sou · H8B312 · 2020-03-09 00:00:00 — ska också få kräva att en revisor eller en särskild granskare som åsidosatt sin rapporteringsskyl- dighet till ska bytas ut. Reglerna om ansvarigt före- tag på gruppnivå och om vilken myndighet som ska ha tillsyns- ansvaret på gruppnivå ska ändras. Den utredningen föreslår att de bestämmelser som redogjorts för i föregående avsnitt ska träda i kraft . Ut- gångspunkten är att ändringarna i tillsynsförordningen ska börja till- lämpas (se artikel 3.2 i ändringsförordningen). I arti- kel 3.3–3.8 i ändringsförordningen finns undantag som i fråga om en rad artiklar föreskriver att bestämmelserna ska tillämpas från antingen en tidigare eller senare tidpunkt. Eftersom värdepappersbolagen undantas från tillsynsförordningens och kapitaltäckningsdirektivets tillämpningsområde först genom värde- pappersbolagsförordningen är förslagen från Utredningen om EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder naturligen utformade med utgångspunkten att även värdepappersbolagen omfattas av regelver- ket. Som framgår av de följande kapitlen lämnar såväl förevarande utredning som Utredningen om EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder i flera avseenden lagförslag beträffande samma paragrafer. Det gäller bl.a. bestämmelserna om riskhantering och ingripande i 8 kap. 4 § respektive 25 kap. 1 d § lagen om värdepappersmarknaden samt bestämmelserna om krav och tillsynsansvar på gruppnivå i 3 och 4 kap. tillsynslagen. Förevarande utredning har utgått från gällande rätt vid utformningen av författningsförslagen. Det kommer därför sannolikt vara nödvändigt att i den fortsatta beredningen i dessa avseenden överväga förslagen från båda utredningarna. I de fall där det framstår som relevant har förevarande utredning som ambition att i författningskommentaren till aktuella lagrum notera att förslag även finns från Utredningen om EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder. 4.3Terminologi i förslags- och bedömningsrutor För att underlätta läsningen har utredningen valt att för EU-rätts- akterna använda kortformerna tillsynsförordningen, kapitaltäcknings- direktivet, värdepappersbolagsförordningen och värdepappersbolags- direktivet även när det gäller förslags- och bedömningsrutorna. I rutorna används också benämningen tillsynslagen för lagen (2014:968) om sär- skild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. När det gäller övriga författningar avstår utredningen från att återge SFS-numret i rutorna. Värdepappersbolagsdirektivet och värdepappersbolagsförordningen är tillämpliga på värdepappersbolag. Vissa värdepappersbolag ska dock på grund av sin storlek, eller efter beslut av den behöriga myndig- heten, i vissa delar tillämpa samma regler som kreditinstitut. För en del andra värdepappersbolag, exempelvis bolag som ingår i en kon- cern där kapitaltäckningsregelverken för kreditinstitut eller för- säkringsföretag är tillämpliga, och vissa små värdepappersbolag, finns specialregler avseende vilket kapitaltäckningsregelverk som är till- lämpligt och i vilken omfattning. och tare omfattas till begränsad del av de nya reglerna. Slutligen kan ett svenskt värdepappersbolag få tillstånd att ta emot medel på konto vilket sätter bolag med ett sådant tillstånd i en särskild situation i förhållande till kapitaltäckningsregelverken. I detta kapitel behand- las de ändringar som behöver göras i svensk rätt för att anpassa den till värdepappersbolagsdirektivet och värdepappersbolagsförordningen vad gäller tillämpningsområdet. 