sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — När det inte gjordes kunde man i ungefär hälften av fallen få en god bild av barnets rela- tion med sina föräldrar, t.ex. genom en beskrivning av barnets sam- spel med föräldrarna. När det gäller barn som var eller äldre kom barnets åsikter fram tydligt för 26 av 31 barn. Åsikterna beak- tades vid bedömningen av vad som var barnets bästa för 19 av dessa 26 barn. Förslagen till beslut sammanföll emellertid inte alltid med barnets inställning, i synnerhet inte för barn som var eller yngre. Det samlade intrycket av genomgången var enligt vård- nadsutredning att barnets bästa genomgående varit avgörande för ut- redares förslag till beslut och för domstolars avgöranden. Utredare och domare gjorde en, utifrån barnets enskilda situation, nyanserad bedömning av barnets bästa. Socialnämnder och domstolar behövde däremot bli bättre på att redovisa riskbedömningar, barnets åsikter och hur åsikterna beaktats, enligt vårdnadsutredning. skickade ut en enkät till samtliga kom- muner. Därtill gick myndigheten igenom 130 utredningar om vård- nad, boende och umgänge, från 15 slumpvist utvalda kommuner. Social- styrelsen har också intervjuat ett antal familjerättssekreterare i grupp. för kartläggningen var i vilken utsträckning utredare träffar och har enskilda samtal med barnen. Kartläggningen resulte- rade i rapporten i utredningar om vårdnad, boende och umgänge (artikelnummer ). Barns rätt att vara delaktiga var väl förankrad, men barn fick ändå olika förutsättningar att komma till tals. träffade så gott som alla barn, oavsett ålder, vid ett hembesök hos vardera föräldern. Ungefär en tredjedel av barnen i de utredningar som Social- styrelsen granskade hade inte haft något enskilt samtal med utreda- ren. De barn som hade haft enskilda samtal hade fått ett eller två samtal. I vilken utsträckning barn fick enskilda samtal ökar med åldern. Barn som var hade sällan fått komma till tals enskilt. Barn som var fick så gott som alltid komma till tals. En femtedel av kommunerna hade en åldersgräns för när barn erbjöds enskilda samtal. Drygt en fjärdedel av kommunerna använde inte metoder för att underlätta för barnen i samtalen och inte alla kommuner anpassade samtalsmiljön till dem. Barnets inställning framgick oftast i utredningen, men dokumenterade inte i samma ut- sträckning hur barnets inställning påverkat bedömningen. Socialtjäns- ten stämde av samtalet med barnet, men informerade inte barnet om sin bedömning och rekommendation till domstolen. er- bjöd inte barnet, eller barnets familj, ett uppföljande samtal efter att utredningen avslutats och domen kommit. I bästa presenteras en sam- manställning av de förslag och rekommendationer som Barnombuds- mannen har lagt fram i arbetet med att försöka främja barnets bästa i frågor om vårdnad, boende och umgänge. I rapporten uppmärksammas de områden där har sett att det finns problem och där lagstiftningen och tillämpningen behöver förändras för att barnets bästa ska kunna tas tillvara på ett bättre sätt. Av rapporten framgår följande. anser att barnets bästa ofta tolkas på ett sätt som i själva verket sätter föräldrarnas, inte barnets, intressen främst. Det händer t.ex. att behoven hos barn som är hamnar i skymundan av föräldrarnas överenskommelse om umgänge. Det är också vanligt att domstolen skriver att en förälder har rätt till visst umgänge med sitt barn, trots att det är barnet som har rätt till umgänge med föräldern. Det är barnets bästa som ska styra till- lämpningen av , inte föräldrarnas önskemål och behov. Enligt har domare och tjänstemän inom social- tjänsten viktiga roller i mål och ärenden om/som handlar om vård- nad, boende och umgänge. Dessvärre saknar många tillräcklig kun- skap om barn och barns behov för att kunna fatta ett väl avvägt beslut om vårdnad, boende och umgänge, vilket leder till att barnets