sou · H8B336 · 2020-06-24 00:00:00 — 4.3Organisering och ansvar – staten, regionerna och kommunerna I det svenska hälso- och sjukvårdssystemet är ansvaret för hälso- och sjukvården delat mellan staten, regionerna och kommunerna. Staten ansvarar genom regeringen för den övergripande hälso- och sjukvårdspolitiken. För att regeringen ska kunna ta det övergripande ansvaret har den några olika verktyg till sitt förfogande. Det statliga ansvaret utövas främst genom lagar och förordningar och genom regeringens styrning av de statliga myndigheterna på området. Ut- jämningssystemet, som syftar till att alla regioner och kommuner genom ett generellt statsbidrag ges likvärdiga möjligheter och för- utsättningar, är också centralt. Därutöver finns också möjlighet att rikta specialdestinerade statsbidrag. I statens ansvar ingår också ansvar för forskning, utbildning m.m., vilket kopplar till ansvaret för hälso- och sjukvårdspolitiken. Statens ansvar för forskning handlar om att bedriva och finansiera forskning. 24www.socialstyrelsen.se (hämtad 19.12.12). 25www.socialstyrelsen.se (hämtad 19.09.15). Hälso- och sjukvårdens organisering Forskning utgör en av tre uppgifter för universitet och högskolor.26 Lärosätena beslutar väsentligen själva om vilken forskning de ska bedriva. Därutöver finns det myndigheter som har i uppdrag att bidra med finansiering av forskning. Exempel på det är Forsknings- rådet för arbetsliv, hälsa och välfärd (Forte), och Verket för innovationssystem () som utifrån sina instruk- tioner har i uppgift att bidra med forskningsmedel. Dessa myndig- heter har inom ramen för sina uppdrag möjlighet att i olika grad styra vilken forskning som de väljer att finansiera. I statens utbildningsansvar, som utövas genom högskolor och universitet, ligger att tillhandahålla utbildad hälso- och sjukvårdsper- sonal. Staten ansvarar också för att utfärda legitimation för alla de vårdyrken som är legitimationsgrundande. Legitimationen utfärdas av , och innebär ett stort ansvar för den legitimerade att på egen hand tillämpa sina förvärvade kunskaper. Staten förut- sätter att dessa yrkesgrupper följer vissa spelregler, där egenkontrollen intar en central plats, dvs. att uppföljning sker av verksamheten och att avvikelser fortlöpande korrigeras. Den legitimerade professionen lämnas dock inte utan statlig kontroll. Staten kan vid bl.a. grov oskicklighet återkalla legitimation.27 Det finns även statligt utfärdade regelverk med krav på systematiskt kvalitetsarbete.28 Den statliga styrningen syftar ofta till att skapa större nationell likvärdighet. Styrning kan också användas för att säkerställa att verk- samhet genomförs och tillhandahålls på ett lagligt korrekt, trans- parent och förutsägbart sätt. Den statliga styrningen kan således vara både hård eller mjuk beroende på hur tvingande den är. Vilken styr- ning som staten väljer att använda beror på vilket problem som ska lösas. Regelstyrning räknas till hård styrning och är juridiskt tving- ande eller villkorligt styrmedel. I det som brukar benämnas som mjuk styrning handlar det om att stimulera, påverka eller upplysa. Exem- pel på mjuka styrmedel är information, överenskommelser, kunskaps- stöd, vägledningar eller rådgivning i syfte att upplysa och stimulera hälso- och sjukvården i en viss riktning. Även uppföljning och utvär- dering kan sägas ingå i denna kategori. 26www.uka.se (hämtad 20.03.02). 278 kap. 3 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 28Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om ledningssystem för systematiskt kvali- tetsarbete (SOSFS 2011:9). Hälso- och sjukvårdens organisering En region är enligt hälso- och sjukvårdslagen (HSL) en huvudman med ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Inom en huvud- mans geografiska område kan en eller flera vårdgivare bedriva verk- samhet. 