5.2.1Regleringen i direktivet och förordningen Både värdepappersbolagsdirektivet och värdepappersbolagsförord- ningen är som huvudregel tillämpliga på den typ av företag som på EU-nivå benämns värdepappersföretag och i svensk rätt kallas värde- pappersbolag (se artikel 2.1 i direktivet och artikel 1.1 i förordningen). Värdepappersbolag är företag som har tillstånd att driva värdepappers- rörelse, dvs. verksamhet som består i att yrkesmässigt tillhandahålla investeringstjänster eller utföra investeringsverksamhet enligt lagen Exempelvis får tillstånd ges för ut- förande av order på kunders uppdrag, portföljförvaltning, handel för egen räkning och investeringsrådgivning. Från huvudregeln finns dock undantag. På värdepappersbolag som ägnar sig åt egen handel1 eller garantigivning2 och inte är en s.k. rå- varu- och utsläppsrättshandlare3, ett företag för kollektiva invester- ingar eller försäkringsföretag och har tillgångar som uppgår till , på bolags- eller koncernnivå, ska tillsynsförord- ningen och delar av kapitaltäckningsdirektivet fortsätta att tillämpas.4 Detsamma gäller i de fall tillgångarna inte uppgår till men uppgår till och den behöriga myndigheten, förenklat uttryckt, har bedömt bolaget som system- viktigt och därför har beslutat att tillsynsförordningen och viss reglering från kapitaltäckningsdirektivet ska tillämpas på bolaget.5 Den behöriga myndigheten kan också tillåta värdepappersbolag som ingår i en företagsgrupp som omfattas av gruppbaserad tillsyn i en- lighet med tillsynsförordningen och som ägnar sig åt egen handel eller garantigivning att i stället för de nya reglerna fortsätta att till- lämpa tillsynsförordningen och delar av kapitaltäckningsdirektivet.6 Det nuvarande kapitaltäckningsregelverket (tillsynsförordningen och kapitaltäckningsdirektivet) är tillämpligt på kreditinstitut och vissa värdepappersbolag. Värdepappersbolag som inte har tillstånd att förvara kunders medel eller finansiella instrument7 och endast tillhandahåller en eller flera av investeringstjänsterna ta emot och vidarebefordra order, utföra order, portföljförvaltning eller invester- ingsrådgivning är dock undantagna från tillämpningsområdet, se artikel 4.1.2 c i tillsynsförordningen. Något sådant undantag finns inte i kapitaltäckningsregelverket för värdepappersbolag. De nya reglerna kommer således att vara tillämpliga på samtliga värdepap- persbolag. Det finns dock undantagsregler för mindre bolag och för bolag som ingår i koncerner där andra kapitaltäckningsregler gäller för koncernen som sådan, se avsnitt 5.2.2. 12 kap. 1 § 3 lagen om värdepappersmarknaden. 22 kap. 1 § 6 lagen om värdepappersmarknaden. 3Se artikel 4.1.5 i värdepappersbolagsförordningen. 4Se artikel 1.2 a och b i värdepappersbolagsförordningen. 5Se artikel 1.2 c i värdepappersbolagsförordningen. 6Se artikel 1.5 i värdepappersbolagsförordningen. 72 kap. 2 § första stycket 1 lagen om värdepappersmarknaden. 5.2.2Specialregler för små och icke-sammanlänkade värdepappersbolag Huvudregeln i värdepappersbolagsförordningen är att varje värde- pappersbolag för sig ska uppfylla kraven i delarna 2–7 i förordningen (se artikel 5). Enligt artikel 6.1 kan den behöriga myndigheten dock besluta att undanta små och icke-sammanlänkade värdepappersbolag (se definitionen av dessa i artikel 12 i värdepappersbolagsförord- ningen) från kraven i del 2 och 3 (avseende det egna kapitalets sam- mansättning och storlek), del 4 (om koncentrationsrisker) samt del 6 och 7 (om offentliggörande och rapportering). Förutsättningarna för ett sådant beslut är att värdepappersbolaget är ett dotterbolag till ett företag som står under tillsyn på gruppnivå enligt tillsynsför- ordningen eller enligt artikel 7 i värdepappersbolagsförordningen, att både värdepappersbolaget i fråga och dess moderbolag står under tillsyn av samma medlemsstat, att övriga inblandade behöriga myn- digheter går med på det och att det egna kapitalet är fördelat på visst sätt mellan moder- och dotterbolag. Ett sådant värdepappersbolag kan även undantas från kraven i del 5 i tillsynsförordningen, om de ytterligare förutsättningar som anges i artikel 6.3 är uppfyllda. En motsvarande möjlighet till undantag, men enbart avseende del 6 i förordningen, finns i artikel 6.2 för dotterbolag till försäkringsbolag. Förutsättningarna för den behöriga myndigheten att besluta om undantag och vad detta innebär framgår direkt av värdepappersbolags- förordningen och kräver inga lagstiftningsåtgärder. 