sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Av flera domar i framgår att relationen mellan barnet och ursprungsfamiljen är central för det familjeliv som artikel 8 i avser att skydda. Det finns flera avgöranden som rör situationer där en svensk myndighet har omhändertagit ett barn. Den kritik som har riktats mot har främst rört var bar- net placerats. I fallet mot uttalade domstolen att ut- sikterna till återförening med föräldrarna minskat genom att barnen placerats långt ifrån föräldrarna och genom de restriktioner i um- gänget som hade beslutats. När det gällde själva omhändertagandet, konstaterade domstolen att den svenska lagstiftningen (som då rådde) tydligt var avsedd att skydda barn.79 1989/90:28 s. 73. 77SOU 2015:71 s. 230 och 231. 78RÅ 2005 ref. 66. 79Se även avgöranden i målen mot (1989) och mot (1992). Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Barnets etniska, religiösa, kulturella och språkliga bakgrund Som ovan nämnts bör den vård som ges utanför det egna hemmet utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön (6 kap. 1 tredje stycket SoL.) I förarbetena till bestämmelsen sägs att de krav som lagen ställer i fråga om samhörighet och kontakt med hemmiljön även handlar om språkliga och kulturella skillnader i synsätt och bakgrund.80 Som tidigare nämnts ska en vårdplan och genomförandeplan upp- rättas när någon behöver vårdas i HVB, stödboende eller familjehem (11 kap. 3 § SoL). I förarbetena till bestämmelsen uttalades bl.a. att det övergripande syftet med vårdplanen är att tydliggöra mål och medel utifrån det enskilda barnets behov. Vårdplanen tydliggör också om det enskilda barnet har flera olika behov. Det kan t.ex. handla om behov hänförliga till social situation, fysisk och psykisk hälsa eller utbildning. I de fall barnets problembild är komplex krävs ofta sam- arbete mellan barnets vårdnadshavare, och andra huvud- män.81 Närmare föreskrifter om vad en genomförandeplan ska inne- hålla ges i 5 kap. 1 a § SoF.82 Även vid platsanvisningen till de särskilda ungdomshemmen ska det beaktas bl.a. att hemmet är lämpligt med hänsyn till den unges behov, ålder, utveckling, utbildning och per- sonliga förhållanden i övrigt (se ovan). Av föreskrifter framgår att socialnämnden, inför ett beslut om placering av barn och unga i familjehem och HVB, ska göra en bedömning av om förutsättningarna i det tilltänkta hemmet svarar mot de behov som barnet eller den unge har.83 Vidare framgår det av 3 kap. 11 § SoF att föreståndaren för HVB vid inskrivningsbeslut ska kontrollera att hemmet är lämpligt med hänsyn till den enskildes ålder, utveckling, utbildning och personliga förhållanden i övrigt. Överflyttning av vårdnad om barn Ett mer definitivt sätt att skapa kontinuitet för ett barn kan vara att flytta över vårdnaden om barnet från föräldrarna. Om en förälder vid utövandet av vårdnaden om ett barn gör sig skyldig till missbruk eller 1996/97:124 s. 113 och 114. 2000/01:80 s. 104. 82Se också allmänna råd (SOSFS 2014:6) och unga i familjehem och HVB – om socialnämndens ansvar och uppgifter (2013). 835 kap. 1 § SOSFS 2012:11. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling, ska rätten besluta om ändring i vårdnaden (6 kap. 7 § FB). I förarbetena till bestämmelsen anförs att en vårdnadsöverflyttning på detta sätt kan bli aktuell bara när ett barn har tagits omhand med stöd av LVU. Först när en återförening inte kan komma till stånd trots långvariga och omfattande åtgärder från socialnämndens sida kan det bli nöd- vändigt att begära en överflyttning av vårdnaden.84 I 6 kap. FB finns också bestämmelser som tar sikte på det fall att ett barn har vårdats i ett familjehem. Har ett barn stadigvarande vårdats och fostrats i ett annat enskilt hem än föräldra- hemmet och det är uppenbart bäst för barnet att det rådande för- hållandet får bestå och att vårdnaden flyttas över till den som tagit emot barnet, ska rätten utse den personen till särskilt förordnad vård- nadshavare för barnet (6 kap. 8 § FB). Det krävs att barnet har bott i familjehemmet innan det kan bli aktuellt att över huvud taget överväga att flytta vårdnaden till familjehemsföräldrar- na. För domstolen blir det nödvändigt att utreda vilken anknytning barnet har till familjehemmet och hur kontakterna mellan barnet och föräldrarna har förlöpt. Har föräldrarna inte visat barnet något intresse det har vistats i familjehemmet eller har kontakterna varit sporadiska eller skett under uppslitande former kan en flyttning av vårdnaden bli aktuell. Stort avseende måste