sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Efter en samlad bedömning av bl.a. barnets vilja och hur ett namnbyte skulle påverka kontakten med den andra föräldern bedömde domstolen att ett namnbyte var till barnets bästa. I rättsfallet NJA 1987 s. 496, som också avsåg den upphävda namn- lagen, ansåg att en 16-årings bestämda och moti- verade vilja att byta namn talade starkt för att ett namnbyte var till barnets bästa. Avgörandet gällde även 16-åringens 9-åriga bror. Det framgår inte att broderns vilja haft någon betydelse, i stället grunda- des beslutet på att fadern, vars namn denne bar, endast i ringa utsträck- ning sökt hålla personlig kontakt och att det var lämpligt att sysko- nen hade samma namn. Vår utredning omfattar avgöranden meddelade mellan . Till största delen består studien av tingsrättsav- göranden meddelade . Inte sällan vägs olika av barnets intressen mot varandra, t.ex. hur ett namnbyte skulle på- verka relationen med föräldern vars namn man byter ifrån, barnets egen vilja och tillhörigheten med den familj barnet bor hos. I ett av- görande enligt den nu upphävda namnlagen har en 13-årings vilja fått stor betydelse, trots att socialnämnden rest frågetecken kring namn- 2015/16:180 s. 134. Domstolen har vägt viljan mot risken för en negativ inverkan på relationen till barnets far.8 Om ett barn bär någon av föräldrarnas efternamn utan att denna för- älder är vårdnadshavare, krävs det för att barnet ska få byta efter- namn, enligt lagen om personnamn, att föräldern har samtyckt till bytet eller att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med bar- nets bästa. För att ett barn ska få byta efternamn krävs att den eller de vars namn ska förvärvas har samtyckt till bytet och att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa. Av förarbetena till lagen om personnamn framgår att barnets bästa ska ses som en process i linje med . Om ett barn har fyllt , krävs barnets samtycke för ett namnbyte. I förarbetena uttalas vidare att vad som är barnets bästa måste avgöras efter en bedömning i varje enskilt fall. Det är inte tillräckligt att domstolen i allmänna ordalag, utifrån ett generellt betraktelsesätt, konstaterar att något är till ett barns bästa. Barnets bästa ska konstateras efter ett aktivt övervägande i det konkreta fallet och redovisas av domstolen. har uttalat att stor vikt måste fästas vid ett barns eget önskemål om namnbyte om barnet nått en sådan ålder och mognad. Av vår rättsfallsstudie kan utläsas att barnets olika intressen ofta vägs mot varandra, t.ex. hur ett namnbyte skulle påverka relationen med föräldern vars namn man byter ifrån, barnets egen vilja och till- hörigheten med den familj barnet bor hos. 8Södertälje tingsrätt, beslut i mål Ä 147-17. 66Generella iakttagelser om hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade tolkas I denna del har vi redogjort för hur svenska bestämmelser om bar- nets bästa och barnets rätt att uttrycka sin åsikt och få den beaktad tolkas i den praktiska tillämpningen samt vilken innebörd de ges inom olika rättsområden. I den mån det varit möjligt har vi analyserat hur barnets bästa förhåller sig till andra intressen som ska beaktas. bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade har transformerats in i svensk lagstiftning inom flera rättsområden. Vi har inom ramen för vårt uppdrag valt att begränsa oss till en redovisning av hur lagstift- ningen är utformad, vad som anges i förarbetena, vägledande praxis på området och myndigheters tolkningar i rättsutlåtanden, hand- böcker och andra vägledningar. Inom några områden har vi genom- fört en enkätundersökning för att få kunskap om hur bestämmelserna tolkas och tillämpas i beslut inom dessa områden. Studien är över- siktlig och avser olika personalkategorier och bestämmelser. Av det sammantagna underlaget har det inte varit möjligt att dra några långt- gående slutsatser men vi har kunnat göra några generella iakttagelser. Av den vägledande praxis som