sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — 1.Konventionsstaterna ska vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bort- förande och kvarhållande av barn i utlandet. 2.För detta ändamål ska konventionsstaterna främja ingåendet av bilaterala eller multilaterala överenskommelser eller anslutning till befintliga överenskommelser. Artikel 11 innebär en skyldighet för en stat att förhindra att ett barn olovligt förs bort eller hålls kvar i utlandet. I detta syfte ska staten främja ingåendet av bilaterala och multilaterala överenskommelser eller anslutning till befintliga överenskommelser. Motsvarande bestämmelse återfinns inte i det grundläggande ram- verket för mänskliga rättigheter (of Human Rights). En central överenskommelse i sammanhanget är konventionen om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn1 (). Ändamålet med denna konvention är att säker- ställa ett snabbt återförande av barn som olovligen har förts ut till eller kvarhållits i en fördragsslutande stat. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn till att tillförsäkra att rätten i en fördragsslutande stat till vårdnad och umgänge verksamt respekteras i andra fördragsslutande stater. Konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i fråga om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn2 () är också av relevans, även om den inte direkt behandlar föräldrars bortförande av barn. Konventionen rör bl.a. frågor om domsrätt och tillämplig lag vid internationella vård- nadstvister, exempelvis vid fall av olovligt bortförande eller kvarhål- lande av ett barn (se särskilt artikel 7). I konventionen finns också bestämmelser om erkännande och verkställighet av utländska avgö- randen om vårdnad, boende och umgänge. Även regionala överens- kommelser såsom den europeiska konventionen om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt återstäl- lande av vård av barn3 (Europarådskonvention) kan vara av relevans. Läs mer om dessa konventioner nedan i avsnittet om svenska förhållanden och internationellt samarbete. Att familjen ses som den grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för ett barns utveckling och välfärd framgår av inledningen (preambeln) till . Motsvarande skriv- ning finns i inledningen till konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning4. Även i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna5 anges att familjen är den naturliga och grund- läggande enheten i samhället och att ett barn har rätt till samhällets skydd (artikel 16). I artikel 12 i den allmänna förklaringen anges vidare att ingen får utsättas för ett godtyckligt ingripande i fråga om bl.a. sitt privatliv och sin familj. Tvärtom har var och en rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden och angrepp. Motsvarande bestämmelser finns i genom artikel 16 och i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter6 genom artik- larna 17 och 23. ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet 5Antagen av genom resolution 3/217 . Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn av rättigheterna i konventionen.7 (Läs mer om dessa nedan.) Utöver dessa grundläggande principer är artiklarna 7, 9 och 10 av särskild relevans för uttolkningen av artikel 11. Andra artiklar av relevans är bl.a. artiklarna 8, 16, 24 och 28. När det gäller bortföranden i syfte att utnyttja ett barn för t.ex. arbete och sexuella övergrepp eller för att sälja ett barn, se kapitlen om artiklarna 32–36. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i konven- tionen förhåller sig till artikel 11. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller varje barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag. Det framgår av artikel 2.1. Rättigheterna i konventionen omfattar därmed även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan tillstånd i . Varje barn har som en följd av artikel 2 rätt att utan åtskillnad skyddas mot att olovligt föras bort och hållas kvar i utlandet i enlighet med artikel 11. Artikel 11 sträcker sig dock i viss mån även utanför en stats jurisdik- tion och kräver därför samarbete mellan staterna. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- 7CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.8 Kommittén för- väntar sig att en stat tolkar ordet ”utveckling” i dess vidaste bemär- kelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.9 Artikel 11 ska därmed förstås som en del av ett barns rätt till överlevnad och utveckling. I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgäng- liga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åt- gärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra det barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet. Barnets åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mog- nad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad ska gälla i alla domstolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. 