sou · H8B313 · 2020-03-05 00:00:00 — Detta innebär såle- des inte att förordningarnas och straffbestämmelsens giltighet i är beroende av tillkännagivandet, utan att syftet enligt reger- ingen var och är att sprida informationen till en vidare krets. Huruvida straffbarheten anses beroende av tillkännagivandet i detta fall framstår emellertid som i viss mån oklart i doktrinen, t.ex. har skrivit i EU och straffrätten, att 15 § lagen om vissa internationella sanktioner inte kan ligga till grund för straffansvar annat än i den mån de blivit tillkännagivna i SFS. Som anförts ovan träder EU-förordningar i allmänhet i kraft som de har publicerats i EUT. Det innebär att det förflyter mellan beslutet att anta en förordning och dess ikraft- trädande. Sanktionslagens straffstadgande medför således att förbu- den i EU-förordningarna är straffsanktionerade i från det att de träder i kraft. Utifrån förarbetsuttalandena till den ursprungliga straffbestäm- melsen i sanktionslagen (som sedermera förts över till nu gällande lag) framstår det som sannolikt att den särskilda konstruktionen med tillkännagivande valdes eftersom beslut om ekonomiska sank- tioner ofta har en kort giltighetstid och att det därför finns särskilt goda skäl att öka överblickbarheten för den enskilde.29 1994/95:97 s. 15 ff. 1994/95:97 s. 17. 29Se vidare i EU och straffrätten. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser 6.6Lagstiftningsteknik 5: Straffbara gärningar anges i brottsbeskrivning Det vi kallar lagstiftningsteknik 5 avser tekniken att ange de straff- bara gärningarna i en brottsbeskrivning (dvs. en beskrivning av brot- tet som sedermera ska speglas av en gärningsbeskrivning) som avser att täcka in hela det straffbara området. I detta avsnitt behandlas även möjligheten att kombinera en brottsbeskrivning med utfyllnad utifrån, dvs. en kombination av brottsbeskrivning och blankettstraffbud. 6.6.2Livsmedelslagen (2006:804) och lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter 28 a § Lydelse : Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.producerar, bearbetar, distribuerar eller på något annat sätt hand- har livsmedel, eller märker, marknadsför eller presenterar livsmedel, på ett sätt som orsakar eller kan orsaka en fara för människors liv eller hälsa, 2.inte vidtar åtgärder i samband med produktion, bearbetning, distribution eller annat handhavande av livsmedel, och därigenom föranleder att ett livsmedel utgör eller kan komma att utgöra en fara för människors liv eller hälsa, 3.brister när det gäller att märka, marknadsföra eller presentera livs- medel och därigenom föranleder att ett livsmedel utgör eller kan komma att utgöra en fara för människors liv eller hälsa, 4.i större omfattning märker, marknadsför eller presenterar ett livs- medel på ett sätt som är eller kan vara vilseledande, eller 5.brister när det gäller åtgärder för identifiering och därigenom på ett omfattande eller annars särskilt allvarligt sätt orsakar att möjligheten att spåra ett livsmedel försvåras eller kan komma att försvåras. Lag (2018:644). 29 § Upphörde att gälla: Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av 5 § tredje stycket, 6, 7, 8 eller 9 §, 2.bryter mot 10 § första stycket, eller 3.inte fullgör sina skyldigheter enligt 20 § första stycket 1. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser Till böter döms även den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte, om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. 