bästa inte alltid sätts främst. anser därför att det är vik- tigt att handläggare inom och domare får fortlöpande utbildning om barn och barns behov. Även de juridiska ombuden som arbetar med familjerättsliga frågor, behöver goda kunskaper om barns utveckling och särskilda behov, för att t.ex. kunna bistå för- äldrar med att utforma en lämplig överenskommelse som är till bar- nets bästa. uppfattning är att en utredning som inte innehåller några uppgifter från barnet självt aldrig kan ses som fullständig, om det inte är så att barnet självt har haft en önskan om att inte behöva uttrycka sin åsikt. För alla beslut om vårdnad, boende och umgänge ska, enligt föräldra- balken, barnets bästa vara avgörande. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska det fästas avseende särskilt vid risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa, och bar- nets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Om det inte är olämpligt, ska den som verkställer utredningen för- söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt 19Barnombudsmannen, bästa (2005) s. 5, 7 och 9. lämna förslag till beslut. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. I förarbetena till bestämmelsen framhålls att det är ett barns till- varo och framtid som regleras och att barnets intressen som ska stå i fokus. Vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella förhållandena. Bedömningen ska bygga på kunskap och beprövad erfarenhet i kombination med att barnet självt får komma till tals. Finns det en risk för att barnet far illa ska den väga tungt i bedömningen av vad som är bäst för barnet. allmänna råd och handböcker hänvisar i stor ut- sträckning till uttalandena i förarbetena. Av vår rättsfallsstudie, som omfattar avgöranden om vårdnad, boende och umgänge i tingsrätt och hovrätt, framgår att bedömningar av barnets bästa till stor del utgår från de kriterier som särskilt anges i 6 kap. 2 a och 5 §§ FB, dvs. risken för att ett barn far illa och ett barns behov av en nära kontakt med båda sina föräldrar. Andra in- tressen redovisas inte särskilt ofta. Av vår rättsfallsstudie har det vidare framkommit att det varierar hur mycket hänsyn som tas till barnets vilja, även inom samma ålders- grupper. Detta kan antingen tala för att det görs en individuell be- dömning utifrån barnets mognad eller att synen på värdet av ett barns synpunkter skiljer sig åt. Det tycks å andra sidan finnas gene- rella principer, t.ex. att vid ska betydande hänsyn tas till barnets vilja men inte i lika hög grad . Trots att individuella bedömningar görs är det ofta som bedömningarna redovisas mycket kortfattat. Flera avgöranden saknar tydligt redovisade bedömningar, vilket i sig inte behöver betyda att någon bedömning inte har gjorts. har förtydligat att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa, t.ex. rättvisa mellan föräld- rarna eller en förälders behov av kontakt med barnet. Domstolen har också uttalat att vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella förhållandena. I de väg- ledande avgörandena från och hovrätterna som utredningen tagit del av görs det individuella bedömningar av barnets bästa. Barnets vilja beaktas utifrån ålder och mognad som en del i helhetsbedömningen av barnets bästa. Av vår enkätundersökning har det framkommit att de flesta av familjerättssekreterarna som svarat på enkäten oftast känner sig trygga i hur de ska bedöma och beakta barnets bästa i utredningar om vård- nad, boende och umgänge. Många av respondenterna anser att sam- tala med ett barn och göra det delaktigt i beslutet är att ta hänsyn till barnets bästa. Bland resonemangen finns också återkommande in- spel om att barnets intressen ska gå i första hand, inte föräldrarnas. är det inte alla respondenter som angett att barnets bästa alltid är avgörande. Det tycks också finnas en uppfattning om att frågor om t.ex. närhet