utredningen tagit del av kan det konstateras att det ofta görs hänvisningar till förarbetsuttalanden om barnets bästa. Även i vägledningar och handböcker hänvisas det ofta till innehållet i förarbetena. I vägledande praxis finns också, i högre utsträckning konkreta bedömningar om barnets bästa jämfört med underrättspraxis. Detta gäller bl.a. vid utlänningsärenden. Skillnaden är inte lika stor vid mål och ärenden där barnets bästa ska vara avgö- rande, t.ex. vid vårdnadsmål eller när det gäller stödåtgärder till barn. Generella iakttagelser om hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt … Det framstår också som att kriterier som särskilt nämns i en bestäm- melse (se t.ex. 6 kap. 2 a § FB) ges särskilt stor vikt vid bedömningarna av barnets bästa. När det gäller hur barnets åsikter ska beaktas tycks det i domstol finnas vissa utgångspunkter, t.ex. att en 12-årings vilja normalt ska ges avgörande betydelse. Detta verkar även ha lett till att yngre barns vilja beaktas i betydligt mindre grad. Även om individuella bedöm- ningar görs tycks det närmast ha skapats en åldersgräns för när ett barns vilja ska beaktas. Av vår rättsfallsstudie har det framkommit att flera avgöranden saknar ordentliga bedömningar av barnets bästa, liksom redogörelser för barnets åsikter. Det behöver emellertid inte betyda att någon be- dömning av barnets bästa inte gjorts eller att barnet inte hörts, bara att det inte redovisats. Av vår enkätundersökning framgår att majoriteten av responden- terna inom de olika yrkeskategorierna känner sig trygga i att göra bedömningar av vad som är barnets bästa. Samtliga respondenter an- ger att de väger in barnets åsikt som en del i bedömningen. De flesta respondenterna samtalar med barn som berörs av ären- dena, i synnerhet om barnet är eller äldre. Däremot bedöms det ibland utgöra ett hinder mot att samtala med barnet om barnet är för ungt eller att det har en funktionsnedsättning. Undersökningen visar således att många av tillämparna ”i första ledet” anser sig vara medvetna om hur bestämmelserna ska tolkas och tillämpas. Det ska dock framhållas att det de som valt att svara på enkäten kan antas ha ett större intresse av frågorna än de kollegor som valt att inte delta. Av både vår enkätundersökning och rättsfallsstudien kan generellt sägas att yngre barns åsikter ofta inte beaktas på grund av barnets ålder. Majoriteten av de barnläkare, familjerättssekreterare, socialsekre- terare och handläggare på som deltagit i enkätunder- sökningen tycker att de har tillräcklig kunskap för att göra en fullgod prövning av barnets bästa. tyder en del av svaren på att det finns en viss osäkerhet kring bedömningarna av barnets bästa. Som exempel kan nämnas att flera av de handläggare från Migrationsver- ket som svarade på enkäten angett att de största hindren mot att göra en fullgod prövning av barnets bästa upplevs bl.a. vara otydlig lagstift- ning och konflikt med andra lagbestämmelser. De som svarat att otyd- lig lagstiftning eller konflikt med andra lagbestämmelser försvårar prövningen lyfter fram olika problem, bl.a. att det inte framgår hur Generella iakttagelser om hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt … barnets bästa ska viktas mot andra intressen och vilken tyngd barnets bästa ska tillmätas. Flera av enkätens respondenter önskar mer vägledning och praxis för vilka omständigheter som är relevanta i bedömningen. Det finns också ett behov av att tydliggöra när en utredning är tillräcklig. Det finns ett önskemål om att lagstiftaren ska utveckla vad handläggaren behöver ha med i utredningen för att uppfylla lagkraven. Ett annat exempel är familjerättssekreterarna, som när det gäller konflikt med annan lagstiftning främst hänvisar till att föräldrars rättigheter enligt och barnets bästa enligt socialtjänstlagen kan vara motsägelsefulla. Även LVU och sekretesslagstiftningen nämns. Även flera av barnpsykiatrikerna hänvisar till att barnets bästa kan stå i kon- flikt med