sou · H8B35 · 2020-01-31 00:00:00 — Lagen innehåller bl.a. regler om de villkor som ska vara uppfyllda för att kravet på gott anseende ska anses vara uppnått. Transportstyrelsen är den myndighet i som prövar ansökningar om tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik, utövar tillsyn över tillståndshavare och prövar frågor om indragning eller återkallelse av tillstånd. Yrkestrafiklagen innehåller även bestämmel- ser om straffansvar om yrkesmässig trafik har bedrivits utan tillstånd. Transportstyrelsen erbjuder en e-tjänst – Kontrollera trafiktill- stånd – genom vilken man kan beställa uppgifter om ett företag har tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik på väg. 8.5.2Typexempel på vissa transporttjänster på marknaden På marknaden finns ett antal företag som erbjuder transport av bl.a. grovsopor och trädgårdsavfall. Av de företag vars tjänster utred- ningen studerat anger vissa att företaget är godkänt som avfalls- insamlare av kommunen. Ett exempel får illustrera hur en tjänst typiskt sett beskrivs. Två personer kommer till köparen med en liten lastbil eller bil med släp. De bär, lastar och forslar bort avfallet. För det fall företaget står under kommunens tillsyn rapporterar företaget till kommunen insamlad avfallsmängd, typ av avfall och på vilken avfallsanläggning avfallet lämnats. Prissättningen utgår från mängden avfall (volymen uttryckt i kubikmeter). Viss tid för lastning på platsen ingår i grund- priset. Det blir pristillägg om det tar att lasta, eller är tyngre, än vissa angivna intervall. Det finns vidare företag som tillhandahåller tjänster i form av en applikation för mobiltelefoner som syftar till att koppla samman enskilda som vill bli av med något, antingen i kvittblivningssyfte eller för återanvändning. Gemensamt för plattformsföretagen är att de säger sig sakna anställda. Tjänsten fungerar typiskt sett så att den som vill bli av med något lägger upp en annons i appen och anger hur mycket annonsören är beredd att betala för hämtningen. Enskilda som är intresserade av att genomföra hämtningen i utbyte mot ersättningen hör av sig. För att säkerställa att föremålet når en återvinningscentral måste den som lämnar av föremålet ta en bild på platsen för återvinningen. Till bilden sparas även GPS-koordinater och tidpunkt för fotot. Trans- portören får inte betalt förrän det på detta sätt har visats att åter- skett. Ägaren till appen tar ut ett arvode om en viss procent av det avtalade beloppet för nyttjandet av applikationen. Osäkerhet råder dock kring om den sist beskrivna tjänsten är förenlig med avfallsregleringen. i har i ett fall bedömt att företaget bakom appen är mäklare av avfall och beslutat att förbjuda företaget att förmedla hushållsavfall till annan än de entreprenörer som kommunen själv anlitar eller har gett koncession för transport av avfall. Företaget överklagade be- slutet. avslog överklagandet den 23 oktober 2019.44 Av beslut framgår att företagets verksamhet bedömts ut- göra hantering av avfall enligt miljöbalken.45 Vidare ansåg länsstyrel- sen att denna hantering omfattas av det kommunala avfallsmono- polet enligt miljöbalken46 och att företagets verksamhet, i den del som omfattas av det överklagade beslutet, därför strider mot miljöbalken47 och de kommunala renhållningsföreskrifterna. Ofta beskrivs att det inom transportbranschen finns en omfattande problematik med svartarbete, olagliga yrkestransporter, osund kon- kurrens, företag som dumpar villkoren och utnyttjande av löne- bidragsanställda. transporteras utan yrkestrafiktillstånd och det förekommer skatteundandragande i form av ”svartkörningar” i hyrbilar. Hyrbilar är i sammanhanget anonyma och därigenom kan transporttjänster utföras utan att det syns. Det finns vidare nätverk mellan speditörer och underleverantörer som är så invecklade att det är svårt att skilja mellan de svarta och 44Länsstyrelsen , beteckning 505-47922-2018. 45Enligt 15 kap. 5 §. 46Enligt 15 kap. 20 §. 