till skola, föräldrarnas samarbetsförmåga, m.m. är in- tressen som beaktas jämte och inte inom bedömningen av vad som är barnets bästa. Enkätundersökningen visar att det är vanligt att man uppfattar tidsbrist, resursbrist och barns lojalitet mot sina föräldrar som de största hindren mot att göra en fullgod bedömning av ett barns bästa. Flera familjerättssekreterare tycks också se det som en brist i lagstift- ningen, eller i vart fall att lagen är otydlig, för att det inte närmre anges vad som är ett barns bästa. Således verkar det hos vissa finnas en uppfattning om att barnets bästa är något som generellt kan bestäm- mas och inte något som kan skilja sig åt mellan individer. Hos en majoritet av respondenterna blir principen om barnets bästa oftast avgörande i bedömningen inom en utredning om vård- nad, boende och umgänge. Så mycket som en femtedel (11 respon- denter) uppger emellertid att barnets bästa viktas mot andra intres- sen. Som framgått ovan kan detta bero på att vissa respondenter kategoriserar t.ex. föräldrars samarbetsförmåga som något som be- aktas vid sidan av en bedömning av barnets bästa. har det av några respondenter uppgetts att även föräldrars intressen beaktas vid slutgiltiga bedömningen. Nästintill samtliga respondenter har uppgett att barnets inställ- ning används som ett av flera intressen vid bedömning av barnets bästa. framhåller flera respondenter att ett barns inställ- ning inte alltid utreds. verkar det finnas en önskan att skydda barnet från att uttrycka obekväma åsikter vid lojalitetskonflikter, vilket kan förhindra att barnets synpunkter inhämtas. Det framhålls också att barn ofta inte uttrycker sin faktiska vilja, på grund av an- tingen en förälders påtryckningar eller barnets vilja att vara lojal mot sina föräldrar. Det innebär att barnet inte fritt kunnat uttrycka sina faktiska åsikter. Det blir då komplicerat att bedöma och beakta bar- nets åsikter. Av tidigare översyner har det framkommit att familjerättssekre- terare sällan samtalar med barn . Vår enkätundersökning visar samma resultat. Respondenterna samtalar med barn i samband med utredningar i hög utsträckning från det att barn fyllt . samtalar alla alltid eller oftast med barnet. Även när det gäller att klarlägga ett barns inställning på annat sätt än genom att sam- tala med barnet tycks det hos vissa respondenter finnas vissa infor- mella åldersgränser. Detsamma gäller om ett barn har en funktions- nedsättning som upplevs försvåra klarläggandet av barnets inställning. Som nämnts ovan anses det av vissa även som olämpligt att klarlägga barnets inställning om barnet kan utsättas för påtryckningar eller ris- kerar att fara illa. Det finns således flera orsaker som kan leda till att ett barn inte kommer till tals i en utredning om vårdnad, boende och umgänge, i synnerhet när det gäller yngre barn och barn med funk- tionsnedsättning. 21 kap. 1 § första stycket FB Vid verkställighet skall barnets bästa komma i främsta rummet. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. 21 kap. 5 § FB Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. 21 kap. 6 § FB Rätten skall vägra verkställighet, om det är uppenbart att verkställig- heten är oförenlig med barnets bästa. Av förarbetena till de senaste ändringarna av bestämmelserna om bar- nets bästa vid verkställighetsärenden framgår i huvudsak följande. Utgångspunkten vid verkställighetsprövningen är självklart att barnets bästa har varit bestämmande för det avgörande eller det avtal som ska verkställas. Principen bör därför vara att avgörandet eller avtalet inte ska omprövas i verkställighetsförfarandet. Verkställigheten bör gå ut på att i barnets intresse se till att genomföra det som har bedömts vara till barnets bästa. Men detta innebär inte att en verkställighet av det som har beslutats vid varje senare tidpunkt är förenlig med bar- nets bästa. Det förekommer