föräldrars rätt att bestämma över sitt barn. Otydlig lagstift- ning eller konflikt med andra lagbestämmelser tycks dock inte vara en försvårande faktor för de socialsekreterare som svarat på enkäten. Alla yrkeskategorier förutom barnonkologerna har angett att tidsbrist och resursbrist i stor utsträckning försvårar en fullgod pröv- ning av barnets bästa. På frågan om vilka andra intressen än barnets bästa som beaktas i samband med ett beslut som rör barn svarar några socialsekreterare att hänsyn tas till tillgängliga resurser och förvaltningens ekonomi. Även barnonkologerna anger att kostnaden vägs in vid bedömningen av vilken vård som ett barn ska ges. Vi har i våra dialoger med olika aktörer fått en bild av att det är själva avvägningen mellan olika intressen som är svår. Som vi beskri- vit i kapitlet om artikel 4 har vi erfarit att det finns osäkerhet kring hur ska tolkas och tillämpas inom den egna verk- samheten och i relation till annan lagstiftning på området. Några myn- digheter har tagit fram kompletterande vägledningar om hur den lag- stiftning som finns inom det egna verksamhetsområdet ska tolkas och tillämpas i relation till som lag. Som exempel kan nämnas allmänna råd och handböcker samt Mig- rationsverkets rättsliga ställningstaganden. Effekterna av dessa vet vi dock ännu inget om. Generella iakttagelser om hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt … Även om vi inte kan dra några säkra slutsatser om hur bestäm- melserna tolkas i den praktiska tillämpningen eller vilken innebörd de ges inom olika rättsområden, kan vi konstatera att bestämmelserna inte fått fullt genomslag inom vissa rättsområden. Särskilt yttrande av experten Överlag ställer jag mig bakom utredarens bedömningar i betänkan- det. Utredaren och hans sekretariat har gjort ett gediget arbete och jag är övertygad om att denna utredning kommer att vara till stort stöd för alla som på olika sätt ska arbeta med och dess tolkning och tillämpning. I ett hänseende delar jag inte utredarens bedömning om att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med FN:s konvention om barnets rättigheter (). Detta gäller huruvida möj- ligheterna att använda avskiljning inom den slutna ungdomsvården samt avskiljning och bältning inom tvångspsykiatrin är i överensstäm- melse med artikel 37 i . Jag hade också önskat att utredningen hade gjort en vidare analys av hur hela lag (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i överensstämmer med barnkonven- tionen som helhet än den reflektion kring den tillfälliga lagen som görs i artikel 10. Jag vidareutvecklar båda mina ställningstaganden nedan. Angående tolkningen av artikel 37 vad gäller avskiljning vid vård enligt LVU samt avskiljning och bältning vid vård enligt LPT/LRV När ska tolkas ska utgångspunkten vara från orda- lydelsen i artikeln, syftet med såväl artikeln som hela konventionen samt sammanhanget.1 Av artikel 37 (a) framgår att konventionssta- terna ska säkerställa att ett barn inte utsätts för tortyr eller annan 1Ds 2019:23 Vägledning vid tolkning och tillämpning av FN:s konvention om barnets rättigheter, s. 21. grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. En- ligt 37 (c) ska varje frihetsberövat barn behandlas humant och med respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Detta ska ses tillsammans med syftet med och sammanhanget. Dessa artiklar ska, precis som alla artiklar i konventionen, läsas tillsammans med övriga rättigheter i konventionen, i synnerhet de fyra grundprinciperna. Här bör särskilt noteras att principen om barnets bästa aldrig kan användas som en ursäkt för att rättfärdiga förfaranden som strider mot barnets mänskliga värdighet och rätt till fysisk integ- ritet, till exempel olika former av förnedrande behandling.2 Av särskild vikt när det gäller just tvångsåtgärderna avskiljning och bältning är även barnets rätt att skyddas mot alla former av våld och övergrepp, såväl fysiskt som psykiskt, enligt artikel 19. Detta innebär