8CRC/C/GC/7 p. 9CRC/GC/2003/5 p. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn således förfaranden som rör t.ex. beslut om att återföra ett barn som förts bort eller kvarhållits i utlandet. Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.10 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska vad som bedöms vara barnets bästa beaktas (artikel 3.1). Vid en bedömning av ett barns bästa får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det spe- cifika sammanhanget.11 I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundprinciper och konventionen i sin helhet. Artikel 3.1. omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska därmed beaktas vid utformningen av reglering som rör olov- ligt bortförande och kvarhållande av ett barn i utlandet. Principen ska också beaktas vid ingåendet av bilaterala eller multilaterala över- enskommelser. En bedömning av vad som är barns bästa bör till viss del bygga på barns egna upplevelser och åsikter om sin situation (jäm- för artikel 12.1). Övriga rättigheter enligt bör också beaktas. 10CRC/C/GC/12 p. 11CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som berör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.12 Vid ett individuellt beslut som rör ett barn som olovligt har förts bort eller hålls kvar i utlandet ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). Ett olovligt bortförande och kvarhållande av ett barn i utlandet kan t.ex. innebära att barnet rycks upp från sin miljö, skolgång, vänner och övrig familj, vilket kan inne- bära att rätten till t.ex. utveckling, utbildning och hälsa hotas (artik- larna 6, 24 och 28).13 Ett barn ska i enlighet med artikel 12 ges möjlig- het att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas. har understrukit att en bedömning av ett barns bästa ska ske med ut- gångspunkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till bar- nets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.14 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,15 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insat- serna och om de varit till barnets bästa. Av inledningen (preambeln) till fram- går att barnens intresse är av största betydelse i frågor som rör vård- naden om dem och att de stater som undertecknat konventionen önskar ge barnen ett skydd på internationell nivå mot de skadliga effek- terna av ett olovligt bortförande eller kvarhållande av dem. I inled- ningen (preambeln) till bekräftas att vad som bedöms vara barnets bästa särskilt ska beaktas (confirming that the best interests of the child are to be a primary consideration). 12CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 13Jämför (2019) s. 372. 14CRC/C/GC/14 p. 15CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det innebär att processen inför, under och efter att ett beslut fattas som rör olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn i utlandet måste i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Det gäller även under ett eventuellt återförande av barnet. lyfter i en allmän kommentar fram vikten av barnanpassade förfaranden.16 I en annan kommentar betonar kom- mittén bl.a. att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Barnet bör, enligt kommittén, inte intervjuas oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.17 Viss vägledning om hur ett förfarande kan barnanpassas kan hämtas från protokoll om försäljning av barn, barnprosti- tution och barnpornografi. Av protokollet framgår bl.a. att proces- suella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov. Det framgår också att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer om protokollet i kapitlet om artikel 34. En mer utförlig beskrivning av barnanpassade förfaranden redo- visas i kapitlet om artikel 3. 14.1.2Olovligt bortförande och kvarhållande av barn i utlandet (artikel 11.1) Enligt artikel 11.1 ska en stat vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bortförande och kvarhållande av barn i utlandet. Av artikeln framgår inte om det är av betydelse vem som olagligt för bort eller kvarhåller 16CRC/C/GC/14 p. 17CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn ett barn i utlandet, men av förarbetena framgår att fokus för arti- kel 11 främst är när ett barn förs bort inom ramen för t.ex. en vård- nadstvist.18 Artikeln omfattar dock enligt ordalydelsen alla former av olovliga bortföranden och kvarhållanden oavsett gärningsperson och syfte. Utlandet kan vara både det egna landet (i vårt fall ) och andra länder, beroende på var ett barn normalt har sitt hemvist. Det innebär att en stat ska vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bort- förande både till och från det egna landet. Artikel 11 överlappas till viss del av artikel 35, om att en stat ska vidta åtgärder för att för- hindra bortförande och försäljning av eller handel med barn för varje ändamål och i varje form. Artikel 35 omfattar bortföranden både inom ett land och mellan länder, medan artikel 11 endast rör bortföranden till utlandet och kvarhållanden i utlandet.19 Skillnaden kan också sägas vara att artikel 11 primärt är avsedd att gälla barn som förs bort för personlig snarare än ekonomisk.20 En stat ska vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bortförande och kvarhållande av ett barn i utlandet. Inledningsvis föreslogs begreppet ”förebygga” (to prevent), men det kom sedan att ändras till ”bekämpa”.21 Begreppet bekämpa (combat) används även i artikel 24.2 (c). Det fram- går inte av artikel 11.1 vilka åtgärder som ska vidtas, men rimligtvis bör bl.a. förebyggande åtgärder vidtas.22 Av artikel 11.2 framgår att en stat också ska främja ingåendet av bilaterala och multilaterala överens- kommelser eller anslutningar till befintliga överenskommelser för detta ändamål, se nedan. Vidare kan viss vägledning fås av artikel 4, som stadgar att en stat ska vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra rättig- heterna i konventionen. Ett barn som utsatts för ett olovligt bortförande eller kvarhåll- ande kan behöva stöd, skydd och rehabilitering (jämför artiklarna 3.2, 19 och 39). Även artikel 9.1, om att en stat ska säkerställa att ett barn inte skiljs från sina föräldrar mot deras vilja utom i de fall då ett så- dant åtskiljande är nödvändigt för barnets bästa, bör beaktas. Ett åtskiljande kan vara nödvändigt t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida. Ett återförande av barnet behöver 18HR/PUB/07/1, artikel 11. Jämför även (2019) s. 370 och 371. 19Jämför (2019) s. 370 och 371. 20Jämför (2007) s. 143. 21HR/PUB/07/1, artikel 11, C 5 p. 19 och 47 samt C 6. 22Jämför (2019) s. 372, 373 och 375. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn således inte alltid vara den lämpligaste åtgärden; barnets bästa måste enligt artikel 3.1 beaktas. Vidare har ett barn, vars föräldrar är bosatta i olika stater, enligt artikel 10 rätt att, utom i undantagsfall, regelbun- det upprätthålla ett personligt förhållande till och direkta kontakter med båda föräldrarna. En stat ska för detta ändamål respektera barnets och föräldrarnas rätt att lämna ett land, inklusive sitt eget, och att resa in i sitt eget land. 14.1.3Bilaterala och multilaterala överenskommelser (artikel 11.2) Enlig artikel 11.2 ska en stat främja ingåendet av bilaterala eller multi- laterala överenskommelser eller anslutning till befintliga överenskom- melser för ändamålet, dvs. att bekämpa olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn i utlandet Av förarbetena till framgår att de befintliga överenskommelser som avsågs bl.a. var och regionala instrument, såsom den europeiska konventionen om erkän- nande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt återställande av vård av barn.23 gäller dock bara för barn (artikel 4). har bl.a. Haag- konvention tillkommit. Häri regleras vilket lands myndigheter som är behöriga att vidta åtgärder till skydd för barnets person och egen- dom. Konventionen gäller för barn . Huvudregeln är att de behöriga myndigheterna finns i den stat där barnet har sitt hem- vist. När det gäller barn som har flytt från sitt hemland eller barn vars hemvist inte kan fastställas, är myndigheterna i den fördragsslutande stat där barnet vistas behöriga. Särskilda behörighetsregler gäller när ett barn olovligen förts bort eller hålls kvar eller när ett äktenskaps- mål pågår. kompletterar Haagkon- vention. Den sistnämnda har dock företräde i förbindelsen mellan de stater som är anslutna till båda konventionerna. Det finns emeller- tid inget som hindrar att bestämmelserna åberopas beträffande återförande av ett barn som olovligt bortförs eller kvarhålls, eller för umgängesarrangemang (artikel 50).24 23HR/PUB/07/1, artikel 11, C 2 och 3. 24Jämför SOU 2005:111 s. 144. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn Enligt () har antalet barn som olovligen förs bort eller hålls kvar i ett annat land än det där barnet är bosatt ökat under senare år.25 har genomfört en rad åtgärder för att bekämpa fall av olovligt bortförande och kvarhållande av ett barn i utlandet. Bl.a. har tillträtt flera konventioner på området och kriminaliserat egenmäktighet med barn. Vidare arbetar flera svenska myndigheter för att förhindra att ett olovligt bortförande och kvar- hållande av ett barn sker. Läs mer nedan. Vid olovliga bortföranden eller kvarhållanden av barn i utlandet är det framför allt tre internationella överenskommelser som är viktiga: , och II- förordningen26. Under avsnittet om internationellt samarbete nedan beskrivs överenskommelserna närmre. 