sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — När det gäller barnets egna kulturella identitet, språk och värden framgår det av skollagen att elever som har en vårdnadshavare med ett annat modersmål än svenska under vissa förutsättningar ska er- bjudas modersmålsundervisning. Detsamma gäller elever som tillhör någon av de nationella minoriteterna. (Se 10 kap. 7 §, 11 kap. 10 §, 12 kap. 7 §, 13 kap. 7 § och 15 kap. 19 § skollagen. Se även 9 kap. 12 § skolförordningen.) Modersmålsundervisningen innefattar även utbildning i tillhör- ande kultur, traditioner och seder.39 Därtill finns sameskolan, som under skolans sex första årskurser ska ge utbildning med samisk inriktning, och en möjlighet till särskild utbildning med judiska stu- dier på högstadiet. Det finns också möjlighet för vissa elever att full- göra sin skolplikt på en internationell skola. (Se 13 kap. 2 och 3 §§ och 24 kap. 2–4 §§ skollagen samt förordningen, 2011:398, om sär- skild utbildning med judiska studier i .) När det gäller modersmålsundervisningen har det framförts till oss att lärarbristen gör att det i praktiken kan vara svårt att erhålla modersmålsundervisning i t.ex. samiska. har t.ex. fram- hållit att kravet på lärarlegitimation gör det svårt att hitta behöriga lärare. Vi har dock inte närmare kartlagt dessa förhållanden, efter- som vårt uppdrag inte omfattar hur rättigheterna uppfylls i praktiken. Respekten för andras kulturer finns också berörda i läroplanerna.40 Däri anges att det svenska samhällets internationalisering ställer höga krav på människors förmåga att inse de värden som ligger i en kul- turell mångfald. Vidare står det att medvetenhet om det egna och delaktighet i det gemensamma kulturarvet ger en trygg identitet som är viktig att utveckla tillsammans med förmågan att förstå och leva sig in i andras villkor och värderingar. I läroplanerna för utbildning på gymnasienivå anges även att förtrogenhet med kultur och historia samt det svenska språket ska befästas genom undervisningen i många av skolans ämnen. Av de ämnesspecifika målen för t.ex. religionskunskap och samhällskunskap i grundskola anges att barnet ska lära sig om såväl tankegångarna inom världsreligionerna och nya religiösa rörelser som sekulära livsåskådningar samt att undervis- ningen ska behandla de nationella minoriteterna och deras rättigheter. Bland mål, nämns i läroplanen att skolan ska an- svara för att varje elev har fått kunskaper om och insikt i det svenska, 39Se t.ex. läroplanen för grundskola i 2010:37 avsnitt 5.7. 40Se t.ex. SKOLFS 2010:37 och 2010:255. Artikel 29 – utbildningens syfte nordiska och västerländska kulturarvet samt fått grundläggande kun- skaper om de nordiska språken, fått kunskaper om de nationella mino- riteternas kultur, språk, religion och historia samt kan samspela i möten med andra människor utifrån kunskap om likheter och olik- heter i livsvillkor, kultur, språk, religion och historia.41 Det finns ett flertal rättsfall från som rör be- frielse från skolplikten i vissa religiösa ämnen. Domstolen har t.ex. ansett att det ska vara möjligt att helt bli befriad från ett religions- ämne, inom vilket visserligen kunskap förmedlas om flera olika reli- gioner och livsåskådningar men där tonvikten låg på den kristna läran. Domstolen påpekade dock att det inte fanns någon rätt att låta sitt barn förhålla sig okunnig till andra religioner och filosofiska livs- åskådningar än föräldrarnas egen. Och en objektiv och allsidig reli- gionsundervisning hade legat i linje med rätt till utbildning.42 På liknande sätt har domstolen uttalat att skolan kan utbilda barnen i frågor av religiöst och filosofiskt slag så länge kun- skapen är objektiv, relevant och allsidig.43 32.2.4Förberedelser för ett ansvarsfullt liv (artikel 29.1 [d]) Utöver vad som nämnts ovan, står det i läroplanerna att det inte är tillräckligt att i undervisningen förmedla kunskap om grundläggande demokratiska värderingar. Undervisningen ska bedrivas i demokra- tiska arbetsformer och förbereda eleverna för att aktivt delta i sam- hällslivet. Den ska utveckla deras förmåga att ta ett personligt ansvar. Genom att delta i planering och utvärdering av den dagliga under- visningen och få välja kurser, ämnen, teman och aktiviteter, kan ele- verna utveckla sin förmåga att utöva inflytande och ta ansvar. Vidare anges att skolan aktivt och medvetet ska främja kvinnors och mäns lika rätt och möjligheter.44 I läroplanerna anges bl.a. att utbildningen ska främja elevernas utveckling till ansvarskännande människor samt förbereda dem för att leva och verka i samhället. Bland de mål som skolan ansvarar för att uppfylla nämns att varje elev ska kunna göra och uttrycka med- 41Se SKOLFS 2010:37, bilaga 1. 