ett skydd mot att utsättas för övergrepp mot barnets kropps- liga integritet och inneboende värdighet. för barnets rättigheter () har inte specifikt tagit upp avskiljning och bältning när barn är fri- hetsberövade inom samhällsvård i sina allmänna kommentarer. Kom- mittén har däremot tagit upp frågor som rör barn som är frihets- berövade på grund av misstanke om brott eller för att de har begått brott samt generellt vad gäller våld mot barn. Dessa allmänna kom- mentarer kan, enligt min mening, tjäna som stöd för hur artikel 19 och 37 ska tolkas i relation till barn som är frihetsberövade inom sam- hällsvården. Även om de allmänna kommentarerna inte är folkrätts- ligt bindande eller formella rättskällor, har de med tiden fått en stark ställning som tolkningsstöd i internationella och nationella dom- stolar. Regeringen har därför uttalat att dessa, likväl som rekommenda- tioner till enskilda stater, utgör ett viktigt stöd och kan ge viss väg- ledning i tolkningen av barnkonventionen.3 I sin allmänna kommentar om barnets rätt till frihet från alla for- mer av våld beskriver isolering, vilket av- skiljning kan anses vara det samma som, som en form av psykiskt våld som barnets ska skyddas från i enlighet med artikel 19.4 Allmän kommentar nr 13 (2011) Barnets rätt till frihet från alla former av våld. 2017/18:186 Inkorporering av FN:s konvention om barnets rättigheter, s. 84. Allmän kommentar nr 13 (2011) Barnets rätt till frihet från alla former av våld. Vidare har kommittén i sin allmänna kommentar om barnets rättig- heter inom rättssystemet uttalat att barn som har berövats sin frihet inte ska utsättas för några åtgärder som är i strid med artikel 37. Kommittén betonar här att avskiljning är en sådan form av åtgärd som ska vara strikt förbjuden.5 Denna allmänna kommentar tar sikte på barn som har eller misstänkts för att ha begått brott. Men det finns skäl att dra samma slutsats för barn som befinner sig i sam- hällets vård på låsta institutioner, barn som inte ens har begått brott. har inte ännu utarbetat en allmän kom- mentar som särskilt tar hänsyn till barn som befinner sig i samhällets vård på låsta institutioner. Det finns starka skäl, i synnerhet utifrån kommitténs rekommendationer till , att anta att om en sådan skulle bli utarbetad, skulle kommittén anse att avskiljning och bält- ning inte är tillåtna metoder inom samhällsvård för barn. har utifrån artikel 37 (a) och sina två all- männa kommentarer om barnets rätt till skydd mot alla former av våld uttryckligen uppmanat att förbjuda bältning och avskiljning på låsta institutioner och att utbilda personal i alternativa metoder.6 Även mot tortyr har uppmanat att avskaffa användningen av sådan avskiljning av barn som är frihetsberövade, såväl inom särskilda boenden och psykiatrin, som på häkte. Även denna kommitté anser att dessa metoder är former av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.7 Avskiljning och bältning uppfattas som traumatiska och av humaniserande Det måste beaktas att är ett dynamiskt instrument och tolkningen av den utvecklas . Att tolkningen är dyna- misk innebär att allteftersom kunskap om barns utveckling och hur barn påverkas av olika metoder och beteenden utvecklas, kan också synen på vad olika rättigheter innebär förändras och utvidgas. Att barn far illa av att utsättas för olika tvångsåtgärder och att det leder till trauman för barn är en fråga som har uppmärksammats, i alla fall General nr 24 (2019) on children’s rights in the child system. Punkt 95 (g). Sammanfattande slutsatser och rekommendationer avseende femte periodiska rapport (CRC/C/SWE/CO/5). Punkt 26 (b) och (d). 