sou · H7B364 · 2020-01-01 00:00:00 — Kammarrätten noterade att det av föreningens stadgar framgick att skolans syfte var att främja uppfostran av muslimska barn, varvid särskild hänsyn ska tas till den islamiska kulturen och det arabiska språket. Enligt kammar- rätten innebar det minskade möjligheter till möten mellan elever med olika trosuppfattning och olika språk, vilket i sin tur kunde medföra risk för ökad segregation. Av utredningen framgick dock att det fanns närmare 40 kommunala grundskolor i den aktuella kommunen och att kommunen hade drygt 1 300 elever i förskoleklass och närmare 11 500 elever i årskurs 1–9. Den i målet aktuella skolan avsåg 50 elever i förskoleklass och 450 ele- ver i årskurs 1–9. Kammarrätten fann vid en helhets- bedömning att kommunen inte visat att risken för ökad segregation innebar sådana negativa följder på lång sikt av den aktuella utbild- ningen att ansökan om godkännande skulle avslås.20 20Kommunen överklagade kammarrättens dom. Prövningstillstånd meddelades inte, se HFD:s beslut meddelat , mål nr 921-18. I det här kapitlet beskriver vi vad som följer av inter- nationella åtaganden på europeisk nivå rörande konfessionella inslag i skolväsendet. Kapitlet behandlar tillämpliga artiklar i Europakon- ventionen (EKMR) och praxis från och dåvarande kommission för de mänskliga rättigheterna (Europa- kommissionen). Kapitlet redogör också de rättigheter som finns beskrivna i ramkonvention om de nationella minori- teterna. Avsnittet inleds med att vi redogör för åtaganden som gäller barns rättigheter, rätten till utbildning, religionsfrihet samt utrym- met för religiös eller filosofisk övertygelse i skolväsendet. Därefter redogör vi för förbudet mot diskriminering och minoriteters rättig- heter. Som nämnts i avsnitt 3.3.1 tillträdde EKMR 1952 och den gäller som lag . Syftet med EKMR är att skapa en minimi- standard hos medlemsstaterna när det gäller skydd för mänskliga rättigheter. Det är upp till varje medlemsstat att se till att kraven enligt EKMR följs, men inget hindrar att en stat inför en mer långt- gående standard än vad EKMR stadgar.1 är en internationell domstol som bildades 19592 och dess praxis är bindande för staten som målet riktar sig mot och ska respekteras av de andra medlemmarna i Europarådet.3 Dom- stolen tar emot ärenden från enskilda individer, intresseorganisa- tioner och stater avseende upplevda kränkningar av EKMR. I de flesta fall måste de inhemska rättsordningens högsta instans, vilket i 1Danelius H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, (5 uppl. ), Juridik 2015, s. 55. 2Till följd av EKMR artikel 19. 3EKMR artikel 1, , 1950, 213 U.N.T.S. i regel innebär , Högsta förvaltningsdom- stolen eller regeringen, ha prövat ett ärende innan det kan tas vidare till . Dåvarande granskade 1953–1999 anmälningar om kränkningar av EKMR. ska se till att det finns en enhetlighet i EKMR:s tillämpning mellan medlemsstaterna. Medlemsstaterna har dock en viss s.k. nationell bedömningsmarginal (of appreciation) som ger möjlighet att tillämpa konventionen med hänsyn till inhemska förhållanden och rättslig tradition. Den nationella tolkningen av en artikel får dock inte ta bort konventionens centrala innehåll.4 Artik- larna 8–11 EKMR innehåller fri- och rättigheter som rätt till skydd för privatliv, religionsfrihet, yttrandefrihet samt mötes- och fören- ingsfrihet. Fri- och rättigheterna får endast begränsas genom stöd i lag, om det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle och för att skydda de intressen som anges i varje artikel. Om nationell domstol har gjort bedömningen att ett visst ingrepp är nödvändigt och faller inom statens nationella bedömningsmarginal godtas detta vanligtvis av utan att någon ny prövning görs om det finns rimliga skäl för ställningstagandet.5 har konsta- terat att nationella myndigheter i princip har bättre förutsättningar att utvärdera lokala behov och sammanhang än en internationell domstol. Vid bedömningen i ett enskilt fall gör dock en avvägning av vad som står på spel i det aktuella fallet och vilka eventuella gemensamma värden och vilken konsensus som finns bland medlemsländerna.6 Det är också upp till varje stat att själv avgöra hur utbildnings- systemet ska organiseras för att kraven enligt EKMR ska uppfyllas. Det faller inom varje stats s.k. nationella bedömningsmarginal.7 4Danelius H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, s. 56. 5İzzettin Doğan m.fl. mot (ansökan nr 62649/10), , p. 112; S.A.S. mot (ansökan nr 43835/11), , p. 6S.A.S mot , p. 129; Manoussakis m.fl. mot (ansökan nr 18748/91), Europa- domstolen , p. 44; Şahin mot (ansökan nr 44774/98), Europa- domstolen , p. 7Lautsi m.fl. mot (ansökan nr 30814/06), , p. Statens nationella bedömningsmarginal diskuterades bland annat i målet Lautsi m.fl. mot (2011). Målet rörde krucifix som var uppsatta på väggarna i italienska skolors klassrum. Domstolen kon- staterade bl.a. att det inte finns någon europeisk konsensus om religiösa symboler i statliga skolor och att det faller inom varje lands nationella bedömningsmarginal, också med hänsyn till varje lands tradition, att avgöra om det ska vara tillåtet med krucifix i skolmiljön eller undervisningen (se referat i avsnitt 4.7.20). Målet Dahlab mot (2001)8 rörde en förskollärare som nekats att bära slöja i arbetet. Den schweiziska regeringen menade att det fanns ett krav på religiös neutralitet i det schweiziska skol- väsendet och att det därför var legitimt att förbjuda slöja i arbetet. uttalade att det var svårt att bedöma vilken påverkan en sådan kraftfull symbol (powerful symbol) som slöja har på mycket unga barn. Barnen var 4–och domstolen ansåg att de var mer lättpåverkade än äldre elever. Vid avvägningen mellan rätten för läraren att manifestera sin religion och elevernas rätt att skyddas från religion ansåg domstolen att inte hade överskridit sin nationella bedömningsmarginal. Det förelåg därmed ingen kränk- ning av artikel 9 (se referat i 4.7.14). I EKMR och enligt praxis är det tydligt att religionens roll i samhället och varje lands egna traditioner kan vara avgörande för hur religiösa symboler eller religiös klädsel tillåts i det offentliga rummet, eller i skolväsendet. har vidare funnit att det inte finns någon enhetlig uppfattning om religionens betydelse i samhället. har konstaterat att inne- börden eller verkan av handlingar genom vilka religiös övertygelse kommer till uttryck i offentligheten är inte heller densamma och i alla sammanhang. Regleringen av religionsfriheten kan därför variera från land till land. Omfattningen av religionsfriheten beror på det nationella sammanhanget och regleringen på detta om- råde måste därför enligt inom vissa ramar över- låtas på den berörda staten.9 Det är dock endast i undantagsfall som en medlemsstat får göra en värdering av en religiös övertygelses legitimitet eller av de sätt på vilka sådana övertygelser kommer till 8Dahlab mot (ansökan 42393/98), . 9Osmanoğlu och Kocabaş mot , (ansökan nr 29086/12), den 10 janu- ari 2017, p. 88; Şahin mot , p. uttryck.10 Det utrymme som finns för medlemsstaterna till sköns- mässig bedömning kan dock bli föremål för kontroll av Europadom- stolen, som prövar om de nationella åtgärderna har varit principiellt berättigade och proportionerliga. I bedömning av hur omfattande den nationella bedömningsmarginalen är i det aktu- ella fallet ska domstolen beakta behovet av att vidmakthålla en verk- lig religiös pluralism, vilket är av väsentlig betydelse för ett demo- kratiskt samhälles överlevnad. Förutom det kan också beakta samförstånd och gemensamma värderingar bland EKMR:s medlemsländer.11 Enligt kännetecknas ett demokratiskt samhälle av pluralism, tolerans och öppenhet. Demokrati innebär dock inte att majoritetens uppfattning alltid ska ha företräde; det måste göras en avvägning så att minoriteter får en rättvis behandling. Det får alltså inte bli fråga om missbruk av dominerande ställning.12 EKMR saknar ett uttalat barnperspektiv men barn omfattas i likhet med alla andra individer av de fri- och rättigheter som anges i kon- ventionen. har inkluderat grund- läggande principer om barnets bästa (artikel 3) och barnets rätt att komma till tals (artikel 12) i vissa avgöranden, bl.a. rörande rätten till familjeliv enligt artikel 8.13 Så tycks dock inte vara fallet i av- göranden rörande rätten till utbildning, vilken återfinns i EKMR första tilläggsprotokoll artikel 2.14 har dock i sin praxis analyserat avvägningarna mellan föräldrars och statens ansvar och skyldigheter i förhållande till barnens rätt till utbildning och religionsfrihet. Särskilt har uppmärksammats föräldrars rätt att välja en utbildning i linje med deras religiösa eller filosofiska övertygelse. 10Osmanoğlu och Kocabaş mot , p. 85; och mot (ansökan 30985/96) , p. 11Osmanoğlu och Kocabaş mot , p. 12Se t.ex. Osmanoğlu och Kocabaş mot , p. 84; Şahin mot , p. 109; Lautsi m.fl. mot , p. 67–70. K. och T. mot (ansökan nr 25702/94), ; Gnahoré mot (ansökan nr 40031/98), och S.J.P. mot (ansökan nr 8610/11), ; Kilkelly U. The CRC in Litigation under the ECHR I: Ton Liefaard och (red). Litigating the Rights of the Child. : Springer 2014. Osmanoğlu och Kocabaş mot . Var och en har enligt artikel 9 första punkten EKMR rätt till tanke- frihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro samt frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom guds- tjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Enligt artikel 9 andra punkten får friheten att utöva religion eller tro endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till den allmänna säkerheten, till skydd för allmän ordning, hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Rätten innefattar friheten att byta religion eller tro. Den innebär också fri- heten att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Rättigheterna i artikel 9, dvs. tro-, samvets- och religionsfrihet, skyddar var och en vilket innebär att individer omfattas av skyddet men också juridiska personer i form av religiösa samfund som t.ex. kyrkor eller föreningar med religiös eller filosofisk grund. Det omfattar det religiösa objektets intressen, men också deras medlem- mars intressen. EKMR skyddar både rätten att tillhöra, och att avstå från, en religion, dvs. både rätten att tro och att inte tro. och har i sin praxis gett artikel 9 en vid betydelse och har inte heller definierat vad som kan utgöra religion. Klart är att de stora världsreligionerna omfattas som bl.a. hinduism,15 islam,16 judendom17 och kristendom18. 15ISKCON m.fl. mot (ansökan nr 20490/92), . 16X mot (ansökan nr 7782/77), . 17D mot (ansökan nr 10180/82), . 18Eweida m.fl. mot (ansökan nr 48420/10), . oner och trosuppfattningar som omfattas är t.ex. Jehovas vittnen,19 ateism,20 pacifism21 och sekularism.22 Artikel 9 brukar delas in i en inre och en yttre del. Den inre delen (forum internum) handlar om själva friheten att ha en religion, tro eller ett samvete. Det är en absolut rättighet på så sätt att den inte kan begränsas av staten. Den yttre delen handlar om rätten att en- skilt eller tillsammans med andra manifestera eller utöva en tro eller religion (forum externum). Skyddet omfattar individer men också t.ex. kyrkor eller föreningar med religiös eller filosofisk grund.23 I målet Arrowsmith mot (1977)24 utvecklade Europa- domstolen en princip som innebär att det måste finnas ett nära samband mellan trosuppfattningen och utövandet av denna för att utövandet ska anses omfattas av religionsfriheten. I senare praxis har domstolen preciserat att handlingen måste vara nära sammanlänkad, med religionen eller trosuppfattningen för att den ska omfattas av artikel 9.25 Målet Eweida m.fl. mot (2013) rörde bland annat en flygvärdinna som i arbetet önskade bära ett halsband med ett kors. Domstolen ansåg att det fanns ett nära samband, (intimate link), mellan religionsfriheten och korset som religiös symbol. Att förbjuda en arbetstagare att bära symbolen innebar därför en kränk- ning av artikel 9 (se referat i avsnitt 4.7.21). Friheten att utöva religion eller tro får enligt artikel 9 andra stycket endast begränsas under vissa förutsättningar. Det krävs att begräns- ningarna är föreskrivna i lag och nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den allmänna säkerheten eller att de är till skydd för allmän ordning, hälsa eller moral eller till skydd för andra 20Angeleni mot (ansökan nr 10481/93), , p. 21Arrowsmith mot (ansökan nr 7050/75), den 12 okto- ber 1978. 22Lautsi m.fl. mot (ansökan nr 30814/06), , p. 23X och Scientologikyrkan mot (ansökan nr 7805/77), . 25C mot (ansökan nr 10358/83), ; Vereniging rechtwinkels mot (ansökan nr 11308/84), Europakommis- sionen ; mot (ansökan nr 22838/93), Europa- kommissionen ; Pinchon och Sajous mot (ansökan nr 49853/99), och Eweida m.fl. mot . personers fri- och rättigheter. Kravet på att det ska finnas stöd i lag för begränsningen och att begränsningen ska vara tillräckligt precist formulerat är till för att en medborgare ska kunna agera efter det som är reglerat. För att en begränsning enligt artikel 9 ska vara tillåten krävs att den har ett legitimt syfte. Som legitima syften anges skydd för allmän säkerhet eller allmän ordning, skydd för hälsa eller moral och skydd för andra personers fri- och rättigheter. För att en begränsning ska anses nödvändig i ett demokratiskt samhälle krävs att den är proportionerlig. Vid bedömningen av om ett ingrepp i en enskilds rätt är proportionerligt görs en avvägning mellan hur stort ingreppet är och det behov som ska tillgodoses genom ingreppet. Det måste finnas ett rimligt förhållande mellan ingreppet och behovet för att det ska anses vara proportionerligt. Endast om en åtgärd är proportionerlig kan den t.ex. anses vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Vid bedömningen av om en åtgärd är nödvändig ingår bedömningen av om det finns andra mindre ingripande alternativ som kan användas för att nå samma effekt.26 I målet Osmanoğlu och Kocabaş mot (2017) ville föräld- rarna att deras döttrar skulle befrias från obligatorisk könsblandad simundervisning av religiösa skäl. Föräldrarna ansåg att den köns- blandade undervisningen stred mot religionsfriheten i artikel 9. Dom- stolen konstaterade att medlemsstaternas bedömningsmarginal är betydande när det gäller förhållandet mellan staten och religionens roll i samhället. Staterna får inte eftersträva mål i form av indoktrine- ring och undervisningen måste ske på ett objektivt, kritiskt och pluralistiskt sätt. När det gäller avvägningarna i det aktuella fallet delade domstolen regeringens inställning att skolan spelar en viktig roll för integrationen i samhället och att den har en särskild betydelse för elever med utländsk bakgrund, och så länge alla religiösa grupper behandlas lika ansåg domstolen att statens åtgärder var godtagbara. Barnens intresse av en fullständig skolgång och integration i sam- hället vägde över föräldrarnas önskan om befrielse. Åtgärderna an- sågs därför ha ett legitimt syfte och vara nödvändiga i ett demokra- tiskt samhälle. Det förelåg därmed ingen kränkning av artikel 9 (se refererat i avsnitt 4.7.22). 26Danelius H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, s. 57 f. prövade i målet S.A.S. mot (2014)27 om förbud mot heltäckande slöja på offentliga platser utgjorde en kränkning av bl.a. artikel 9. Domstolen konstaterade att förbudet, som var föreskrivet i lag, hade inneburit en begränsning av artikel 9. ansåg dock att syftet med förbudet, vilket bl.a. var att upprätthålla värderingar som krävs för att kunna leva tillsammans i ett öppet och demokratiskt samhälle (living together) var legitimt. Vidare ansåg att förbudet var nöd- vändigt i ett demokratiskt samhälle och proportionerligt i förhåll- ande till syftet. ansåg därmed inte att det förelåg någon kränkning av artikel 9 EKMR.28 4.4.3Positiv och negativ religionsfrihet Religionsfriheten i EKMR kan delas in i en positiv och en negativ del. Den positiva religionsfriheten ger en rätt att utöva sin religion eller trosuppfattning. I denna ingår också en rätt att byta religion eller tro. Den negativa religionsfriheten innebär en frihet från reli- gion och rätten att inte ha någon religion eller tro. Den negativa religionsfriheten gäller enligt EKMR både mot det allmänna och i förhållande till andra enskilda personer. I målet mot (1993)29 hade en man dömts för brottet proselytism. Europa- domstolen fann att religionsfriheten innebär en rätt att genom undervisning försöka omvända andra till samma religion. Gränsen går dock vid t.ex. hjärntvätt eller våld. vägde klag- andens religionsfrihet mot skyddet för andras fri- och rättigheter och fann att brottmålsdomen utgjorde en oproportionerlig inskränk- ning av religionsfriheten i artikel 9 som inte heller kunde anses nöd- vändig i ett demokratiskt samhälle. Det förelåg därför en kränkning av artikel 9 (se referat i avsnitt 4.7.9). I målet Buscarini mot (1994)30 var nyvalda parla- mentsledamöter skyldiga att svära en ed på Evangelierna (the Gospels). fann att kravet på att parlamentsledamöterna skulle bekänna sig till en viss trosuppfattning inte var rimligt eftersom parla- mentsledamöterna skulle representera olika grupper i samhället. mot , (ansökan nr 43835/11), . mot , p. 29Kokkinakis mot (ansökan nr 14307/88), . 30Buscarini m.fl. mot (ansökan nr 24645/94), . var därför fråga om en inskränkning av religionsfriheten i artikel 9 (se referat i avsnitt 4.7.10). Av första tilläggsprotokollet artikel 2 (nedan TP1 artikel 2), första meningen framgår att ”ingen må förvägras undervisning”, vilket enligt innebär en rätt att ta del av den utbildning som det offentliga anordnar vid en viss tidpunkt.31 Av TP1 artikel 2 andra meningen framgår att staten ska respektera föräldrarnas rätt att tillförsäkra sina barn sådan utbildning och undervisning som står i överensstämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska över- tygelse. TP1 artikel 2 är lex specialis i förhållande till artikel 9 EKMR när det gäller utbildning och undervisning.32 Det innebär att TP1 arti- kel 2 ges företräde i förhållande till artikel 9 vid tolkning. Utöver artikel 9 ska TP1 artikel 2 läsas i ljuset av artikel 8 om rätt till skydd för privat- och familjeliv, artikel 10 om yttrandefrihet samt artikel 14 om diskriminering.33 De krav som uppställs i TP1 artikel 2 gäller för såväl offentliga som privata skolor.34 Trots artikelns negativa formulering så inne- håller den ändå positiva skyldigheter för staten, på så sätt att det finns en skyldighet att ge tillgång till den utbildning som staten ord- nar vid en viss tidpunkt.35 Innehållet i utbildningen kan dock variera och plats t.ex. beroende på samhällets behov och resurser samt ekonomiska och sociala omständigheter.36 har uttalat att rätten till utbildning inte får tolkas restriktivt, efter- som det skulle strida mot syftet med bestämmelsen.37 I målet 31Şahin mot , p. 135–137 och p. 32Osmanoğlu och Kocabaş mot , p. 90; Folgerö m.fl. mot (ansökan nr 15472/02), , p. 84 och Lautsi m.fl. mot , p. 33Zengin mot (ansökan nr 1448/04), , p. Osmanoğlu och Kocabaş mot . 34Şahin mot , p. 153; , och mot (ansök- ningar nr 5095/71, 5920/72, 2926/72), , p. 35Şahin mot , p. 134–142; Belgiska språkmålet, Case ”Relating to certain aspects of the laws on the use of languages in education in ” (ansökningar nr 1474/62, 1677/62, 1691/62, 1769/63, 1994/ 63, 2126/64), . 36Tarantino m.fl. mot (ansökningar nr 25851/09, 29284/09, 64090/09), Europadom- stolen , p. 37Belgiska språkmålet; Şahin mot p. och Cosans mot (1976) uttalade Europa- domstolen följande. …the education of children is the whole process whereby, in any society, adults endeavour to transmit their beliefs, culture and other values to the young, whereas teaching or instruction refers in particular to the transmission of knowledge and to intellectual development.38 tolkar utbildning som hela processen där vuxna förmedlar uppfattningar, kultur och tankar till barn, medan under- visning särskilt handlar om kunskapsöverföring och intellektuell ut- veckling. Det finns enligt EKMR möjlighet att begränsa rätten till utbild- ning. För att rättigheten i sig inte ska vara inskränkt måste åtgärd- erna dock vara förutsebara och ha ett legitimt ändamål. Det krävs också att åtgärderna är proportionerliga i förhållande till syftet för vad som ska uppnås.39 Om en enskild nekas rätt till utbildning så kan detta riskera att utgöra diskriminering enligt artikel 14 i EKMR. 4.5.1Respekt för religiös eller filosofisk övertygelse i skolväsendet har konstaterat att TP1 artikel 2 ska ses som en helhet. Detta innebär att barnet har en rätt till utbildning enligt TP1 artikel 2 första meningen och det är när den rätten utövas som för- äldrarna i sin tur har en rätt att få sin religiösa eller filosofiska över- tygelse respekterad. har uttalat att skyldigheten att respektera föräldrarnas religiösa eller filosofiska uppfattning här- rör från föräldrars ansvar för sina barn: It is in the discharge of a natural duty towards their children – parents being primarily responsible for the “education and teaching” of their children – that parents may require the State to respect their religious and philosophical convictions. Their right thus corresponds to a re- sponsibility closely linked to the enjoyment and the exercise of the right to education.40 38Campbell och Cosans mot (ansökningar nr 7511/76, 7743/76), Europadom- stolen , p. 39Şahin mot , p. 154; Tarantino m.fl. mot , p. 44 och 45. 40Kjeldsen, och mot , p. Föräldrar har enligt alltså ett naturligt ansvar i förhållande till sina barn, vilket innebär att de i första hand ansvarar för att deras barn får utbildning och undervisning.41 Europadom- stolen har också funnit att skyldigheten att respektera föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse gäller all undervisning, inte enbart religionsundervisning.42 har vid flera till- fällen uttalat att syftet med TP1 artikel 2 är att det ska finnas ett pluralistiskt utbildningsväsende, vilket är nödvändigt för att bevara ett demokratiskt samhälle.43 Staten måste å sin sida se till att utbild- ning inte utgör indoktrinering. Undervisningen måste ske på ett objektivt, kritiskt och pluralistiskt sätt.44 hade en reservation till detta stadgande. Reservationen innebar att det inte fanns någon rätt för elever att få befrielse från skyldigheten att delta i delar av undervisningen med hänvisning till religiös eller filosofisk övertygelse och att befrielse från kristendomsundervisningen endast kunde medges för elever med en annan trosuppfattning än den som omfattade Svenska kyrkan.45 I målet , och mot (1976) ville föräldrarna att deras barn skulle befrias från den obligatoriska sexualundervisningen. I målet gjorde flera princi- uttalanden när det gäller föräldrars rätt att få sin religiösa eller filosofiska övertygelse respekterad i förhållande till barnets rätt till utbildning. Domstolen uttalade t.ex. att det inte finns något hinder för skolan att ha undervisning av religiöst eller filosofiskt slag. Många ämnen innehåller enligt domstolen religiösa eller filosofiska inslag. Domstolen konstaterade att föräldrar inte har möjlighet att ställa krav på undervisningens innehåll så länge den utförs på ett objektivt, kritiskt och pluralistiskt sätt. Staten får inte ha ett indoktrinerande syfte, eftersom det skulle ses som att den inte respekterar föräld- rarnas religiösa eller filosofiska övertygelse. Det är en gräns som inte 41Kjeldsen, och mot , p. 42Kjeldsen, och mot , p. , och mot , p. 50; Osmanoğlu och Kocabaş mot , p. 44Kjeldsen, och mot , p. 53, den 13 sep- tember 2011; Folgerö m.fl. mot , p. 45Europarådet, Treaty Office. Återkallandet skedde efter förslag i prop. 1993/94:117 s. 42 (bet. 1993/94:KU24, rskr. 1993/94:246). I det aktuella fallet förelåg ingen överträdelse av TP1 artikel 2 (se referat i avsnitt 4.7.2).