21 regioner ansvarar för att organisera hälso- och sjukvården så att alla medborgare har tillgång till god vård. är en kommun med regionsuppgifter och regionalt utvecklingsansvar, och kallas därför också för region. Enligt HSL ska regionen erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som är bosatt inom regionen och ska också verka för en god hälsa hos befolkningen. Regionen ska erbjuda både öppenvård och slutenvård. Slutenvård är sådan hälso- och sjukvård som ges till en patient som är intagen vid en vårdinrättning. Öppenvård definieras som annan hälso- och sjukvård än sluten och bedrivs bl.a. i form av primärvård och öppen specialiserad vård såsom specialistläkarmot- tagningar. I regionens ansvar ingår det övergripande ansvaret för såväl finansiering som tillhandahållande av denna hälso- och sjuk- vård. Regionen är därmed huvudman för huvuddelen av hälso- och sjukvården i , inklusive all specialistsjukvård. Den hälso- och sjukvård som regionen är huvudman för kan utföras antingen i regio- nens egen regi eller i regi av andra aktörer. För att utnyttja resurserna effektivare har regionen samordnat sig i s.k. sjukvårdsregioner. En sjukvårdsregion består av ett kommunal- förbund29 med sjukvårdshuvudmän som samverkar kring utnyttjan- det av regionens sjukvårdsresurser. Medlemmarna i sex sjukvårdsregioner utgörs huvudsakligen av regioner. Undantaget är , där uppgifterna sköts av . Region är medlem i två olika kommunalförbund, eftersom de södra kommunerna i ingår i och de norra kommunerna i Västra sjukvårdsregionen. Indelningen framgår av tabell 4.1. 29Kommuner och regioner får bilda kommunalförbund och lämna över skötseln av kom- munala angelägenheter till sådana förbund. Medlemmarna överlämnar verksamhet till förbundet. är en egen offentligrättslig juridisk person. 3 kap. 8 §, 1–18 §§ kommunallagen (2017:725). SOU 2020:36Hälso- och sjukvårdens organisering sex sjukvårdsregioner och regioner i dessa Region (norra delen*) Region (södra delen**) *, , . **, kommun, . Varje kommun är, i likhet med regionerna, huvudman med ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Denna hälso- och sjukvård kan utföras antingen i kommunens egen regi eller i regi av andra utförare. har 290 kommuner. räknas både som kommun och som region. Kommunerna har ett ansvar för hälso- och sjukvård i vissa särskilda boendeformer, dagverksamhet och hemsjukvård i ordinärt boende, men inte sådan hälso- och sjukvård som ges av läkare. De läkarresurser som behövs ska regionen avsätta till kommunerna. Hälso- och sjukvårdens organisering Kommunen är huvudman för hälso- och sjukvård i •Permanent särskilt boende, korttidsboende och dagverksamhet som är reglerade i Socialtjänstlagen30. •Bostad med särskild service (LSS-boenden) samt daglig verksam- het som är reglerade i lagen om stöd och service till vissa funk- tionshindrade31. •Det egna hemmet, kallat ordinärt boende, i form av hemsjukvård om regionen och den aktuella kommunen kommit överens om att kommunen ska ta över ansvaret för sådan hälso- och sjukvård. Sådan överenskommelse har nåtts med samtliga regioner utom Region . Kommunerna ger därmed hälso- och sjukvård till många äldre och till personer med funktionsnedsättning. En grundläggande utgångpunkt som präglar ansvar och styrning av den svenska hälso- och sjukvården är den kommunala självstyrelsen, som utgör en av grunderna i den svenska samhällsorganisationen. Den kommunala självstyrelsen är så central att den slås fast i reger- ingsformens inledande bestämmelse. Med kommuner avses både regional och nivå, dvs. både regioner och kommuner.32 Motiven för den kommunala självstyrelsen är både demokratiska och effektivitetsinriktade. Det politiska systemets legitimitet anses bli starkare genom att självstyrelsen ger medborgarna möjlighet till lokalt inflytande, och till ansvarsutkrävande av den genomförda politi- ken. Effektiviteten menar man gynnas av möjligheterna att anpassa kommunens verksamhet till lokala förutsättningar och behov. Den kommunala självstyrelsen innebär att kommunerna får ta ut skatt för att sköta sina uppgifter och att beslutanderätten utövas av valda församlingar. Det innebär också att statsmakterna i styrningen av kommunerna måste ta hänsyn till kommunernas egen beslutande- 30Socialtjänstlag (2001:453). 31Lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. 321 kap. regeringsformen. Hälso- och sjukvårdens organisering En proportionalitetsbedömning måste göras när begränsningar iden kommunala självstyrelsen övervägs.33 Det betyder att inskränk- ningar i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den.34 De kommunala verksamheterna består dels av ett stort antal obligato- riska uppgifter som staten har lagt på kommunerna, dels vissa fri- villiga uppgifter som utgår från den kommunala allmänna kompe- . Som en följd av den kommunala självstyrelsen har det också etablerats en finansieringsprincip.35 Den kommunala finansierings- principens innebär att kommuner och regioner inte ska behöva höja skatten eller prioritera om annan verksamhet för att finansiera nya statliga uppgifter. Finansieringsprincipen är grundläggande för de ekonomiska relationerna mellan staten och kommunsektorn, och gäller i båda riktningarna. Finansieringsprincipen omfattar statligt beslutade obligatoriska åtgärder som direkt tar sikte på verksamhet. Regioner och kommuner får enligt kommunallagen36, efter beslut i fullmäktige, lämna över vården av en angelägenhet till en juridisk person eller en enskild individ. I HSL anges dessutom att regioner och kommuner med bibehållet huvudmannaskap får sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som regionen eller kommunen ansvarar för enligt lagen.37 Detta innebär att kommuner och regioner kan välja att antingen bedriva verksamheten i egen regi eller anlita en privat utförare. Som exempel kan nämnas att 2017 upp- gick andelen vårdcentraler som drivs i privat regi till cirka 43 procent.38 Andra privata aktörer som på ett eller annat sätt har en roll i hälso- och sjukvården är apoteken och läkemedelsföretagen. 3314 kap. 3 § regeringsformen. Statens styrning av kommunerna. 35Finansieringsprincipen är ingen lag men är godkänd av och tillämpas . 363 kap. 16 § kommunallagen (2017:725). 3715 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 38Sveriges Kommuner och Regioner. Köp av verksamhet 2019 – Kommuner och regioner 2006–2018. Hälso- och sjukvårdens organisering Det finns över 1 400 öppenvårdsapotek i och branschen domineras av fem apotekskedjor. Förutom apotekskedjorna finns drygt 30 företag med ett eller ett fåtal apotek. Utöver öppenvårds- apotek finns även dos- och distansapotek.39 Läkemedelsbranschen satsar på forsknings- och utvecklingsarbete i och tillsammans med dess underleverantörer sysselsätts omkring 20 000 personer.40 Kommuner och Regioner (SKR) Kommuner och Regioner (SKR) är en politiskt styrd arbets- givar- och intresseorganisation. SKR fungerar som ett nätverk för kunskapsutbyte och samordning mellan sina medlemmar, som ut- görs av alla 290 kommuner och 21 regioner. Fram till och med hette organisationen muner och Landsting, SKL. SKL bildades ur de två orga- nisationerna och . Organisationerna hade dock redan samverkat i en gemensam tjänste- mannaorganisation . SKR:s uppgift är att stödja och bidra till att utveckla kommu- nernas och regionernas verksamhet. Organisationen fungerar bl.a. som ett nätverk för kunskapsutbyte och samordning och ger service och professionell rådgivning till tjänstepersoner och förtroendevalda i kommuner och regioner inom alla de frågor som kommuner och regioner är verksamma inom. Som arbetsgivarorganisation har SKR även till uppgift att teckna centrala kollektivavtal om lön och allmänna anställningsvillkor för den dryga miljon människor som kommunerna och regionerna är arbetsgivare för. SKR:s högsta beslutande organ är kongressen, där politiker i regionfullmäktige och kommunfullmäktige väljer 451 om- bud. Kongressen anger inriktningen för SKR:s arbete och utser sty- relse och ordförande. SKR har kongress , året efter ett valår. Mellan kongresserna är det som leder det poli- tiska arbetet på SKR. Styrelsen får hjälp av arbetsutskott, delega- tioner och beredningar, varav hälso- och sjukvårdsberedningen är en . 