sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Begreppets närmare innebörd definieras inte i konventionen. I begreppet identifiering ingår, enligt barnrättskommittén, att iden- tifiera riskfaktorer för enskilda individer, för grupper av barn och för omvårdare i syfte att få till stånd riktade och förebyggande initiativ och att identifiera tecken på faktiska övergrepp för att få till stånd ett lämpligt ingripande möjligt. Vidare menar kommittén att detta kräver att alla som kommer i kontakt med barn är medvetna om riskfaktorer och indikatorer för alla former av våld, har fått vägled- ning i hur de ska tolka sådana indikatorer och har nödvändig kun- skap, vilja och förmåga att handla på lämpligt sätt. understryker att barn måste ges så många möjligheter som det går att signalera problem som är på väg att uppstå innan de når ett kritiskt skede. Vuxna måste känna igen signalerna och agera när det föreligger sådana problem, även om barnet inte uttryckligen ber om hjälp. Kom- mittén anser att särskild vaksamhet krävs när det gäller barn med funktionsnedsättningar som är särskilt sårbara och att skälig anpass- ning måste göras så att de kan kommunicera och signalera problem i samma utsträckning som andra.32 Effektiva förfaranden för rapportering bör enligt artikel 19.2 också vara en del av de skyddsåtgärder som en konventionsstat ska vidta för att skydda ett barn mot alla former av våld. Inte heller här ges någon närmare definition av vad som avses med begreppet. 31CRC/C/GC/13 p. 46–47. 32CRC/C/GC/13 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Viss vägledning ges av barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 13. För rapportering om våld rekommenderar barnrättskommittén att alla konventionsstater tar fram mekanismer för att barn, deras företrädare och andra lättillgängligt ska kunna anmäla (rapportera) våld mot barn, t.ex. genom avgiftsfria hjälptelefonlinjer. Informa- tionen ska enligt kommittén kunna lämnas i förtroende. Kommittén anser även att det i vart fall för yrkesutövare som arbetar direkt med barn ska finnas en skyldighet att anmäla misstanke om eller risk för våld mot barn.33 I de skyddsåtgärder som ska vidtas bör också effektiva förfarande för remittering ingå enligt artikel 19.2. Av konventionens ordalydelse fram- går inte vad som avses med remittering. Genom den allmänna kommentaren nr 13 ges viss vägledning. Enligt barnrättskommittén bör det finnas ett organ som samordnar anmälningar om våld mot barn. Den person som först tar emot en anmälan bör enligt kommittén få tydlig vägledning och utbildning i när och hur ärendet ska remitteras vidare. be- tonar särskilt vikten av samarbete mellan olika myndigheter som ingår i det skyddssystem som finns för barn som utsatts för våld och att alla yrkesutövare behöver ha kunskap om hur samarbetet ska ske.34 Enligt artikel 19.2 bör skyddsåtgärderna även innefatta effektiva för- faranden för undersökning. Någon närmare definition av begreppet finns inte i konventionen. Undersökningar eller utredningar av våld ska enligt barnrättskom- mittén göras av kvalificerade och utbildade personer med utgångs- punkt i barnets rättigheter och på ett barnanpassat sätt. Det gäller oavsett vem som gjort anmälan. Kommittén understryker fördelarna med grundliga utredningsförfaranden men även att utredaren måste undvika att förfarandet innebär ytterligare skada för barnet.35 33CRC/C/GC/13 p. 34CRC/C/GC/13 p. 35CRC/C/GC/13 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Skyddsåtgärderna bör också innefatta effektiva förfaranden för be- handling enligt artikel 19.2. Begreppet ge ingen närmare innebörd. Behandling är enligt barnrättskommittén en av de många tjänster som behövs för att främja fysisk och psykisk rehabilitering samt social återanpassning för barn som har utsatts för våld enligt kommittén. Vidare bör enligt kommittén behandlingen äga rum i en miljö som befrämjar barnets hälsa, självrespekt