4715 kap. 24 §. Oseriösa underentreprenörer pressar kostnaderna genom att tillämpa för låga löner, inte betala in skatter osv. En huvudentre- prenör kan inte hållas ansvarig för villkoren hos en underentre- prenör. Företag som själva följer både lagar och avtal kan tämligen riskfritt sätta i system att anlita oseriösa underentreprenörer. För- utom att det orsakar en osund konkurrens och minskade skatte- och avgiftsintäkter skapas en parallell arbetsmarknad med villkor som är långt sämre än vad lag och avtal föreskriver. Det sätter press på löner och arbetsvillkor också på den legala arbetsmarknaden. Den beskrivna problematiken kan till viss del förklaras med att det är förhållandevis låg lönsamhet inom transportbranschen. Detta till följd av överetablering samt priser som är för låga i förhållande till kostnadsbilden. Kostnaden för fordonen i sig samt kostnader för drivmedel, försäkringar, fordonsskatt etc. är inte obetydliga. Gigekonomin har vidare medfört att det finns många ”giggare” inom budbranschen. Gigekonomi betecknas marknader där en digi- tal plattform kopplar ihop den som ska utföra en tjänst med den som efterfrågar den. Ubers taxiverksamhet är kanske det mest kända exemplet. Arbetstagarna är antingen anställda, vilket främst före- kommer i de nordiska länderna, eller egna företagare. De får ofta betala all sin arbetsutrustning själva och saknar arbetsplats. Den som är egen företagare tar alla risker själv, medan den som är anställd har rätt att förhandla.48 Uppdragen som förmedlas är ofta extremt till- fälliga. Sättet på vilket arbetet är organiserat inom gigekonomin innebär generellt stora risker för de som arbetar med det i och med att det inte finns någon inkomstgaranti, och ibland inte heller kol- lektivavtal genom vilka arbetsförhållanden och lön regleras. Enligt uppgift från har det hänt att lönen gått ned så långt som till . När det gäller plattformsföretagen har utländska plattformsföre- tag som etablerat sig i mötts av en del kritik som bl.a. handlat om dåliga villkor och arbetsmiljö. Facket har haft svårt att nå gig- garna som arbetar åt plattformsföretagen eftersom de inte är anställda i traditionell mening. Men spektrumet av plattformsföretag är brett. De plattformsföretag som startats i präglas mer av den svenska modellen. är också det land med högst andel plattformsföretag som valt att teckna kollektivavtal.49 48Transportarbetaren, så in i , publicerad . 49Arbetsliv, App-företaget som konkurrerar med schyssta villkor, publicerad . 8.6Utredningens överväganden och förslag Utredningens bedömning: Rutavdrag för transporttjänster ska inriktas på transporter från bostaden och transporter av bohag eller annat lösöre som hör till hushållet. Varutransporter till hushållen ska inte inkluderas i rutavdra- get. Detsamma gäller persontransporter. Skälen för utredningens bedömning Utredningen har fått i uppdrag att lämna förslag om att rutavdraget ska inkludera en bred palett av olika slags transporteringstjänster som kan underlätta för hushållen, med undantag för sådan bortforsling av hushållsavfall för vilken kommunen eller producent ansvarar. Enligt dagens bestämmelser omfattas exempelvis inte bortforsling av avfall till återvinningsstation eller avfallsanläggning och rutavdraget för trädgårdsarbete omfattar inte bortforsling av trädgårdsavfall.50 Av direktiven till utredningen framgår vidare att som allmän ut- gångspunkt ska de förslag som lämnas så långt som möjligt utformas så att det inte uppstår s.k. dödviktseffekter, dvs. subvention av tjänster som skulle ha utförts även utan subvention, och undanträng- ning av befintliga tjänster. I direktiven sägs också att det ur ett till- lämpningsperspektiv kan vara en fördel om en utvidgning av rut- avdraget bidrar till minskade gränsdragningsproblem. Vilka slags transporter som kan underlätta för hushållen bör då kunna komma i fråga för rutavdrag? Ett exempel på en transport som skulle kunna underlätta för hushållen är hemkörning av bl.a. livs- medel. Hushållen skulle då inte behöva besöka butiken utan det skulle räcka med att beställa varor via nätet. En transport av livs- medel kan dock i praktiken vara svår att särskilja från transport av andra konsumtionsvaror som säljs tillsammans med livsmedel i större butiker, vilket talar för att rutavdraget i så fall skulle omfatta i princip alla typer av varor som levereras till hushållet för att inte skapa betydande gränsdragningsproblem. 50Propositionen Skattelättnader för hushållstjänster (prop. 2006/07 :94) s. 41 och propositio- nen Vårändringsbudget (prop. 2015/16 :99) s. 34. utförs många transporter av konsumtionsvaror till hushållen utan rutavdrag. Det innebär att rutavdrag för sådana trans- porter skulle medföra betydande dödviktskostnader. Som anges ovan framgår av direktiven till utredningen att som allmän utgångspunkt ska de förslag som lämnas så långt som möjligt utformas så att det inte uppstår dödviktseffekter. Stora dödviktseffekter medför vidare att det bedöms vara en kostnadsineffektiv åtgärd för att skapa en ökad efterfrågan på personer med svag förankring på arbetsmark- naden och en ökad sysselsättning i ekonomin i sin helhet. En annan komplikation med rutavdrag för varutransporter till bostaden är att det är svårt att fastställa vad som är kostnaden för själva transporten och vad som är kostnaden för varorna. in- kluderas ofta transportkostnaden i priset för varan och kunden betalar inte till transportören utan till den som säljer varan. Om kost- naden för transporten debiteras separat är kostnaden ofta förhållan- devis låg. Om rutavdrag medges för transporten men inte för varorna skulle det med dagens affärsmodeller ge incitament till att förskjuta kost- naden för varorna till kostnaden för transporten, dvs. transporten skulle bli dyrare och varorna billigare. skulle det kunna med- föra att rutavdrag indirekt ges för inköp av varor, förutsatt att dessa transporteras till bostaden med undanträngning av befintliga tjänster som följd. Detta gäller särskilt då arbetskostnaden för en enskild transport är svår att bestämma eftersom den avgörs utifrån hur många andra kunder som kan dela på transporten. Transporter och transportsystem är vidare komplexa och det är svårt att hänföra vissa slag av transporter till endast hushåll. I dags- läget ökar transporterna till hushållen till följd av bl.a. e-handel. Någon tydlig gräns finns inte mellan å ena sidan en transport mellan företag, t.ex. från en godsterminal till en butik, och å andra sidan en transport från en butik till ett hushåll. Transporten kan lika gärna gå direkt till hushållet från godsterminalen. Det skulle vara näst intill omöjligt att göra en ändamålsenlig avgränsning mellan olika slags transporter utan allvarliga undanträngningseffekter och andra oönskade konkurrenssnedvridningar. Om inte rutavdrag i princip ges för alla slags transporttjänster där privatpersoner direkt eller indirekt är berörda måste åtskillnad göras mellan transporter som sker direkt till hushållen, transporter till butiker, post- och bud- transporter osv. Av lätt insedda skäl är det inte görligt utan negativa konsekvenser för bl.a. transportbranschen med betydande admini- stration, uppdelning av transporter för olika ändamål och snedvrid- ningar av konkurrensen, som knappast skulle uppväga fördelen med att vissa transporter till hushållen skulle ge ett rutavdrag. Sammanfattningsvis anser utredningen att något förslag om att inkludera varutransporttjänster till hushållen i rutavdragssystemet inte bör lämnas eftersom ett sådant förslag inte kan anses svara upp mot de allmänna utgångspunkterna för uppdraget. Inte heller anser utredningen att persontransporttjänster, såsom taxi, ska inkluderas i rutavdraget. Även för persontransporter finns betydande dödviktskostnader och avgränsningsproblem med undan- trängningseffekter och konkurrenssnedvridningar som följd. Det är exempelvis oklart hur man ska behandla transport med allmänna kommunikationer i förhållande till andra persontransporter. Utredningen bedömer således