sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Det är dels fråga om användning av hemliga tvångsmedel, dels fråga om befarade brott som antingen är terrorismrelaterade eller rör säkerhet. Förutom att det kan finnas sekretess i ärendena enligt 18 och 35 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) kan sekretess gälla en- ligt bl.a. 15 kap., 21 kap. 5 § och 37 kap. 1 § den lagen. Normalt har en part i ett brottmål enligt 10 kap. 3 och 3 a §§ offentlighets- och sekretesslagen rätt att få ta del av allt processmate- Så är emellertid inte fallet vid handläggning av denna typ av mål. Det klargörs genom regleringen i andra stycket att utlänningens rätt till insyn i det material som läggs till grund för beslut inte är fullstän- dig. Den partsinsyn som gäller i ett brottmålsförfarande gäller alltså inte här. Paragrafen anger när beslut enligt 6 § börjar gälla. Den motsvarar 15 § andra stycket i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i av- snitt 10.5.17. Av första meningen framgår att ett beslut enligt 6 § gäller ome- delbart, om inte annat förordnas. Det motsvarar regleringen i 30 kap. 12§ i fråga om tvångsmedel. Det innebär exempel- vis att ett beslut om anmälningsskyldighet gäller men får verkan mot utlänningen först när han eller hon har delgetts beslutet. Beslut om tvångsmedel gäller oberoende av om beslutet överklagas. Enligt andra meningen får rätten bestämma att det nya beslutet ska börja tillämpas först när giltighetstiden för ett tidigare meddelat beslut har gått ut. Syftet med regleringen är att undvika att flera be- slut om användning av tvångsmedel gäller . Rätten kan där- med förordna att det nya beslutet ska ta vid när det gamla upphör. Andra tvångsmedel än anmälningsskyldighet I paragrafen, som delvis motsvarar 19 § första stycket i den nuva- rande lagen, anges grunderna för att få använda andra tvångsmedel än anmälningsskyldighet. En grundläggande förutsättning är att det finns ett beslut enligt 1, 2 eller 3 § eller, när har förflutit, ett beslut av rätten enligt 6 § om att tvångsmedel får användas mot ut- länningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.5. Enligt första stycket får husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning användas endast om åtgärden är av betydelse för att klarlägga vissa förhållanden, som anges i tre olika punkter. Enligt punkten 1 får tvångsmedlen användas för att klarlägga om utlänning- en tillhör eller verkar för eller kan komma att engagera sig i en orga- nisation eller grupp som planlägger eller förbereder något av de brott som anges i terroristbrottslagen (2021:000). Vid husrannsakan och kroppsvisitation kan bl.a. handlingar och andra föremål eftersökas, t.ex. datorer och mobiltelefoner, som kan avslöja kontakter mellan utlänningen och andra som tillhör en organisation eller grupp som är känd för att eller misstänks för att sympatisera med utländska ter- roristorganisationer. Det spelar ingen roll om gruppen eller organi- sationen planerar eller förbereder brott i eller utomlands. Uppgifter om kontakter med personer som Säkerhetspolisen vet eller misstänker att de ingår i sådana grupper eller organisationer kan bidra till att klarlägga om utlänningen redan tillhör eller verkar för en sådan organisation eller grupp. Tvångsmedlen får också användas för att klarlägga om utlänningen kan komma att engagera sig i en sådan grupp eller organisation. Vid radikalisering som kan komma att leda till engagemang av det slaget kan exempelvis uppgifter om utlänningens kontakter med vissa personer (kända medlemmar i så- dana organisationer eller grupper) eller besök på vissa platser (t.ex. vissa lokaler som frekventeras av sådana personer) ge upplysningar som kan belysa risken för sådant framtida engagemang. Utlänning- ens sökningar på internet kan belysa hans eller hennes intresse för extremistiska eller våldsbejakande organisationer och grupper. Det behöver inte finnas omständigheter som tydligt visar att ut- länningen tillhör en sådan organisation eller