnet enligt lagen i deras ursprungsland kommer den gemensamma vårdnaden att bestå även om de flyttar till . Om endast fadern är vårdnadshavare i ursprungslandet kommer även modern att bli vårdnadshavare i . Om endast modern var vårdnadshavare i ursprungslandet kommer fadern dock inte att få del i vårdnaden om äktenskapet inte erkänns (som framgått ovan kan gemensam vårdnad dock uppnås på andra sätt). Om ett äktenskap inte tillåts bestå, på så sätt att det upplöses genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1), beror utgången i vårdnadsfrågan i vissa situationer på om den uppkommer före eller efter att äktenskapet upplösts. Den internationella privat- och processrätten innehåller även bestämmelser om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden, t.ex. domar.37 Huruvida en utländsk vårdnadsdom erkänns eller verkställs i påverkas inte av om barnets föräldrar betraktas som gifta här. Fram till dess barnet fyllt eller till den senare tidpunkt när barnet avslutar sin grundutbildning ska föräldrarna svara för barnets underhåll efter vad som är skäligt med hänsyn till barnets behov och föräldrarnas samlade förmåga (7 kap. 1 § FB). En förälder som inte bor tillsammans med barnet ska fullgöra sin underhållsskyldighet genom att betala underhållsbidrag (7 kap. 2 § FB). Ett barns rätt till underhåll från sina föräldrar påverkas inte av om föräldrarnas äktenskap erkänns eller inte. Om något av äktenskapen i ett utländskt månggifte inte skulle erkännas påverkas alltså inte rätten för eventuella barn i de respektive äktenskapen till underhåll från sina föräldrar. 37Förutom finns sådana bestämmelser bl.a. i II-förord- ningen (Rådets förordning [EG] nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning [EG] nr 1347/2000), NÄF (förordningen [1931:429] om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap) samt NEVL (lagen [1977:595] om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område). Två sammanhang i vilka äktenskap möjligen kan ha relevans för underhåll till barn kan dock nämnas. För det första får vid bestämmande av underhållsbidrag föräldern förbehålla sig ett belopp för bl.a. underhåll åt make som den bidragsskyldige varaktigt bor tillsammans med om det finns särskilda skäl för det. Med make jämställs även någon annan som föräldern varaktigt bor tillsammans med om de har barn gemensamt (7 kap. 3 § FB). För det andra kan en styvförälder ha ett visst subsidiärt ansvar för underhåll till barn. Den som varaktigt bor tillsammans med annans barn och med en förälder som har vårdnaden om barnet är nämligen underhållsskyldig på samma villkor som föräldern om han eller hon är gift med föräldern eller har eget barn tillsammans med denne, dock bara till den del barnet inte kan få underhåll från den förälder som inte finns i hushållet (7 kap. 5 § FB). Måhända kan det således uppstå situationer i vilka frågan om erkännande av ett äktenskap som ingår i ett utländskt månggifte kan påverka underhållets storlek eller rätten till underhåll från en subsidiärt ansvarig person. I det första fallet kan man nämligen diskutera om fadern bör få förbehålla sig ett större belopp om denne har flera hustrur vilka erkänns rättsligt. Om så skulle bli fallet i rättstillämpningen låter utredningen dock vara osagt. Värt att notera är dock att det i en sådan situation inte skulle vara till nackdel för det underhållsberättigade barnet om något av faderns äktenskap vägras erkännande eller annars inte tillåts bestå. När det gäller det andra fallet kan rätten till underhåll i sig påverkas av om den subsidiärt underhållsskyldige styvföräldern anses som gift med föräldern till barnet. Det kan nämligen vara en förutsättning för att sådant underhåll ska vara aktuellt. En sådan situation bör dock vara ovanlig och påverkar inte heller barnets rätt till underhåll från sina föräldrar. I normalfallet kan man med andra ord utgå från att några negativa konsekvenser i underhållshänseende inte uppstår för ett barn på grund av ett äktenskap mellan dennes båda föräldrar eller mellan en förälder och någon annan vägras erkännande eller annars inte tillåts bestå i . Tillämpning av utländsk lag Den jämförelse som har gjorts ovan när det gäller rättsverkningarna beroende på om ett utländskt månggifte erkänns eller inte, förutsätter att svensk lag är tillämplig i det enskilda fallet. Även när det gäller frågor om underhåll till barn kan den