42Europadomstolens avgörande i målet Folgerø m.fl. mot (2007), särskilt§§ 88 och 89. 43Europadomstolens avgörande i målet m.fl. mot (1982) § 53. Jämför även Appel-Irrgang m.fl. mot (2009). 44Se t.ex. SKOLFS 2010:37, 2010:255, 2011:144 och 2013:48. Artikel 29 – utbildningens syfte vetna etiska ställningstaganden grundade på kunskaper om mänsk- liga rättigheter och grundläggande demokratiska värderingar samt personliga erfarenheter, respektera andra människors egenvärde, ta avstånd från att människor utsätts för diskriminering, hjälpa andra människor och leva sig in i och förstå deras situation samt göra väl underbyggda val av fortsatt utbildning och yrkesinriktning. Det finns också bestämmelser i skollagen om vilka ämnen som ska omfattas av undervisningen, t.ex. 10 kap. 4 § skollagen. 32.2.5Utveckla respekt för naturmiljön (artikel 29.1 [e]) I läroplanerna anges att det ska finnas ett miljöperspektiv i skolan, som ska ge eleverna möjligheter både att ta ansvar för den miljö de själva direkt kan påverka och att skaffa sig ett personligt förhållnings- sätt till övergripande och globala miljöfrågor. Undervisningen ska belysa hur samhällets funktioner och vårt sätt att leva och arbeta kan anpassas för att skapa hållbar utveckling. Bland mål nämns i läroplanen att skolan ska ansvara för att varje elev har fått kunskaper om förutsättningarna för en god miljö och en hållbar utveckling samt fått kunskaper om och förståelse för den egna livsstilens betydelse för hälsan, miljön och samhället. Kunskaper om miljön och den egna påverkan återkommer även bland de ämnesspecifika målen, t.ex. för hem- och konsumentkunskap, idrott och hälsa samt NO- och So-ämnena.45 Av artikel 29 i framgår vad ett barns utbildning ska syfta till. I regleras skolutbildningens syften främst i skol- lagen och i läroplanerna. Redan av de övergripande bestämmelserna och målsättningarna om skolans mål och värderingar framgår att ut- bildningen i till största delen motsvarar de syften som räknas upp i artikel 29 i . 45I de naturorienterande ämnena ingår biologi, fysik och kemi. De samhällsorienterande ämnena är beskrivna i en tidigare not. Artikel 29 – utbildningens syfte 32.3.1Fulla möjligheter i fråga om personlighet, anlag och förmåga (artikel 29.1 [a]) Av artikel 29.1 (a) framgår att ett barns utbildning ska utveckla bar- nets fulla möjligheter i fråga om personlighet, anlag samt fysisk och psykisk förmåga. I skollagen finns det flera bestämmelser som gör det möjligt att individualisera en elevs utbildning efter de behov eleven har. Det finns t.ex. möjligheter till anpassningar och särskilda stödåtgärder. Där- utöver finns det särskilda skolor för barn med vissa funktionsned- sättningar. Även för nyanlända finns det bestämmelser som syftar till att anpassa utbildningen till individens förutsättningar och erfaren- heter. När det gäller barn som lätt når kunskapskraven framgår det av skollagen att de ska ges ledning och stimulans för att kunna nå längre i sin kunskapsutveckling. En formulering som skulle varit bättre an- passad till hade varit att dessa elever ska ges led- ning och stimulans för att kunna nå fullt ut i sin kunskapsutveckling. Av förarbetena framgår emellertid att målet är att även dessa elever ska utvecklas så långt som möjligt. Sammantaget framgår det av skol- lagen och läroplanerna att syftet med utbildning överensstämmer med det som anges i artikel 29.1 (a). Flera myndigheter har påtalat att barn med funktionsnedsätt- ningar inte fullt ut får en utbildning som är anpassad till dem. Detta tycks emellertid inte ha sin grund i lagstiftning eller praxis utan främst bero på hur bestämmelserna efterlevs. 32.3.2Respekt för mänskliga rättigheter (artikel 29.1 [b]) Enligt artikel 29.1 (b) ska ett barns utbildning syfta till att utveckla respekt för mänskliga rättigheter, grundläggande friheter och prin- ciperna i . Den svenska utbildningen på både grundskole- och gymnasienivå ska enligt skollagen och läroplanerna präglas av respekt för de mänsk- liga rättigheterna. Barnet ska ges kunskaper om de allmänna mänsk- liga rättigheterna, och FN:s syfte och huvudsakliga uppdrag. Även om principerna i inte uttryckligen nämns i skollagen, märks värderingar om fred, internationellt ekonomiskt och socialt samarbete samt mänskliga rättigheter genomgående i fram- Artikel 29 – utbildningens syfte för allt läroplanerna. Av vad som framgår av skollagen och läropla- nerna stämmer syftet med utbildningen överens med vad som anges i artikel 29.1 (b). Se även kapitlet om artikel 42. 32.3.3Respekt för föräldrar, egen identitet och olika kulturer (artikel 29.1 [c]) I artikel 29.1 (c) nämns att utbildningen ska syfta till att utveckla respekt för barnets föräldrar, egna kulturella identitet, språk och vär- den, bosättningslandets och ursprungslandets nationella värden samt för andra kulturer. Respekten för föräldrar nämns inte särskilt bland de mål som utbildningen i det svenska skolväsendet ska syfta till. Däremot fram- hålls det i både skollagen och i läroplanerna att utbildningen ska överensstämma med respekten för varje människa och allas lika värde. Det framgår inte tydligt i skollagen att utbildningen ska syfta till att stärka familjen som enhet. Detta framgår emellertid indirekt av de ämnesspecifika mål som rör familjen. Därtill ska ett barns vårdnads- havare fortlöpande informeras om barnets utveckling. Respekten för det egna kulturarvet, språk, m.m. utvecklas mot bakgrund av bestämmelserna om t.ex. modersmål. För de barn som tillhör en minoritetsbefolkning finns det särskilda bestämmelser, i synnerhet för samer och judar. Även sverigefinnar, romer och torne- dalingar ska få undervisning i sina kulturer och språk genom moders- målsundervisning och den allmänna undervisningen om minoriteternas kulturer. Modersmålsundervisning ska i vissa fall även erbjudas andra barn, som har en vårdnadshavare med ett annat modersmål än svenska. Genom bl.a. So-ämnena ska ett barn ges kunskap om och för- ståelse för en mängd olika kulturer. Enligt läroplanerna innefattar det uttryckligen även mindre kulturer och inte endast sådana som har sitt ursprung i världsreligionerna. Av framgår endast att barnet ska utveckla respekt för kulturer som skiljer sig från barnets egen. Det finns alltså inte något krav på att barnet ska ges en uttömmande genomgång av världens samtliga kulturer. Sammantaget framgår det av skollagen och läroplanerna att syftet med ett barns utbildning i överensstämmer med det som an- ges i artikel 29.1 (c) i . Artikel 29 – utbildningens syfte 32.3.4Förberedelser för ett ansvarsfullt liv (artikel 29.1 [d]) Artikel 29.1 (d) rör utbildningens syfte att förbereda barnet för ett ansvarsfullt liv i samhället. Av såväl grundläggande principer i skollagen som specifika mål i läroplanerna framgår att en elev aktivt ska lära sig både grundläggande etiska värderingar och konkreta ämnesspecifika kunskaper. Utöver ren kunskapsinhämtning ska eleverna göra egna val, delta i planer- ingen och på andra sätt förberedas för livet som vuxna samhällsmed- borgare. Det framgår även att utbildningen ska anpassas till de för- utsättningar som varje barn har. Detta får sammantaget anses uppfylla de krav som följer av artikel 29.1 (d). 32.3.5Utveckla respekt för naturmiljön (artikel 29.1 [e]) I artikel 29.1 (e) tas respekten för naturmiljön upp. Respekten för miljön nämns inte särskilt bland utbildningens syften i skollagen. Däremot anges det i läroplanerna att det ska finnas ett miljöperspektiv och det finns flera specifika mål som kan hän- föras till utvecklingen av respekt för naturmiljön. Även om det för överensstämmelsen med vore till fördel om respekt för naturen och miljön även nämndes i skollagen kan det inte anses nödvändigt; det som framgår av läroplanerna får anses vara tillräck- ligt för att nå överensstämmelse mellan svensk lagstiftning och arti- kel 29.1 (e). 