39www.tlv.se (hämtad 19.09.15). 40www.lif.se (hämtad 19.09.15). Hälso- och sjukvårdens organisering Omfattningen av statens, regionernas respektive kommunernas ansvar speglas i utgifterna inom verksamhetsområdet. Totalt uppgick ut- gifterna för hälso- och sjukvård till 2018, vilket motsvarar av BNP samma år.41 Den offentliga sektorn stod för av de totala utgifterna medan hushållen genom patientavgifter och andra avgifter stod för . Se tabell 4.2. *Posten inkluderar huvudsakligen patientavgifter, inkl. för tandvård, samt utgifter för både receptbelagda och receptfria läkemedel. **Övriga utgörs av: Frivilliga sjukvårdsförsäkringar, företag och hushållens ideella organisationer. Källa: SCB, hälsoräkenskaperna. Beräkningarna sker i enlighet med manualen A System of Health Accounts 2011 (SHA 2011) vilken är gemensam för , och . Utöver ordinarie hälso - och sjukvård inkluderar statistiken bl.a. tandvård samt både receptbelagda och receptfr ia läkemedel. Omfattningen av regionernas ansvar återspeglas också av att det är den samhällssektor som står för den största andelen av utgifterna för hälso- och sjukvård, , se tabell 4.2. Att tillhandahålla hälso- och sjukvård är också regionernas främsta uppgift. av regionernas kostnader avser hälso- och sjukvård.42 Resterande kostnader avser regional utveckling. Drygt hälften av kostnaderna inom området hälso- och sjukvård avser spe- cialiserad somatisk vård. Det näst största området är primärvård som står för av regionernas hälso- och sjukvårdskost- nader. Se tabell 4.3. 41SCB, hälsoräkenskaperna (publicerat 20.03.31). 42SCB, Offentlig ekonomi, verksamhetsindelad statistik för regioner. Nettokostnad inkl. läkemedelskostnad. Uppgifterna avser 2018. Statistiken avser totalen för riket, dvs. Hälso- och sjukvårdens organisering Tabell 4.3 Regionens kostnader fördelat per verksamhet, andel, 2018 *Huvudsakligen trafik- och infrastruktur. Källa: SCB, Offentlig ekonomi, verksamhetsindelad statistik för regioner. Nettokostnad inkl. läkemedelskostnad. Uppgifterna avser 2018, riket. Som framgår av tabell 4.2 står kommunerna för omkring en fjärdedel av utgifterna för hälso- och sjukvården. Uppgiften härrör från hälso- räkenskaperna som beräknas enligt en internationellt överenskom- men standard. I hälsoräkenskaperna ingår dock så kallade ADL-tjänster43, vilket är vissa tjänster som avser personlig omvård- nad. Dessa har traditionellt sett i klassificeras som social omsorg snarare än hälso- och sjukvård. Beräknat exklusive ADL- komponenten omfattar kommunernas andel av utgifterna för hälso- och sjukvården Det kan också vara intressant att titta på hur stor andel av kom- munens verksamhet som utgörs av hälso- och sjukvård. kommu- nernas ansvarsområde är betydligt bredare än regionernas. Peda- gogisk verksamhet utgör det allra största området kostnadsmässigt, . Det andra stora kostnadsområdet inom kom- munerna är vad som redovisas under kategorin Vård och omsorg. av kommunernas kostnader gick till detta område.44 I redovisningen av fördelningen inom kategorin Vård och om- sorg särskiljs inte hälso- och sjukvården tydligt från den sociala om- sorgen. Av tabell 4.4 framgår att närmare hälften av medlen går till vård och omsorg om äldre, men hur stor andel av detta som utgörs av hälso- och sjukvård går inte att utläsa ur statistiken. 43ADL står för Activitites of . Kostnaderna avser bara grundläggande ADL såsom personlig omvårdnad och inte den del som avser exempelvis handling och städning, som kallas IADL (Instrumental Activities of ). 44SCB, Offentlig ekonomi, verksamhetsindelad statistik för kommuner. Statistiken avser totalen för riket, dvs. Hälso- och sjukvårdens organisering vad gäller insatser för personer med funktionsnedsättning går det att utläsa hur stor andel som går till hälso- och sjukvård. Tabell 4.4 Kommunernas kostnader inom området Vård och omsorg, andel, 2018 Källa: SCB, Offentlig ekonomi, verksamhetsindelad statistik för kommuner. Uppgifterna avser 2018, riket. I tabell 4.4 ovan framgår viss information om hur stor andel av kommunernas verksamhet som utgörs av hälso- och sjukvård. Sta- tistiken utgår från kostnader fördelat på verksamhet då hälsoräken- skaperna, som avser utgifter, inte medger den finfördelningen. Som noterat ger statistiken bara delvis svar på frågan. Ett alternativt sätt att få en ungefärlig uppfattning om hur stor andel av kommunernas verksamhet som utgörs av hälso- och sjukvård är att jämföra kom- munernas utgifter för hälso- och sjukvård från hälsoräkenskaperna med kommunernas samlade konsumtion, som uppgick till 2016. Mätt på detta sätt motsvarade kommu- nernas utgifter för hälso- och sjukvård av kom- munernas samlade konsumtion. Utan ADL-komponenten motsva- rade kommunernas utgifter för hälso- och sjukvård av kommunernas samlade konsumtion. Svårigheten i att finna helt rättvisande mått inom den kommunala sektorn är en återspeg- ling av hur integrerade insatserna av social omsorg och hälso- och sjukvård i regel är inom kommunerna. Utmärkande för kommuner- nas arbete inom området är att de har att förhålla sig både till hälso- Hälso- och sjukvårdens organisering och sjukvårdslagstiftningen och till lagstiftningen avseende den sociala omsorgen. I verksamheterna är det ofta samma personal som utför båda typer av insatser. 5Statens arbete med kunskapsstyrning •På den statliga kunskapsstyrningsarenan agerar reger- ingen och flera myndigheter. En beskrivning av dessa återfinns i kapitlet. •Statliga myndigheter ingår i olika samordningsorgan för en mer ändamålsenlig kunskapsstyrning. Det finns bl.a. Rådet för styrning med kunskap samt två olika partnerskap, ett till stöd för kunskapsstyrning i hälso- och sjukvård och ett till stöd för kunskapsstyrning i . Därutöver finns en natio- nell samverkansgrupp för kunskapsstyrning i . Kapitlet inleds med en beskrivning av de statliga aktörerna – reger- ingen och myndigheter som bedöms ha en betydelse för kunskaps- styrning inom hälso- och sjukvårdsområdet. Därefter följer en redo- görelse av samordningsorgan inom kunskapsstyrningsområdet där statliga aktörer ingår. Kapitlet avslutas med en sammanställning av vad myndighetschefer inom hälso- och sjukvårdsområdet anser att myndigheterna bör göra tillsammans för att kunskapsstyrningen ska vara samordnad och effektiv. Kunskapsstyrning definieras av utredningen som alla de aktiviteter som behövs på alla nivåer för att varje patientmöte ska vara grundat på bästa möjliga kunskap. Staten har en betydande roll inom kunskaps- styrningen genom att bidra med forskning, stöd och förutsättningar av olika slag samt uppföljning. Statlig styrning med kunskap ser vi som en delmängd av statens arbete med kunskapsstyrning. I staten är det regeringen och myndigheterna som är aktörerna. är en myndighet med särskild uppgift att bistå regeringen. Statens arbete med kunskapsstyrning 5.1Regeringen och myndigheter med ansvar för hälso- och sjukvårdsfrågor Regeringens styrning av sina myndigheter Regeringen styr sina myndigheter främst genom instruktion, regler- ingsbrev och särskilda regeringsbeslut. För vissa myndigheter är även den lagstiftning som finns inom ett verksamhetsområde, såväl natio- nell lagstiftning som EU-rätt, av stor betydelse för hur myndigheten utformar och bedriver sin verksamhet. är ett sådant exempel. Myndigheten har att efterleva strama regler och processer, fastlagda i gällande direktiv och lagstiftning vad gäller EU-samver- kan. är operativt beroende av omvärlden utanför , och deltar aktivt i myndighetsarbete i nära samverkan med EU:s medlemsstater. En instruktion är en förordning som beskriver myndighetens grundläggande uppdrag. En instruktion ska spegla den långsiktiga och regelbundet återkommande verksamheten. Varje myndighet får också ett regleringsbrev. Det är ett styrdokument med en samling av mer kortsiktiga uppdrag och återrapporteringskrav till myndigheten. Genom regleringsbrevet får myndigheten även sina finansiella förutsättningar. Därutöver