14.2.1Åtgärder för att bekämpa olovligt bortförande och kvarhållande av barn i utlandet (artikel 11.1) Gemensam vårdnad innebär att båda föräldrarna ska besluta i frågor som rör ett barn (6 kap. 11 och 13 §§ FB). En av föräldrarna får alltså i princip inte flytta från med barnet utan den andra förälderns medgivande. Detta gäller även om barnet bor enbart hos den ena för- äldern. En förälder som är ensam vårdnadshavare har rätt att ta med sig och flytta utomlands med barnet utan den andre förälderns med- givande. Hur vårdnaden om ett barn ser ut är alltså avgörande för om ett olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn har skett. Läs mer om vårdnaden om ett barn och en förälders rättigheter och skyl- digheter i kapitlen om artiklarna 5, 9 och 18. I detta avsnitt beskriver viöversiktligt vilka bestämmelser som kan bli tillämpliga vid ett olov- ligt bortförande eller kvarhållande av ett barn. Vi redogör även för några av de åtgärder som vidtagit för att bekämpa sådana hand- landen. 25Utrikesdepartementet, Barn som olovligen förs bort eller kvarhålls i ett annat land (2014) s. 3. 26Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn Att olovligen föra bort ett barn eller kvarhålla det kan vara brottsligt, beroende på omständigheterna. Det gäller oaktat om barnet förs utomlands eller inte. Är barnet under och genom handlandet skiljs från sin vårdnadshavare kan det vara fråga om egenmäktighet med barn. Vidare finns det andra brott som kan bli aktuella vid ett olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn i utlandet, t.ex. människo- rov, människohandel och olaga frihetsberövande (4 kap. 1, 1 a och 2 §§ samt 7 kap. 4 § BrB). Brottet egenmäktighet med barn beskrivs nedan. När det gäller övriga brott och bestämmelser för att skydda ett barn som olovligen förts bort i syfte att utnyttjas, t.ex. för sexuella övergrepp, arbete eller barnhandel, hänvisas till kapitlen om artik- larna 32–36. finns brottet barnäktenskapsbrott. Det är straffbart att förmå eller tillåta ett barn att ingå ett äktenskap eller en äktenskapsliknande förbindelse. infördes ett nytt utrese- förbud. Syftet med förbudet är att skydda barn från att föras utom- lands i syfte att ingå barnäktenskap. Utreseförbudet utgör dels ett hinder mot att utfärda pass, dels ett skäl för att återkalla ett pass. Det är straffbart att föra ut ett barn ur i strid med ett utreseför- bud. (Se bl.a. 4 kap. 4 c, 4 d och 10 §§ BrB, 7 a och 8 §§ passlagen, 1978:302, 31 a och d §§ LVU samt prop. 2019/20:131.) Straffbestämmelsen om egenmäktighet med barn (7 kap. 4 § BrB) tar framför allt sikte på olika situationer när någon genom att skilja ett barn från dess vårdnadshavare gör intrång i dennes vårdnadsrätt. För egenmäktighet med barn döms den som obehörigen skiljer ett barn från någon som har vårdnaden om barnet. För egen- mäktighet med barn döms också den som gemensamt med annan har vårdnaden om barnet och som utan beaktansvärt skäl egenmäktigt skiljer barnet från den andra vårdnadshavaren. Straffansvaret gäller också när en vårdnadshavare obehörigen bemäktigar sig sitt barn och själv tar sig rätt. Det gäller också i vissa fall vid intrång i den faktiska vården av ett barn enligt LVU. Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn Enligt förarbetena till bestämmelsen om egenmäktighet med barn är den i grunden motiverad av hänsynen till barnets bästa, men det straffrättsliga skyddsintresset är i första hand vårdnaden.27 Egenmäktighet med barn, grovt brott, är straffbelagt på försöks- stadiet (7 kap. 5 § BrB). Vid gemensam vårdnad bestraffas inte en vårdnadshavare som skiljer ett barn från den andra vårdnadshavaren, om det finns beaktansvärt skäl för åtskiljandet. Regleringen utgår från att det bör finnas ett visst utrymme för en vårdnadshavare att skydda sitt barn mot den andra vårdnadshavaren, om det är bäst för barnet. Vid bedömningen ska man, enligt förarbetena, utgå från hur gärningspersonen själv upp- fattat den faktiska situationen. En avsikt att skydda barnet mot över- grepp eller ohälsa eller mot skadliga intryck, t.ex. i samband med vårdnadshavares alkohol- eller narkotikamissbruk, är exempel på be- aktansvärda skäl, förutsatt att de risker som barnet löper kan antas undanröjas eller motverkas genom miljöbytet.28 Olika syn på frågor om uppfostran, kosthållning och sovtider, ogillande av den andras val av partner eller att vårdnadshavarna inte är överens om vilket ansvar barnet själv ska ha för sina personliga angelägenheter anses däremot inte vara skäl för att egenmäktigt skilja ett barn från den andra vård- nadshavaren.29