och värdighet i enlighet med arti- kel 39. Kommittén lyfter bl.a. fram att barnet kan behöva medicinsk vård, psykisk hälsovård samt sociala och juridiska tjänster och stöd, liksom mer långsiktig uppföljning. Tjänster och behandling för vålds- förövare, särskilt sådana som utövat våld mot barn, behövs också en- ligt kommittén.36 Slutligen ska skyddsåtgärderna enligt artikel 19.2 innefatta effektiva förfaranden för uppföljning. Ett barn som har omhändertagits av be- höriga myndigheter för omvårdnad, skydd eller behandling av sin fysiska eller psykiska hälsa har enligt artikel 25 också rätt till regel- bunden översyn av den behandling som barnet får och alla andra om- ständigheter som rör barnets omhändertagande. När det gäller uppföljning har barnrättskommittén uttryckt att det ska vara tydligt vem som ansvarar för barnet och familjen, från anmälan ända fram till uppföljning. Kommittén lyfter också fram att syftet med varje åtgärd som väljs måste vara tydligt och diskuteras fullt ut med barnet och andra berörda parter. Vidare menar kommit- tén att bl.a. tidsfrister för genomförande och föreslagen tidslängd för eventuella ingripanden ska dokumenteras genom hela processen, lik- som datum för vidtagna uppföljningsåtgärder. Kommittén påminner i den allmänna kommentaren också om att barnets kontakt med båda föräldrarna bör säkerställas i överensstämmelse med artikel 9.3, så- vida detta inte strider mot barnets bästa.37 36CRC/C/GC/13 p. 37CRC/C/GC/13 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Slutligen kan noteras att det görs ett särskilt lämplighetstillägg för rättsliga ingripanden. Även om det inte finns något uttryckligt krav på att rättsliga ingripanden ska vara möjliga så kräver ett sådant ingri- pande en tydlig lagstiftning. Själva lämplighetsrekvisitet i artikel inne- bär också att någon form av bedömning eller avvägning måste ske innan beslut om rättsliga ingripanden fattas. Bestämmelsen bör läsas mot bakgrund av både artikel 16, om skyd- det mot godtyckliga och olagliga ingrepp i familjelivet, och artikel 9, som bl.a. ställer vissa processuella krav på förfaranden där barn skiljs från sina föräldrar mot deras vilja. Av artikel 9 framgår även att ett sådant åtskiljande endast får ske när det bedöms som nödvändigt för barnets bästa. Utgångspunkten är att ett barn ska vistas i och få om- vårdnad av sin familj. När föräldrarna agerar så att det skadar barnet eller när de inte kan ge barnet tillräckligt skydd, bör dock en konven- tionsstat enligt artikel 19.2 vidta rättsliga ingripanden för att skydda barnet. Principerna i artikel 3 om barnets bästa, artikel 12 om att bar- net ska få uttrycka sina åsikter i frågor som rör dem och artikel 6 om barnets rätt till liv och utveckling får, som tidigare nämnts, en central betydelse vid uttolkning och tillämpning av artikel 19. understryker att ett korrekt rättsligt förfa- rande alltid måste iakttas. I synnerhet måste skydd av barnet, barnets vidare utveckling och barnets bästa i första hand beaktas när beslut fattas. Hänsyn ska även tas till vilken insats som medför minsta möj- liga intrång. Vidare rekommenderar kommittén att följande garantier respekteras. –Barn och deras föräldrar bör få snabb och tillräcklig information av rättssystemet eller andra behöriga myndigheter (exempelvis polisen, migrationsmyndigheter, utbildningsväsendet, sociala myn- digheter, eller hälso- och sjukvården). –Barn som är offer för våld bör behandlas på ett barnanpassat och hänsynstagande sätt under rättsskipningen, med beaktande av deras personliga situation, behov, ålder, kön, funktionsnedsättning och mognadsnivå och med full respekt för deras fysiska, psykiska och moraliska integritet. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande –Rättsligt ingripande bör när det är möjligt vara förebyggande och, förutom att förbjuda negativt beteende, proaktivt uppmuntra till positivt beteende. Rättsliga insatser bör utgöra en del av ett sam- ordnat och integrerat tillvägagångssätt som spänner över olika sek- torer, och som stöder och underlättar för andra yrkesutövare att arbeta med barn, omvårdare, familjer och samhällsgemenskaper, och öka tillgängligheten till all den omvårdnad och det skydd för barn som erbjuds. –I alla förfaranden som gäller barn som har utsatts för våld måste snabbhetsprincipen tillämpas, som rättssäkerhetsprinci- pen respekteras.38 Artikel 19 i ålägger konventionsstaterna att vidta lagstiftningsåtgärder samt administrativa, sociala och utbildnings- mässiga åtgärder. Vårt kartläggningsuppdrag omfattar endast frågan om svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med konventio- nen. Här nedan redovisas därför främst lagstiftningsåtgärder som vid- tagits av . I den mån det finns lagstiftning (och praxis) som reglerar administrativa, sociala och utbildningsmässiga åtgärder redo- visas även dem i relevanta delar. 22.2.1Förbud mot kroppslig bestraffning och annan kränkande behandling Av framgår att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och god fostran. Varje barn ska behandlas med aktning för sin per- son och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. (Se 6 kap. 1 § FB.) Det finns också stad- gat i regeringsformen att var och en är skyddad mot kroppsstraff (2 kap. 5 § RF). I rätten till omvårdnad, trygghet och god fostran ingår, förutom att få sina materiella behov tillfredsställda, att barnens psykiska behov tillvaratas. Av förarbetena till bestämmelsen i framgår bl.a. att barnet ska få leva i ett stabilt förhållande och känna sig be- 38CRC/C/GC/13 p. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Vidare påpekas att barnet med stigande ålder har rätt till ett starkare integritetsskydd.39 Förbudet i mot kroppslig bestraffning och kränk- ande behandling omfattar handlingar som innebär att barnet skadas fysiskt eller känner smärta, även om störningen är helt lindrig eller hastigt övergående. Även kränkande behandling i form av t.ex. rums- arrest, öppnande av brev och liknande integritetskränkningar, kan omfattas av förbudet, delvis beroende på barnets ålder och mognads- grad. Förbudet riktar sig även mot behandling som kan medföra fara för barnets personlighetsutveckling, t.ex. att föräldrarna systematiskt fryser ut eller förlöjligar barnet.40 Eftersom bestämmelsen om agaförbudet är placerad i föräldra- balken är den främst riktad mot föräldrar och andra vårdnadshavare. Avsikten var emellertid att bestämmelsen i praktiken skulle uppfattas som en norm för alla som har hand om barn.41 Det är i första hand föräldrarna som ansvarar för sitt barns upp- fostran. I egenskap av vårdnadshavare har de rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter (6 kap. 11 § jämförd med 3 § FB). Av det följer bl.a. att vårdnadshavaren har en skyldighet att ingripa om barnet kan komma till skada.42 På uppdrag av regeringen har Stiftelsen genomfört en elevstudie om förekomsten av fysisk bestraff- ning, försummelse och annan kränkning av barn i . Studien är en uppföljning av tidigare undersökningar som genomfördes . Jämförbara studier har genomförts med jämna mellan- rum och har på så sätt en unik kunskapsbas vad gäller barnuppfostran, misshandel och kränkningar av barn.43 Enligt den senaste rapporten har det fysiska våldet från föräldrar minskat . Av de tillfrågade barnen uppgav emellertid att de utsatts för fysiskt våld av en förälder och att de blivit psykiskt misshandlade av en förälder.44 1981/82:168 s. 59 och 60. 1978/79:67 s. 7 och 8. 1978/79:67 s. 8. 1981/82:168 s. 72. 43De tidigare nationella studierna har belyst föräldrars bruk av och inställning till olika be- straffningsformer (åren 1980, 2000, 2006 och 2011) och skolelevers erfarenheter av våld och kränkningar (åren 1995, 2000, 2006 och 2011). Studierna har skett på uppdrag av regeringen i samarbete mellan Stiftelsen och . 44Åsa & , Våld mot barn 2016 – En nationell kart- läggning, Stiftelsen , s. 21–26. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande I förarbetena till bestämmelser om barnuppfostran framhålls vikten av andra åtgärder, utöver det rättsliga skyddet, för att trygga barns uppväxtförhållanden, t.ex. sociala åtgärder och utbild- ning. Införandet av agaförbudet kunde i sig bidra till positiva attityd- förändringar, men det var enligt lagstiftaren också viktigt att utbilda såväl skolbarn som föräldrar om vilka uppfostringsmetoder som är lämpliga och tillåtna.45 Regeringen gav i uppdrag att kartlägga, sam- manställa och sprida kunskap som kan förbättra arbetet när det gäller barn som far eller riskerar att fara illa. Uppdraget riktade sig mot hälso- och sjukvårdens och tandvårdens arbete med att uppmärksamma, bemöta och ta hand om dessa barn.46 publicerade mot den bakgrunden en vägledning. Syftet med vägledningen var att bidra dels till nationellt likvärdiga rutiner inom hälso- och sjukvården och tandvården, dels till att alla barn som far illa eller riskerar att fara illa (och som kommer i kontakt med dessa verksamheter) ska upptäckas och anmälas till socialnämnden.47 Utbildningsmässiga åtgärder för att trygga barns uppväxtförhållanden Barnuppfostran är inget eget ämne enligt skolans läroplaner. Men i ska barnen bl.a. lära sig om barnets rättigheter i barn- konventionen och om sociala skyddsnät för barn.48 Ett mål i gymna- siet är att eleverna ska ta avstånd från att människor utsätts för för- tryck och kränkande behandling.49 Utbildning sker även på andra sätt än genom skolan. Det finns en särskild myndighet, Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- stöd (MFoF), som bl.a. ansvarar för kunskapsförmedling av förebyg- gande insatser när det gäller föräldraskapsstöd. I myndighetens instruk- tion nämns särskilt att myndigheten ska främja barnets rättigheter med utgångspunkt i . Det nämns även att myndig- 1978/79: 67 s. 7 och 1981/82:168 s. 18 och 19. 46S2011/4176/FS, S2012/2206/FS (delvis). 47Socialstyrelsens vägledning Barn som far illa eller riskerar att fara illa – En vägledning för hälso- och sjukvården samt tandvården gällande anmälningsskyldighet och ansvar (2014). Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande heten ska samråda med andra myndigheter och organisationer inom området. (Se 2, 6 och 8 §§ förordningen, 2017:292, med instruktion för MFoF.) En annan kunskapsförmedlande myndighet är Barnom- budsmannen, som har till uppgift bl.a. att informera om barns rättig- heter och bilda opinion (lagen, 1993:335, om ). Social- styrelsen och har tillsammans skapat webbsidan , för att tydliggöra för barn vad kan erbjuda för skydd och stöd.50 Regeringen beslutade om en nationell strategi för ett stärkt föräldraskapsstöd.51 MFoF har i uppdrag att –2021 stödja genomförandet av strate- gin. Myndigheten har även i uppdrag att analysera vad kommunerna behöver för stöd, förutsättningar för samverkan och ta fram goda exempel. Därutöver har regeringen beslutat om strategier för att mer generellt skapa ett kunskapslyft när det gäller barns rättigheter. Läs mer om detta i kapitlet om artikel 42. När det särskilt gäller barn som vårdas utanför hemmet har social- nämnden en skyldighet att tillhandahålla den utbildning som behövs för familjehem och jourhem (6 kap. 6 c SoL). Utbildningen bör läm- nas innan barnet placeras i hemmet.52 ska även i övrigt medverka till att dessa barn får en god fostran och gynnsamma upp- växtförhållanden samt erbjuda vårdnadshavarna, och föräldrarna och vårdarna råd, stöd och annan hjälp som de behöver (6 kap. 7 och 7 a §§ SoL). har rekommenderat att skapa en natio- nell databas över alla former av våld i hemmet riktat mot barn, så att våldets omfattning, orsaker och karaktär kan utredas. Enligt kom- mittén bör också uppmuntra lokalt förankrade program med syfte att förhindra och reagera på våld i hemmet. Kommittén har även uppmanat att öka deltagandet från företag som arbetar med sociala medier, för att minska mobbning och trakasserier på internet.53 2017/18:186 s. 99. 51Regeringsbeslut dnr S2018/04675/FST och S2018/04678/FST. 2012/13:10 s. 130. 53CRC/C/SWE/CO/5 p. 28, 30 och 32. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande ska verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska också bedriva ett förebyg- gande arbete för att förhindra att barn och unga far illa. I frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa ska nämnden samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. (Se 5 kap. 1 och 1 a § socialtjänstlagen.) Samverkan ska ske i både individärenden och i övergripande frågor. Det gäller oavsett om ärendet rör barnmisshandel, unga som miss- brukar eller någon annan fråga. Exempel på aktörer som socialnämn- den ska samverka med är skolan, förskolan, polisen, hälso- och sjuk- vården, kriminalvården, och frivilligorganisationer.54 har ett förstahandsansvar för att samverkan kom- mer till stånd.55 Men även andra myndigheter har en lagstadgad skyl- dighet att samverka i dessa frågor och närliggande frågor, t.ex. Polis- myndigheten, hälso- och sjukvården och MFoF (6 § polislagen, 1984:387, 5 kap. 8 § HSL, 8 § förordningen, 2017:292, med instruk- tion för MFoF). har uttryckt oro för att personal i skolor och på institutioner inte är tillräckligt utbildade för att upptäcka tidiga tecken på övergrepp och vanvård.56 Regeringen har gett och i upp- drag att genomföra ett utvecklingsarbete i syfte att förbättra sam- verkan mellan elevhälsan, hälso- och sjukvården och så att barn och unga får tidiga och samordnade insatser.57 utvidgades uppdraget till att även omfatta särskilda satsningar mot riskgrupper i socialt utsatta områden.58 Det kan handla om både generella insatser inom skolan och om insatser som är direkt riktade mot barn och unga som riskerar att hamna i kriminalitet. 2002/03:53 s. 107 och 108. 2002/03:53 s. 108. 56CRC/C/SWE/CO/5 p. 57Regeringens beslut U2017/01236/GV . 58Regeringens beslut U2020/00363/S . Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande har genom FN:s globala mål för hållbar utveckling (Agenda 2030), förpliktat sig att stoppa alla former av våld mot barn.59 Det innebär att regeringen lovat att leva upp till målet om att utrota våld mot barn i alla dess former i , samt att driva på frågan i sitt internationella arbete. Enligt mål 16.2 ska alla barn få växa upp utan våld och utnyttjande. Alla världens länder har därmed slagit fast att inga barn ska utsättas 2030. Regeringen har uttryckt att ska vara ledande i genomförandet av agendan.60 var värd för konferensen , som en del av strävan mot målen. 22.2.3Skydd mot att barn far illa I socialtjänstlagen ges grundläggande bestämmelser för samhällets skyldighet att se till att barn och unga får växa upp under trygga och goda förhållanden. ska bl.a. sörja för att barn och unga får det skydd och stöd som de behöver och, om barnets eller den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Nämnden ska även förebygga missbruk bland barn och unga. Det ingår också i nämndens uppgifter att bedriva uppsökande verksam- het och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn och unga far illa. (Se 5 kap. 1 § SoL.) Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Rör åtgärderna vård- eller behandlingsinsatser för barn ska barnets bästa vara avgörande. (Se 1 kap. 2 § SoL och 1 § femte stycket LVU.) har i sin rapport samtalat med 34 barn och unga som upplevt våld i nära relationer. Gemensamt för många berättelser är att våldet kunde pågå länge utan att upptäckas, trots att barnen försökt att signalera till vuxna. I rapporten har de hörda barnen lämnat egna förslag till förändring. Bl.a. föreslog barnen att den som ska arbeta inom ska genomgå lämplighetstest, att det bör genomföras mer utbildning om våld och sexuella övergrepp, röstade alla FN:s 193 medlemsländer ja till de nya glo- bala utvecklingsmålen. Målen trädde i kraft och gäller alla världens länder. Målen ersatte därmed de åtta milleniemålen. De 17 globala utvecklingsmålen gäller till 2030. Under dessa mål finns 169 delmål. 