29 § Lydelse : Till böter döms den som, om gär- ningen inte ska leda till ansvar enligt 28 a §, med uppsåt eller av oakt- samhet 1.bryter mot en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av 5 § tredje stycket, 6, 7, 8 eller 9 §, 2.bryter mot 10 § första stycket, eller 3.inte fullgör sina skyldigheter enligt 20 § första stycket 1. Till böter döms även den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Livsmedelslagen innehåller med något undantag inte några mate- riella bestämmelser, utan lagens materiella innehåll finns i stället i de EU-bestämmelser lagen kompletterar. Vilka EU-bestämmelser som kompletteras av lagen ska tillkännages av regeringen (5 § livsmedels- lagen). Av specialmotiveringen30 till 28 a § framgår att böter eller fäng- else i högst ska följa på vissa gärningar, som närmare beskrivs i fem punkter. Paragrafen har samma tillämpningsområde som lagen, vilket enligt 3 § samma lag är alla stadier av produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan för livsmedel. Uttrycket ”stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan” definieras i artikel 3.16 i och rådets förordning (EG) nr 178/2002. Vad som avses med livsmedel framgår av artikel 2 i samma förordning samt av 3 § andra stycket i livsmedelslagen. Av 28 a § framgår att ansvar kan aktualiseras både vid uppsåtligt och vid oaktsamt handlande. I 29 § regleras vilka brott som enbart har böter i straffskalan. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas på överträdelser som inte ska leda till ansvar enligt 28 a §. Av bestämmelserna ovan framgår att produktion och hantering av livsmedel omfattas av på området och att reger- ingen tillkännager i SFS vilka grundförordningar som reglerar om- rådena. Av bestämmelserna framgår således att varje brott mot som avser skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de 2017/18:165 s. 80 ff. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser EU-bestämmelser som kompletteras av lagen som inte är ringa, bestraffas med böter (29 § andra stycket). Bestämmelsen är emeller- tid som redan framgått tillämplig endast om gärningen inte redan är straffbar enligt 28 a §, dvs. även omfattar rekvisiten i de gärnings- beskrivningar som framgår av den bestämmelsen. Även punkterna 1–5 i 28 a § innefattar ett antal skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. När en gärning omfattar även de begränsande rekvisit som framgår av 28 a § innebär gärningen emellertid ett brott som kan leda till fängelse i högst om gärningen begås uppsåtligen eller av oaktsamhet. Motiven till den nuvarande utformningen av straffbestämmelserna Av den straffbestämmelse (29 §) som gällde fram till framgick att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bröt mot vissa föreskrifter eller ett beslut som meddelats med stöd av inom lagen hänvisade bestämmelser eller inte fullgjorde vissa skyldigheter skulle dömas till böter. Vidare framgick att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bröt mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen döms till böter. Från det straffbara området undantogs ringa överträdelser och så- dana gärningar som är belagda med straff i eller i lagen (2000:1225) om straff för smuggling (30 §). Som redovisats närmare i avsnitt 4.5 konstaterade dom- stolen i NJA 2005 s. 33 att regeringsformen inte tillåter att förvalt- ningsmyndigheter och kommuner fyller ut blankettstraffstadganden med fängelse i straffskalan på ett sådant sätt att den gärning som därigenom straffbeläggs anges helt eller i det väsentliga i myndig- heternas eller kommunernas föreskrifter. Med anledning av Högsta domstolens avgörande togs fängelse bort ur straffskalorna i samband med införandet av nu gällande livsmedelslag och lagen om foder och animaliska biprodukter. Straffbestämmelserna var till konstruerade som sådana blankettstraffbud som avsågs i Högsta domstolens dom. gjordes en översyn av sanktionssystemen i livs- medelslagen och lagen om animaliska biprodukter. Den utredning som hade som uppdrag att lämna förslag till nya straffbestämmelser (se promemorian Ds 2017:05) i livsmedelslagen och lagen om foder Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser och animaliska biprodukter föreslog en lagteknisk konstruktion med en heltäckande straffbestämmelse i lag med en gärningsbeskriv- ning för de överträdelser