att en betydande del av de trans- porttjänster som kan underlätta för hushållen inte bör inkluderas i rutavdraget givet de krav på förslagen som de allmänna utgångs- punkterna för uppdraget ställer. Några förslag om att utvidga rut- avdraget med varu- och persontransporter lämnas därför inte. Det kan i sammanhanget noteras att sådana tjänster varken omfattas av eller system för skattelättnader för hushålls- tjänster. Det ingår dock i utredningens uppdrag att undersöka om det kan finnas andra transporttjänster som rutavdraget kan utvidgas med. I det följande behandlas därför några transporttjänster som utred- ningen bedömer kan underlätta för hushållen. Dessa tar sikte på trans- port av bohag från bostaden (bortforsling). Transporter som tar sikte på bortforsling kan införlivas i rutavdraget utan de betydande nackdelar som gäller för varu- och persontransporter. Tjänsterna är tillräckligt avgränsningsbara för att betydande dödvikts- och undan- trängningseffekter ska kunna undvikas. Transport för bortforsling är förvisso inte lika vanligt förekommande som varu- och person- transporter men kan ändå till viss del underlätta för hushållen. Trans- porter för bortforsling av olika slag behandlas i följande avsnitt. Utredningens bedömning: Bortforsling av grovavfall och träd- gårdsavfall faller inom kommunens ansvar enligt avfallsregler- ingen. Något förslag om att inkludera en sådan tjänst i rutavdra- get lämnas därför inte. Bortforsling av förpackningar och returpapper samt elavfall faller inom producenternas ansvar enligt avfallsregleringen. Något förslag om att inkludera en sådan tjänst i rutavdraget lämnas därför inte. Skälen för utredningens bedömning Inget förslag lämnas om rutavdrag för bortforsling av trädgårdsavfall och grovavfall omfattar rutavdraget för trädgårdstjänster arbete i form av häck- och gräsklippning samt krattning och ogräsrensning som utförs på tomt eller i trädgård i nära anslutning till bostaden. Att forsla bort trädgårdsavfallet omfattas emellertid inte av rutavdrag. En sådan bort- forslingstjänst skulle enligt utredningens mening kunna underlätta för hushållen. Trädgårdsavfall klassificeras dock som avfall från hushåll, dvs. Det är endast kommunerna och de som kommunerna anlitar som har rätt att yrkesmässigt transportera hushållsavfall enligt avfallsregleringen. Vid sådana förhållanden ingår det inte i utred- ningens uppdrag att lämna något förslag om rutavdrag för bortfors- ling av trädgårdsavfall. När det gäller grovavfall föreslog att även andra aktörer än kommunen skulle ges rätt att samla in och hantera grovavfall för att det skulle bli enklare för hushållen att lämna material och produkter för återanvändning av hushållsavfall. Förslaget innebar att aktörer som godkänts av den myndighet reger- ingen bestämt skulle få samla in och omhänderta grovavfall.51 Med grovavfall avsågs sådant som var skrymmande eller icke brännbart hushållsavfall. Till detta räknades bl.a. trädgårds- och innemöbler, 51Avfallsutredningens betänkande Mot det hållbara samhället – resurseffektiv avfallshantering (SOU 2012:56) s. 161–166. husgeråd, hand- och trädgårdsverktyg, metallskrot som inte är för- packningar, cyklar, större leksaker och dylikt liksom avfall från om- byggnad i bostaden. Förslaget har inte genomförts. , liksom 2012, är enskilda i stor utsträckning hänvisade till kommunens bemannade återvinningscentraler för avlämning av grov- avfall, även om det förekommer fastighetsnära insamling. Det är dock svårt och tidskrävande för enskilda att forsla bort föremål, särskilt skrymmande föremål som t.ex. soffa, bokhylla och skåp. Tveklöst finns det en efterfrågan på bortforslingstjänster av sådana föremål. Detta har vissa aktörer även uppfattat och affärs- modeller har utvecklats som går ut på att snabbt, enkelt och billigt hämta och frakta bort det som den enskilde inte längre vill ha (se avsnitt 8.5.2). Trots att transport av grovavfall faller inom kommu- nens monopol så sker insamling i privat regi. I många fall transpor- teras föremålen till återvinningscentral eller återanvändning i en- lighet med uppdragsgivarens beställning men det händer också att föremål dumpas. Oavsett om den verksamhet som bedrivs handlar om ren insamling av hushållsavfall eller insamling av föremål till återanvändning sker verksamheten i en gråzon för vad som är lagligt på grund av en komplex avfallslagstiftning och oklara definitioner. Den otydliga gränsdragningen mellan vad som ingår och vad som inte ingår i kommunens ensamrätt gör det svårt att veta vad som får och vad som inte får hämtas av någon annan. Exempelvis kan avfall från underhåll, reparation, ombyggnad eller rivning av bostad eller fastighet antingen vara hushållsavfall eller inte. definierar mindre underhållsarbeten och reparationer i bostaden som en normal del av boendet och anser därför att sådant avfall bör räknas som hushållsavfall (se avsnitt 8.3.1). Om ett byggarbete i stället är omfattande (större reparation, renovering, ombyggnad, rivning etc.) uppstår avfallet främst på grund av byggverksamhet och inte av boende och bör därför inte klassas som hushållsavfall. I det senare fallet kan en annan aktör än kommunen hantera avfallet. Detta resulterar i att en avfallsentreprenör som hämtar avfall från en reno- vering inte har rätt att ta med soffor, bord och liknande varor som hushållet vill bli av med. I stället hänvisas hushållet till kommunens återvinningscentral. Systemet är inte enkelt att förstå vare sig för den enskilde eller för avfallsentreprenören. Svårigheten för enskilda att få hjälp med bortforsling kan också drabba andra, t.ex. bostadsrättsföreningar och hyresvärdar, eftersom grovavfall som cyklar och möbler allt som oftast lämnas kvar i fastig- heten vid t.ex. flytt. Enligt Avfall skulle en lösning på den ovan beskrivna problematiken kunna vara en bättre fastighetsnära insamling. Alter- nativt kan en generell systemlösning tas fram som det sedan är upp till kommunerna att tillämpa. Det finns också kommuner som i dags- läget tittar närmare på lösningar i fråga om bortforsling av grovavfall, som dock kan bli dyra att genomföra.52 Utifrån redogörelsen ovan kan konstateras att det finns en mång- årig problematik kring insamling och transport av grovavfall och klart är att det finns en efterfrågan på tjänster i form av bortforsling av grovavfall. Av avfallsregleringen följer dock att kommunen har ensamrätt avseende borttransport av grovavfall. Vid sådana förhållanden ingår det inte i utredningens uppdrag att lämna något förslag om rutavdrag för bortforsling av grovavfall. Inget förslag lämnas om rutavdrag för bortforsling av förpackningar och returpapper samt elavfall En stor del av hushållsavfallet utgörs av förpackningsavfall och retur- papper. Hushållen är enligt lag skyldiga att sortera ut avfallet från hushållsavfall och annat avfall för insamling i det insamlingssystem som producenterna tillhandhåller. Som beskrivs i avsnitt 8.3.2 är emellertid en stor andel av återvinningsstationerna i dagens insam- lingssystem för förpackningsavfall och returpapper placerade på ställen som vändplaner och parkeringsplatser vid köpcentrum. Åter- vinningsstationernas placering innebär att många kör bil till dem. Placeringen riskerar att leda till att de som inte har tillgång till bil, men även de som har det, väljer att slänga förpackningsavfall och returpapper i restavfallet i stället för att lämna det på återvinnings- stationerna. Det ska emellertid bli lättare för alla att agera miljövänligt i vardagen.53 Som beskrivs i avsnitt 8.3.2 ska insamlingssystem fr.o.m. transportera bort hushållens returpapper och för- packningsavfall av de vanligast förekommande materialen från alla 52Uppgifter lämnade av Avfall vid möte med . 