60Se t.ex. dir. 2016:18 s. 1. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande att samverkan måste förbättras och att det ska finnas ett boende dit barn kan gå när situationen hemma är jobbig. Av rapporten framgår också att barnen upplevt att kunskapen om i första hand sexuella över- grepp och hedersrelaterade övergrepp ibland varit bristfällig.61 Var och en som misstänker att ett barn far illa bör anmäla detta till socialnämnden (14 kap. 1 c § SoL). Vissa myndigheter och yrkesverk- samma är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet misstänker att ett barn far illa (se t.ex. 14 kap. 1 § första stycket SoL och 7 § lagen, 1993:335, om ). Skyldig- heten gäller myndigheter vars verksamhet berör barn och unga, myn- digheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersök- ningsverksamhet, , , och Säkerhetspolisen. Även anställda vid dessa myndigheter omfattas av anmälningsplikten. Motsvarande skyldighet gäller personer som arbetar i privat verksamhet som berör barn, hälso- och sjukvården eller område. Det kan t.ex. vara fråga om läkare, sjuk- sköterskor, kuratorer, lärare och förskolepersonal. Däremot omfattas inte sådan verksamhet som inte bedrivs yrkesmässigt, t.ex. inom och Rädda Barnen.62 Jämte anmälningsskyldigheten finns en skyl- dighet att till socialnämnden överlämna alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av stöd och skydd (14 kap. 1 § tredje stycket SoL). Särskilda bestämmelser gäller för dem som är verksamma inom familjerådgivning. De är endast skyldiga att göra orosanmälan om de i sin verksamhet får kännedom om att ett barn utnyttjas sexuellt eller utsätts för fysisk eller psykisk misshandel i hemmet (14 kap. 1 § andra stycket SoL). Enligt förarbetena till socialtjänstlagen behöver anmälaren inte sätta sig in i om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd utan kan utgå från sina egna iakttagelser och sin egen bedömning om ett barn far illa eller riskerar att fara illa. Vad som innefattas i begrep- pet ”fara illa” varierar av naturliga skäl beroende på barnets ålder och förhållandena i övrigt. Även uppgifter som är svårbedömda eller obe- 61Barnombudsmannens rapport , Våld i nära relationer. Barn och ungdomar berättar. (2012) avsnitt 3 samt s. 27 och 78. 1996/97:124 s. 106. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande styrkta ska alltså anmälas, om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Det ankommer härefter på socialnämnden att undersöka vilken grund som kan finnas för upp- giften och utreda det eventuella behovet av åtgärder.63 Sekretess utgör inte ett hinder mot att göra en orosanmälan, om den görs med stöd av en lagstadgad skyldighet.64 Som framgår nedan behöver sekretess inte heller utgöra ett hinder för andra orosanmäl- ningar, som inte omfattas av anmälningsskyldigheten. I doktrinen har framförts att det inte är ovanligt att anmälnings- skyldiga gör egna överväganden kring om uppgifterna är tillräckligt underbyggda i stället för att direkt göra en anmälan. Det förekommer också att verksamheterna försöker lösa barnens problem på egen hand, vilket kan få till följd att situationen för barnet kan bli allvarlig och kopplas in i ett alltför sent och kanske akut skede.65 genomförde en undersökning som visade att de allra flesta tandläkarna misstänkt att ett barn ut- satts för våld eller övergrepp i hemmet, omsorgssvikt eller dental för- summelse. Vidare konstaterade att misstankarna sällan ledde till anmälan till socialnämnden. pekade i rapporten bl.a. på vikten av kunskap och riktlinjer för tand- läkare om hur de ska agera när de möter ett barn som de misstänker far illa. Som nämnts ovan har därefter utformat en särskild vägledning om anmälningsskyldighet för hälso- och sjukvår- den och tandvården.