internationellt privaträttsliga regleringen leda till en annan bedömning. EU:s underhållsförordning gäller även föräldrars underhållsskyldighet mot barn och föreskriver att frågan om underhållsskyldighet ska regleras av lagen i den stat där den underhållsberättigade har sin hemvist. I fråga om underhållsskyldighet mot barn kan dock i vissa fall i stället domstolslandets lag tillämpas (behörighet kan således föreligga i ett annat land än det som den underhållsberättigade har hemvist i, bl.a. där svaranden har hemvist). Också lagen i det land där både den underhållsskyldige och den underhållsberättigade är medborgare kan gälla (artikel 3 till 7 och 15 i underhållsförordningen och Haagprotokollet av om tillämplig lag avseende underhållsskyldighet som förordningen hänvisar till, artiklarna 3 och 4). Enligt underhållsförordningens behörighetsregler kan svensk domsrätt således föreligga även när utländsk lag är tillämplig, t.ex. om svaranden har hemvist i men barnet bor utomlands. I ett sådant fall kan dock svensk rätt alltjämt tillämpas i vissa fall, bl.a. om den underhållsberättigade inte kan få underhåll med stöd av utländsk lag. Slutsatsen blir alltså – även med beaktande av den internationellt privaträttsliga regleringen – att man i normalfallet kan utgå från att några negativa konsekvenser i underhållshänseende inte uppstår för ett barn på grund av att ett äktenskap mellan dennes båda föräldrar vägras erkännande eller annars inte tillåts bestå i . 7.7Vissa andra civilrättsliga frågor Enligt 3 § lagen (2018:1289) om adoption i internationella situationer ska en ansökan om adoption prövas enligt svensk lag även om adoptionsärendet har anknytning till en annan stat än Sverige.38 38I lagens första paragraf anges att den gäller frågor om adoption i internationella situationer. Det innebär att det ska finnas anknytning till även en annan stat än för att lagen ska Av bestämmelserna i 4 kap. FB framgår att makar och sambor endast får adoptera gemensamt. En make eller sambo får dock med sin makes eller sambos samtycke adoptera hans eller hennes barn (styvbarnsadoption). En make eller sambo får även i annat fall adoptera ensam om den andra maken eller sambon vistas på okänd ort eller är varaktigt förhindrad att adoptera till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Andra än makar och sambor får inte adoptera gemensamt (4 kap. 6 § FB). Ett barn får adopteras endast om det med beaktande av samtliga omständigheter är lämpligt. Vid bedömningen av om en adoption är lämplig ska barnets behov av adoption och sökandens lämplighet att adoptera särskilt beaktas (4 kap. 2 § FB). Om ett äktenskap i ett månggifte erkänns har makarna i ett månggifte möjlighet att ansöka om adoption på angivet sätt. Om äktenskapet däremot inte erkänns, eller inte tillåts bestå och har upplösts (se avsnitt 7.2.1), kan det berörda paret inte adoptera som makar. Å andra sidan likställs sambor med makar i detta sammanhang. I förarbetena anges att med sambor avses två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och som har gemensamt hushåll, dvs. sambolagens allmänna definition (prop. 2017/18:121 s. 148). Något krav på att ingen av samborna får vara gift med någon annan gäller alltså inte (se även lagrådets yttrande i prop. 2017/18:121). Med andra ord bör två personer vars äktenskap inte erkänns kunna ansöka om adoption på samma sätt som om de vore gifta, under förutsättning att de betraktas som sambor. I vissa fall av polygama situationer har det dock anförts att sambodefinitionens krav inte kan anses uppfyllda. Detta gäller om någon i samma bostad lever tillsammans med två eller flera personer och de har gemensamt hushåll och en gemensam sexuell gemenskap (se avsnitt 7.2.3). I ett sådant fall torde det inte vara möjligt för ett par att ansöka om adoption gemensamt eller för en av dem att ansöka om adoption av den andras barn. Det som har sagts tar sikte på möjligheten att ansöka om adoption. Huruvida förekomsten av en mångiftessituation kan påverka bedömningen av om en adoption är lämplig och till barnets bästa (4 kap. 1 och 2 §§ FB) är en annan fråga. Liksom i andra fall ska en Den utländska anknytningen kan bestå i t.ex. att sökanden eller den som sökanden vill adoptera har hemvist utomlands eller att någon av dem är utländsk medborgare. Anknytning till en annan stat finns även om ett adoptionsbeslut har meddelats utomlands. 2017/18:121 s. 165. sammantagen bedömning av omständigheterna göras i varje enskilt ärende. 7.7.2Rätten att byta efternamn Lagen (2016:1013) om personnamn (namnlagen) reglerar bl.a. familjerättsliga förvärv av efternamn. Dessa har sin grund i äktenskapet eller i en förälder/barnrelation. Exempelvis får en make byta sitt efternamn till den andra makens efternamn (12 § namnlagen). Någon sådan särskild rätt till namnbyte som gäller för makar finns inte för sambor. I ett äktenskap som erkänns innebär bestämmelserna i namnlagen att makarna har rätt att ta sin makes namn. För det fall ett äktenskap i ett utländskt månggifte inte skulle erkännas kan det innebära att de berörda inte har samma rätt att byta sitt efternamn. Situationen blir densamma om ett äktenskap inte tillåts bestå och har upplösts (se avsnitt 7.2.1). Det ska tilläggas att det är möjligt för utomnordiska och isländska medborgare som har hemvist i att välja att antingen anpassa sig till det här i landet rådande namnsystemet eller att i stället följa hemlandets namnregler (32 § andra stycket namnlagen).39 Som utgångspunkt prövas namnförvärv för en svensk medborgare av svensk myndighet med tillämpning av den svenska lagen. På motsvarande sätt får en utländsk medborgare förvärva namn i det land där han eller hon är medborgare med tillämpning av lagen där. Ett sådant utländskt förvärv godtas sedan vid folkbokföring i . Den som har både ett svenskt och ett utländskt medborgarskap behandlas enligt namnlagen som svensk medborgare, vilket innebär att ett namnförvärv i ett sådant fall sker med tillämpning av den svenska lagen. Namnlagen tillämpas på medborgare i , eller som har hemvist i . Andra utländska medborgare kan välja att förvärva namn med tillämpning av namnlagen eller enligt utländsk rätt. Mot denna bakgrund kan det inte uteslutas att sådana makar i ett utländskt äktenskap vars äktenskap inte erkänns i , eller annars inte tillåts bestå, trots allt kan ha rätt att ta varandras efternamn, om tillämplig utländsk lag medger det. 2015/16:180 s. 69. 7.7.3Rätten att överta en bostad som innehas med hyres- eller bostadsrätt Som har beskrivits i avsnitt 7.3 finns i ÄktB bestämmelser om makarnas gemensamma bostad. En make kan inom ramen för en bodelning ha rätt att få överta en bostad som tillhör den andra maken. Om ett äktenskap inte erkänns har de berörda inte dessa rättigheter. I jordabalken (JB) finns bestämmelser om överlåtelse av hyresrätt. En hyresgäst som inte avser att använda sin bostadslägenhet får under vissa förutsättningar överlåta hyresrätten till en närstående som varaktigt sammanbor med honom eller henne. Detta gäller också om hyresgästen avlider och dödsboet vill överlåta hyresrätten till sådan dödsbodelägare eller annan hyresgästen närstående som varaktigt sammanbodde med honom eller henne (12 kap. 34 § JB). Den omständigheten att ett äktenskap i ett månggifte inte erkänns påverkar, såvitt utredningen kan se, inte rätten att på detta sätt överlåta en hyresrätt. Om de berörda varaktigt har bott tillsammans bör en av dem ha rätt att överlåta hyresrätten till den andra. Om en av dem avlider bör dödsboet kunna överlåta hyresrätten till den andra. I 12 kap. 47 § JB finns också en bestämmelse som tar sikte på det fallet att en lägenhet hyrts av flera gemensamt och att de inte gemensamt har rätt till förlängning av hyresavtalet, på grund av att endast en av hyresgästerna har sagt upp hyresavtalet eller till följd av annan omständighet som hänför sig till endast den personen. I ett sådant fall har medhyresgästen rätt att få hyresavtalet förlängt för egen del om hyresvärden skäligen kan nöja sig med honom eller henne som hyresgäst. Denna rätt att få hyresavtalet förlängt påverkas inte av om ett äktenskap inte erkänns. Om båda de berörda är hyresgäster, har en av dem trots detta rätt att få hyresavtalet förlängt. Det som har sagts gäller även om ett äktenskap inte tillåts bestå och har upplösts (se avsnitt 7.2.1). I 12 kap. 47 § JB finns även vissa bestämmelser om förlängning av hyresavtal och övertagande av hyresrätt som endast gäller makar och sambor. Det anges dock uttryckligen att det som föreskrivs om sambor endast gäller sådana samboförhållanden där ingen av samborna är gift (12 kap. 1 § JB). Dessa bestämmelser kan alltså inte tillämpas om ett utländskt månggifte inte erkänns eller tillåts bestå i (jfr avsnitt 7.2.3). Även regleringen för bostadsrätter innehåller vissa regler till skydd för makar och sambor. I några fall gäller dessa uttryckligen endast sambor på vilka sambolagen ska tillämpas (t.ex. rätten till inträde i föreningen vid förvärv av andel i bostadsrätt och rätten att sätta annan i sitt ställe vid tecknande av förhandsavtal, 2 kap. 6 § och 5 kap. 6 § bostadsrättslagen 1991:614). Dessa bestämmelser gäller inte om någon av samborna är gift. Om ett äktenskap inte erkänns, eller annars inte tillåts bestå, omfattas de berörda alltså inte av dessa (jfr avsnitt 7.2.3). 