32.3.6Förtydligandet om friskolor (artikel 29.2) Av den andra delen av artikel 29 följer varken någon rättighet eller skyldighet; den utgör endast ett förtydligande av hur artiklarna 28 och 29 inte ska tolkas. Vid vår kartläggning har det inte framkommit att svensk lagstiftning eller praxis bygger på en tolkning av artik- larna 28 och 29 som inte överensstämmer med vad som anges i arti- kel 29.2.46 46Om regler för religiösa friskolor, se SOU 2019:64. Artikel 29 – utbildningens syfte Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 29 i . 33Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 30 i . I de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller personer som tillhör ett urfolk ska ett barn som tillhör en sådan minoritet eller ett sådant urfolk inte förvägras rätten att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. Av artikel 30 framgår att i de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller personer som tillhör ett urfolk ska ett barn som tillhör en sådan minoritet eller ett sådant urfolk inte för- vägras rätten att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. Liknande bestämmelse finns i det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). I artikel 27 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter1 stadgas att de som tillhör etniska, religiösa eller språkliga minoriteter inte ska förvägras rätten att i gemenskap med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, bekänna sig till Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk och utöva sin egen religion och använda sitt eget språk. I artikel 27 nämns – till skillnad från i – inte urfolk men artikeln anses omfatta urfolk, vilket bl.a. framgår av den allmänna kommen- tar som för mänskliga rättigheter () utarbetat i relation till artikel 27.2 Den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter3 innehåller i artikel 15 en generell bestämmelse om envars rätt till kulturlivet (jämför arti- kel 31 i ). Genom internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering4 fördöms diskrimi- nering bl.a. på grund av härkomst eller nationellt eller etniskt ursprung. I konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning5 erkänns rätten för personer med funktionsnedsättning att på lika vill- kor delta i kulturlivet (artikel 30). I FN:s deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella, etniska, religiösa och språkliga minoriteter6 och FN:s deklaration om rättigheter för urbefolkningar7 finns det artiklar som berör barn bl.a. när det gäller utbildningsfrågor. Även i konvention nr 169 om ursprungsbefolkningar och stamfolk i självstyrande länder8 finns det artik- lar som särskilt rör barn. ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.9 (Läs mer om dessa nedan.) Andra artiklar av särskild betydelse är artiklarna 13–15 om bl.a. yttrande-, religions-, tanke- och föreningsfrihet samt artikel 31 om rätt till bl.a. det kulturella livet. Av relevans är också artikel 17 (d) om att en stat ska uppmuntra massmedier att ta särskild hänsyn till de språkliga behoven hos ett barn som tillhör en minoritetsgrupp eller ett urfolk. Andra artiklar av betydelse är bl.a. artiklarna 5, 9 och 18, om sam- hörigheten med familjen, 7 och 8 om registrering och identitet, 20 och 21 när det t.ex. gäller placeringar av barn som behöver en ny 2CCPR/C/21/Rev.1/Add.5 p. 3.2 och 7. Se även SOU 2005:79 s. 37. 6Antagen av genom resolution 47/135 . 7Antagen av genom resolution 61/295 . 8Sverige har inte ratificerat konventionen. 9CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk familjemiljö, artikel 24.3 om skadliga sedvänjor samt 28 och 29 om ett barns utbildning. Även övriga materiella artiklar gäller givetvis för barn som tillhör en minoritetsgrupp eller ett urfolk. Det förtyd- ligas särskilt i artikel 2, som stadgar att en stat ska respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som an- ges i konventionen utan åtskillnad av något slag. Artikel 30 kan i för- hållande till andra artiklar användas som tolkningsdata, på så sätt att staten måste ta hänsyn till dessa barns ursprung och kulturella arv när konventionens rättigheter genomförs. I denna del hänvisar vi till kapitlen om respektive artikel. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i konven- tionen förhåller sig till artikel 30. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Det innebär att ett barn som tillhör en etnisk, religiös eller språklig minoritet eller ett urfolk på samma sätt som andra barn ska tillförsäkras de rättig- heter som anges i När det gäller personer som tillhör minoriteter och urfolk kan det behöva vidtas åtgärder som innebär positiv särbehandling för att de ska ha samma möjligheter som personer som tillhör majoriteten att behålla sin kultur. Detta har att göra med att minoriteter historiskt och strukturellt utsatts för diskriminering.10 anser att för att på ett ändamålsenligt sätt skydda barn från diskriminering är det en stats skyldighet att säker- ställa att principen om icke-diskriminering återspeglas i all nationell lagstiftning och att den kan tillämpas direkt. Kommittén framhäver att en stats skyldighet inte bara omfattar den offentliga, utan även den privata sektorn. Vidare anser kommittén att skyldigheten att inte diskriminera kräver att en stat aktivt identifierar de individuella barn 10Jämför SOU 2005:79 s. 35–38. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk och grupper av barn för vilka det kan behöva vidtas särskilda åtgär- der, dels för att uppfylla deras rättigheter, dels för att upptäcka even- tuell diskriminering. Kommittén har också uttalat att en stat bör säkerställa att informations- och utbildningsåtgärder riktade till all- mänheten vidtas för att bl.a. åtgärda diskriminering av barn som till- hör ett urfolk.11 Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna12 och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genomförandet av konventionen. I konventionens inledning (pre- ambel) understryks betydelsen av varje persons traditioner och kul- turella värden, i synnerhet när det gäller barnets skydd och harmo- niska utveckling. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.13 Barnrättskom- mittén förväntar sig att en stat tolkar ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.14 När det gäller barn som tillhör ett urfolk, vilkas lokalsamhällen har bibe- hållit en traditionell livsstil, har användningen av traditionell mark avgörande betydelse för deras utveckling och upplevandet av den egna kulturen, enligt kommittén. Kommittén anser att en stat ska ta hän- syn till den kulturella betydelsen av traditionell mark och naturmiljöns kvalitet, när de säkerställer rätten till liv, överlevnad och utveckling för barn som tillhör ett urfolk.15 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår 11CRC/C/GC/11 p. 23, 24 och 27. Jämför även CRC/GC/2003/5 vad gäller att upptäcka diskri- minering. 12Antagen av genom resolution 3/217 . 13CRC/C/GC/7 p. 14CRC/GC/2003/5 p. 15CRC/C/GC/11 p. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artik- larna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgär- der, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgäng- liga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åt- gärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. När det gäller artikel 12 anser barnrättskommittén att det finns en skillnad mellan barnets rätt att bli hörd som individ och principen om deltagande, som gör att barnen som grupp kan engageras i sam- råd om frågor som rör dem. När det först gäller det individuella bar- net ska denna rättighet respekteras i alla slags rättsliga eller admi- nistrativa förfaranden. Vidare anser kommittén att barnet bör erbjudas en miljö som uppmuntrar till att fritt uttrycka sin åsikt. Hänsyn bör då tas till de hinder som försvårar för barn som tillhör ett urfolk att utöva denna rättighet. I rätten att bli hörd ingår enligt kommittén rätten till en företrädare, kulturellt anpassad tolkning och även rätten Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk att avstå från att uttrycka sin åsikt. Det är ett val och inte en skyl- dighet att uttrycka sina åsikter, enligt kommittén.16 Kommittén anser att samråd ska äga rum med barn som tillhör ett urfolk som grupp i alla frågor som påverkar dem.