alltid fästas vid barnets egen inställning. Det krävs att barnet har fått en så stark bindning till familjehemmet att det uppfattar det som sitt eget.85 När barnet har varit placerad i samma familjehem från det att placer- ingen verkställdes, ska socialnämnden särskilt överväga om det finns skäl att ansöka om överflyttning av vårdnaden (6 kap. 8 § andra stycket SoL och 13 § tredje stycket LVU). Regeringen har föreslagit att det ska införas en skyldighet för socialnämnden att överväga frågan om vårdnadsöverflyttning , om barnet varit placerat i samma familje- hem under tre år.86 I rättsfallet NJA 2014 s. 307 hade en åttaårig pojke sedan ettårsåldern stadigvarande vistats i ett familjehem. bedömde att det var uppenbart bäst för barnet att de rådande förhållandena bestod. Vårdnaden flyttades därför över till familjehemsföräldrarna. 1981/82:168 s. 68. 1981/82:168 s. 70. 86Lagrådsremiss Regelbundna överväganden av vårdnadsöverflyttning och särskilda lämplighetskrav för offentliga biträden. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Om vårdnaden av ett LVU-placerat barn flyttas till familjehems- föräldrarna upphör vården enligt LVU (21 § LVU). bortfaller den särskilda tillsynsskyldigheten som nämnden har över familjehem- met. ska dock ge en särskilt förordnad vårdnadshavare råd och stöd och får fortsätta att betala särskild ersättning till vård- nadshavaren (6 kap. 11 § SoL). allmänna skyldigheter enligt 5 kap. 1 § SoL, att verka för att barn och ungdomar får växa upp under goda förhållanden samt att bedriva uppsökande verksamhet och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn och ungdom far illa, kvarstår också. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (MFoF) har meddelat allmänna råd angående socialnämndens ansvar vid behov av ny vårdnadshavare.87 Enligt 24 § LVU får förvaltningsrätten, efter ansökan av social- nämnden, eller tills vidare förbjuda den som har vårdnaden om en underårig att ta denne från ett enskilt hem om det finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet (flyttningsförbud). Flyttningsförbudet syftar till att förhindra en hemtagning eller en alltför snabb hemtagning. har ut- talat att syftet med ett flyttningsförbud är att säkerställa att barnets bästa tas tillvara i situationer då barnets vistats i ett familje- hem och hunnit få så starka band till detta hem att det måste sättas i fråga om inte barnet bör bo kvar där.88 Av 1 § femte stycket LVU framgår att vid beslut enligt LVU ska vad som är bäst för den unge vara avgörande. Högsta förvaltnings- domstolen har dock konstaterat att bestämmelsen i 1 § femte stycket LVU inte innebär att överväganden som enbart är relaterade till ris- ken för skada vid en separation från ett familjehem ska vägas in i bedömningen av om vården ska upphöra.89 Utredningen om tvångs- vård för barn och unga har i sitt slutbetänkande Barns och ungas rätt vid tvångsvård – Förslag till ny LVU konstaterat att uttalandet av i vissa fall kan leda till orimliga kon- sekvenser ur ett barnrättsperspektiv. Särskilt kan det drabba barn som på grund av missförhållanden i hemmet har placerats i tidig ålder 88Se rättsfallet HFD 2011 ref. 13. 89Se rättsfallet HFD 2012 ref. 35. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö eller har varit placerade och fått en trygg förankring i sitt familjehem. Utredningen anser att barnets bästa också ska kunna vara utslagsgivande för om vård i familjehem ska upphöra eller inte, under vissa förutsättningar då barnet har rotat sig i familjehemmet.90 Regeringen har gett en utredare i uppdrag att bl.a. utreda hur prin- cipen om barnets bästa kan stärkas i samband med bedömning av om vården enligt LVU ska upphöra. Utredaren ska vidare utreda om det finns ett behov av att tidigarelägga socialnämndens skyldighet att över- väga överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 8 § FB och om det bör införas en skyldighet för socialnämnden att följa upp ett barns situa- tion efter det att en placering har upphört. senast den 26 februari 2021.91 Artikel 20 i syftar till att ge stöd och skydd till de barn som förlorat sin familjemiljö eller som inte bör stanna kvar i den. Ansvaret för dessa barn är i svensk lag uppdelat mellan olika offentliga aktörer. Kommunernas socialnämnder har ett övergripande ansvar för att ett barn som vistas i kommunen får det skydd och stöd som det behöver. De har också ett ansvar för att det finns olika slags boenden för de barn som inte har ett hem eller av olika anledningar inte kan bo kvar i hemmet. har huvudansvaret