som bör kunna straffas med fängelse. Förslaget kom sedermera att föreslås av regeringen i propositionen 2017/18:165 och antas av . Regeringen konstaterade i propositionen 2017/18:165 (s. 33) att det finns flera möjliga sätt att utforma en straffbestämmelse med fängelse i straffskalan på det aktuella området. Ett sätt var enligt reger- ingen att ange de straffbara gärningarna i en brottsbeskrivning som avser att täcka in hela det straffbara området, likt den lagstiftnings- teknik som använts för flera av straffbestämmelserna i och även i olika specialstraffrättsliga lagar, t.ex. lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, narkotikastrafflagen (1968:64), skatte- brottslagen (1971:69) och lagen (2000:1225) om straff för smugg- ling. Fördelarna med en brottsbeskrivning är enligt regeringen, att det framgår direkt av straffbestämmelsen vilken typ av agerande eller underlåtelse som är straffbar. När det omkringliggande regelverket är omfattande innebär det också att själva lagen inte tyngs av omfattande hänvisningar. En sådan konstruktion gör dessutom bestämmelsen mindre känslig för förändringar på andra håll i regelverket. Mot att ange de straffbara gärningarna i en brottsbeskrivning kunde enligt regeringen anföras att regleringen riskerar att bli alltför vag och att det straffbara området således kan bli alltför vidsträckt för att det ska vara godtagbart ur rättssäkerhetssynpunkt. Enligt propositionen var det därför av största vikt att en brottsbeskrivning utformas så att den är klart avgränsad och tydlig. Enligt promemorian (Ds 2017:05) omfattade de allvarliga över- trädelser som kan bli aktuella på områdena livsmedel, foder och animaliska biprodukter inte en större mängd ageranden än att det utifrån dessa i och för sig skulle vara möjligt att konstruera en inte alltför omfattande lista med bestämmelser om vilka brott som ska bestraffas med böter eller fängelse. Det finns dock, vilket också fram- hålls i promemorian, flera nackdelar med en sådan konstruktion. För att kunna komma åt straffvärda beteenden krävs att straffbestämmel- serna kan tillämpas med viss flexibilitet utan att kraven på rätts- säkerhet åsidosätts. Vid en uppräkning av straffbara överträdelser finns risk för att vissa typer av förfaranden faller utanför det straff- bara området. Det är t.ex. inte rimligt att bara ett enstaka handlande som ger upphov till en allvarlig effekt kan straffas med fängelse, utan Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser att även ett handlande som innebär att det finns många små brister som tillsammans inneburit en risk för människors eller djurs liv eller hälsa kan straffas på ett adekvat sätt. I det sistnämnda fallet kan det vara så att varje enskild brist inte är så allvarlig att det bör kunna bli aktuellt med fängelse, men att förfarandet som helhet däremot kan ha inneburit så allvarliga konsekvenser att fängelse bör kunna aktualiseras. Vid en uppräkning riskerar man att den typen av för- faranden faller utanför det straffbara området. Vidare kan överträ- delsernas karaktär komma att ändras . Vid en tydligt utfor- mad brottsbeskrivning som täcker in en stor variation av ageranden minskar risken att allvarliga överträdelser som man inte förutsett faller utanför bestämmelsen. Till detta kommer att en klar och tydlig brottsbeskrivning kan betraktas som mer lättbegriplig för den en- skilde än alternativet att ha en lista med uppräknade överträdelser. Regelverket på områdena livsmedel och foder och animaliska bipro- dukter är omfattande och även om det finns en hänvisning i lagen till en handlingsregel är det inte självklart att detta framstår som tydligt för den enskilde. Med beaktande av de generellt av- fattade EU-rättsliga reglerna på de här aktuella områdena är det inte heller självklart att en hänvisning är tydliggörande. Om det i stället är beskrivet i lagen vilka handlanden som omfattas ger i stället själva lagbestämmelsen den enskilde möjlighet att få insikt i vad som är straffbelagt. Motsvarande bedömning gjordes avseende lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter som är uppbyggd på samma sätt som livsmedelslagen. 