sou · H8B360 · 2020-11-03 00:00:00 — Utredningen lämnar inget förslag om möjlig- het att återkalla ett tidigare beviljat rådrum, skälen för detta framgår av avsnitt 13.4.1. Av framgår att gemensamt för huvudmännen vid grov ekonomisk brottslighet är att de som regel inte är registrerade som formella företrädare i bo- lagets styrelse, utan använder målvakter, bulvaner, fiktiva personer och alias för att distansera sig från brottet. Förslaget om rådrum kom- mer inte att påverka det förhållandet eller de svårigheter det medför Även med detta i beaktande bedömer utredningen att risken för att rådrumsregeln utnyttjas av oseriösa företagare med brottsliga avsikter är begränsade. Risken framstår inte som kvantifierbar. Sammanfattningsvis bedöms förslagens effekter på brottslighet och det brottsförebyggande verksamheten vara begränsad. 14.10Konsekvenser för anslutning till Europeiska unionen Utredningen redogör i avsnitt 3.5.2 för att och rådet antagit det s.k. rekonstruktions- och insolvensdirek- tivet. Direktivet ska vara införlivat i svensk rätt . Enligt direktivet ska medlemsstaterna inrätta ett ramverk för rekonstruktion av företag som har ekonomiska problem för att i grunden livskraftiga företag ska kunna räddas från konkurs. I direk- tivet anges bl.a. att medlemsstaterna ska säkerställa att företagsledare när det råder sannolikhet för insolvens tar vederbörlig hänsyn till borgenärernas, ägarnas och andra intressenters intressen, till behovet av att vidta åtgärder för att undvika insolvens och till behovet av att undvika uppsåtligt eller grovt oaktsamt handlande som hotar före- tagets livskraft. I avsnitt 3.7 anges vidare att i avsaknad av insolvensrättsliga regler som tvingar företagarna att avveckla företag som är på väg mot in- solvens kan bestämmelserna om företrädaransvar ses som ett sätt att säkerställa att företagsledare, när det råder sannolikhet för insolvens, tar vederbörlig hänsyn till borgenärernas, ägarnas och andra intres- senters intressen. Enligt utredningens mening innebär den lättnad av betalnings- ansvaret som följer av den föreslagna rådrums- regeln inte att företrädaransvarets preventiva effekt undergrävs i någon beaktansvärd utsträckning. Det skatterättsliga företrädaransva- ret kommer även fortsatt att vara ett starkt incitament till att avveckla ett företag som inte har förutsättningar att överleva. För- slaget bedöms inte stå i strid med eller motverka rekonstruktions- och insolvensdirektivets syfte. Förslagen bedöms även i övrigt överensstämma med de skyldig- heter som följer av anslutning till EU. mellan kvinnor och män och för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen Enskilda personer kan beröras av förslagen såväl i egenskap av före- trädare för en juridisk person som ägare till en juridisk person. Kvinnor, män och personer med utländsk bakgrund, betraktade som grupper var för sig, påverkas därmed av förslagen i proportion till könsfördelningen och bakgrund bland företrädarna för juridiska per- soner och företagsägarna. Enligt statistik från Statistiska Central- byrån är av företagarna män och kvinnor. I hela gruppen företagare har utländsk bakgrund, vilket ganska väl motsvarar gruppens andel av befolkningen. Det saknas statistik över könsfördelningen och bakgrund i grup- pen personer som företräder juridiska personer. Ett rimligt anta- gande är dock att denna fördelning bland företrädare inte avviker i särskilt hög grad från könsfördelningen och bakgrund bland företa- garna. När det gäller företrädare betyder det att förslagen i något högre grad påverkar män än kvinnor som personer med utländsk bakgrund påverkas av förslagen i proportion till sin andel av befolkningen. 14.11.2 Miljön och fördelningseffekter Förslagen bedöms inte få några effekter på miljön. De bedöms heller inte medföra några fördelningseffekter. 14.12 Behovet av särskilda informationsinsatser Enligt utredningen finns redan med nuvarande lagstiftning ett in- formationsbehov. För att regelsystemet ska vara ett incitament för att avveckla en i längden olönsam verksamhet krävs att de be- rörda företrädarna har kunskap om regelsystemet. För att säkerställa att regelsystemet inte leder till att företrädare avvecklar verksamheter som kan ha överlevnadsmöjligheter måste informa- tionen omfatta möjligheten att ansöka om rådrum. behovet får anses öka om förslaget om rådrum genomförs. Om ett företag hamnar i en tillfällig likviditetskris är det angeläget att före- trädarna före en skatteskulds förfallodag har uppmärksam- mats på möjligheten att ansöka om rådrum. Utredningen bedömer att behovet av utökade informations- insatserna främst ligger hos . Behovet bör rymmas inom verkets ordinarie informationsverksamhet. Branschorganisationer som riktar sig till företrädare för juridiska personer bör ha ett stort intresse av att öka medlemmarnas kunskap om regelsystemet då det främjar deras medlemmar och de verksamheter de bedriver. Utredningens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft och gälla från och med ikraftträdandet. Mot bakgrund av att i två tillkännagivanden begärt att regeringen ska se över reglerna om företrädaransvar är det angeläget att de föreslagna reglerna träder i kraft . Med hänsyn till tiden för beredningen av förslagen och för de administra- tiva åtgärder som behöver vidtas inom , främst med an- ledning av förslaget om rådrum, framstår det dock inte som realis- tiskt med ett ikraftträdande före . Utredningen föreslår därför att lagändringarna ska träda i kraft . Utredningen föreslår att de subjektiva rekvisiten behålls med ett tillägg som ger uttryck för vad som redan följer av den rättspraxis som vuxit fram hos de högsta instanserna beträffande bestämmandet av rekvisitet grov oaktsamhet. Förslaget om ändring av befrielse- regeln medför ett delvis utvidgat tillämpningsområde i förhållande till den gällande regeln om befrielse från betalningsskyldigheten på grund av särskilda skäl. De föreslagna lagändringarna innebär alltså inte någon skärpning av företrädaransvaret utan leder sammantaget till ändringar som är till företrädarnas fördel. De bör därför tillämpas i pågående mål i förvaltningsdomstolarna redan från och med ikraft- trädandet, liksom på ansökningar om företrädaransvar som görs från och med denna tidpunkt. Den föreslagna rådrumsregeln bygger på ett ansökningsförfarande hos . Regeln bör därför tillämpas på ansökningar som görs hos efter . Av regleringen följer att en ansökan kan avse en skatt eller avgift som förfallit till betalning före ansökningstidpunkten och därmed före ikraftträdandet, se för- fattningskommentaren till 59 kap. 15 a § skatteförfarandelagen. 16.1Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) I paragrafen finns bestämmelser om företrädaransvar när företräda- ren uppsåtligen eller av grov oaktsamhet inte har betalat den juridiska personens skatt eller avgift. I andra stycket, som är nytt, anges att vid bedömningen av om företrädaren varit grovt oaktsam ska det särskilt beaktas om företrä- daren insett eller borde ha insett att den juridiska personen inte skulle kunna fullgöra sin betalningsskyldighet och företrädaren inte har gjort vad som rimligen kan begäras för att skydda var och en av bor- genärerna. Bestämmelsen ska motsvara kärnan i den rättspraxis som vuxit fram om hur rekvisitet grov oaktsamhet ska tillämpas när det gäller förutsättningarna för företrädaransvar. Rättsfallet HFD 2018 ref. 4 innehåller en sammanfattande redogörelse för omständigheter som i praxis från såväl som Högsta förvaltnings- domstolen har beaktats vid bedömningen av rekvisitet grov oaktsam- het. Detta återspeglas i det följande. Avsikten med den nya bestämmelsen är bl.a. att indirekt markera att bedömningen av de subjektiva rekvisiten måste grundas på samt- liga omständigheter i det enskilda fallet för att prövningen av före- trädarens ansvar ska bli fullständig. Det kommer till uttryck genom att det framhålls vad som särskilt ska beaktas vid bedömningen. Det gäller företrädarens