för att ensamkommande barn placeras i en kommun, som därefter tar över delar av ansvaret. Kriminalvården har ett ansvar för dem som sitter i häkte och SiS för dem som verkställer sluten ungdomsvård eller av andra anledningar befinner sig på ett särskilt ungdomshem. kvarstår det generella ansvar som det allmänna har för bl.a. ett barns hälsa och skolgång, se t.ex. kapitlen om artiklarna 24 och 28. När det gäller frihetsberövade barn, se även kapitlet om artikel 37 (c), som bl.a. handlar om att ett frihetsberövat barn ska behandlas humant och med respekt. Enligt LVU finns det en möjlighet för staten att, efter domstols- prövning, tvångsvis flytta ett barn från sitt hem om det far illa (se även kapitlen om artiklarna 9 och 19 i ). 91Regeringens beslut , S2020/03820/. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö I den svenska lagstiftningen finns det även bestämmelser som säkerställer att någon har omvårdnaden om ett barn vars föräldrar är förhindrade att utöva omvårdnaden om barnet. För barn som för- lorat sina vårdnadshavare ska särskilda vårdnadshavare förordnas. Det finns också en möjlighet att förordna förmyndare för ett barn vars föräldrar är förhindrade att sköta barnets angelägen- heter. För ensamkommande barn ska en god man förordnas vid an- komsten till . Vissa barn vårdas utanför hemmet även om de har en trygg familje- miljö. Det kan t.ex. bero på att de mår psykiskt dåligt eller att de har en funktionsnedsättning, som gör att det är svårt att bo hemma. Även barn som är häktade skiljs tillfälligt från sin familjemiljö. Utöver socialnämndens generella ansvar för dessa barn finns det i viss mån särskilda bestämmelser till skydd för barnet för de respektive verksam- heterna. Det finns också generella bestämmelser (som inte specifikt gäller barn) till skydd för dem som vistas i respektive inrättning. Som framgår i kapitlen om artiklarna 3 och 25 i finns det kvalitetskrav på de verksamheter som har ansvaret för om- vårdnaden om barn, liksom krav på uppföljning och tillsyn. Dessa bestämmelser utgör ett skydd för de barn som vårdas utanför hemmet. I både socialtjänstlagen och LVU finns det bestämmelser om att barnets bästa ska vara avgörande vid beslut och åtgärder som rör vår- den av barn. Det finns också bestämmelser om att ett barns rätt att uttrycka sin åsikt och få den beaktad. Se främst kapitlen om artik- larna 3 och 12 i . Vår bedömning är att svensk rätt och praxis uppfyller de krav som artikel 20 i ställer när det gäller att säkerställa att det finns alternativ omvårdnad för ett barn som förlorat sin familjemiljö eller som inte bör stanna kvar i den. Det ska påpekas att en stor del av sociallagstiftningen är under översyn, se t.ex. betänkandena Översyn av insatser enligt LSS och assistansersättningen (SOU 2018:88) och Hållbar socialtjänst – en ny socialtjänstlag (SOU 2020:47). Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö 23.3.1Barn som utvisas, avvisas eller överlämnas till ett annat land Ett beslut om LVU hindrar inte i sig att ett barn utvisas ur landet.92 En annan sak är att det skyddsintresse som föranleder beslutet om tvångsvård kan få betydelse i frågan om barnet ska utvisas. För ensam- kommande barn gäller också att det ska finnas en lämplig familje- medlem, förmyndare eller mottagningsenhet som tar emot barnet, för att beslutet om utvisning eller avvisning ska kunna verkställas. Denna ordning är enligt vår mening förenlig med . I samband med att ett barn utvisas upphör som huvudregel nämligen direkta åtaganden att ge barnet det stöd och skydd som avses i artiklarna 19 och 20, eftersom dessa barn inte längre finns inom jurisdiktion (läs dock om principen om non-refoulement och de korresponderande bestämmelserna i utlänningslagen i kapitlet om artikel 37). Barnet skyddas i stället av det mottagande landets skyl- digheter att ge ett barn skydd och stöd. I den mån det är möjligt bör däremot relevant information överlämnas till behöriga myndigheter i det mottagande landet.93 23.3.2Placering i olika former av hem och boenden I den svenska lagstiftningen beskrivs det ett flertal omvårdnadsfor- mer som är anpassade efter ett barns behov i olika situationer, t.ex. familjehemsplacering, placering på HVB eller särskilt ungdomshem, adoption (se kapitlet om artikel 21) och överflyttning av vårdnad. När det gäller myndigheternas överväganden inför placering fram- går det av lagstiftningen att kontinuitet ska beaktas. Barnets bästa ska vara avgörande och i första hand ska en placering inom barnets nätverk övervägas. Genom att barnets behov ska utredas och barnets bästa ska vara avgörande behöver en socialnämnd ta hänsyn till bl.a. barnets kulturella, religiösa och språkliga bakgrund, även om detta inte uttryckligen nämns i lagen (se även kapitlet om artikel 31.2). Av både den svenska lagstiftningen och europarättslig praxis framgår 92Barnrättskommittén har i sina rekommendationer till uttryckt oro över att barn som omhändertas på grund av vanvård och/eller våld i hemmet kan utvisas tillsammans med sina föräldrar. Kommittén har rekommenderat att säkerställa att det inte sker. Se CRC/C/ SWE/CO/5 p 49 och 50. 