5.2.3Genomförande i svensk rätt Förslag: Tillsynslagen kompletteras med bestämmelser som –upplyser om att värdepappersbolag som uppfyller kriterierna i artikel 1.2 i värdepappersbolagsförordningen, samt värdepap- persbolag för vilka har fattat beslut enligt artikel 1.5 i samma förordning, ska tillämpa tillsynsförord- ningen och anger att de bestämmelser i tillsynslagen som gäller kreditinstitut ska tillämpas, och –ger rätt att, i enlighet med artikel 5 i värde- pappersbolagsdirektivet, besluta att tillsynsförordningen och de bestämmelser i tillsynslagen som gäller kreditinstitut ska tillämpas på ett värdepappersbolag. Bestämmelserna i lagen om värdepappersmarknaden, som enbart hänvisar till tillsynsförordningen, kompletteras med hän- visningar till värdepappersbolagsförordningen för de värdepappers- bolag som inte omfattas av artikel 1.2 eller 1.5 i den förordningen. finns det inga svenska värdepappersbolag som har tillgångar som uppgår till . Mot bakgrund av de befintliga värdepappersbolagens storlek och roll på den svenska marknaden är det antagligen inte aktuellt att av det skälet tillämpa tillsynsförord- ningen och kapitaltäckningsdirektivet på dessa bolag. Dock måste svensk rätt anpassas så att den överensstämmer med de nya reglerna och har möjlighet att fatta de beslut som an- kommer på en behörig myndighet. Tillämpningsområdet för värdepappersbolagsförordningen kräver inga lagstiftningsåtgärder. Att den ska tillämpas på värdepappers- bolag, med undantag för vissa stora bolag, följer direkt av förord- ningen. Likaså följer av förordningen (artikel 1.5) Finansinspektio- nens rätt att tillåta värdepappersbolag, som ingår i en företagsgrupp som omfattas av gruppbaserad tillsyn i enlighet med tillsynsförord- ningen och som ägnar sig åt egen handel eller garantigivning, att istället för de nya reglerna fortsätta att tillämpa tillsynsförordningen och de svenska regler som genomför kapitaltäckningsdirektivet. En bestämmelse som upplyser om detta bör dock tas in i lagen. I fråga om bestämmelserna i artikel 5 i värdepappersbolagsdirektivet, som ger rätt för den behöriga myndigheten att besluta att systemviktiga värdepappersbolag med tillgångar som uppgår till minst fem miljar- der euro ska tillämpa tillsynsförordningen och de svenska regler som genomfört kapitaltäckningsdirektivet, krävs lagstiftningsåtgärder. En bestämmelse som ger möjlighet att fatta sådana beslut bör tas in i tillsynslagen. Därutöver behöver ändringar ske i de paragrafer i lagen om värdepappersmarknaden som hän- visar till tillsynsförordningen (se t.ex. 1 kap. 5 §) så att hänvisningarna görs till värdepappersbolagsförordningen för de värdepappersbolag som inte omfattas av någon av de ovan beskrivna specialreglerna. Vad gäller värdepappersbolagsdirektivet bör bestämmelserna i till- synslagen justeras så att det görs en åtskillnad mellan kreditinstitut å den ena sidan och värdepappersbolag, som inte ska tillämpa tillsyns- förordningen och kapitaltäckningsdirektivet, å den andra. Regler- ingen är utformad så att både värdepappersbolag och kreditinstitut är definierade som ”institut”.8 5.3Värdepappersbolag med tillstånd till inlåningskonton och kreditgivning Förslag: Möjligheten för svenska värdepappersbolag att få till- stånd för att ta emot kunders medel på konto behålls. Sådana bolag ska definieras som kreditinstitut i tillsynslagen, och i lagen om värdepappersmarknaden ska anges att bestämmelserna om soliditet och riskhantering i 6 kap. 1–3 och 4–7 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse ska tillämpas i stället för motsvarande regler i lagen om värdepappersmarknaden. I den lagen ska också upplysas om att tillsynsförordningen gäller för dessa bolag. 