inte sällan att ett avgörande som begärs verkställt har meddelats . Med ökat avstånd ökar också risken för att de förhållanden avgörandet eller avtalet grundats på är överspelade av de aktuella förhållandena. Motsvarande risker finns där avstånden i rum har kommit att bli stora. Skyddet av barnet kräver att ett avgörande eller avtal inte verkställs förbehållslöst. Reger- ingen konstaterar att det är angeläget att i någon mån renodla verk- ställighetsprövningen och på så sätt undvika upprepade processer om i princip samma fråga, eftersom sådana ofta är till skada för barnet. Det är därför nödvändigt att strama upp prövningen. Att avskaffa möjligheten att vägra verkställighet på grund av att det finns skäl till omprövning av vårdnadsmålet är ett naturligt steg för att renodla pröv- ningen. Skillnaden mellan bedömningen av en sådan vägransgrund och en ren omprövning i sak är liten. Domstolen måste undersöka vad som legat till grund för avgörandet och ta ställning till om det med hänsyn till vad som framkommer i verkställighetsärendet finns anledning att överväga en annan utgång. För att frikoppla verkställighetsprövningen från prövningen i vårdnadsmålet bör den i stället enbart ta sikte på den verkställighet som begärs och förhållandena verkställigheten är aktuell. Prövningen bör inte utformas så att den omfattar allt som kan vara av betydelse för en bedömning av vad som är till barnets bästa, utan koncentreras till en kontroll av att verk- ställigheten är förenlig med barnets bästa. Domstolen bör ju inte inlåta sig i någon omprövning i sak. På motsvarande sätt som vid ett avgörande i sak måste domstolen vid verkställighetsprövningen göra en bedömning av eventuella risker för att barnet far illa. Omständig- heten att det finns en inte ringa sådan risk måste ses som det vik- tigaste typexemplet på fall då det är uppenbart att verkställigheten inte är förenlig med barnets bästa. Det finns därför inte anledning att räkna med att den föreslagna möjligheten att vägra verkställighet om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa i prakti- ken ger ett sämre skydd för barnet än nuvarande bestämmelser.1 2005/06:99 s. 79–81. I författningskommentaren till de senaste ändringarna av 21 kap. 1 § FB anges i huvudsak följande. Barnets bästa ska alltid finnas med som en utgångspunkt för bedömningen. Bestämmelsen innebär att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa. Lagtekniskt är den något annorlunda utformad än motsvarande be- stämmelse i 6 kap. 2 a § FB. Någon egentlig saklig skillnad är inte av- sedd. Samma formulering som i 6 kap. används inte här, för att und- vika tolkningen att den ger en i förhållande till 21 kap. 5 och 6 §§ fristående grund att vägra verkställighet. Barnets bästa är det bestäm- mande intresset, men prövningen i de olika frågorna i verkställighets- förfarandet måste göras med tillämpning av också de mer preciserade bestämmelserna som finns i de följande paragraferna. Exempelvis ska barnets bästa komma i främsta rummet när domstolen väljer om ett beslut om verkställighet ska vara förenat med tvångsmedel, och i så fall vilket, men valet ska göras med tillämpning av även bestämmel- serna i 3 §. Hänsyn ska tas till barnets vilja. Placeringen och utform- ningen av bestämmelsen om detta anknyter till 6 kap. 2 a § FB. Bar- nets synpunkter kan behöva beaktas i flera frågor under förfarandet där det finns utrymme för olika bedömningar. Den särskilda bestäm- melsen i 5 § preciserar hur barnets vilja beaktas när barnet motsätter sig verkställigheten. Barnet kan också ha synpunkter på de olika åt- gärder som kan bli aktuella vid verkställigheten. Barnet kan t.ex. ha en åsikt om vilka praktiska arrangemang som ska göras för ett umgänge. Om det krävs ett beslut av domstolen i den frågan, ska domstolen ta hänsyn till barnets vilja.2 I den motsvarande kommentaren till 21 kap. 5 § FB