har regeringen också möjlig- het att ge myndigheterna uppdrag genom att besluta om särskilda regeringsbeslut. Regeringen styr med andra ord över vilka uppgifter myndighe- terna ska arbeta med, men får inte ingripa i myndighetsutövningen, t.ex. hur myndigheten tillämpar en lag. Regeringen beslutar också vem som ska vara myndighetschef samt utser ledamöter i insynsråd, styrelser och nämnder. stödjer regeringen att styra riket och förverkliga sin politik Enligt regeringsformen1 ska det finnas ett regeringskansli som bere- der regeringsärenden och biträder regeringen och statsråden i deras verksamhet. I detta ingår departement för olika verksamhetsgrenar. Regeringen fördelar ärendena mellan departementen. 17 kap. 1 § regeringsformen. Statens arbete med kunskapsstyrning bestod av Statsråds- beredningen, elva departement och Förvaltningsavdelningen. Myn- digheten leds av statsministern, vilket innebär att statsministern är såväl regeringschef som chef för myndigheten . I varje departementsledning finns ett eller flera statsråd (ministrar), varav ett statsråd är departementschef. Varje statsråd har stöd av en politisk stab bestående av statssekreterare, politiskt sakkunniga och pressekreterare. Statsrådet stöds också av tjänstemän vid departementet. är alltså en politisk styrd organisation som till övervägande del består av opolitiska tjänstemän. Av Regeringskans- liets cirka 4 600 tjänstgörande medarbetare 2019 var ungefär 200 poli- tiskt tillsatta.2 De av medarbetare som inte är politiskt tillsatta har kvar sina anställningar oavsett vilka partier som sitter i regeringen. Tjänstemännens uppgift är att bistå regeringen med att ta fram underlag och förslag till olika regeringsbeslut och utreda frågor av både nationell och internationell karaktär. De arbetar också med frågor avseende styrning av de statliga myndigheterna. Statliga myndigheter som är centrala för kunskapsstyrning inom hälso- och sjukvården Det finns ett antal myndigheter som har uppdrag som bedöms vara centrala i statens arbete med kunskapsstyrning inom hälso- och sjuk- vårdsområdet. Gemensamt för alla dessa myndigheter, med undan- tag för Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, är att de ingår i Rådet för styrning med kunskap, se avsnitt 5.2. Nedan följer en kor- tfattad beskrivning av dessa myndigheters uppdrag. En mer utförlig beskrivning av myndigheternas uppdrag återfinns i bilaga 3. En för- djupad beskrivning av berörda myndigheters arbete med uppföljning finns i kapitel 9. har i uppdrag att ansvara för register och it- funktioner för läkemedelshanteringen. I myndighetens ansvar ligger också att erbjuda vissa beslutsstöd kopplat till läkemedelshanter- ingen. En annan del i myndighetens uppdrag handlar om att sam- ordna regeringens satsningar på e-hälsa. har i uppdrag att verka för god folkhälsa samt verka för ett effektivt smittskydd. Myndigheten har bl.a. ett 2Regeringskansliets årsbok 2019. Statens arbete med kunskapsstyrning kunskapsuppbyggande och kunskapsspridande uppdrag när det handlar om att främja hälsa och förebygga sjukdomar och skador. Myndig- heten tar också fram kunskapsunderlag av varierande slag till olika målgrupper. När det gäller uppföljning ska myndigheten ansvara för uppföljning av befolkningens hälsa och för sektorsövergripande upp- följning av utvecklingen av folkhälsans bestämningsfaktorer, bidra med metoder för att beakta folkhälsoaspekter i uppföljningar samt ansvara för den samordnade uppföljningen inom alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobaksområdet. för hälsa, arbetsliv och välfärd (Forte) har bl.a. i uppdrag att finansiera och utvärdera forskning inom områdena hälsa samt hälso- och sjukvård och socialtjänst. Forte bidrar även genom att stödja implementering och användning av forskning i praktik. Inspektionen för vård och omsorg () ansvarar för tillsyn och att göra tillståndsprövningar inom hälso- och sjukvård, socialtjänst och verksamhet enligt lagen om stöd och service till vissa funktions- hindrade.