93Jämför även rekommendationer om internationella samarbeten när det gäller barn på flykt, se t.ex. CRC/C/GC/22 p 48–51. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö vikten av att ett barn placeras på en plats och på ett sätt som främjar kontakten med närstående och hemmiljön. Det står också klart att de mest ingripande formerna av alternativ omvårdnad, t.ex. överflytt- ning av vårdnaden av barnet, endast ska användas när en återförening med familjen, trots ansträngningar, inte kan komma till stånd. Det finns en möjlighet för kommunerna att placera barn i jour- hem. Detta är ett avsteg från principen om kontinuitet men innebär åandra sidan att barnet skyddas genom att barnets behov och familje- hemmets lämplighet hinner utredas innan barnet långsiktigt place- ras. Det finns en lagstadgad tidsgräns för hur länge ett barn får bo i ett jourhem, även om den får överträdas om det finns särskilda skäl till det. Enligt förarbetena till bestämmelserna kan särskilda skäl bl.a. vara att det inte finns tillgång till något familjehem. Det ska dock noteras att det också finns en lagstadgad skyldighet för en kommun att tillse att sådana hem finns. Det måste således vara fråga om rena undantag för att ventilen ska få användas. Som framgår i andra kapitel finns det tillsynsmyndigheter som granskar att en kommun tillämpar bestämmelserna så som lagstiftaren avsett. Placering på jourhem inne- bär även minskade möjligheter till uppföljning, om vården hinner avslutas innan barnet kommer till sin egentliga placering. Läs mer om detta i kapitlet om artikel 25. När det gäller ensamkommande barn har både JO och Barnombuds- mannen uppmärksammat brister. Dessa tycks emellertid inte ha sin grund i (den nuvarande) lagstiftningen, utan hänför sig i stället till tillämpningen. Därtill tycks bristerna främst berott på den kraftiga ökningen av ensamkommande barn som kom till . Vår bedömning är att svensk lagstiftning och praxis i denna del överensstämmer med innebörden av artikel 20 i . Det har bl.a. i framförts att en inkorporering av barn- konventionen skulle kunna innebära en skyldighet att placera barn genom kafalah (ett slags familjehemsplacering enligt islamsk rätt), eftersom begreppet nämns i artikel 20 i konventionen. I artikeln nämns ett antal exempel på omvårdnadsformer som alternativ omvårdnad för skyddsbehövande barn kan innefatta. Det förutsätter emellertid att omvårdnadsformerna finns i den nationella lagstiftningen. Bland de uppräknade exemplen finns även adoption. Den som läser inled- ningen till artikel 21 i konventionen noterar att det inte finns något krav på att länderna ska erkänna eller tillåta adoption. Det är alltså tydligt att uppräkningen i artikel 20 inte kan innebära någon skyl- Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö dighet att införa varken familjehem, adoption eller kafalah. Däremot ska staten säkerställa att det finns tillgång till någon form av alter- nativ omvårdnad. Som framgått ovan finns det flera former av sådan omvårdnad enligt svensk rätt. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 20 i . 24 Artikel 21 – adoption Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 21 i . Konventionsstater som erkänner och/eller tillåter adoption ska säker- ställa att största vikt ges till vad som bedöms vara barnets bästa och ska: a)säkerställa att adoption av ett barn godkänns endast av behöriga myndigheter, som i enlighet med tillämplig lag och tillämpliga för- faranden och på grundval av all relevant och tillförlitlig information beslutar att adoptionen kan tillåtas med hänsyn till barnets ställning i förhållande till föräldrar, släktingar och vårdnadshavare och att, om så krävs, de personer som berörs har lämnat ett informerat sam- tycke till adoptionen på grundval av sådan rådgivning som kan behövas, b)erkänna att internationell adoption kan övervägas som en alternativ form av omvårdnad om barnet, om barnet inte kan placeras i ett