anges i huvud- sak följande. Om barnet motsätter sig verkställigheten, kan detta vara avgörande för om verkställighet ska ske. På samma sätt som vid avgörandet av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge är det bar- nets ålder och mognad som avgör vilken tyngd barnets synpunkter har. Någon särskild åldersgräns anges inte. Därmed finns stora möj- ligheter att ta hänsyn till yngre barns vilja. Även om barnets inställ- ning har klarlagts inför avgörandet i vårdnadsmålet, måste hänsyn tas till barnets synpunkter också under verkställighetsförfarandet. Bero- ende på hur som gått kan förhållandena ha ändrats i större eller mindre grad. Barnet kan ha nått en sådan 2005/06:99 s. 94 och 95. ålder eller mognad att större vikt än tidigare måste fästas vid hans eller hennes inställning. Om ett avgörande bygger på att det beslu- tade är förenligt med barnets vilja, kan det vara så att barnet inför genomförandet av vad som beslutats ändrar sin inställning. Står det då klart att barnet motsätter sig verkställighet, torde det oftast ut- göra hinder för verkställighet.3 Av den motsvarande kommentaren till 21 kap. 6 § FB framgår i huvudsak följande. Paragrafen preciserar vad som föreskrivs om bar- nets bästa i 1 § första stycket. Domstolen ska inte göra någon om- prövning i sak. Bland de förhållanden som domstolen ska beakta kommer i första hand risken för att barnet far illa. Det kan vara en risk för att barnet utsätts för övergrepp eller en risk för att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar. Bestämmelsen kan vara tillämplig t.ex. om det finns uppgifter som visar att en umgängesförälder begår övergrepp mot barnet. Det kan också vara så att han eller hon miss- köter sig på ett sådant sätt att barnets säkerhet är i fara. Det kan vara fråga om att föräldern begår andra kriminella handlingar eller är inne i ett pågående missbruk. Ett annat exempel är att barnet på grund av inträffade händelser eller sjukdom är särskilt känsligt vid tiden då verkställighet blir aktuell och skulle ta skada av vissa åtgärder. Bar- nets viljeinriktning (jfr 1 § första stycket) och barnets psykiska egen- skaper i allmänhet har betydelse också vid prövningen av risken för eventuella skadeverkningar. Bedömningen av den risk för barnet som kan finnas måste göras fristående från de bedömningar av risker som kan ha gjorts tidigare. Uppgifter som innebär att barnet riskerar att lida skada måste tas på största allvar och kan inte avfärdas på den grunden att liknande omständigheter anförts tidigare. Prövningen ska ta sikte på den situation som kan antas råda verkställigheten avser. Eftersom någon omprövning av av- görandet inte ska göras, är det naturligt att det i princip endast är inträffade händelser eller helt ny och avgörande utredning som kan göra att verkställighet inte får ske. Domstolen kan dock inte bortse från en viss frågeställning av betydelse för verkställigheten, t.ex. risken för att barnet utsätts för övergrepp, bara för att en sådan fråga har varit uppe i vårdnadsmålet. Också andra förhållanden än sådana som kan sägas innebära en risk för att barnet far illa ska be- aktas. Omständigheter som är av grundläggande betydelse för att till- godose barnets bästa kan hastigt ha ändrats. I ett ärende om verk- 2005/06:99 s. 97. ställighet av en dom om barnets boende kan det t.ex. visa sig att den förälder som barnet ska flyttas över till saknar bostad. Situationen kan då vara sådan att det visserligen inte är fara för att barnet far illa men ändå är uppenbart att en överflyttning inte är förenlig med barnets bästa.4 Se även prop. 1997/98:7 s. 103–105 för författningskommentaren till de äldre lydelserna av bestämmelserna. 53.2Barnets rätt att uttrycka sina åsikter 21 kap. 1 § FB Vid verkställighet skall barnets bästa komma i främsta rummet. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. 