6.6.3Brottsbeskrivning kombinerad med hänvisningar till andra författningar En straffbestämmelse kan innehålla både en brottsbeskrivning med tillägg för gärningar som sätts i förhållande till ett hänvisat regelverk som fyller ut straffbestämmelsen. Straffbestämmelsen om miljöfar- lig kemikaliehantering i 29 kap. 3 § första och andra stycket miljö- balken är konstruerad på det sättet. Bestämmelsen och lagstift- ningsmotiven framgår närmare av avsnitt 6.5.2. 29 kap. 3 § För miljöfarlig kemikaliehantering döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet tar befattning med en kemisk produkt, bioteknisk organism eller vara som Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt utan att vidta de skyddsåtgärder, produktval eller försiktighetsmått i övrigt som behövs på grund av produktens, organismens eller varans inneboende egenska- per och genom denna underlåtenhet orsakar eller riskerar att orsaka skada på människor eller i miljön. För miljöfarlig kemikaliehantering döms även den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot ett förbud att sprida bekämpningsmedel enligt 14 kap. 2.bryter mot ett förbud eller en föreskrift om en skyddsåtgärd, ett produktval eller ett annat försiktighetsmått som regeringen har meddelat med stöd av 14 kap., 22.i egenskap av innehavare av ett produktgodkännande av en biocidprodukt inte ser till att produkten innehåller beståndsdelar som avskräcker från konsumtion enligt vad som krävs i artikel 69.1 andra stycket andra meningen i förordning (EU) nr 528/2012. Valet av denna lagstiftningsteknik, dvs. att en brottsbeskrivning an- vänds i kombination med en uppräkning av straffbara överträdelser, beaktades även som alternativ i propositionen till 28 a § livsmedels- lagen. Regeringen anförde då att flera av straffbestäm- melser består av en inledande gärningsbeskrivning som åtföljs av en uppräkning av artiklar i EU-förordningar. Med en sådan utformning uppnås enligt regeringen fördelarna med en heltäckande gärnings- beskrivning som det också tydliggörs vilka överträdelser som i alla hänseenden är straffbara. Emellertid gör sig de nackdelar med en lista som beskrivits gällande även då en lista kombineras med en brottsbeskrivning. Regeringen ifrågasatte också om det finns behov av en uppräkning vid sidan av en gärningsbeskrivning som är klart och tydligt utformad.31 6.6.4Straffbestämmelser med varierande grad av extern normutfyllnad Som behandlats närmare i avsnitt 5.1.2 finns det inom rättsveten- skapen olika uppfattningar om var gränsen går mellan vad som kan betraktas som en fullständig brottsbeskrivning jämfört med en straffbestämmelse vars utfyllnadsnormer i så stor omfattning måste hämtas på annat håll, att bestämmelsen ska betraktas som ett blankett- 2017/18:165. s. 34. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser Att klassificera alla dessa mellan- eller blandvarianter är varken enkelt eller okontroversiellt. De exempel som följer nedan visar på den spännvidd av variationer som har utvecklats . Huruvida en straffbestämmelse är tänkt att behandlas som full- ständig brottsbeskrivning eller blankettstraffbud och huruvida det bör uppställas krav på subjektiv täckning även i förhållande till de bakomliggande normernas existens och innehåll framgår sällan av bestämmelsernas förarbeten, utan frågan utreds I stället först när ett mål ska avgöras i domstol. Straffbestämmelserna nedan är både sådana som kräver norm- utfyllnad av normer från och sådana som är avhängiga rent inhemsk normbildning. Vissa av exemplen är hänvisningsnor- mer i svensk författning som både implicit och explicit hänvisar till normer som hämtas på annat håll än i själva bestämmelsen. Sådana hänvisningsnormer kan t.ex. innehålla hänvisningar till ”vad som gäller för uppgiften”, ”de övriga uppgifter som behö- ver” och vad som typiskt sett är ägnat att utsätta någon för ”andras missaktning”. Bestämmelserna har gemensamt att den som tillämpar dem måste söka svaren i andra regelverk än själva straffbestämmelsen och att dessa regelverk inte framgår uttryckligen av straffbestäm- melsen. Bestämmelserna i skatteförfarandelagen, som innehåller en blandning av mer eller mindre slutna, uttryckligt angivna och norm- givningsexterna dynamiska hänvisningar i kombination med en helt öppen bestämmelse, anger vad en person måste göra för att undgå skattetillägg. Slutligen framgår ett exempel från lagen om straff för smuggling, som är exempel på en lagstiftningsteknik som endast anger vilket rättsområde som reglerar de handlingsnormer som ska föl- jas. Straffbestämmelsen i smugglingslagen sanktionerar således, likt skatteförfarandelagen, inte själva handlingsnormen, utan att bryta mot den. Handlingsnormen kan i sin tur sedan vara sådan att den anses omfatta också områden där EU har normgivningskompetens, t.ex. vissa av som tullar. Genom att analysera nedan återgivna bestämmelser, lagförarbe- ten och hur bestämmelserna har kommenterats i praxis, ökar för- ståelsen för var gränserna går för normgivningsexterna hänvisningar ur ett legalitetsperspektiv. Jämförelser mellan bestämmelser som hänvisar explicit till EU-bestämmelser och bestämmelser som impli- cit eller inte alls hänvisar till EU-bestämmelser, kan visa vilken bety- Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser delse det har för bestämmelsens utformning om den hänvisade nor- men finns i en EU-bestämmelse eller framgår av svensk författning. BrB 9 kap. 3 b § Den som, i strid med föreskrifter eller villkor, använder ett bidrag eller utnyttjar en förmån som finansieras över eller på annat sätt påverkar Europeiska unionens eller Europeiska atomenergigemenskapens bud- getar för ett annat ändamål än det som bidraget eller förmånen har beviljats för, döms för subventionsmissbruk till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Skyddet av EU:s finansiella intressen har varit en prioriterad fråga för medlemsstaterna . Ett genombrott i frågan om åtgärder till skydd för de finansiella intressena kom genom EU- domstolens avgörande i mål C-68/8832. I avgörandet slog domstolen fast att medlemsstaterna är skyldiga att skydda de gemensamma finansiella intressena på samma sätt som de skyddar egna allmänna medel. Påföljderna för sådana oegentligheter skulle enligt domstolen vara effektiva, proportionella och avskräckande. Avgörandet avspeg- las numera i artikel 325 i Fördraget om Europeiska unionens funk- tionssätt (EUF-fördraget). antogs en konvention om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (bedrägerikonventionen). Syftet med konventionen var att säkerställa överensstämmelse i fråga om medlemsstaternas straffrättsliga skydd mot bedrägerier som riktade sig mot unionens finansiella intressen.33 genomförande av bedrägerikonventionen och tilläggsprotokollen föranledde vissa för- fattningsändringar, bl.a. införande av subventionsmissbruksbrottet. Av propositionen som föregick införandet av bestämmelsen om subventionsmissbruk, prop. 1998/99:32, framgår följande. Bestämmelsens tillämpningsområde är begränsat till situationer där ett bidrag eller en förmån beviljats i enlighet med gällande regel- verk. För straffrättsligt ansvar ställs i paragrafen upp ytterligare för- utsättningar. Den första förutsättningen är att bidraget eller för- månen ska användas eller utnyttjas i strid med de föreskrifter eller 32Kommissionen mot , C-68/88, EU:C: 1989:339, punkt 24. 33Ds 2018:34 s. 17 f. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser villkor som gäller för mottagaren. Föreskrifterna kan antingen ha utfärdats på unionsnivå t.ex. i en förordning eller på nationell nivå. De villkor som ställs upp för användandet av bidraget eller förmånen framgår av beslutet om beviljandet av bidraget eller förmånen. Straff- ansvar kan utkrävas endast för uppsåtliga gärningar. Gärningsman- nen ska således ha kännedom om de föreskrifter eller villkor som gäller för bidraget eller förmånen. Likaså krävs att gärningsmannen inser att bidraget eller förmånen används eller utnyttjas felaktigt. Hans upp- såt ska också omfatta att det som missbrukats helt eller delvis ut- gjorts av EU-medel. Samtliga omständigheter ska vara täckta av gärningsmannens uppsåt.34 2 § Den som på annat sätt än muntligen uppsåtligen lämnar oriktig uppgift till myndighet eller underlåter att till myndighet lämna deklara- tion, kontrolluppgift eller annan föreskriven uppgift och därigenom ger upphov till fara för att skatt undandras det allmänna eller felaktigt till- godoräknas eller återbetalas till honom själv eller annan döms för skatte- brott till fängelse i högst . Skattebrottet är en normgivningsextern straffbestämmelse på det sättet att rekvisitet ”oriktig uppgift” måste tolkas utifrån de mate- riella bestämmelserna i skatte- och avgiftsförfattningarna. Det finns således inte någon definition i skattebrottslagen av detta uttryck. Innebörden bestäms i stället med ledning av bestämmelserna i den skatteförfattning som i det enskilda fallet reglerar skattskyldigheten. Ett förtigande av en omständighet kan i vissa fall vara att jämställa med ett oriktigt uppgiftslämnande.35 Att förhållandevis komplicerade skatterättsliga bedömningar kan avgöra huruvida en uppgift ska anses som ”oriktig” framgår bl.a. av svårigheten att bedöma de skatterättsliga effekterna av s.k. karusell- bedrägerier36. Huruvida en i och för sig korrekt uppgift om ingående mervärdesskatt skulle anses utgöra en oriktig uppgift i skattebrotts- lagens mening, p.g.a. kännedom om ett bakomliggande mervärdes- skattebedrägeri skulle innebära en tämligen långtgående utvidgning 1998/99:32 s. 90 f. 1995/96:170 s. 61 och Högsta domstolens avgörande av i mål nr B 5042-17. 36En form av mervärdesskattebedrägeri. för en närmare genomgång av själva brottet, se Ds 2018:34 s. 36 ff. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser av uttrycket oriktig uppgift. Sedan frågan vid prövning i hovrätten delat hovrättens ledamöter i två motsatta uppfattningar, meddelade prövningstillstånd i frågan om en företrädare genom att yrka avdrag för ingående mervärdesskatt ska anses ha lämnat oriktig uppgift i den mening som avses i skattebrottslagen (1971:69). besvarades frågan jakande, dvs. att de yrkade avdragen under dessa omständigheter skulle ses som att orik- tiga uppgifter hade lämnats.37 18 § En skattedeklaration ska innehålla 2.uppgift om den redovisningsperiod som redovisning lämnas för, 3.de ytterligare uppgifter som behöver för att kunna beräkna och kontrollera skatten och avgifterna. 2 § En inkomstdeklaration ska innehålla 5.de uppgifter som behövs för beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt 59 kap. socialförsäkringsbalken, samt 6.de uppgifter som behövs för att avgöra om en begränsat skattskyldig uppfyller kraven för att få allmänna avdrag enligt 62 kap. 5–8 §§ eller grundavdrag enligt 63 kap. inkomstskattelagen. 3 § Den som är deklarationsskyldig ska också lämna de övriga uppgifter som behöver för att kunna fatta riktiga beslut om slutlig skatt och beslut om pensionsgrundande inkomst. 37Högsta domstolens dom av i mål nr B 5042-17 (Överklagande av dom av i mål nr B 7148-1). Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser 4 § Skattetillägg ska tas ut av den som på något annat sätt än muntligen 1.under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för egen beskattning, eller 2.har lämnat en oriktig uppgift i ett mål om egen beskattning. Skattetillägg enligt första stycket 2 får dock tas ut bara om uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak.