sou · H8B343 · 2020-08-20 00:00:00 — Vid urvalet får urvals- grunderna betyg, särskilt prov, tidigare utbildning och yrkeserfaren- het användas.83 7915 och 17 §§ lagen (2009:128) om . 803 kap. 1 § förordningen (2009:130) om . 813 kap. 3 § förordningen (2009:130) om . 8220 kap. 19 b § skollagen. 833 kap. 5 och 6 §§ förordningen (2009:130) om . 6Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge I detta kapitel beskriver utredningen framväxten av den kursutfor- made gymnasieskola vi har . En kort beskrivning görs även av framväxten av den kursutformade gymnasiesärskolan och kom- munernas vuxenutbildning. I slutet av kapitlet beskrivs hur samtliga dessa skolformer på gymnasial nivå ser ut . Kapitlet är avsett att tjäna som bakgrund till utredningens förslag om en modell för ämnesbetyg i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan (se vidare kapitel 11). Under den gymnasiereform som genomfördes i början av 1990- talet infördes målrelaterade betyg parallellt med införandet av ett kursutformat system. Processerna var parallella men inte beroende av varandra. För att tydliggöra vad som var intentionerna med dels kursutformningen dels de olika betygssystemen beskrivs bakgrun- derna var för sig. Bakgrund om betygssystemen beskrivs i kapitel 4. Vissa överlappningar finns i kapitlen eftersom utformningen av gymnasieskolan och dess betygssystem är nära förknippade med varandra. 6.1Visioner om en kursutformad gymnasieskola Sedan gymnasieskolan infördes 19711 har flera utredningar analy- serat hur kunskapsinnehållet ska organiseras på ett ändamålsenligt sätt för att tillgodose både elevernas lärande och samhällets behov av olika yrken och kompetenser. De ökande kraven på flexibilitet i De tre skolformerna yrkesskola, fackskola och gymnasium upphörde och ersattes 1971 av en enda skolform, vilken kom att benämnas gymnasieskolan. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge gymnasieskolan föranledde en omorganisering av kunskapsinnehållet från ämnesutformning till kursutformning. I det tidigare ämnesutformade linjegymnasiet studerade eleverna ämnen som ofta pågick under flera årskurser innan det slutgiltiga betyget i ämnet sattes. I den kursutformade gymnasieskolan, som vi fort- farande har , består ämnena av olika kurser som kan liknas vid ”byggstenar” som kombineras på olika sätt och där betyg sätts efter varje kurs.2 6.1.1Den ämnesutformade gymnasieskolan ansågs svåröverskådlig och stelbent Den gymnasieskola som infördes bestod av linjer med grenar och specialkurser som var och en utgjorde en egen studieväg, enligt den läroplan för gymnasieskolan som beslutades (Lgy 703). Totalt handlade det om över 500 studievägar och ännu fler kurs- planer (en kursplan omfattade hela ämnet som en elev på en viss studieväg skulle läsa) eftersom det kunde finnas olika kursplaner för samma ämne, till exempel beroende på hur länge ämnet lästes på studievägen.4 Gymnasieskolan var ämnesutformad och kunskapsinnehållet var med andra ord organiserat i ämnen som hade definierats och av- gränsats mot varandra, med utgångspunkt i de förslag gymnasie- utredningen och fackskoleutredningen lämnat.5 Målet med gym- nasieutbildningen avgjorde omfattningen av kunskapsinnehållet i ämnena.6 Eleven studerade ämnen ett visst antal veckotimmar och årskurser beroende på vald linje, gren eller specialkurs (se även kapitel 7). Efter varje termin fick eleven ett terminsbetyg som var en bedömning av kunskaperna i hela ämnet. Det betyg som eleven fick efter den årskurs ämnet avslutades blev elevens ämnesbetyg. Systemet uppfattades som svåröverskådligt på grund av alla val- bara studievägar. Det ansågs även stelbent eftersom eleven hade få möjligheter till personliga val av ämnen inom sin studieväg. 3Skolöverstyrelsen (1970). 1990/91:85. 5SOU 1963:42, SOU 1963:50. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge eleven byta studieväg innebar det oftast att eleven behövde börja om i årskurs 1, eftersom kursplanerna var olika på olika studievägar.7 6.1.2Med sikte på en mer flexibel gymnasieskola 1976 tillsattes en gymnasieutredning som bland annat hade i uppdrag att föreslå en mer flexibel gymnasieskola och ökad samverkan mellan gymnasieskolans studievägar, vuxenutbildning och arbets- marknadsutbildning.8 Bland de förslag som slutligen lades fram fanns en modell för en kursutformad gymnasieskola som skulle kunna införas på eftersom förslaget medförde ett omfattande reformarbete. Enligt förslaget skulle flera av gymnasieskolans ämnen vara indelade i grundkurser och tilläggskurser. En av utredningens främsta utgångs- punkter för förslaget var elevernas valfrihet. Gymnasieskolan skulle sträva efter att inom de totala tidsramarna erbjuda så många tilläggs- kurser att alla elever skulle få sina önskemål tillgodosedda. Det var enligt utredningen viktigt att tilläggskurserna skulle vara kvalitets- inriktade och syfta till såväl fördjupning som breddning. För yrkes- ämnena skulle de obligatoriska tilläggskurserna ligga på den nivå som ledde till avgångskompetens.9 6.1.3Försöks- och utvecklingsarbete för att stegvis reformera gymnasieskolan Den dåvarande regeringen gick inte vidare med Gymnasieutred- ningens förslag utan föreslog i stället en försöksverksamhet och utvecklingsarbete med syfte att stegvis reformera gymnasieskolan, där även tanken med kursutformning fanns med.10 Detta ledde till att en försöksverksamhet infördes som benämndes , där FS stod för de frivilliga skolformerna. Inom projektet pågick bland annat försök med kursindelning av ämnen. FS-försöken omfattade i huvudsak de teoretiska studievägarna.11 1983/84:116. 11SOU 2002:120, bilaga 4. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge För att i högre utsträckning inkludera de yrkesförberedande utbildningarna i utvecklingsarbetet tillsattes 1984 en expertgrupp för översyn av de gymnasiala utbildningarna (ÖGY). I expertgruppens betänkande föreslogs ett enhetligt system med modulindelning i de tre utbildningsformerna gymnasieskola, komvux och den yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen (AMU). Inom AMU användes redan moduler, där utbildningsinnehållet delades upp i mindre enheter som byggde på ett visst målpreciserat utbildningsavsnitt. Även i komvux användes ett slags modulsystem som utgick från de delmoment i gymnasieskolan som fanns i läroplanssupplementen. Genom att också införa moduler på de yrkesinriktade studievägarna i gymnasieskolan skulle enligt expertgruppen övergångar mellan de olika utbildnings- formerna möjliggöras och dessutom skulle utbildningsinnehållet i gymnasieskolan bli lättare att revidera.12 Expertgruppen föreslog en försöksverksamhet som också infördes från 1988.13 6.1.4Beslut om att göra gymnasieskolan kursutformad Utifrån resultaten från bland annat försöksverksamheten med kurs- indelning av ämnen och modulsystem på de yrkesinriktade studie- vägarna, beslutades att gymnasieutbildningen skulle organi- seras i 16 treåriga nationella program och att gymnasieskolan skulle bli kursutformad.14 Reformen skulle genomföras medan nya kursplaner successivt togs fram, utformade för en kursutformad gymnasieskola. Intentionen med reformen var att en kursutformad gymnasie- skola skulle skapa möjligheter att åstadkomma den flexibilitet och de samarbetsformer som behövdes för att gymnasieutbildningen skulle bli en motor för enskilda regioners utveckling. Genom kurs- utformningen blev gymnasieskolan mer lik komvux. Eleverna skulle genom kursutformningen även få en ökad möjlighet att tillsammans med sina lärare planera innehållet och uppläggningen av kurser.15 13SOU 2002:120, bilaga 4. 1990/91:85 beslutade i enlighet med dessa förslag i propositionen. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge 6.2Den kursutformade gymnasieskolan infördes som det fattades beslut om den kursutformade gymnasie- skolan fanns en läroplanskommitté och en parlamentarisk beredning av betygsfrågorna som skulle redovisa sina betänkanden senare . Förslagen i dessa betänkanden utgjorde underlag till propositionen Ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasie- skolan, komvux, gymnasiesärskolan och särvux där ett fortsatt arbete med att införa en kursutformad gymnasieskola föreslogs. Utöver ett nytt mål- och kunskapsrelaterat betygssystem och en ny läroplan för gymnasieskolan presenterades också hur en kursutformad gym- nasieskola skulle utformas utifrån program i stället för linjer.16 De elever som gick sin utbildning i de program som startade , och som tillämpade nya programmål och kurs- planer, fick fortsatt ämnesbetyg –1994. infördes den kursutformade gymnasieskolan fullt ut vilket innebar att utbildningen inom varje ämne i gymnasieskolan därefter skulle ske i form av en eller flera kurser, och att betyg skulle sättas efter varje kurs. Det infördes även en gemensam läroplan för gymnasie- skolan, komvux, gymnasiesärskolan och särvux, Lpf 94.17 Ett viktigt skäl för kursutformningen var flexibiliteten för eleverna, bland annat skulle eleverna kunna placeras i en kurs med en svårig- hetsgrad efter sin kunskapsnivå. Enligt regeringen hade den målsätt- ning som gymnasieskolan dittills haft om att vara en gymnasieskola för alla – både för mer och mindre studiemotiverade elever – varit en för stor utmaning för lärarna. En avsikt med kursutformningen var också att elever skulle kunna genomföra sin gymnasieutbildning på än , beroende på utgångsläge och elevens förutsättningar till lärande. Med en kursutformad gymnasieskola fick eleverna även bättre möjligheter att kombinera studieförbere- dande och yrkesförberedande kurser i sin utbildning. Vidare fanns en tanke om att en flexibilitet som innebar ökade möjligheter för 1992/93:250. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge eleverna att sätta samman sina program efter individuella önskemål skulle inverka positivt på elevernas studiemotivation.18 6.2.2Flexibilitet för skolor och kommuner Flexibiliteten skulle inte bara medföra fördelar för eleverna. Det fanns även förväntningar att skolorna skulle få en ökad flexibilitet i sin planering, vilket bland annat skulle möjliggöra en genomgripande samverkan mellan vuxenutbildning (komvux) och gym- nasieskolan och mellan olika gymnasieskolor. Samläsning mellan och inom skolformerna skulle kunna minska kommunernas kostna- der för utbildningen och öka utbildningsmöjligheterna för eleverna genom ett gemensamt utbildningsutbud. Den farhåga som tidigare hade framhållits om att vuxenpedagogiken skulle ta över ungdoms- pedagogiken i blandade åldersgrupper hade fått mindre betydelse eftersom skolformerna åldersmässigt närmat sig varandra genom att medelåldern i komvux sjunkit. Kommunerna och skolorna skulle också få bättre möjligheter att profilera sin utbildning mot det lokala arbetslivets behov och att sätta samman utbildningar med klarare definierad yrkesinriktning än vad nationella program och grenar gav. Med kursutformningen skulle det också successivt och i takt med arbetslivets behov vara lättare att förnya utbildningen genom utbyte av kurser.19 6.2.3En mer kursutformad gymnasieskola var modellen När det gällde hur en kursutformad gymnasieskola skulle utformas ansåg regeringen att en helt kursutformad gymnasieskola, där eleverna sätter samman sina studieprogram genom att fritt välja kurser, inte var lämplig för ungdomsskolan. Det skulle bland annat riskera att störa införandet av den reformerade programbaserade gymnasieskolan som pågick i kommunerna, vilket i sig var det första steget mot en kurs- utformad gymnasieskola. Eftersom programramarna skulle komma att begränsa friheten i en kursutformad gymnasieskola användes där- för uttrycket ”en mer kursutformad gymnasieskola”.20 1992/93:250. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge 6.3Den kursutformade gymnasieskolan utvecklades vidare Den kursutformade gymnasieskolan som infördes gav ett betydande friutrymme till skolor och huvudmän. Det fanns dock några nationellt styrda ramar för utbildningen, bland annat att ämnen skulle vara indelade i kurser, att varje kurs skulle ha en kurs- plan, att betyg skulle sättas på varje kurs och att en godkänd kurs skulle ge ett visst antal gymnasiepoäng. I övrigt fanns det områden som skolan eller huvudmannen kunde bestämma över, till exempel koncentrationsläsning, periodindelat läsår, olika studietakt, möjlig- het att läsa kurser i olika ordningsföljd, specialutformade studie- program, samverkan med komvux och samordnad schemaläggning med andra skolor.21 Kursutformningen ansågs som en stor förändring för gymnasie- skolan och som den infördes tillsattes utveckling med uppgift att följa utvecklingen i den nya gymnasieskolan.22 6.3.1Första uppföljningen av den kursutformade gymnasieskolan Kommittén redovisade sina slutsatser av utvecklingen i gymnasie- skolan, bland annat gällande kursutformningen, i två delbetänkan- den samt 1997 slutbetänkandet Den nya gymnasieskolan – problem och möjligheter.23 Kursutformningen kunde utnyttjas bättre Kommittén konstaterade i slutbetänkandet att den flexibilitet och fortlöpande modernisering av utbildningen som kursutformningen gav möjlighet till än så länge var underutnyttjad, med undantag för användandet av de specialutformade program som efter beslut av styrelsen för utbildningen kunde utformas individuellt för en elev eller gemensamt för en grupp elever. Kommittén ansåg till exempel 1994:29, dir. 1994:128. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge att möjligheten att erbjuda olika studietakt användes i alltför liten utsträckning. De flesta skolor som använde det erbjöd någon eller några kurser med olika studietakt (till exempel långsam, normal eller snabb takt). Kommittén såg dock inte exempel på att någon skola erbjöd snabbare studietakt i så många kurser att elever kunde gå igenom gymnasieskolan än tre år.24 De farhågor som hade funnits om att elever skulle välja enklare kurser och därmed få sämre kunskaper kunde kommittén inte se tecken på. Kommittén ansåg att det skulle gå att öka kursutbudet ytterligare eftersom ett av syftena med kursutformningen var att eleverna skulle få ökade valmöjligheter.25 Kommittén konstaterade vidare att både lärare och elever ansåg att den nya gymnasieskolan var mindre framgångsrik än den tidigare gymnasieskolan när det gällde att få lärare i olika ämnen att sam- arbeta. Att varje kurs betygssattes för sig ansågs av några vara ett hinder.26 Korta kurser var ett problem Ett problemområde som kommittén identifierade var korta kurser. Den minsta omfattning en kurs fick ha var 30 gymnasiepoäng. Många lärare upplevde att arbetet med korta kurser var stressande. De menade att de i så korta kurser knappt hade tid att informera eleverna om kursplanen, betygskriterierna eller vad som fordrades för att nå olika betygsnivåer. Det fanns inte heller tid att låta eleverna vara med och ha inflytande över undervisningens upplägg. Korta kurser medförde även, enligt kommittén, att en oproportionellt stor del av kurstiden behövdes för kunskapskontroll, vilket bland annat innebar att läraren i högre grad måste förlita sig till enbart skriftliga prov för att kunna bedöma elevernas kunskaper.27 Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge 6.3.2Gy 2000 – en ny gemensam struktur i gymnasieskolan Resultaten från uppföljningarna av gymnasiereformen ledde 2000 till justeringar i vissa delar av gymnasieskolan (Gy 2000). Med Gy infördes en ny gemensam struktur för gymnasie- skolans nationella och specialutformade program där grenar i pro- grammen ersattes av inriktningar. Timplanen togs bort och ersattes av en poängplan och samtliga nationella och specialutformade pro- gram i gymnasieskolan skulle omfatta 2 500 gymnasiepoäng (se vidare kapitel 7).28 Poängantalet för en kurs skulle vara jämnt delbart med 50 och en kurs skulle omfatta minst 50 gymnasiepoäng och som regel inte mer än 200 gymnasiepoäng.29 6.3.3Fragmentisering och stress – kritik mot kursutformningen I analys av gymnasiereform (2000) framkom att lärare och elever upplevde problem som var kopplade till kurs- utformningen. Lärare pekade på att kursutformningen lätt leder till att ytinlärning premieras, där tid för reflektion och förståelse av sammanhang försvåras. De tydliga kraven i varje kurs uppfattades som krav på en effektivisering av undervisningen, vilket fick till följd att lärarna försökte maximera elevernas kunskapsinhämtande inom varje kurs. Även eleverna uppfattade att den angivna tiden för kursen utgjorde ett stressmoment. pekade på att arbetet med kurser och betygskriterier hade hamnat i fokus i skolornas reform- arbete: Koncentrationen på kursen gjorde att reformen kom att definieras ut- ifrån verksamhetens minsta del. Helheten och syftet med reformeringen gick därmed förlorad.30 De oönskade effekterna av kursutformningen medförde att en arbetsgrupp inom 2000 fick i uppdrag att föreslå åtgärder för att gymnasiebetygen skulle avse kunskaper i ämnen i stället för i enskilda kurser, det vill säga spegla elevens hela kunnande i ett ämne. Som bakgrund angavs att kursutformningen i 1997/98:169. 29Förordning (1999:844) om ändring i gymnasieförordningen (1992:394). 30Skolverket (2000b). Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge kombination med betygssättning på enskilda kurser bedömdes utgöra en risk för att helhet och fördjupning i kunskaperna gick förlorade och att progressionsperspektivet på elevernas kunskaps- utveckling därmed inte synliggjordes. Kurssystemet förde också med sig att betyg i tidigare kurser ”släpade med” i slutbetyget. En effekt av det var att många elever prövade för högre betyg i kurser efter att de avslutat gymnasieskolan, särskilt i inledande kurser eller i sådana kurser som uppfattades som lättare. Arbetsgruppen menade att kursutformningen kan ha inneburit en ökad fragmentisering av främst yrkesämnena och att uppmärksamheten i kursplanerna rik- tades på kursen, på ämnets bekostnad. Gruppen föreslog bland annat att ämnesbetyg skulle införas i en kursutformad gymnasieskola där ett nytt ämnesbetyg skulle sättas efter varje avslutad kurs, det vill säga ett tidigare ämnesbetyg ersätts av ett . Vidare föreslogs även att ämnesplaner skulle införas för att motverka att den enskilda kursen framhävdes på ämnets bekostnad.31 Arbetsgruppens förslag föranledde i sin tur ett regeringsuppdrag till om ämnesindelning och ämnesplaner samt ett tilläggsdirektiv till om ett ämnesbetygssystem. 6.3.4Ämnesplaner och ämnesbetyg för att främja sammanhang och helhetssyn Det uppdrag fick bestod i att ta fram principer för hur gymnasieskolans kunskapsinnehåll skulle delas in i ämnen. Upp- draget var också att utveckla en modell för hur ämnesplaner skulle utformas i ett system med ämnesbetyg samt ta fram principer för hur bedömningskriterier skulle kunna utformas.32 med uppdrag hade 2000 fått i uppdrag att föreslå om och hur ett ämnesbetygssystem skulle kunna införas i gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning.33 En utgångspunkt för båda uppdragen var att gymnasieskolan även skulle vara kursutformad. 31Utbildningsdepartementet (2001). 32U2001/2174/G. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge Inom ramen för sitt uppdrag tog fram ämnesplaner för sju ämnen som täckte olika typer av kunskapsområden. Några av dessa ämnen var enligt myndigheten relativt lätta att ta fram ämnes- planer för eftersom de är progressiva ämnen. Andra ämnen bestod dock enligt av en blandning mellan progressiva och alter- kurser. Ett fåtal ämnen bestod av enbart alternativa kurser, där kurserna inte byggde på varandra och där det därför var möjligt att läsa kurser i ämnet utan inbördes ordning. Enligt skulle dessa ämnen ha behövt en mer omfattande omstrukturering för att fungera med ämnesbetyg. Av samtliga 132 ämnen som vid tiden för uppdraget fanns i gymnasieskolan bedömde att endast ett tiotal ämnen hade en uppbyggnad där alla kurser byggde på en kun- skapsmässig progression. Det var bland annat engelska, moderna språk, teckenspråk, latin och klassisk grekiska.34 Medan det för ämnen som engelska och moderna språk inte var några problem att finna mål som uttryckte kvaliteter eller kom- petenser som var meningsfulla för alla kurser i ämnet förhöll det sig annorlunda med yrkesämnena, konstaterade . Yrkes- ämnena innehöll ofta grundläggande eller centrala kurser som kunde beskrivas i målform men också specialiseringskurser av olika slag eller udda kurser. framhöll att detta ofrånkomligen skulle bli problem när ämnesbetyg skulle tillämpas i ett kursutformat system. En lösning som angavs var att konstruera nya ämnen, vilket med största sannolikhet skulle leda till en ökning av antalet ämnen i gymnasieskolan.35 betonade att en eventuell övergång till ämnesplaner och ämnesbetyg endast kunde göras i samband med ett kursplane- arbete där man också omarbetade nuvarande ämnen. Kursstrukturen behövde vara enkel och överblickbar så att läraren kunde få en klar bild av hur de olika kurserna kunskapsmässigt förhöll sig till varandra. Enligt hade kurssystemet flyttat uppmärksamheten från programmen som helhet till delarna (kurserna), med en frag- mentisering av utbildningen som följd och ämnesbetyg skulle delvis kunna motverka detta. De konstaterade dock att ämnesbetyg inte är 34Skolverket (2002). Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge en patentlösning för att motverka fragmentisering utan framhöll att det finns en risk att även ämnen blir lösryckta konstruktioner om deras fokus är vid sidan om det som studierna som helhet inriktas mot. lyfte även att det totala antalet mål som skulle upp- nås av en elev i gymnasieskolan var mycket stort. menade att ämnesplaner i stället för kursplaner skulle kunna bidra till att reducera antalet mål och på så sätt skapa bättre överblick över vilka kunskaper som är viktiga. föreslog en ny struktur för gymnasieskolan och större kurser i stället för ämnesbetyg Som tidigare nämnts ingick i tilläggsuppdraget till Gymnasiekom- mittén 2000 att utreda och föreslå om och hur ett ämnesbetygs- system skulle kunna införas i gymnasieskolan och gymnasial vuxen- utbildning. Av betänkandet Åtta vägar till kunskap framgår att de många små kurserna i gymnasieskolan leder till fragmentisering av undervisningen och fokus på delarna i stället för på helheten.36 ville dock inte att betygen i sig skulle vara fokus för ytterligare ändringar i gymnasieskolan. I stället skulle betygssyste- met anpassas till gymnasieskolans struktur. De föreslog därför inte ämnesbetyg i en kursutformad gymnasieskola, eftersom det skulle kräva en omarbetning av de aktuella ämnena och deras uppbyggnad och indelning i kurser. I stället föreslogs mer omfattande kurser för att skapa större helhet och sammanhang i undervisningen och färre betygstillfällen, vilket de ansåg borde leda till mindre stress.37 I betänkandet föreslogs även en ny struktur för gymnasieskolan som var en vidareutveckling av programgymnasiet. Enligt kom- mittén fanns det ytterligheter. I vissa kommuner lämnades inte sär- skilt stort utrymme för elevens fria val utan programmen var mycket fasta i sin struktur. I andra kommuner gav, i sällsynta fall, den helt kursutformade gymnasieskolan eleverna stora möjligheter till val av kurser både inom och mellan program. ville se en gymnasieskola med fast yttre struktur som gav stadga i studie- gången och underlättade valprocessen men som inåt gav incitament till valfrihet, förändring och kombinationsmöjligheter. Ingångarna skulle vara färre och utgångarna skulle vara mer specialiserade men Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge ändå ha bredd och allsidighet. Den struktur som redovisades hade åtta ingångar som skulle förbereda eleverna för arbetsmarknaden direkt eller för fortsatta studier. Vidare förordades att en gymnasie- examen skulle införas. Syftet med kommitténs förslag var även en gymnasieskola som tog mer sikte på helheterna än på kurserna.38 Ämnesbetyg i en kursutformad gymnasieskola nära att införas Regeringen utgick inte från förslag till ny struktur för gymnasieskolan och inte heller fortsatta kursbetyg, utan föreslog i stället att ämnesbetyg skulle införas.