7.8Äktenskapets betydelse inom andra rättsområden Att ett äktenskap erkänns i har betydelse när det gäller sådana i huvudsak civilrättsliga frågor som redovisats i de föregående avsnitten. Även i offentligrättsliga sammanhang finns det dock regler som knyter an till om ett äktenskap föreligger. Frågan om ett äktenskap i ett månggifte ska godtas i ett visst avseende kan skifta beroende på sammanhanget.40 I utlänningslagen (2005:716) (UtlL) gäller exempelvis uttryckligen en ordning som syftar till att samtliga äktenskap i ett månggifte inte ska kunna läggas till grund för anhöriginvandring. Detta gäller även om äktenskapen erkänns som giltiga i sig. Inte heller på andra områden inom den offentliga rätten bör man utgå från att samtliga äktenskap inom ett månggifte, som i och för sig erkänns civilrättsligt, alltid ges likvärdiga följder. Frågan om två personer vars äktenskap inte erkänns i stället kan betraktas som sambor, trots att någon av dessa är gift med någon annan, är av betydelse i sammanhanget (se avsnitt 7.2.3). Som konstaterats beror detta på att det i den offentligrättsliga lagstiftningen i många fall inte görs skillnad på makar och sambor, t.ex. i socialförsäkringsbalken (SFB). 40Carolina Saf (2012), s. 120. Som nämnts inledningsvis i kapitlet utgår redogörelsen från att samtliga äktenskap i ett månggifte inte vägras erkännande eller på annat sätt tillåts bestå, utan att det först ingångna äktenskapet accepteras som giltigt i (se avsnitt 7.1 och vidare i kap. 9). Uppehållstillstånd på grund av anknytning I UtlL finns bestämmelser om bl.a. utlänningars inresa, utresa, vistelse och arbete i samt om rätten till uppehållstillstånd. En person kan ansöka om och beviljas uppehållstillstånd i på grund av anknytning till en anhörig som t.ex. har uppehållstillstånd i eller är svensk medborgare. En sådan anhörig kan t.ex. vara make eller sambo. Om ett äktenskap erkänns tillämpas utlänningslagens regler om uppehållstillstånd för makar (5 kap. 3 § UtlL). Dessa innebär som utgångspunkt en rätt till uppehållstillstånd för den som är make eller sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i (5 kap. 3 § UtlL). Rätten till uppehållstillstånd för makar förutsätter ett civilrättsligt giltigt äktenskap i , varvid det föreligger en presumtion för tillstånd (MIG 2007:19). I rättspraxis finns exempel på att en uppgift i folkbokföringen att anknytningspersonen är gift med sökanden inte ensamt har ansetts få betydelse vid bedömningen av om det föreligger ett civilrättsligt giltigt äktenskap i (MIG 2008:18). Från ovan nämnda regel om rätt till uppehållstillstånd för den som är make eller sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i föreskrivs vissa undantag som medför att uppehållstillstånd får eller ska vägras. Två av dessa undantag rör uttryckligen månggifte. Uppehållstillstånd får nämligen vägras om den person till vilken anknytning åberopas, eller den utlänning som sökt uppehållstillstånd, är gift eller sambo med någon annan (5 kap. 17 a § andra stycket 2 UtlL). Bestämmelsen reglerar den situationen att anknytningspersonen är gift eller sambo med en annan person än sökanden.41 Paragrafen omfattar även den situationen att den sökande redan är gift eller sambo med någon annan 41Gerhard Wikrén och (2018), Utlänningslagen, kommentaren till 5 kap. 17 a § UtlL, publicerad i Zeteo . I dessa fall får uppehållstillstånd vägras. Den omständigheten att anknytningspersonen eller sökanden är gift med någon annan ska emellertid inte med automatik leda till att uppehållstillstånd vägras. Det är nämligen tänkbart att orsaken till att äktenskapet består är svårigheter att få till stånd en äktenskapsskillnad (prop. 2005/06:72 s. 37). Bestämmelsen är således fakultativ. Vidare ska uppehållstillstånd vägras om anknytningspersonen är gift med en annan person och sammanlever med den personen i (5 kap. 17 b § UtlL).