21 kap. 5 § FB Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Av förarbetena till de senaste ändringarna av bestämmelserna om att hänsyn ska tas till barnets vilja vid verkställighetsärenden framgår i huvudsak följande. Även om verkställighetsförfarandet bör renod- las, bör utgångspunkten vara att barnet har lika goda möjligheter att komma till tals där som han eller hon har i samband med avgörandet av sakfrågan. Någon särskild föreskrift om utredning av barnets vilja i verkställighetsförfarandet kan inte anses nödvändig med hänsyn till den utredning som görs inför avgörandet i sak. Men detta innebär inte att barnet saknar berättigat intresse av att kunna göra sig hört också under verkställighetsförfarandet. Beroende på hur som har gått kan förhållandena ha ändrats i större eller mindre grad. Bar- net kan ha nått en sådan ålder eller mognad att större vikt än tidigare måste fästas vid barnets inställning. 2005/06:99 s. 98 och 99. hon kan också ha synpunkter på åtgärderna för verkställighet som inte nödvändigtvis har varit relevanta att framföra inför avgörandet av sakfrågan. Möjligheten att höra barnet i verkställighetsförfarandet bör därför finnas kvar. Det bör också fortfarande finnas bestämmel- ser om hänsyn till barnets vilja vid verkställigheten. Regeringen menar att det är angeläget att anpassa utformningen av bestämmelserna om hänsyn till barnets vilja i 21 kap. till de motsvarande bestämmelserna i 6 kap. är det viktigt att barnets möjligheter att få sin vilja beaktad i verkställighetsärendet inte försämras. En lämplig lösning är då att införa en mer övergripande föreskrift i kapitlets inledande paragraf att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad men också behålla bestämmelsen i 5 § om att verk- ställighet inte får ske mot barnets vilja. Genom att inte knyta hänsynen till barnets vilja till en bestämd åldersgräns ökas möjligheten att lägga vikt vid yngre barns synpunkter.5 Se även prop. 1997/98:7 s. 99 och 100 samt 1994/95:224 s. 38. Se ovan under avsnittet om barnets bästa. 53.3Tolkning i den praktiska tillämpningen Enligt rättsfallet NJA 2011 s. 507 bör, mot bakgrund av bestämmel- sen om barnets bästa i 6 kap. 2 a § FB, det finnas en svensk exeku- tionsbehörighet av en svensk dom om umgänge, även om bara den ansökande umgängesföräldern bor i . I rättsfallet RÅ 1977 ref. 121, som gäller en äldre lydelse av bestäm- melsen, togs hänsyn till en elvaårings bestämda vilja att inte lämna umgängesföräldern för att återgå till den förälder som ensam hade vårdnaden om barnet. beslutade i mål ÖÄ 4048-12 om verkställighet av en dom om umgänge för ett av två syskon. Inget av barnen ville umgås med umgängesföräldern. Avgörande hänsyn togs till det äldre barnets uttryckta vilja. 2005/06:99 s. 81–83. den tioåriga lillasystern anförde hovrätten att barn har ett grund- läggande behov av en relation till båda sina föräldrar och att lillasystern inte uppnått sådan ålder och mognad att hon kan bilda sig en egen upp- fattning i umgängesfrågan. Hovrätten bedömde att det var i hennes bästa intresse att umgänget verkställdes. omfattar avgöranden om verkställighet från såväl hovrätter som tingsrätter meddelade mellan . Några avgöranden innehåller prövningar som tycks utgöra en blandning av 21 kap. 5 och 6 §§. Domstolen kon- staterar först att barnet motsatt sig umgänge, att barnet inte nått en sådan ålder och mognad att dess vilja ska få avgörande betydelse och gör sedan en bedömning om det är uppenbart oförenligt med barnets bästa att verkställighet sker. Rekvisitet i 21 kap. 5 § FB att barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas tolkas med andra ord som att barnet ska ha nått en sådan ålder och mognad att dess vilja ska vara avgörande.6 En tolvårsgräns tycks ofta tillämpas. Enligt ska vid verkställighet barnets bästa komma i främsta rummet. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad.