sou · H8B355 · 2020-09-15 00:00:00 — Handlägg- ningen av en begäran om vidareutnyttjande aktualiseras efter att till- gångsfrågan har avgjorts och avser hur informationen ska tillhanda- hållas utifrån de särskilda krav vad gäller format och villkor som har framställts av sökanden. I detta steg kan myndigheten behöva ta ställ- ning till om det är olämpligt att tillhandahålla informationen i ett visst format. Myndigheten kan även behöva lägga ned arbete med att anpassa informationen och tid för att beräkna vilken eventuell avgift som ska tas ut. Arbete med att handlägga en begäran om vidareutnyttjande ska bedrivas med samma krav på skyndsamhet som gäller för en begäran om tillgång. De tidsfrister som framgår av praxis och beslut avseende handläggningen av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar bör vara vägledande även vid handläggningen av en begäran om vidare- utnyttjande. Beroende på vilken typ av information som efterfrågas, hur den är organiserad och lagrad hos myndigheten, myndighetens resurser och de särskilda krav på format som sökanden kan ha angett, kan tidsåtgången för att behandla en begäran om vidareutnyttjande emellertid variera från fall till fall. Skyndsamhetskravet får därför också olika innebörd i det enskilda fallet. På samma sätt som vid frågan om tillgång kan en viss tidsutdräkt accepteras om det krävs för att han- tera en mer omfattande och komplicerad begäran. För dynamiska data kompletteras det övergripande kravet på skynd- samhet av skyldigheten i 2 kap. 3 § att, som huvudregel, tillhandahålla sådan information när den görs tillgänglig. Digital handläggning: Kravet på digital handläggning omfattar samtliga delar av handläggningen av en begäran om vidareutnyttjande, vilket innefattar att ta emot, utreda och pröva begäran. Avsikten är emellertid inte att myndigheterna behöver sträva mot en helt automa- tiserad ärendehantering. I bestämmelsen avgränsar uttrycket ”om det inte är olämpligt” skyldigheten att handlägga digitalt. Detta ska tolkas som att det i det enskilda fallet ska finnas en konkret omständighet som utgör hinder för att behandla en begäran om vidareutnyttjande på digital väg för att kravet inte ska gälla. Myndigheten ges således inte ett mer gene- rellt bedömningsutrymme att bestämma om den vill tillämpa digitala kommunikationsvägar eller inte vid en begäran om vidareutnyttjande. Utgångspunkten är att en begäran om vidareutnyttjande ska behand- las på digital väg. Digital handläggning kan ske på olika sätt, bl.a. genom e-post men även genom meddelanden till enskilda via lösningen för säker myndig- hetspost betecknad Mina meddelanden och genom olika webbaserade digitala tjänster. För det fall digitala formulär används bör försiktig- het iakttas så att sökanden inte får intrycket av att sådana digitala kommunikationsvägar är den enda möjligheten att begära ett utläm- nande av handlingar, då detta skulle kunna komma i konflikt med rätten till anonymitet som gäller vid utlämnande enligt 2 kap. TF. 3 § Om en myndighet avslår en begäran om vidareutnyttjande ska ett skriftligt och motiverat beslut meddelas. Paragrafen genomför artikel 4.3 i öppna data-direktivet och behandlas i avsnitt 12.4.1. Paragrafen föreskriver att om en begäran om vidare- utnyttjande avslås ska ett skriftligt och motiverat beslut meddelas. Bestämmelsen gäller bara för myndigheter. Det finns inget som hindrar att en myndighet – eller ett offentligt företag – meddelar ett skriftligt och motiverat beslut som ett svar på en begäran om vidareutnyttjande även i de fall begäran medges i sin helhet, men informationen tillhandahålls med ett villkor som inte berörts i begäran och som begränsar vidareutnyttjandet. En sådan ord- ning kan bidra till en sammanhållen och snabb process för såväl myn- digheten som den som ställt begäran. Om begäran avslås är en myn- dighet däremot skyldig att meddela ett skriftligt och motiverat beslut. Skyldigheten att meddela ett beslut enligt bestämmelsen omfattar inte offentliga företag. Om företaget ändå på frivillig väg fattar ett beslut om att avslå begäran kan beslutet inte överklagas enligt 8 kap. 1 §. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är att den information som begäran om vidareutnyttjande omfattar har gjorts tillgänglig på något sätt. I annat fall förfaller begäran, se 1 §. Tillämpningen av paragrafen förutsätter däremot inte att den som har ställt begäran faktiskt har tagit del av informationen, exempelvis genom att en pdf-fil skickats per e-post till denne. En begäran om vidareutnyttjande tar sikte på hur informationen tillhandahålls. Det är de krav som framställts i begäran som utgör ramen för myndighetens prövning och för bedömningen av om be- gäran har avslagits. Det finns inte något krav på att begäran ska ha avslagits i sin helhet, utan det som är avgörande är att den informa- tion som omfattas av begäran tillhandahålls på ett sätt som inte stäm- mer överens med de krav som, uttryckligen eller på annat sätt, fram- går av begäran (se avsnitt 8.4 och kommentaren till 4 kap. 1 §). Det ankommer i första hand på användaren att precisera en begäran om vidareutnyttjande. I syfte att främja en snabb och enkel handläggning kan myndigheten uppmana användaren att precisera begäran. Om myndigheten avser att tillhandahålla informationen med villkor eller avgifter som inte berörts i begäran om vidareutnyttjande kan det även vara till fördel för processen att myndigheten förhör sig med använd- aren om hur denne ställer sig till villkoren. Ett beslut ska innehålla skälen för ställningstagandet. Detta inbe- griper att beslutet ska innehålla en hänvisning till relevanta bestäm- melser. 4 § Om ett beslut enligt 3 § grundas på att ett vidareutnyttjande skulle inkräkta på tredje mans rätt enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk ska det i beslutet anges vem som är rätts- innehavare eller, om denne inte är känd, vilken licensgivare som infor- mationen kommer ifrån. Paragrafen genomför andra meningen i artikel 4.3 i öppna data-direk- tivet och behandlas i avsnitt 12.4.2. I paragrafen föreskrivs att ett be- slut som fattats enligt 3 § och som grundar sig på att ett vidareutnytt- jande skulle inkräkta på tredje mans rätt enligt upphovsrättslagen ska innehålla en upplysning om vem som är rättsinnehavare eller, om denne inte är känd, vilken licensgivare som informationen kommer ifrån. 5 § När en begäran om vidareutnyttjande handläggs av ett organ som i denna lag jämställs med en myndighet ska följande bestämmelser i för- valtningslagen (2017:900) tillämpas. –5 § om legalitet, objektivitet och proportionalitet, –9 § om utgångspunkter för hur ett ärende ska handläggas, –10 § om partsinsyn, –11 § om försening i handläggningen, –16 och 18 §§ om jäv, –23 § om utredningsansvar, –24 § om när part får lämna uppgifter muntligt, –25 § om kommunikation, –27 § om dokumentation av uppgifter, –31 § om dokumentation av beslut, –33 och 34 §§ om underrättelse om innehållet i beslut och hur ett överklagande går till, och –36 § om rättelse av skrivfel och liknande. Paragrafen saknar motsvarighet i öppna data-direktivet. Den behand- las närmare i avsnitt 12.3.5. Paragrafen innehåller en uppräkning av de bestämmelser i förvaltningslagen som de organ som i lagen jäm- ställs med myndigheter ska tillämpa vid handläggningen av en be- gäran om vidareutnyttjande. De uppräknade bestämmelserna i förvaltningslagen avser i första hand sådana som innehåller grundläggande principer om legalitet, objektivitet och proportionalitet, utgångspunkter för hur ett ärende ska handläggas samt partsinsyn, utredningsansvar, möjlighet att lämna uppgifter muntligt samt kommunikation och dokumentation av upp- gifter. 1 § Information ska tillhandahållas i befintliga format och språkver- sioner. I paragrafen, som genomför delar av artikel 5.1 i öppna data-direk- tivet, föreskrivs att information ska tillhandahållas i befintliga for- mat och språkversioner. Den behandlas i avsnitt 11.4.3. Bestämmelsen innehåller inte något bedömningsutrymme på det sätt som följer av 2 §. Detta innebär att information som finns i visst digitalt format hos en myndighet eller ett offentligt företag alltid ska tillhandahållas i det formatet, antingen när det sker utan en före- gående begäran eller om ett krav på att få ta del av informationen i befintligt format anges i en begäran om vidareutnyttjande, jfr 5 §. Uttrycket ”befintliga format” ska inte tolkas vidsträckt så att det endast är antingen digital eller analog form som avses. Det filformat som viss information finns i har betydelse. Kravet på befintligt for- mat är exempelvis inte uppfyllt genom att information som finns hos en myndighet som en excel-fil tillhandahålls som en pdf-fil. En be- gäran om vidareutnyttjande behöver dock inte särskilt peka ut det specifika formatet för att skyldigheten ska aktiveras, utan det räcker att det framgår att sökanden vill ha informationen i samma format som den innehas av myndigheten. Det kan vara tillräckligt att en sök- ande åberopar lagen inom ramen för en begäran om utlämnande. Även i fall då en begäran om tillgång till viss information görs på digital väg, exempelvis via e-post, bör utgångspunkten vara att användare gör gällande ett krav på att informationen ska tillhandahållas i digi- talt format om den finns hos myndigheten i sådant format. I dessa fall föreligger en begäran om vidareutnyttjande, vilket påverkar skyl- digheten för myndigheter att meddela ett beslut enligt 3 kap. 3 §. Information ska även tillhandahållas i befintliga språkversioner. 2 § Om det är möjligt och lämpligt från verksamhetssynpunkt ska information tillhandahållas i format som är öppna, maskinläsbara, till- gängliga och sökbara, tillsammans med tillhörande metadata. Paragrafen genomför delar av artikel 5.1 och artikel 5.3 i direktivet och behandlas närmare i avsnitt 11.4.4. Paragrafen föreskriver en skyl- dighet att, om det är möjligt och lämpligt från verksamhetssynpunkt, tillhandahålla information i format som är öppna, maskinläsbara, till- gängliga och sökbara, tillsammans med tillhörande metadata. När information görs tillgänglig utan att det bygger på en skyl- dighet eller en föregående begäran ska bestämmelsen alltid tillämpas, jfr 5 §. Om tillgängliggörandet sker efter en begäran förutsätts där- emot att sökanden särskilt anger att informationen ska tillhandahållas i något av de format som räknas upp i bestämmelsen för att bestäm- melsen ska vara tillämplig. Det ankommer i första hand på sökanden att precisera de format som görs gällande så att myndigheten har möjlighet att ta ställning till begäran. Om begäran är oklar bör myn- digheten anmoda sökanden att komplettera den i den utsträckning som behövs. Någon skyldighet att tolka in vissa krav på exempelvis maskinläsbart format finns inte för myndigheten som tar emot en begäran. Vad som avses med maskinläsbart format framgår av 1 kap. 5 §. Med öppna format avses information som tillhandahålls i ett fil- format som är oberoende av plattform och tillgängligt för allmän- heten utan några restriktioner som hindrar vidareutnyttjande, jfr artikel 2.14 i direktivet. Det motsvarar öppna data, vilket definieras i 1 kap. 5 §. Ett tillgängligt och sökbart format innebär att informationen bör vara strukturerad och formaterad på ett sätt som underlättar för en vidareutnyttjare att hitta den. Med metadata avses data som beskriver annan information. Ett exempel kan vara uppgifter som anger när en viss handling hos en myn- dighet kom in eller upprättades, diarienummer och vem handlingen rör. Begreppet behandlas i avsnitt 9.1.3. Skyldigheten att anpassa information till de format som anges i bestämmelsen är inte absolut utan begränsas genom att det anges att sådana åtgärder endast behöver vidtas om det är möjligt och lämpligt från verksamhetssynpunkt. En audiovisuell fil kan exempelvis vara omöjlig att tillhandahålla i ett maskinläsbart format. När det gäller lämplighetsbedömningen tar den – som framgår av rekvisitet ”från verksamhetssynpunkt” – sikte på praktiska hinder och begränsningar i myndighetens eller det offentliga företagets storlek och budget. Arbetet med att anpassa informationen i ett visst fall ska inte med- föra oproportionerliga ansträngningar och det ska inte krävas att dyr teknisk utrustning anskaffas eller att personal anställs för att kunna efterleva de nu aktuella formatkraven. Eftersom bestämmelsen avser hur information tillhandahålls ska omständigheter som kan utgöra hinder mot att informationen görs tillgänglig, i första hand på grund av att den omfattas av sekretess, däremot inte beaktas vid lämplighetsbedömningen. För information som innehåller personuppgifter finns dock särskilda begränsningar i 6 §. 3 § Särskilda värdefulla datamängder ska tillhandahållas i maskinläs- bart format via lämpliga gränssnitt och, om det är ändamålsenligt, för bulknedladdning. Paragrafen genomför artikel 5.8 i direktivet och innehåller krav på hur särskilda värdefulla datamängder ska tillhandahållas. Den behand- las i avsnitt 11.4.6. Genom bestämmelsen föreskrivs en skyldighet att tillhandahålla särskilda värdefulla datamängder i ett maskinläsbart format via lämp- liga gränssnitt. Om det är ändamålsenligt ska sådan information till- handahållas för bulknedladdning. Vad som avses med särskilda värde- fulla datamängder framgår av 1 kap. 5 §. Bestämmelsen innehåller, vad gäller maskinläsbart format, inte någon inskränkning i form av en lämplighetsbedömning på det sätt som följer av 2 §. Kravet är således strikt i de fall den information som tillhandahålls utgör en särskild värdefull datamängd. Vad som avses med maskinläsbart format framgår av 1 kap. 5 §. Även i den del som avser att särskilda värdefulla datamängder ska tillhandahållas via ett lämpligt gränssnitt innehåller bestämmelsen ett strikt krav. Begreppet gränssnitt definieras i 1 kap. 5 §. Ett gräns- snitt kan ha olika grad av komplexitet och kan innebära en enkel länk till en databas för att hämta specifika datamängder, ett webbgräns- snitt eller mer komplexa strukturer. Om ett visst gränssnitt är lämp- ligt i den mening som avses i bestämmelsen får avgöras utifrån om- ständigheterna i det enskilda fallet. Gränssnitt som förutsätter att användaren installerar en kostsam eller svårtillgänglig programvara för att kunna ta del av informationen bör undvikas. Begreppet bulknedladdning definieras i 1 kap. 5 §. Ett tillhanda- hållande via en bulknedladdning skiljer sig från tillhandahållande av information genom ett gränssnitt på så sätt att det första är ett sätt att ge tillgång till stora datamängder, medan det senare är en metod för att tillhandahålla mindre delar av data. Att särskilda värdefulla data- mängder ska tillhandahållas för bulknedladdning ”om det är ändamåls- enligt”, avses att det finns en avgränsad mängd information som lämpar sig för att sammanställas för bulknedladdning. Det kan exem- pelvis vara att information har samlats och framställts löpande och att data för en hel period, t.ex. en månad, sedan kan göras tillgänglig på en gång. Avsikten är inte att myndigheten eller det offent- liga företaget ska göra en bedömning av informationsinnehållet i sig utan det är fråga om rent praktiska avvägningar. 4 § Dynamiska data ska tillhandahållas via lämpliga gränssnitt och, om det är ändamålsenligt, för bulknedladdning. Paragrafen genomför artikel 5.5 i direktivet och innehåller krav på hur dynamiska data ska tillhandahållas. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.4.5. Vad som anförs i kommentaren till 3 § kring krav på att tillhanda- hålla särskilda värdefulla datamängder genom lämpliga gränssnitt och för bulknedladdning om det är ändamålsenligt gäller på samma sätt för dynamiska data. 5 § När information tillhandahålls efter en begäran behöver bestäm- melserna i 1–4 §§ endast tillämpas om det krävs för att uppfylla de krav på format som angetts i begäran om vidareutnyttjande. Paragrafen saknar motsvarighet i öppna data-direktivet. Den avgrän- sar skyldigheten för myndigheter och offentliga företag att tillämpa de formatkrav som följer av bestämmelserna i 1–4 §§ till vad som anges i begäran. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.4.2. Bestämmelserna i 1–4 §§ omfattar såväl myndigheter som offent- liga företag och utgångspunkten är att formatkraven ska tillämpas när information tillhandahålls, oavsett på vilken rättslig grund detta sker. När information görs tillgänglig antingen på frivillig väg eller som ett led i att fullgöra en informationsförsörjningsskyldighet, ska for- matkraven tillämpas fullt ut utan att det begärs. Detta har särskild be- tydelse för de myndigheter som har en verksamhet som i hög grad är inriktad på att framställa och tillgängliggöra information, t.ex. Lantmäteriet och . Annorlunda förhåller det sig när till- gängliggörandet sker efter en begäran som inte innehåller något krav avseende i vilket format som informationen ska tillhandahållas. Typiskt sett kan det vara fråga om att en begäran om utlämnande av allmänna handlingar görs på plats hos myndigheten, eller då sökan- den vill att informationen tillhandahålls som en utskrift, dvs. i analog form. I dessa fall är myndigheten eller det offentliga företaget inte skyldigt att formatera informationen på ett sätt som varken efter- frågas eller önskas. En myndighet eller ett offentligt företag ska – i de fall då information görs tillgänglig på begäran – inte behöva till- lämpa kraven på format i 1–4 §§ i större utsträckning än vad som krävs för att uppfylla begäran om vidareutnyttjande. 6 § Bestämmelserna i 1–4 §§ får inte tillämpas om det är olämpligt med hänsyn till skyddet av personuppgifter eller om det i annan författning anges att information inte får tillhandahållas i visst format. Paragrafen, som genomför artikel 1.4 i öppna data-direktivet, inne- håller ett förbud mot att tillämpa formatkraven i 1–4 §§ om det är olämpligt med hänsyn till skyddet av personuppgifter eller om det i annan författning anges att information inte får tillhandahållas i visst format. Paragrafen behandlas i avsnitt 17.6.1. Det ankommer på myndigheten eller det offentliga företaget att i det enskilda fallet ta ställning till om det är olämpligt att tillhanda- hålla information i ett visst format. Att informationen i ett visst fall innehåller personuppgifter innebär inte ensamt att det är olämpligt att tillhandahålla den i ett visst format. Genom rekvisitet ”olämpligt” tydliggörs att det ska finnas en konkret omständighet som talar mot att tillhandahålla viss information i de format som anges i 1–4 §§. Avsikten är inte att mer hypotetiska risker avseende exempelvis aggregering av information ska kunna åberopas som stöd för att inte tillämpa formatkraven i lagen. I vissa fall kan det i annan författning finnas särskilda begräns- ningar kring att tillhandahålla information i ett visst format. Ett exempel på en sådan reglering finns i 10 § lagen (2000:224) om fastig- hetsregister. Ett sådan förbud gäller före formatkraven i lagen. 1 § Villkor ska vara objektiva, proportionerliga och icke-diskriminer- ande för jämförbara kategorier av vidareutnyttjande. De ska vara moti- verade av ett allmänt intresse och får inte begränsa konkurrensen eller i onödan begränsa möjligheterna till vidareutnyttjande. I paragrafen genomförs artiklarna 8.1 och 11.1 i direktivet. Den be- handlas i avsnitt 15.3. Paragrafen anger vad som gäller när ett vidareutnyttjande av infor- mation begränsas genom ett eller flera villkor. ett vidareutnyttjande inte ska underkastas villkor, t.ex. i form av licens- villkor. Om villkor ändå tillämpas ska vissa förutsättningar vara upp- fyllda för att de ska vara tillåtna. Med villkor avses även avgifter enligt lagen. Enligt första meningen ska villkor uppfylla allmänna EU-rättsliga principer om att vara objektiva, proportionerliga och icke-diskrimi- nerande. Detta innebär att villkor inte onödigt får belasta ett vidare- utnyttjande och att det inte får tillämpas olika villkor gentemot olika vidareutnyttjare. Principen om icke-diskriminering förtydligas genom att det särskilt anges att villkor ska vara icke-diskriminerande för jäm- förbara kategorier av vidareutnyttjande. Vad som utgör jämförbara kategorier av vidareutnyttjande får avgöras från fall till fall. Vid bedömningen bör vikt läggas vid om det rör ett kommersiellt vidare- utnyttjande eller inte, men även syftet med vidareutnyttjandet kan vara avgörande för om kategorierna ska anses jämförbara. Enligt andra meningen ska villkor därutöver vara motiverade av ett allmänt intresse. Villkor som ställs upp av en myndighet eller ett offentligt företag ska alltså ha samband med myndighetens eller det offentliga företagets fullgörande av deras offentliga åtagande, jfr kommentaren till 1 kap. 4 § 12. Vidare får villkor inte vara konkurrensbegränsande eller i onödan begränsa möjligheterna till vidareutnyttjande. 2 § En myndighet som tillhandahåller information för sin egen kon- kurrensutsatta verksamhet ska göra detta på samma villkor som för andra vidareutnyttjare. I paragrafen genomförs artikel 11.2 i direktivet. Paragrafen behand- las i avsnitt 15.3.3. Bestämmelsen innebär att så kallad korssubventionering inom en myndighet förbjuds. Det betyder att en myndighet, vid tillhandahåll- ande av information för vidareutnyttjande, inte genom förmånliga villkor får gynna sådan egen verksamhet som verkar på en konkurrens- utsatt marknad, utan myndigheten ska tillämpa samma villkor gente- mot en sådan verksamhetsgren som gentemot andra vidareutnyttjare. Exempelvis får lägre avgifter inte tillämpas internt än vad som tas ut i förhållande till tredje man som vill vidareutnyttja samma information. 6 kap. Avgiftsprinciper och redovisning av avgifter 1 § Denna lag ger inte myndigheter eller offentliga företag rätt att ta ut avgifter. Om en myndighet eller ett offentligt företag på annan grund har rätt att ta ut en avgift får avgiften inte beräknas till en högre nivå än vad som följer av 2 §. Särskilda värdefulla datamängder ska tillhandahållas avgiftsfritt, om inte annat följer av 3 eller 4 §. Forskningsdata som omfattas av denna lag ska tillhandahållas avgifts- fritt. Paragrafen genomför artikel 6.1, 6.6 och 14.1.a i direktivet. Paragra- fen behandlas i avsnitt 14.3.4, 14.6.1 – 14.6.3 och 14.6.7. I första stycket första meningen tydliggörs att lagen inte ger en rätt för myndigheter eller offentliga företag att ta ut en avgift, se av- snitt 14.3.4. Den rättsliga grunden för ett avgiftsuttag finns alltid i annan författning eller annan del av rättsordningen. För offentliga företag och sådana offentligt styrda organ som jämställs med myn- digheter kan en rätt till avgiftsuttag framgå av t.ex. bolagsordningen. Bestämmelserna i kapitel 6 sätter en begränsning för till vilka nivåer avgifter får tas ut. Om en offentlig aktör har rätt att ta ut en avgift ska den alltså beräknas i överensstämmelse med nivåerna som framgår av lagen. Dessa avgiftsprinciper ska alltid tillämpas utan att det behöver begäras i ett enskilt fall. Bestämmelserna omfattar samt- liga avgifter som belastar informationen som tillhandahålls för vidare- utnyttjande, oavsett om de rör framställan, tillgängliggörandet eller tillhandahållandet. Av första stycket andra meningen framgår att om en myndighet eller ett offentligt företag på annan grund har rätt att ta ut en avgift får avgiften inte beräknas till en högre nivå än vad som följer av 2 §. Huvudregeln är att ett vidareutnyttjande av information ska vara av- giftsfritt. För de flesta informationstyper medges emellertid en av- giftsnivå som innebär att täckning av marginalkostnaderna eller, i vissa fall, full kostnadstäckning tillåts, se 2 §. Av andra stycket framgår att särskilda värdefulla datamängder ska tillhandahållas avgiftsfritt, om inte annat anges i 3 eller 4 § som före- skriver att viss täckning av kostnader är tillåten. Vad som utgör sär- skilda värdefulla datamängder framgår av definitionen i 1 kap. 5 §. Enligt tredje stycket ska sådan forskningsdata som omfattas av lagen tillhandahållas avgiftsfritt.