insikt om den juridiska personens ekonomiska svårigheter och företrädarens handlande med anledning av att den juridiska personen riskerat att inte kunna fullgöra sina skyldigheter. Bedömningen om, och i så fall när, företrädaren fått eller borde ha fått insikt om att den juridiska personen inte skulle kunna fullgöra sina skyldigheter påverkas bl.a. av graden av företrädarens inflytande och den juridiska personens ekonomiska situation. En företrädare som brister i sitt ansvar att fortlöpande följa upp och kontrollera den ekonomiska ställningen och övriga ekonomiska förhållanden som är av betydelse för förmågan att betala skatter eller avgifter får regelmäs- sigt anses ha agerat grovt oaktsamt. Förutsättningar för betalnings- skyldighet bör därför i ett sådant fall normalt anses föreligga om företrädaren inte ser till att verksamma åtgärder för att avveckla den juridiska personens skulder vidtas senast på förfallodagen. Vid bedömningen måste dock också företrädarens individuella förutsättningar och hans eller hennes situation i övrigt beaktas, i den mån dessa förhållanden kan antas ha betydelse för insikten hos före- trädaren om den juridiska personens betalningsförmåga. Ansvaret att kontrollera och följa upp de ekonomiska förhållandena gäller alla företrädare i den juridiska personen, även externt rekryterade styrelseledamöter som inte är involverade i den dagliga driften av verksamheten, utan som ska bidra med mer övergripande kunskaper och erfarenheter om styrelsearbete eller med annan expertkunskap. Det bör dock finnas ett utrymme för en något större tolerans när en sådan ledamot inte reagerar på en obetald skatteskuld, särskilt om det inte tidigare funnits indikationer på att företaget har ekonomiska svårigheter. I sammanhanget kan nämnas att en före- trädare som saknar eller bara har ett obetydligt ägarinflytande kan ha möjlighet till befrielse från betalningsskyldigheten. Till bilden hör också att det föreslås att alla företrädare bör få direktåtkomst till före- tagets skattekonto. Om förslaget genomförs kommer möjligheterna att hålla sig informerad om företagets ekonomiska ställning att öka, vilket bör vägas in vid bedömningen av ansvarsfrågan. Det bör också framhållas att det kan ställas högre krav på att före- trädaren håller sig informerad om verksamhetens utveckling om den juridiska personen befinner sig i en utsatt ekonomisk situation. Före- trädaren bör då vara förberedd på att erforderliga åtgärder snabbt kan behöva vidtas. Det gäller oavsett om denna situation har uppkommit på grund av förhållanden direkt hänförliga till den aktuella verksam- heten, t.ex. en större kundförlust, eller till följd av yttre omständig- heter, såsom en allmän nedgång i branschen. De krav som kan vara rimliga att ställa på företrädarens handlande beror bl.a. på vilka alternativ som stått till buds i det aktuella fallet och om den juridiska personen befunnit sig i en utsatt ekonomisk situation eller om problemen kommit plötsligt och varit oförutsebara. I den sistnämnda situationen kan det – särskilt om det rör sig om händelser som inträffat nära förfallodagen – vara försvar- ligt att driva verksamheten vidare även någon tid efter det att skatten eller avgiften förfallit till betalning för att om möjligt lösa de ekono- miska svårigheterna. Detsamma kan gälla t.ex. om företrädaren vid kontakt med berörda myndigheter har blivit uppmanad att fortsätta driften ytterligare . Om försöken misslyckas bör dock avveck- lingsåtgärder vidtas för att personlig betalningsskyldighet ska kunna undvikas. Nuvarande andra och tredje styckena flyttas till ett nytt tredje re- spektive ett nytt fjärde stycke. Övervägandena finns i avsnitt 9.6 och 9.7. I paragrafen, som getts en ny utformning, regleras förutsättningarna för att medge befrielse från betalningsskyldighet enligt 12–14 §§. Enligt första stycket ska en företrädare helt eller delvis befrias från betalningsskyldigheten om det är oskäligt att han eller hon blir betal- ningsskyldig för den