grupp som planlägger eller förbereder terrorismrelaterade brott. Syftet med att använda tvångsmedel är ju att klarlägga om så är fallet. Punkten 2 ger möjlighet att använda tvångsmedel om det finns risk för att utlänningen själv planlägger eller förbereder terrorismre- laterade brott. Vissa terrorister agerar helt ensamma eller engagerar sig i vart fall inte i grupper eller organisationer av det slag som anges i punkten 1. Den nu aktuella punkten ger samma möjlighet att an- vända tvångsmedel mot en sådan person. Det är tillräckligt att det föreligger en risk, men den behöver inte vara särskilt stor. Vad som kan läggas till grund för en sådan riskbedömning kan variera, men i de flesta fall torde den komma att baseras på uppgifter om utlänning- ens eget agerande, beteende och kontakter. I den allmänna motive- ringen diskuterar utredningen ingående vad som kan läggas till grund för bedömning av risken, se avsnitt 10.5.5. Punkten 3 innebär att tvångsmedel även får användas om det finns risk för att utlänningen själv eller tillsammans med andra medverkar i eller främjar ett allvarligt brott som rör säkerhet. Det krävs samma riskbedömning som enligt punkten 2, men eftersom det är fråga om helt andra typer av brott kan det vara andra faktorer som påverkar risken. Det kan exempelvis vara utlänningens kontakter med personer som kan ha tillgång till viktig information av betydelse för säkerhet eller med personer som misstänks för att vara utländska agenter eller underrättelseofficerare. Risken ska avse med- verkan i eller främjande av ett allvarligt brott som rör säker- het. Med medverkan och främjande avses detsamma som i 23 kap. . I första hand är det brott enligt 19 kap. som avses, men även statsstyrt företagsspioneri kan vara exempel på ett sådant brott. Med allvarligt brott avses här brott med fäng- else eller mer i straffskalan. I andra stycket föreskrivs att fotografi och fingeravtryck får tas av utlänningen om förutsättningarna i första stycket är uppfyllda. Som framgår av 12 § gäller samma bestämmelser för de tvångsmedel som regleras i denna paragraf som enligt , om inte denna lag innehåller några särregler. Det innebär att 28 kap. 14 § rätte- gångsbalken och tillhörande förordning är tillämpliga. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen, ger möjlighet att använda husrannsakan och kroppsvisitation för att söka efter utlänningens pass eller andra identitetshandlingar. Vem som får besluta i sådana frågor regleras i 12 § och rätten att omhän- derta handlingarna i 25 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.18. Det kan finnas behov av att säkra utlänningens pass och andra identitetshandlingar såväl när frågan om utvisning enligt lagen först aktualiseras som under andra stadier av handläggningen eller inför verkställighet av utvisning. Paragrafen ger generell möjlighet att an- vända husrannsakan och kroppsvisitation för att söka efter sådana handlingar. Den förutsätter dock att det finns ett utvisningsbeslut, eftersom det är en förutsättning för beslut enligt 1–3 eller 6 §. Hus- rannsakan får endast göras hos utlänningen. Om han eller hon upp- ger att någon annan förvarar handlingarna i fråga är det således inte tillåtet att med hjälp av husrannsakan söka efter dem där. Då bör om möjligt handlingarna säkras genom frivillig medverkan av den som Om utlänningen uppger att han eller hon förvarar handlingarna på sig men vägrar att lämna över dem kan kroppsvisi- tation aktualiseras. Som framgår av 12 § gäller samma bestämmelser för de tvångs- medel som regleras i denna paragraf som för motsvarande tvångsme- del enligt , om inte denna lag innehåller några sär- regler. Det innebär att bestämmelserna i 28 kap. ska tillämpas. I paragrafen, som delvis motsvarar 19 § andra stycket i den nuvaran- de lagen, anges vem som beslutar om användning av vissa tvångsme- del. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.7. Enligt första stycket får sådana åtgärder som anges i 10 § endast beslutas av Säkerhetspolisen, medan åtgärder enligt 11 § får beslutas av dels Säkerhetspolisen, dels . Den sistnämnda får dock endast besluta om åtgärder enligt 11 § när Polismyndighe- ten har fått i uppdrag av Säkerhetspolisen att verkställa ett beslut om utvisning enligt lagen. Eftersom det enligt paragrafen är myndigheten som beslutar kan den genom delegation uppdra åt personal som har den kompetens, utbildning och erfarenhet som krävs för att kunna fatta sådana beslut (se 8 § andra stycket polisförordningen [2014:1104]). Det krävs så- ledes inte att besluten i fråga fattas av en polisman. Däremot har en- dast den som är polisman de befogenheter som krävs för att verk- ställa tvångsmedlen. För husrannsakan och kroppsvisitation gäller i övrigt bestämmel- serna i 28 kap. , vilket framgår av andra stycket. Det innebär att husrannsakan får genomföras med våld men inte orsaka större olägenhet eller skada än vad som är oundgängligen nödvändigt (28 kap. 6 § första och andra styckena). Det innebär också att hus- rannsakan inte utan särskilda skäl får göras mellan och (28 kap. 6 § tredje stycket). Be- stämmelserna om vittne och rätt att närvara ska tillämpas (28 kap. 7 §). Vidare ska protokoll föras över åtgärden (28 kap. 9 och 13 §§). Definitionen av kroppsvisitation i gäller också (28 kap. 11 § tredje stycket). Kroppsvisitation av en kvinna får i vissa fall bara genomföras eller bevittnas av en annan kvinna (28 kap. 13 § tredje stycket). Hänvisningen innebär också att en polisman får be- sluta om åtgärden, om den är så brådskande att myndighetens beslut inte hinner inhämtas (28 kap. 5 och 13 §§). Det tydliggörs att endast de bestämmelser i 28 kap. rättegångs- balken som rör den som är skäligen misstänkt för brott är tillämpliga vid beslut enligt denna lag. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen, reglerar en polismans befogenhet att tillfälligt ta om hand och un- dersöka sådan elektronisk kommunikationsutrustning som påträffas vid husrannsakan hos eller kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av utlänningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.4 och 10.5.15. I första stycket anges förutsättningarna för att tillfälligt ta om hand och undersöka elektronisk kommunikationsutrustning. Begreppet elektronisk kommunikationsutrustning omfattar all sådan utrust- ning som det går att kommunicera med, t.ex. mobiltelefoner, datorer och surfplattor. Sådan utrustning som enbart kan användas för in- spelning omfattas däremot inte. Syftet med åtgärden är att kontrol- lera utlänningen och hans eller hennes förehavanden. Genom hän- visningen till 10 § klargörs att det endast är vid en husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning som har beslutats med stöd av den paragrafen som en polisman vid har rätt att tillfälligt omhänderta och undersöka kommunikationsutrustningen. Om undersökningen inte hinner slutföras inom den angivna ti- den, får Säkerhetspolisen under vissa förutsättningar kopiera inne- hållet i kommunikationsutrustningen. Det får göras om det behövs för att klarlägga om utlänningen tillhör eller verkar för eller kan komma att engagera sig i en organisation eller grupp som planlägger eller förbereder brott enligt terroristbrottslagen (2021:000) eller om det finns risk för att utlänningen själv planlägger eller förbereder så- dant brott. Kopiering får även göras för att klarlägga om det finns risk för att utlänningen själv eller tillsammans med andra medverkar i eller främjar ett annat allvarligt brott som rör säkerhet. Vilka krav det innebär framgår av kommentaren till 10 §. Endast polismän vid får tillfälligt omhänderta föremål enligt paragrafen. Det framgår av 2 § polisförordningen (2014:1104) vem som är polisman. När utrustningen har omhänder- tagits finns det inget som hindrar att någon annan får i uppdrag att undersöka den, t.ex. en it-forensiker. Utgångspunkten är att åtgärden ska vara så kortvarig som möj- ligt. Kan undersökningen genomföras på platsen och det inte finns något som väcker frågor, ska kommunikationsutrustningen