7FN:s kommitté mot tortyr. Concluding observations on the sixth and seventh periodic reports of (CAT/C/SWE/CO/6-7). Det finns dock fortfarande lite svensk forskning på hur just tvångsåtgärderna avskiljning och bält- ning påverkar barn på såväl kort som lång sikt. Forskning som finns vad gäller isolering för barn i häkte visar […]att avskildhet och isolering är dåligt för den psykiska och fysiska hälsan. Unga är särskilt känsliga, framför allt kan det gälla dem som inte har varit frihetsberövade tidigare och som känner stor osäkerhet. Isoler- ing ger sämre uppmärksamhet och kognitiv förmåga men också oro och ångest. Det kan även leda till svårare psykiatriska tillstånd. Eftersom barn och ungdomar är under fysisk och psykisk utveckling är de extra känsliga. De har inte heller samma förmåga till tidsuppfatt- ning som vuxna och har inte alltid förmåga att hantera den stress, ångest och oro som isoleringen skapar.8 En annan viktig aspekt att ta in för att kunna göra en bra tolkning av , och sätta konventionstexten i rätt sammanhang och förstå syftet med den, är att lyssna på vad barn själva säger om hur de har upplevt avskiljning och bältning. Barn och vuxna som utsätts för avskiljning och bältning upplever detta som traumatiserande. Patienter inom psykiatrin upplever bält- ning som avhumaniserande och att det blir en stark känsla av makt- löshet. Det har jämförts med samma känsla som att bli våldtagen – att ligga fastspänd och inte ha någon möjlighet att ta sig därifrån. Även att bevittna fasthållningar upplevdes av patienter som trauma- tiserande.9 Liknande upplevelser och känslor av maktlöshet och åter- upplevt trauma har barn berättat om för , när vi träffade barn inom den psykiatriska tvångsvården.10 Alltså när jag blev bältad, så jag får ju panik eftersom jag har varit utsatt för ett trauma när jag varit fasthållen och så vidare och då tycker de ju bara att jag är jobbig liksom. Så då blir det ju ner med byxorna och så en spruta i skinkan. Det är ju inte så kul det heller. 8www.kriminalvarden.se/om-kriminalvarden/nyheter/2019/december/med-fokus-pa-barn-i- hakte/ (hämtad ). 9Polvere, L. (2011). Youth Perspectives on Restrictive Mental Health Placement: Unearthing a Counter Narrative. , 26(3). 318–343. Se även Polvere, L. (2014). Agency in Institutionalised Youth: A Critical Inquiry. , 28(3), s. 182–193. har även pratat med barn på särskilda ungdoms- hem som utsatts för avskiljning. Det är traumatiska upplevelser som barnen berättar om, inte minst om det våld som används för att ta barnet till avskiljningsrummet. Även att bevittna när andra barn förs till avskiljning har upplevts traumatiskt. Barn har också berättat att avskiljning används av personalen som ett hot för att få barnet att lugna sig.11 Även om avskiljning och bältning enligt lag inte får användas som bestraffning, är det så många barn uppfattar åtgärderna. Såväl barn som blivit utsatta för åtgärderna, som barn som blivit hotade av per- sonal med att åtgärderna kan sättas in. Detta har barn berättat för såväl som statliga utredningar.12 Det är för att straffa en, att lägga dem där. Alltså, att kasta in dem där och stänga. Ja, är syftet med det att jag ska lära mig efter det här att inte bråka? Eller för i så fall stämmer det inte. För man lär sig inte bara för man blir avskild. Det är då man blir faktiskt värre, om man blir avskild och såna där . När tvångsåtgärder är tillåtna riskerar de att missbrukas Flera granskningar har visat att tvångsåtgärder inom den psykiatriska tvångsvården missbrukas och överanvänds, även när det gäller barn. Inspektionen för vård och omsorg () genomförde en tillsyn av tvångsvård 2018, där minst en barn- och ungdomspsykiatrisk (BUP) verksamhet i varje region ingick, förutom vuxenpsykiatrin. Vid till- synen fick även patienter möjlighet att komma till tals. Det framgår inte av rapporten om barn fick komma till tals eller vilka iakttagelser som är barnspecifika. Det patienterna tog upp var bland annat att tvångs- åtgärderna fastspänning och avskiljning inte alltid används utifrån individanpassade behov och att de används för mycket. Många patien- ter ansåg inte att tvångsåtgärderna var nödvändiga, utan menade att annat medel hade kunnat användas vid situationen. Långt ifrån alla patienter fick uppföljningssamtal efter tvångsåtgärderna genomförts, trots lagkrav på detta. Egenkontrollen brast inom ett tjugotal av verk- Röster från särskilda ungdomshem. Vem bryr sig – när samhället blir förälder. 12Se till exempel . Röster från särskilda ungdomshem. Vem bryr sig – när samhället blir förälder. Se även SOU 2017:111 För barnets bästa? Utredningen om tvångsåtgärder mot barn i psykiatrisk tvångsvård, s. 123. Hälften av de granskade verksamheterna saknade rutiner för att följa patienters hälsotillstånd patienten är fastspänd. Det var också tydligt att det inte alltid genomfördes personlig under- sökning av patienten inför beslut om förlängning av fastspänningen. Det fanns också stora brister i rapporteringarna till och Granskningar från har också visat att barn på särskilda ung- domshem avskiljs på ett sätt som inte är förenligt med gällande regler.14 I sitt remissvar till , som föreslog en ny lag med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), skrev följande angående förslaget att fortfarande tillåta avskilj- ning på särskilda ungdomshem:15 Särskilda ungdomshem måste förstås som totala institutioner. Sociolo- gen har beskrivit denna typ av inrättningar som en in- stitution i vilken alla aspekter av individens liv är underordnade och beroende av institutionens organisation och auktoritet och att de präglas av en hegemonsik och hierarkisk makt. Med kunskap om hur en sådan institution fungerar i allmänhet och det särskilda ungdomshemmen i synnerhet menar jag att tillämpningen av avskiljningar inte kommer att upphöra så länge det är tillåtet att göra detta. För att avskiljningen av tvångsomhändertagna barn och unga på de särskilda ungdomshemmen ska upphöra måste det förbjudas och detta kräver även andra mer eller mindre genomgripande förändringar i den institutionella strukturen och organisationen. Sammanfattande slutsats angående avskiljning och bältning Så länge möjligheten att använda metoder som avskiljning och bältning är tillåtet enligt lag, kommer dessa metoder att användas och barnets rättigheter enligt då kränkas. Dessutom blir incita- menten till att utveckla och använda alternativa metoder för att möta barn som är en fara för sig själv eller andra på låsta institutioner sämre. Att säkerställa att personal får utbildning i alternativa metoder, som Iakttagelser i korthet nr 4/2020. Psykiatrin har förutsättningar för att begränsa antalet tvångsåtgärder, men det systematiska kvalitetsarbetet behöver förbättras. Vad har sett 2018? Iakttagelser och slutsatser om vårdens och omsorgens brister för . 2019, s. 23. Remiss: Barns och ungas rätt vid tvångsvård. Förslag till ny LVU (SOU 2015:71). också har rekommenderat16, blir inte heller lika angeläget för huvudmännen. Här kan tilläggas att på har inte bältning inom psykiatrin används och en alternativ metod för att hantera patienter har utvecklats.17 Som nämnts ovan ska artikel 37 (a) och (c) tolkas utifrån sin orda- lydelse, syfte och ändamål samt sammanhanget. Utifrån det som ovan har redovisats av vad säger, hur den har tolkats av och hur tvångsåtgärderna bältning och av- skiljning uppfattas av barn, är det min fasta ståndpunkt att avskilj- ning och bältning av barn på låsta institutioner inte kan anses vara i överensstämmelse med artikel 37 i och därför måste vara strikt förbjudet i svensk rätt för att vi ska kunna hävda att svensk lag är i överensstämmelse med . Mot bakgrund av detta kan jag inte ställa mig bakom utredarens slutsats att svensk rätt är förenlig med vad gäller tillåtelse att använda avskiljning och bältning inom låsta institutioner för barn. Särskilt yttrande angående artikel 10 vad gäller lag (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i I betänkandet tas lag (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möj- ligheten att få uppehållstillstånd i (nedan kallad den tillfälliga utlänningslagen) upp av utredaren (i anslutning till artikel 10), och det konstateras att den har fått kritik för ett bristande barnrättsper- spektiv, bland annat från .