juridiska personens skatt eller avgift. De omstän- digheter som enligt tidigare praxis om befrielse från betalningsskyldig- het bedömts utgöra särskilda skäl för befrielse utgör omständigheter som även i fortsättningen anses leda till att betalningsskyldigheten bedöms vara oskälig och att hel eller delvis befrielse därför ska med- ges. Ledning för tillämpningen kan därmed fortsatt hämtas från praxis. Härutöver är bestämmelsen tänkt att ge möjlighet till befrielse även i andra fall där full betalningsskyldighet, utifrån en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet, bedöms som oskälig. I paragrafens andra stycke ges fyra exempel på omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om betalningsskyldig- heten är oskälig. Exemplen är hämtade från nu vägledande praxis och är av den karaktären att de i normalfallet, sedda för sig, talar för hel eller delvis befrielse. I enlighet med målsättningen att bedömningen ska göras mot bakgrund av samtliga omständigheter i det enskilda fallet kan dock prövningen, utöver de givna exemplen, omfatta en mängd skiftande omständigheter av såväl förmildrande som försvå- rande karaktär. Exempel på sådana omständigheter som inte precise- ras i paragrafens andra stycke men som också påverkar bedömningen och som enligt första stycket kan leda till befrielse lämnas i det föl- jande. Förmildrande omständigheter talar för att företrädarens handlande utifrån den aktuella situationen framstår som försvarligt, eller att full betalningsskyldighet av annan anledning framstår som oskälig. Till sådana omständigheter kan bl.a. räknas företrädarens tidigare sköt- samhet. Det förhållandet att företrädaren tidigare skött sina skatte- inbetalningar samt samarbetat med myndigheterna och avbetalat skatteskulder kan tillmätas betydelse. (NJA 1971 s. 296 III, NJA 1972 s. 115 I, NJA 1972 s. 205, NJA 1974 s. Som förmildrande om- ständigheter bör också kunna uppmärksammas sådana åtgärder som företrädaren vidtagit redan innan betalningsskyldigheten inträtt, i syfte att minimera risken för att den juridiska personen inte skulle kunna fullgöra sina betalningsskyldigheter, men som inte bedömts tillräckliga för att leda till att företrädaren kan undgå ansvar och betalningsskyldighet. Det kan också avse sådana fall där företrädaren visserligen insett de ekonomiska svårigheterna och risken för betal- ningsunderlåtelsen men där frågan om företrädaren haft fog för att trots det fortsätta driften är svårbedömd. Omständigheterna kan då bedömas vara sådana att företrädaren inte kan anses ha gjort allt vad som rimligen kan begäras för att skydda var och en av borgenärerna men trots det handlat på ett sätt som utifrån situationen framstår som försvarligt. Det förhållandet att problemen varit svåra att förutse av företrädaren kan i sådant fall vägas in i bedömningen (NJA 1971 s. 296 III) och åtminstone medföra delvis befrielse från betalnings- skyldighet (se t.ex. NJA 1971 s. 296 III och jfr HFD 2018 ref. 4). Befrielse förutsätter dock att företrädaren inte haft som syfte att gynna sig själv framför borgenärerna eller vissa borgenärer på be- kostnad av andra. Vidtagna åtgärder bör heller inte ha gått ut över skattefordran (NJA 1974 s. 423). Motsatsvis gäller att om borgenärernas intressen åsidosätts genom företrädarens agerande talar detta regelmässigt mot befrielse. Som förmildrande omständighet räknas också att företrädaren förlitat sig på en uppgift från en myndighet eller annan tillförlitlig källa som det funnits särskild anledning att inte ifrågasätta, men där uppgiften ändå inte anses vara av den karaktären att den kan ges en ansvarsbefriande verkan (jfr NJA 1981 s. 1014). Om företrädaren har varit utsatt för en brottslig handling som inverkat på hans hand- lande utan att för den skull anses ansvarsbefriande kan naturligtvis även det beaktas. I ett fall där företrädarens försummelse bevisligen har sin förklaring i och kan ursäktas, i vart fall delvis, av att företrä- daren handlat under inflytande av en svår sjukdom (t.ex. demens) eller av annan anledning av personlig karaktär, bör också befrielse från full betalningsskyldighet kunna aktualiseras. Försvårande omständigheter är sådana som vittnar om att före- trädaren tagit påtagliga risker och, utifrån ett borgenärsperspektiv, handlat särskilt nonchalant eller klandervärt. Ett agerande som inne- fattar någon form av ekonomisk brottslighet är naturligtvis särskilt försvårande. Att skattemedel medvetet använts som riskkapital i före- trädarens verksamhet utgör också skäl som talar mot befrielse av be- talningsansvaret. Detsamma gäller det förhållandet att företrädaren har påförts betalningsansvar för liknande försummelser och betalningsförsummelsen avser betydande belopp som har underlåtits att betalas (se t.ex. NJA 1971 s. 296 I, NJA 1972 s. 115 II och HFD 2013 ref. 75 II). Till tillämpningsområdet för befrielseregelns första stycke och dess generella oskälighetsbedömning hör de fall där betalningsskyldig- heten är en följd av att fattat ett omprövningsbeslut gällande den juridiska personen och där betalningsskyldigheten en- ligt beslutet medfört en tillfällig likviditetsbrist eller ett obestånd. Vid en bedömning av om det finns grund för att befria företrädaren från betalningsskyldighet i ett sådant fall kan det finnas anledning att väga in arten av den skattefråga som lett fram till omprövnings- beslutet. Orsaken till att företrädaren för den felaktiga redovisningen inte insett att han eller hon hanterat skattskyldigheten på ett felaktigt sätt kan vara flera. Framstår orsaken som ursäktlig kan det i sin tur leda till bedömningen att full betalningsskyldighet är oskälig. I sammanhanget måste nämligen vägas in att det i dessa fall ofta saknas ett direkt och tidsmässigt samband mellan den juri- diska personens ekonomiska svårigheter, som uppkommit till följd av den betalningsskyldighet som omprövningsbeslutet föranleder, och den försummelse hos företrädaren som anses ha gett upphov till betalningssvårigheterna. då företrädarens handlande ska bedömas, dvs. vid skattens eller avgiftens ursprungliga betalnings- tidpunkt, kan företrädaren i många fall ha saknat insikt om att före- taget inte fullgjort sina skatteinbetalningar på ett korrekt sätt. Även om företrädarens kontrollskyldighet kan anses medföra att han eller hon borde ha haft den insikten kan omständigheter i det enskilda fallet tala för åtminstone delvis befrielse. En grundläggande förut- sättning för befrielse i ett sådant fall är dock att den felaktiga redo- visningen kan betecknas som försvarlig. När omprövningen har sin grund i att den juridiska personen bedöms ha lämnat oriktig uppgift till ledning för beskattningen innebär det normalt sett en omstän- dighet som talar mot befrielse. Även i ett sådant fall måste dock omständigheterna i det enskilda fallet beaktas. Det innefattar att en bedömning bör göras av den oriktiga uppgiftens beskaffenhet liksom orsakerna bakom att oriktig uppgift lämnats i deklarationen. En situation då omständigheterna talar för att den felaktiga redo- visningen är ursäktlig är när den juridiska personen sökt och också medgetts anstånd med betalningen av skatten eller avgiften enligt omprövningsbeslutet på grund av att det ansetts tveksamt hur stort belopp som den skattskyldige ska betala. Omprövningsbeslutet kan också ha varit föremål för en prövning i domstol som visat att den skatterättsliga bedömningen inte varit uppenbar. I båda nu nämnda fallen kan det också, beroende på förhållandena i övrigt, anses oskä- ligt att påföra företrädaren full betalningsskyldighet för den juridiska personens skatt och avgift. Detta naturligtvis under den grundläg- gande förutsättningen att skattefrågan inte varit så tveksam att det framstår som ursäktligt att företrädaren saknat insikt om det rätta förhållandet och att grund för ansvar därför inte föreligger. Enligt andra stycket första punkten ska vid bedömningen särskilt beaktas om företrädaren saknat ägarintresse och bestämmande infly- tande i den juridiska personen. I enlighet med utvecklad praxis ska fortsatt gälla att frågan om befrielse ska aktualiseras när företrädaren saknar ägarintresse i den juridiska personen och företrädarens ställ- ning närmast är att jämställa med en anställd utan bestämmande in- flytande (NJA 1971 s. 296 I–III). Oskäligheten grundar sig i dessa fall på att omständigheterna i det enskilda fallet visar att företrädaren varit förhindrad att ta sitt kontrollansvar som han eller hon inte anses ha haft någon egen av att den juridiska personen inte fullgjort sin betalningsskyldighet för skatter och avgifter (jfr NJA 1973 s. 587, NJA 1984 not. 1A och HFD 2017 ref. 12). Det kan t.ex. gälla den företrädare som endast formellt sett, i sin egenskap av legal företrädare, har haft ett betydande ansvar för den juridiska per- sonens organisation och förvaltning, men varit förhindrad att utöva detta ansvar. Detsamma gäller om företrädaren endast har ett obe- tydligt ägarintresse men företrädarens bestämmanderätt över bola- get likafullt är begränsat på grund av övriga aktieägares inflytande (NJA 1972 s. 205, jfr NJA 1973 s. 544 och HFD 2013 ref. 75 III). Vid bedömningen bör det vägas in vilket faktiskt kontrollansvar för den juridiska personen som företrädaren kan tillskrivas utifrån om- ständigheterna i det enskilda fallet (NJA 1973 s. 587 och NJA 1984 not. A 1, HFD 2017 ref. 12). Normalt bör ett ägarintresse också kunna föreligga indirekt, genom make eller närståendes ägarandelar i den juridiska personen. Omständigheter i det enskilda fallet kan dock föranleda en annan bedömning (jfr NJA 1972 s. 205). När ett företag använts för omfattande brottslig verksamhet som den legala företrädaren måste ha varit medveten om och delaktig i är utrymmet för att medge befrielse för en företrädare högst begränsat oavsett om företrädaren saknat ägarintresse och bestämmande in- flytande (HFD 2013 ref. 75 III). Beroende på omständigheterna kan också brottslighet som kan tyda på andra oegentligheter tala emot be- frielse. Dit hör exempelvis bokföringsbrott och försvårande av skatte- kontroll. Enligt andra stycket andra punkten ska vid bedömningen om be- talningsskyldigheten är oskälig särskilt beaktas om företrädaren vid- tagit verksamma åtgärder för att begränsa skadan av den underlåtna betalningen. I centrum för nu aktuell befrielsegrund står hur före- trädaren agerat efter att det stått klart för henne eller honom att den juridiska personen inte har fullgjort sin betalningsskyldighet. Den företrädare som anses ha brustit i sitt kontrollansvar och därmed inte insett att den juridiska personen inte skulle kunna betala skatt eller avgift, men som så snart betalningsförsummelsen upptäcks agerar skyndsamt för att minska skadan för samtliga borgenärer, bör ges en fördel vid bedömningen (NJA 1974 s. 423 och NJA 1973 s. 544). Det ställs ett krav på att vidtagna åtgärder objektivt sett kan anses ha varit verksamma. Det är därmed inte tillräckligt att avsikten varit att minska skadan om detta objektivt sett inte blivit resultatet av åtgärden. Verksamma åtgärder kan även i detta sammanhang vara att möjligt vidta åtgärder för att avveckla verksamhetens skulder till skydd för samtliga borgenärers intressen. Även i dessa fall är det en förutsätt- ning för befrielse att företrädaren inte haft som syfte att gynna sig själv framför borgenärerna eller vissa borgenärer på bekostnad av andra. Enligt andra stycket tredje punkten ska vid bedömningen om be- talningsskyldigheten är oskälig särskilt beaktas om företrädarens be- talningsförmåga är varaktigt nedsatt av ålder, sjukdom eller liknande förhållanden. I enlighet med praxis ska som huvudregel gälla att var- ken begränsad betalningsförmåga, dålig hälsa eller hög ålder var för sig utgör skäl för befrielse. Däremot kan en kombination av dessa fak- torer medföra att betalningsskyldigheten leder till ett oskäligt resul- tat sett till företrädarens situation när ansvaret prövas (NJA 1972 s. 115 II och HFD 2013 ref. 75 II).