genast återlämnas till utlänningen. Det kan emellertid finnas behov av att ta med utrustningen till eller någon annan lämplig lokal för att undersöka den närmare, t.ex. därför att utlän- ningen vägrar att medverka eller att det krävs översättning. ska dock egendomen alltid återlämnas. Den ska återläm- nas till utlänningen eller till någon annan person som utlänningen har pekat ut. Om det vid undersökningen uppstår misstanke om brott kan ut- rustningen tas i beslag enligt . Av 27 § polislagen (1984:387) framgår att polismannen är skyldig att dokumentera åtgärden. Dokumentationen bör även utvisa hur utlänningen ska återfå utrustningen. Andra stycket reglerar vad som ska göras i de fall där innehållet i kommunikationsutrustningen har kopierats. Kopian ska förstöras när den inte längre behövs för Säkerhetspolisens underrättelseverk- samhet eller brottsutredande verksamhet. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 20 § första stycket i den nu- varande lagen, reglerar Säkerhetspolisens möjlighet att begära rät- tens tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.5, 10.5.7, 10.5.8, 10.5.10 och 10.5.17. En grundläggande förutsättning för att rätten ska kunna meddela tillstånd till hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektro- nisk kommunikation är enligt första stycket att tillämpliga rekvisit i 10 § är uppfyllda. Kraven i den paragrafen gäller i stället för rätte- gångsbalkens krav på brott av viss svårhetsgrad och viss brottsmiss- tanke. Dessutom ska det finnas särskilda skäl för åtgärden. vet ligger att tvångsmedlet kan förväntas ge uppgifter av värde för kontrollen av utlänningen. Den ska alltså kunna ge upplysningar som är av betydelse för Säkerhetspolisens arbete med att förebygga och förhindra terrorismrelaterade brott eller andra allvarliga brott mot säkerhet. Det ska inte vara fråga om sådan information som Säkerhetspolisen både kan ha och mista. Däremot krävs det inte att uppgifterna kan leda till att allvarliga brott kan förhindras eller avslöjas. I kravet på särskilda skäl ligger också att det ska finnas ett faktiskt behov av tvångsmedlet och att det behovet inte kan tillgo- doses på något annat, mindre ingripande, sätt. Tillståndet till åtgär- den får avse högst den tid som anges i 27 kap. 21 § andra stycket. Säkerhetspolisen får också möjlighet att ansöka om tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i syfte att kunna lokalisera en utlänning som inte har fullgjort sin anmälningsskyldig- het. Genom lokaliseringen kan Säkerhetspolisen få tag på utlänning- en för att kunna utreda varför han eller hon inte har fullgjort sin skyldighet och om det bör föranleda straffansvar. Lokaliseringen kan även leda till att myndigheten får bekräftat att utlänningen har läm- nat och att utvisningsbeslutet därmed är verkställt. Vid prövningen ska rätten enligt andra stycket tillämpa bestäm- melserna i 27 kap. i tillämpliga delar. Det innebär krav på vad besluten ska innehålla (27 kap. 21 § andra och tredje styckena) och på att offentligt ombud ska medverka vid prövning av frågor om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation (27 kap. 26 och 28 §§). Det ställs också krav på att rätten ska överväga om det bör ställas särskilda villkor för användning av tvångsmedlen (27 kap. 21 § sjätte stycket). Genom hänvisningen till gäller även förbudet i 27 kap. 22 § mot att avlyssna vissa samtal och kravet på att material från sådana samtal ska förstöras . Det kan aktualiseras t.ex. om utlänningen är misstänkt eller har varit misstänkt för brott under handläggningen av utlänningsärendet och har telefonkontakt med sin försvarare. Det tydliggörs också att endast de bestämmelser i 27 kap. rätte- gångsbalken som rör misstänkta är tillämpliga. I tredje stycket upplyses om att det i lagen (2020:62) om hemlig dataavläsning finns bestämmelser om att den lagen får tillämpas, som en metod för att verkställa de aktuella tvångsmedlen. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, reglerar Säkerhetspolisens möjlighet att begära rättens tillstånd till hemlig kameraövervakning. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.4, 10.5.7, 10.5.10, 10.5.11 och 10.5.17. En grundläggande förutsättning för att rätten ska få meddela till- stånd till hemlig kameraövervakning är enligt första stycket att till- lämpliga rekvisit i 10 § är uppfyllda. Dessutom krävs det att det finns särskilda skäl för åtgärden. Vad som avses med särskilda skäl framgår av kommentaren till 14 §. Hemlig kameraövervakning får endast avse en plats där utlän- ningen regelbundet kan antas komma att uppehålla sig eller en plats där den typ av brott som gör lagen tillämplig kan antas komma att planläggas eller förberedas. Kravet på att utlänningen regelbundet kan antas komma att uppehålla sig på platsen innebär att det inte är tillräckligt att han eller hon kommer att göra det vid något enstaka tillfälle . Däremot ställs det inget krav på att han eller hon ska befinna sig där . Det kan vara tillräckligt att utlänningen regelbundet finns på platsen men med längre intervall, t.ex. om en utlänning har regelbunden kontakt med företrädare för främmande makt som besöker varannan eller var tredje må- nad. Eftersom sådana kontakter kan vara svåra att förutbestämma tidsmässigt kan det då behövas kameraövervakning . Platsen kan t.ex. vara utlänningens bostad, arbetsplats eller skola. Det kan också vara fråga om någon annan lokal som utlän- ningen regelbundet besöker, t.ex. en föreningslokal, en restaurang, ett kafé eller liknande. När det gäller övervakning av en plats där brott kan antas komma att planeras eller förberedas är kravet inte lika strängt. Är det fråga om en sådan plats är det tillräckligt att det kan antas att utlänningen kommer att besöka den vid något enstaka tillfälle . Säkerhetspolisen får inte utan medgi- vande bereda sig tillträde till en plats som annars skyddas mot in- trång, för att montera en övervakningskamera. Vid prövningen ska rätten enligt andra stycket tillämpa bestäm- melserna i 27 kap. i tillämpliga delar. Det innebär att tillståndet får gälla högst en månad (27 kap. 21 § andra stycket) och att det ställs krav på vad besluten ska innehålla (27 kap. 21 § fjärde stycket). Vidare ska rätten alltid överväga om det bör ställas särskilda villkor för användning av tvångsmedlet (27 kap. 21 § sjätte stycket). Offentliga ombud ska medverka vid prövningen i samma utsträckning som vid tvångsmedel enligt (27 kap. 26 och 28 §§). Det tydliggörs också att endast de bestämmelser i 27 kap. rätte- gångsbalken som rör den som är skäligen misstänkt är tillämpliga. Det innebär t.ex. att 27 kap. 20 c § , som reglerar hemlig kameraövervakning i syfte att fastställa vem som är skäligen misstänkt, inte får tillämpas. I tredje stycket upplyses om att det i lagen (2020:62) om hemlig dataavläsning finns bestämmelser om att den lagen får tillämpas, som en metod för att verkställa kameraövervakningen. Paragrafen, som delvis motsvarar 20 § andra och tredje styckena och 21 § första stycket i den nuvarande lagen, reglerar Säkerhetspolisens möjlighet att begära rättens tillstånd till postkontroll. Paragrafen be- handlas i avsnitt 10.5.7, 10.5.10, 10.5.12, 10.5.14 och 10.5.17. Den grundläggande förutsättningen för att rätten ska få meddela tillstånd till postkontroll är, som framgår av första stycket, att till- lämpliga rekvisit i 10 § är uppfyllda. Dessutom krävs det att det finns särskilda skäl för åtgärden. Vad som avses med särskilda skäl framgår av kommentaren till 14 §. Föremålet för kontrollen är försändelser som finns hos ett be- fordringsföretag och som antingen är ställda till utlänningen eller som har avsänts av honom eller henne. avses detsamma som i , dvs. post- och telebefordringsfö- retag som på affärsmässiga grunder huvudsakligen förmedlar infor- mation – meddelanden i form av postförsändelser – som andra läm- nar för distribution (prop. 1992/93:200 s. 161 f.). Alla typer av fysiska försändelser omfattas. Det kan vara fråga om brev, paket eller andra försändelser. Uppräkningen är inte uttömmande. Paragrafen är inte tillämplig på elektronisk post. Vad ett tillstånd till postkontroll ska innehålla framgår av andra stycket. Rätten får förordna att befordringsföretaget ska hålla kvar vissa försändelser till eller från utlänningen. Det ska framgå av till- ståndet vilka försändelser som får hållas kvar för att undersökas, öppnas och granskas. Ett tillstånd kan avse t.ex. alla försändelser till eller från utlänningen eller alla försändelser till honom eller henne med undantag för brev från advokater eller svenska myndigheter. Det kan även avse bara utländska försändelser från ett eller flera län- der. Tillståndet kan också avgränsas på annat sätt. Ett tillstånd till postkontroll ska avse viss bestämd tid, längst en månad då förordnandet delgavs befordringsföretaget. Förordnandet ska alltid innehålla en underrättelse om att åtgärden inte får röjas för avsändaren av försändelsen, mottagaren eller någon annan utan medgivande av Säkerhetspolisen. I befordringsföretagens verksamhet gäller tystnadsplikt. Den regleras i 2 kap. 14 § postlagen (2010:1045). Paragrafen, som delvis motsvarar 21 § andra stycket i den nuvarande lagen, anger vilken domstol som prövar frågor som anges i 14–16 §§ och vem som får överklaga beslut enligt lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.17. Av första stycket framgår att endast är behö- rig att pröva Säkerhetspolisens framställningar om tillstånd till att använda hemliga tvångsmedel enligt lagen. Rättens beslut i frågor som rör tvångsmedel gäller . Det motsvarar regleringen i 30 kap. 12 § . Vid prövning av frågor om hemlig av- lyssning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervak- ning ska vissa bestämmelser i 27 kap. tillämpas. Det innebär bl.a. att offentligt ombud ska förordnas och närvara vid handläggningen av vissa tvångsmedel och att ombudet har rätt att överklaga beslut. I övrigt hänvisas i andra stycket till förfarandet i . Det innebär t.ex. att bestämmelser om närvaro vid förhandlingen, protokoll, möjlighet att hålla förhandlingen inom stängda dörrar och beslut ska tillämpas. I tredje stycket föreskrivs att Säkerhetspolisen får överklaga beslut enligt 6 och 14–16 §§ som gått myndigheten emot. Det kan röra sig om att rätten inte har gett myndigheten tillstånd att använda ett visst tvångsmedel eller att rätten visserligen har gett ett sådant tillstånd men ställt upp villkor som Säkerhetspolisen inte anser sig kunna Utlänningens rätt att överklaga beslut följer genom reglering- en i 8 § av bestämmelserna i 51 och 52 kap. . Att ett offentligt ombud får överklaga beslut i vissa fall följer av hänvis- ningarna i första stycket. Ändringar och upphävande av beslut om anmälningsskyldighet I paragrafen, som delvis motsvarar 16 § i den nuvarande lagen, regle- ras vilka ändringar som får göras i beslut om anmälningsskyldighet och vem som får besluta om ändringar och upphävande av sådana beslut. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.19. I första stycket anges i fyra punkter vilka ändringar som Säkerhets- polisen är behörig att göra i en utlännings anmälningsskyldighet, om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl för det. Enligt punk- ten 1 får Säkerhetspolisen besluta om inskränkningar i anmälnings- skyldigheten. Om en utlänning på grund av ändrade förhållanden på arbetet eller i studierna har behov av att befinna sig på annan ort nå- gon eller , får Säkerhetspolisen besluta t.ex. att anmälningsskyldigheten ska fullgöras färre dagar . Ett annat exempel kan vara att utlänningen tillfälligt byter bostadsort och att anmälningsskyldigheten behöver anpassas till det. Säkerhetspolisen får också besluta om tillfälliga lättnader i anmäl- ningsskyldigheten, exempelvis om en utlänning har hamnat på sjuk- hus efter en olycka eller ska genomgå en planerad operation. Det kan också vara fråga om att låta utlänningen avstå från anmälningsskyl- digheten någon enstaka dag för att kunna närvara vid en familjehög- tid på annan ort.