5.3.1Bakgrunden till dagens regler Enligt svensk rätt kan ett värdepappersbolag få tillstånd att ta emot kunders medel på konto för att underlätta värdepappersrörelsen.9 Möjligheten att ta emot medel på konto är utformad som en sidotjänst och tillstånd får endast ges tillsammans med tillstånd till sidotjänsten att lämna kunder kredit för att kunden, genom värdepappersbolaget, ska kunna genomföra en transaktion i ett eller flera finansiella instru- ment.10 Att ta emot medel på konto är dock ingen sidotjänst enligt MiFID, där utgångspunkten tvärtom är att ett värdepappersföretag måste hålla kunders medel avskilda. Det är i stället fråga om en svensk nationell reglering. Den svenska regleringen är utformad så att de krav som ställs på startkapital för värdepappersbolag med detta tillstånd är desamma som ställs på kreditinstituten.11 Möjligheten för värde- 81 kap. 2 § första stycket 2 tillsynslagen. 9Se 2 kap. 2 § första stycket 8 lagen om värdepappersmarknaden. 102 kap. 2 § andra stycket lagen om värdepappersmarknaden. 113 kap. 6 § första stycket 1 lagen om värdepappersmarknaden. pappersbolag att ta emot medel på konto har funnits i svensk rätt , åtminstone . När svensk rätt började anpassas till den europeiska regleringen på området uppmärksam- mades avvikelsen mot både MiFID och dess föregångare ISD.12 Enligt förarbetena till de lagändringar som anpassade svensk rätt till den europeiska regleringen var dock möjligheten att använda sig av inlåningskonton av stor betydelse för de svenska värdepappers- bolagen och möjligheten att hålla sådana konton har därför behållits.13 I prop. 1994/95:50 behandlades utförligt frågan om värdepappers- bolagens möjlighet att ta emot medel på konto i förhållande till den europeiska regleringen av kreditinstitut. Det konstaterades att ”någon allmängiltig och sammanhållen definition av begreppet kreditinstitut inte finns i svensk lagstiftning. Begreppet definieras i stället i de olika lagar där det används utifrån regleringens ändamål”.14 Den definition av kreditinstitut som man då hade att förhålla sig till återfanns i det s.k. första banksamordningsdirektivet (77/780/EEG). Enligt det direktivet var ett kreditinstitut ”ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egen räkning”, dvs. i sak samma definition av kreditinstitut som i dagens tillsynsförordning. Lagstif- taren konstaterade då att det skulle innebära flera nackdelar om värde- pappersbolagen inte längre skulle kunna ta emot medel på konto. Det skulle innebära betydande störningar och svårigheter för bolagen av såväl finansiellt som praktiskt slag. Det skulle också kunna leda till att bolagen skulle komma att överväga att byta verksamhetsform och söka tillstånd att bedriva rörelsen i bankform (dvs. utan de begräns- ningar i inlånings- och kreditgivningsverksamheten som följer av värde- pappersbolagsreglerna). Slutsatsen blev att utformningen av regler- ingen skulle ske på ett sätt som beaktade den svenska marknadens särskilda förhållanden. Detta skulle, enligt samma förarbeten, kunna uppnås om det för värdepappersbolag som bedrev sådan verksamhet infördes regler som uppfyllde kraven för kreditinstitut i europarätts- lig mening. Bolagen i fråga skulle då ”bli att anse som kreditinstitut enligt EG-direktiven”. En av de anpassningar som gjordes var att höja kravet på startkapital för dessa bolag, och det framhölls att bolagen 12Direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster inom värdepappersområdet. 1994/95:50 s. 97 f. och prop. 2006/07:115 s. 326. 1994/95:50 s. 101. skulle anmälas för införande på den gällande listan över företag som i de olika länderna klassificeras som kreditinstitut.15 Utredningen har haft kontakt med några av de värdepappersbolag som har den aktuella tillståndskombinationen.16 Enligt bolagen fyller möjligheten att hålla inlåningskonton en viktig funktion och är en förutsättning för att på ett effektivt sätt hantera kunders depåer och värdepapperstransaktioner över depåerna. I synnerhet när kun- derna har kredit för värdepappershandel. Krediterna lämnas på de inlåningskonton som är kopplade till kundernas depåer, och in- låningen utgör en av finansieringskällorna för kreditgivningen. Om bolagen inte längre kunde tillhandahålla inlåningskonton skulle denna