53Miljö- och promemoria Mer fastighetsnära insamling av förpackningsavfall och returpapper – utveckling av producentansvaren s. 66. För att aktörerna ska få tid att anpassa sig så kommer servicen på insamlingen att höjas gradvis till 2025, med start då av alla bostadsfastigheter omfattas.54 När det gäller konsumentelavfall får bara den som har tillstånd samla in sådant avfall, förutom kommuner eller den som tar emot i butik. Större elavfall är t.ex. kyl, frys, diskmaskiner, tvättmaskiner och spisar. Avfall , Kommuner och Regioner samt elproducen- ternas servicebolag samarbetar i systemet El-retur. Kom- munerna åtar sig att mot ersättning ansvara för insamling av el-avfall från hushåll och producenterna ansvarar för behandlingen. El-Kretsen har i sin tur samverkan med Recipo, en ekonomisk förening som också företräder producenter. Av det ovan angivna framgår att insamling och transport av för- packningar och returpapper samt elavfall faller inom producenternas ansvar. Även om det skulle underlätta för vissa hushåll att få hjälp med sådan bortforsling till återvinningsstation eller insam- lingssystem av någon annan aktör ger avfallsregleringen inte ut- rymme för detta. Vid den bedömningen ingår det inte i utredningens uppdrag att lämna något förslag om rutavdrag för bortforsling av varken förpack- ningar, returpapper eller elavfall. Värt att framhålla är emellertid att insamling av förpackningar och returpapper i eller vid bostadsfastigheter framöver kommer att vara huvudregel. Det kommer därmed att bli avsevärt lättare för alla att agera miljövänligt i vardagen vad gäller förpackningsavfall och returpapper. 54Bestämmelserna om den bostadsfastighetsnära insamlingen finns i förordningen (2018:1462) om producentansvar för förpackningar och förordningen (2018:1463) om producentansvar för returpapper. 8.6.2Bortforsling av bohag och annat lösöre i syfte att främja återanvändning Utredningens förslag: Rutavdraget ska utvidgas med en trans- porttjänst som avser bortforsling av bohag och annat lösöre från bostaden till försäljningsverksamhet som drivs i syfte att främja återanvändning. Med försäljningsverksamhet som bedrivs i syfte att främja åter- användning avses auktioner, loppmarknader, andrahandsbutiker och liknande. Skälen för utredningens förslag Frågan om ett föremål som en person vill göra sig av med är att betrakta som hushållsavfall eller som återanvändbart, och vem som får transportera det, avgörs av vilket syfte innehavaren har när denne lämnar föremålet ifrån sig. Har innehavaren ett kvitt- blivningssyfte har föremålet blivit till avfall som kommunen har ensamrätt att hantera, om det inte handlar om sådant avfall för vilket producenterna ansvarar. Som framgår av föregående avsnitt lämnar utredningen inte något förslag om rutavdrag för bortforsling av sådant som är hushållsavfall. Detta oavsett om avfallet faller inom kommunens eller producenternas ansvar att transportera. När det gäller bortforsling av föremål som inte är avfall är där- emot förutsättningarna sådana att utredningen kan föreslå rutavdrag för sådana transporter. Om innehavaren har ett annat syfte med föremålet än att lämna det som avfall, t.ex. ge det som gåva eller att sälja det, får vem som helst transportera föremålet till mottagaren. Att transportera bohag och annat lösöre till t.ex. insamlings- platser eller försäljningslokaler kan i vissa fall vara en tidskrävande uppgift. I glesbygd kan det vara fråga om åtskilliga mil att ta sig för att kunna sälja eller ge bort återanvändbara föremål. Om det är för komplicerat eller tidskrävande att transportera sådana föremål som man vill sälja eller ge bort ökar risken för att det lämnas som avfall. Ett sådant beteende kan möjligen motverkas om det blir lättare för hushållen att lämna bohag och annat lösöre till återanvändning. En transporttjänst av det slaget skulle således både kunna underlätta för hushållen och stimulera till ökad återanvändning. av det slaget att den skulle kunna öka sysselsättning hos personer med svag anknytning till arbetsmarknaden och dessutom frigöra för hushållen. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att en transporttjänst i form av bortforsling av bohag och annat lösöre till återanvändning ska införas i rutavdragssystemet.