familjehem eller en adoptivfamilj eller kan tas om hand på lämpligt sätt i sitt hemland, c)säkerställa att det barn som berörs av internationell adoption om- fattas av garantier och normer som motsvarar dem som gäller vid nationell adoption, d)vidta alla lämpliga åtgärder för att vid internationell adoption säker- ställa att placeringen inte leder till otillbörlig ekonomisk för de personer som medverkar i denna, Artikel 21 – adoption e)främja, där så är lämpligt, målen i denna artikel genom att ingå bila- terala eller multilaterala arrangemang eller överenskommelser och inom denna ram sträva efter att säkerställa att placeringen av barnet i ett annat land sker genom behöriga myndigheter eller organ. Artikeln innebär att både nationella och internationella adoptioner ska utföras enligt fastställda regler och beslutas av behöriga myn- digheter. Internationella adoptioner ska övervägas efter att placering i hemlandet prövats. En stat ska också säkerställa att största vikt ges till vad som bedöms vara barnets bästa vid en adoption. Vidare syftar artikeln till att motverka handel med barn. Motsvarande skrivningar finns inte i det grundläggande ramver- ket för mänskliga rättigheter (of Human Rights). Frågan om adoption berörs däremot i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor1. Med jämställdheten som grund ska staterna enligt artikel 16 (f) i konventionen säkerställa lika rättig- heter och skyldigheter när det gäller bl.a. adoption. Barnets bästa ska dock alltid komma i första hand. I inledningen (preambeln) till barn- konventionen påminns staterna om bestämmelserna i deklarationen om sociala och rättsliga principer rörande skydd av och omsorg av barn, särskilt med hänsyn till nationell och internationell placering i foster- hem och adoption2. Artikel 21 i har utformats med utgångspunkt i artiklarna 17 och 20 i deklarationen, se nedan.3 Av relevans är även konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (). ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.4 (Läs mer om dessa nedan.) Andra centrala artiklar i sammanhanget är artiklarna 5 och 18 om föräldrarna som primära omvårdare, artikel 9 om när ett barn ofrivilligt skiljs från sina föräldrar, artikel 7 om att barnet bl.a. har rätt att få vetskap om 2Antagen av genom resolution 41/85 . 3HR/PUB/07/1, artikel 21, D och E 3 p. 4CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 21 – adoption sina föräldrar och bli omvårdat av dem, artikel 8 om barnets rätt att behålla sin identitet (inklusive medborgarskap, namn och släktför- hållanden), artikel 16 om ingrepp i privatlivet, artikel 19 om skydd mot övergrepp, artikel 34 om skydd mot alla former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp, artikel 20 om att staterna ska säkerställa alter- nativ omvårdnad för barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö och artikel 25 om uppföljning kring ett barn som blivit omhändertaget eller placerat av staten. Även artiklarna 10 och 22 om familjeåterförening, artikel 30 om nationella minoriteters rätt till sitt eget kulturliv, artikel 11 om skydd mot olovligt bortförande och kvar- hållande av barn i utlandet, artikel 36 om att skydda barnet mot alla former av utnyttjande, artikel 35 om förhindrande av handel med barn samt det fakultativa protokollet till om för- säljning av barn, barnprostitution och barnpornografi kan vara rele- vanta, beroende på omständigheterna. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i konven- tionen förhåller sig till artikel 21. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). En uppgift för behöriga myndigheter som ansvarar för beslut om adoption blir därmed att säkerställa att inget barn diskrimineras utifrån de grunder som anges i artikel 2.1. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna5 och den internationella kon- ventionen om medborgerliga och politiska rättigheter6. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en 5Antagen av genom resolution 3/217 . Artikel 21 – adoption naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. Det innebär att ett barns rätt till överlev- nad och utveckling ska säkerställas vid beslut om en adoption. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.7 Kommittén förvän- tar sig att staterna ska tolka ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, and- liga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.8 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vårdnads- havare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveck- ling (artiklarna 5 och 18).