del av verksamheten behöva organiseras om i grunden, både vad gäller den praktiska hanteringen och finansieringen. Även vid primärmark- nadstransaktioner – när bolaget är emissionsinstitut och bolagets kunder tecknar sig i emissionen – underlättar inlåningskonton verk- samheten eftersom inlånade medel då kan användas för bolagets lik- viditetshantering. Möjligheten att hålla inlåningskonton och krediter innebär att bolagens verksamhet avseende handel med värdepapper över depå kan konkurrera med bankernas motsvarande verksamhet. Om tillståndskombinationen inte längre skulle vara möjlig skulle som nämnts hanteringen och finansieringen fördyras vilket i sin tur skulle riskera att försämra konkurrensen i detta marknadssegment och några av bolagen har anfört att de skulle överväga att söka till- stånd som bank om möjligheten att hålla inlåningskonton försvann. Behoven av inlåningskonton synes således vara desamma som i tidi- gare lagstiftningsärenden, och så även konsekvenserna av att möjlig- heten togs bort. 5.3.3Inlåningskonton i förhållande till de nya reglerna Ett värdepappersbolag som tar emot inlåning och lämnar krediter omfattas av definitionen av kreditinstitut i artikel 4.1.1 a i tillsyns- förordningen. Frågan om sådana värdepappersbolag omfattas av för- 1994/95:50 s. 99 f. 16Det finns fyra sådana bolag i . ordningen på denna grund har dock inte haft någon större betydelse eftersom sådana värdepappersbolag i vart fall har omfattats på grund av artikel 4.1.2 i förordningens tidigare lydelse. Frågan kompliceras dock på grund av de ändringar i tillsynsförordningen som görs genom artikel 62 i värdepappersbolagsförordningen. I tillsynsförordningens nya lydelse definieras begreppet ”institut” (på vilka tillsynsförord- ningen är tillämplig) i artikel 4.1.3 numera som ”ett kreditinstitut som har auktoriserats enligt artikel 8 i [kapitaltäckningsdirektivet] eller ett företag som avses i artikel 8a.3 i det direktivet”. Det bör i sam- manhanget nämnas att det finns en undantagsregel i kapitaltäcknings- direktivet, artikel 9.2, som innebär att ett företag kan bedriva inlå- ningsverksamhet utan att vara kreditinstitut, förutsatt att företaget står under nationell reglering till skydd för insättare och investerare. Innebörden av den artikeln torde vara att exempelvis värdepappers- bolagen i fråga kan bedriva inlåningsverksamhet utan att ha tillstånd enligt artikel 8 i kapitaltäckningsdirektivet. Värdepappersbolagen i fråga har fått tillstånd enligt lagen om värdepappersmarknaden, medan artikel 8 i kapitaltäckningsdirektivet i svensk rätt tycks ha genomförts genom bestämmelser i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Det går således inte att säga att bolagen har ”auktoriserats enligt arti- kel 8” i kapitaltäckningsdirektivet. Det är möjligt att man ska tolka den nya definitionen av institut i tillsynsförordningen som alla kredit- institut, oavsett om de har fått tillstånd enligt artikel 8 eller omfattas av nationell lagstiftning så att de enligt artikel 9.2 är undantagna från tillståndsplikten. Det framstår dock som en något djärv tolkning utan stöd i direktivets ordalydelse. Om tillståndskombinationen in- låningskonton och kreditgivning fortsatt ska tillåtas för värdepap- persbolag bör också förutsättas att, liksom , tillsynsförordningen tillämpas på bolagen. För att undanröja eventuella tveksamheter bör i sådana fall en lagregel utformas så att den uttryckligen anger att tillsynsförordningen ska tillämpas på bolagen i fråga. Ett alternativ är att utmönstra möjligheten för värdepappersbolag att ta emot inlåning. Man kan fråga sig om det är rätt att ett företag som huvudsakligen ägnar sig åt värdepappersrörelse ska följa de kapitaltäckningsregler som primärt är avsedda för en helt annan typ av företag (banker) bara för att företaget använder inlåningskonton i stället för klientmedelskonton för att hantera kunders transak- tioner. Det kan ifrågasättas dels om det principiellt är rätt, dels om det är rätt i förhållande till EU-reglerna. Från principiella utgångspunkter kan man konstatera att de nya kapitaltäckningsreglerna för värdepappersbolag är utformade för just den typ av verksamhet som värdepappersbolag ägnar sig åt. Exem- pelvis beror kraven på kapitalbasens storlek på faktorer såsom för- valtat kapital, omfattningen av kundorder och daglig handelsvolym. Om ett värdepappersbolag som tar emot kunders medel på konto tillämpade tillsynsförordningen i stället för värdepappersbolagsförord- ningen skulle dessa, för värdepappersbolagens verksamhet special- anpassade krav, inte gälla för bolaget. Å andra sidan finns denna diskrepans också för de banker som har tillstånd till värdepappers- rörelse. Bankerna kommer även i fortsättningen att omfattas av kapitaltäckningsreglerna för kreditinstitut oavsett hur omfattande värdepappersrörelsen är i förhållande till den traditionella bankverk- samheten. Principiellt bör det inte göras någon åtskillnad mellan en bank som huvudsakligen ägnar sig åt värdepappersrörelse och ett värde- pappersbolag som tillhandahåller inlåningskonton. Avgörande är att båda företagen tar emot inlåning från allmänheten och kapitaltäck- ningsreglerna för kreditinstitut är utformade bl.a. för att säkra kun- dernas möjlighet att få tillbaka sina pengar. Det är därför relevant att tillämpa reglerna både på banker och på värdepappersbolag med till- stånd att ta emot medel på konto. Man kan också konstatera att enligt de nya reglerna ska reglerna för kreditinstitut tillämpas på värde- pappersbolag över en viss storlek och på bolag som den behöriga myndigheten anser systemviktiga (se avsnitt 5.2.1). EU-regleringen utgår således från att det i vissa fall är lämpligt att tillämpa reglerna för kreditinstitut även på värdepappersbolag. En annan fråga är som sagt om detta är korrekt i förhållande till EU-reglerna. Ett svenskt värdepappersbolag med den aktuella till- ståndskombinationen är, åtminstone vid första anblicken, EU-rätts- ligt både ett kreditinstitut (enligt definitionen i artikel 4.1.1 a i till- synsförordningen) och ett värdepappersföretag (enligt definitionen i artikel 1.1 i värdepappersbolagsförordningen). Dock säger definitionen i artikel 1.1 i värdepappersbolagsförordningen att denna är tillämplig på värdepappersföretag som har fått tillstånd enligt MiFID II. Som nämnts är tillståndet för inlåningskonton inte ett tillstånd enligt MiFID II, vilket innebär att när ett företag får ett tillstånd för in- låningskonto, får företaget inte tillstånd som ”värdepappersföretag enligt MiFID II”. Detta synsätt överensstämmer också med hur frågan har hanterats i tidigare lagstiftningsärenden.17 Det finns således var- ken några principiella eller EU-rättsliga hinder mot att det i svensk rätt även i fortsättningen ska vara möjligt för ett värdepappersbolag att få tillstånd att ta emot medel på konto, förutsatt att bolagen till- lämpar tillsynsförordningen. Liksom tidigare är kreditinstitut i svensk rätt i sig ingen verksamhetsform som ett företag kan söka tillstånd för, utan olika verksamhetsformer som t.ex. bank och kreditmark- nadsbolag har i lagstiftningen samlats under paraplybegreppet kredit- institut. Också värdepappersbolag med tillstånd till kreditgivning och att ta emot medel på konto ska liksom tidigare betraktas som kreditinstitut i begränsad mening.18 På grund av de ändringar som skett i tillsynsförordningen avseende definitionerna av institut och kreditinstitut bör det faktum att tillsynsförordningen ska tillämpas följa av en uttrycklig svensk lagregel, se ovan. Detta innebär givetvis inte att ett sådant bolag kan bedriva samma typ av verksamhet som andra kreditinstitut, t.ex. banker. Ett värdepappersbolag får ta emot kunders medel på konto enbart för att underlätta värdepappersrörel- sen, och kreditgivningen får endast ske för att kunden, genom värde- pappersbolaget ska kunna genomföra en transaktion i ett eller flera finansiella instrument. Dessa begränsningar följer av lagen om värde- pappersmarknaden.