sou · H8B358 · 2020-09-30 00:00:00 — Även här konstaterades att cybersäkerhet gick utöver GSFP och krävde samarbete för att hanteras. Vidare krävdes samordning mellan de många olika aktivi- teterna, tillika med internationella partners. Avseende internatio- nella insatser behövde man även kunna skydda tillgångar utanför EU:s gränser. Fem framtida alternativ identifierades, som inte ute- slöt varandra: fortsatt sammanhållna strategier och policys på EU- nivå, främjande av en ansvarsfull cyberkultur, utvecklat kunnande på området, förstärkning av regelverk och utvecklade standarder, orga- nisationer och förmågor. Dessa bröts ner i de tre lagren politiskt/ strategiskt, operativt och taktiskt/tekniskt.19 EU:s policy för cyberförsvar Ramen för EU:s policy för cyberförsvar uppdaterades i novem- ber 2018. Uppdateringen behövdes för att EU skulle kunna hantera de föränderliga säkerhetsutmaningarna. I uppdateringen identifieras sex prioriteringar, inbegripet utveckling av cyberförsvarskapacitet samt skydd av kommunikations- och informationsnätverken för GSFP. Målet med den uppdaterade ramen var att ytterligare utveckla EU:s politik på området och tydligare definiera den miniminivå av cybersäkerhet och förtroende som ska uppnås utifrån tidigare EU- omfattande erfarenheter.20 It-försvar utgör också en del av det per- manenta strukturerade samarbetet (Pesco) och EU-Natosamarbetet. 19Europaparlamentet, 2017, Cybersecurity in the Policy (CSDP): Challenges and risks for the EU. 20Europeiska unionens råd, 2018, för EU:s politik för it-försvar. 3.3EU:s aktörer inom cybersäkerhet Både civil infrastruktur och militär kapacitet är beroende av säkra digitala system. Det finns emellertid en global kompetensbrist inom cybersäkerhet.21 Inte minst i är expertisen fragmenterad. EU är i stor utsträckning beroende av icke-europeiska leverantörer av cybersäkerhetsprodukter och lösningar.22 EU:s institutioner och organ har identifierat behovet av att utveckla sin cyberkapacitet och sina metoder för riskhantering på ett konsekvent sätt.23 Den Euro- peiska revisionsrätten har gjort bedömningen att utmaningarna med cyberhotsbedömningar förvärras av en ovilja att utbyta information och en underrapportering av incidenter.24 Också organisationer i den privata sektorn, inbegripet industrin, internetförvaltningsorgan och den akademiska världen är partners inom och bidragsgivare till politisk utveckling och genomförande på cybersäkerhetsområdet. Bl.a. har ett avtalsbaserat offentlig-privat partnerskap om cybersäkerhet (cPPP) etablerats inom EU. Partner- skapet var ett första steg att sammanföra forskarsamhället, närings- livet och den offentliga sektorn för främjande av forskning och innovation inom cybersäkerhet. Samtidigit har det funnits behov av att göra större satsningar för att mer effektivt kunna lösa cybersäker- hetsutmaningarna inom EU. Kommissionen har föreslagit att det in- rättas ett europeiskt för cybersäkerhet med ett nätverk av nationella samordningscentrum.25 Medlemsstaterna kan ha ett stort ansvar för att hantera cyber- säkerhetsincidenter, men den gränsöverskridande karaktären med- 21Europeiska revisionsrätten, Utmaningar för en ändamålsenlig EU politik för cybersäkerhet, Briefingdokument, , s. 52. 22Jfr Faktapromemoria 2018/19:FPM11, , s. 2 och 6. 23Kommissionen, rådet och Europeiska utrikestjänsten ska 2020 presentera en rapport för den övergripande arbetsgruppen för cyberfrågor om styrning och de framsteg som gjorts när det gäller att klargöra och harmonisera styrningen av cybersäkerhet vid EU:s institutioner och byråer (Europeiska unionens råd, Handlingsplan för genomförandet av rådets slutsatser om det gemensamma meddelandet till och rådet: Resiliens, avskräckning och försvar: ett starkt cyberförsvar för EU, 15748/17, , s. 9). 24Europeiska revisionsrätten, Utmaningar för en ändamålsenlig EU politik för cybersäkerhet, Briefingdokument, , s. 35. 25Kommissionen föreslår att kompetenscentret, som ska utgöra en grund i europeisk säker- hetspolitik och bidra till ökad forskning och utveckling av cybersäkerhet i unionen, inrättas för perioden från till och med . Se kommissionens förslag till och rådets förordning om inrättande av Europeiska kompetens- centrumet för cybersäkerhet inom näringsliv, teknik och forskning och av nätverket av natio- nella samordningscentrum, COM(2018) 630 final, . för inte sällan att EU också behöver vara involverad i arbetet. Som tidigare berörts delar upp i tre delområ- den: nätverks- och informationssäkerhet, brottsbekämpning och försvar, där olika aktörer tilldelas roller och ansvar. Då cybersäker- het berör många områden ligger ansvar, roller och utgifter spridda över flertalet aktörer och kräver samarbeten inom EU, med medlems- staterna och med privata aktörer. Styrning av informations- och cybersäkerhet Styrning av informationssäkerhet handlar om att upprätta strukturer och politik för att säkerställa konfidentialitet, integritet och tillgäng- lighet för data. Det är mer än en teknisk fråga. Styrning av cyber- säkerhet omfattar alla slags cyberrelaterade hot, inbegripet målinrik- tade, sofistikerade angrepp, överträdelser eller incidenter som är svåra att upptäcka eller åtgärda. Modellerna för styrning av cybersäkerhet skiljer sig åt mellan EU:s medlemsstater. I tillgängliga studier dras slutsatsen att styr- ningen av cybersäkerhet kan stärkas för att främja det globala sam- fundets förmåga att hantera cyberangrepp och incidenter. är det omöjligt att förhindra alla angrepp. Viktiga utmaningar som måste tas itu med är därför snabb detektering och hantering, skydd av kritisk infrastruktur och kritiska samhällsfunktioner samt bättre utbyte och samordning avseende information mellan offentlig och privat sektor.26 Man kan dela in EU-samarbetet i överstatliga och mellanstatliga frågor, där flera frågor av straffrättslig och polisiär natur inordnas i den överstatliga strukturen. För utrikes- och (den externa) säker- hetspolitiken gäller dock som regel att beslut fattas mellanstatligt.27 Vilken befogenhet EU har att besluta inom ett visst politikområde framgår av fördraget om unionens funktionssätt, EUF-fördraget. Enligt uppräkningen i nämnda fördrag, benämnd kompetenskatalo- 26Europeiska revisionsrätten, Utmaningar för en ändamålsenlig EU politik för cybersäkerhet, Briefingdokument, , s. 52. 27Cini, Borragán, (red), 2016: European Union Politics. gen, har EU tre skilda befogenheter. Inom somliga områden har EU ensamrätt att lagstifta. Inom andra har EU och medlemsländerna delad befogenhet, vilket innebär att medlemsländerna kan lagstifta i dessa frågor så länge EU inte redan gjort det. Det gäller exempelvis området frihet, säkerhet och rättvisa. Inom ytterligare andra områden, som civilskydd, har EU endast rätt att stödja, komplettera eller sam- ordna medlemsländernas åtgärder. EU ska dock ha rätt att fastställa och genomföra en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP), inklusive en gradvis utformning av en gemensam säkerhets- och för- svarspolitik (GSFP).28 Europeiska unionens råd, , och Europeiska kommissionen inriktar EU:s arbete och är därigenom betydelsefulla även för cybersäkerhetsarbetet. Europeiska unionens råd (ministerrådet eller rådet) företräder medlemsländernas nationella intressen. består av minist- rar från medlemsländernas respektive regeringar, beroende på vilken sakfråga som behandlas. Tillsammans med beslutar man om de lagförslag som initieras av kommissionen.29 Medlemsstaterna ansvarar först och främst för den egna cyber- säkerheten och agerar på EU-nivå genom rådet, som har ett antal samordnande och informationsdelande organ. I rådet hanteras cyber- säkerhet av den övergripande arbetsgruppen för cyberfrågor som samordnar strategiska och horisontella cyberfrågor och bidrar till att förbereda övningar och utvärdera resultatet av dem. Den har ett nära samarbete med kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik, som har en central beslutsfattande roll avseende alla cyberrelaterade diplomatiska åtgärder. Eftersom cybersäkerhet är ämnesövergripande är det inte enkelt att samordna alla relevanta intressen; åtminstone 24 arbetsgrupper och förberedande organ har hanterat cyber- relaterade frågor.30 är stats- och regeringschefernas särskilda forum. Rådet framlägger visioner om EU-samarbetets utveckling, exempel- vis genom att förhandla om nya fördrag eller medlemmar inom unio- 28EU:s makt varierar således mellan olika politikområden. 29Kenealy, et al (red). Union: How does it work? 30Europeiska unionens råd, EU cybersecurity roadmap, 8901/17, . Europeiska rådets huvuduppgift är enligt tidigare att bestämma EU:s generella politiska riktning och prioriteringar, dvs. att fastställa EU:s politiska dagordning. antar slutsatser, där särskilda frågor av betydelse för EU och huvuddragen i särskilda åt- gärder som ska vidtas eller mål som ska uppnås anges. företräder medlemsländernas medborgare och består av direktvalda parlamentariker. fattar be- slut tillsammans med rådet och ska även kontrollera EU-kommis- sionen. Europeiska kommissionen är den största institutionen och före- träder det all-europeiska intresset. Kommissionen tar initiativ till lagstiftning och verkställer den politik som beslutas om inom EU. Sakfrågorna sköts i så kallade generaldirektorat som hanterar olika politikområden.31 Kommissionen strävar efter att stärka resurser och samverkan kring cybersäkerheten, göra EU till en starkare spelare avseende cybersäkerhet och integrera detta i övrig EU-politik. Kommissionens olika generaldirektorat ansvarar för olika delar avseende cybersäkerhet. Generaldirektoratet för kommunikations- nät, innehåll och teknik (DG CONNECT) har det huvudsakliga ansvaret för cybersäkerhet som sådant, medan Generaldirektoratet för migration och inrikesfrågor (DG HOME) ansvarar för cyber- brottslighet. När det gäller investeringar (nationella och regionala) för att bidra till att EU når målen om smart och hållbar tillväxt utgör EU:s struktur- och investeringsfonder ett viktigt inslag. Det kan handla om forskning och innovation, stöd till små företag samt digi- tal teknik. Likaså har DG GROW ett ansvar för att främja cyber- säkerhetsindustri och underlätta företagens tillgång till finansierings- mekanismer.32 31Blomgren, , (2005), EU och : Ett sammanlänkat statsskick. 32Arbetsgruppen för säkerhetsunionen (Security Union Task Force) inrättades för att spela en central roll i samordningen av kommissionens olika generaldirektorat i syfte att stödja säker- hetsunionens agenda. DG CONNECT är ordförande i arbetsgruppens underarbetsgrupp om cybersäkerhet. är ett av de viktigaste organen för EU:s cybersäkerhetspolitik. Byrån inrättades ursprungligen 2004 och dess mandat har förlängts vid ett antal tillfällen när den genom cybersäkerhets- akten fick ett permanent mandat.33 har i uppdrag att utföra de uppgifter som den tilldelas genom EU:s cybersäkerhetsakt och andra unionsrättsakter på cybersäkerhetsområdet genom att bl.a. tillhanda- hålla rådgivning och expertis och fungera som unionens informations- och . bör skapa förtroende för den inre marknaden genom sin opartiskhet, högkvalitativa råd och ett kom- petent utförande av sina uppgifter i fullt samarbete med unionens institutioner, organ och byråer samt medlemsstaterna. Genom en uppsättning uppgifter fastställer cybersäkerhetsakten hur ska uppnå sina mål som flexibilitet i verksamheten efter- strävas.34 Uppnående av målen förutsätter att samarbetar med berörda aktörer i EU.35 genomför bl.a. ett omfattande och kontinuerligt arbete för att kartlägga den generella hotbilden mot it-system. Arbetet har pågått under och resulterat i flera rapporter. threat landscape report 2018 tar upp 15 hotområden inom cybersäkerhet. En annan rapport tar upp ett antal risker och rekommendationer kopplat till upphandling och inköp av it-produkter och it-tjänster.36 För att höja den totala nivån av online-säkerhet i orga- niserar byrån varje oktober en medvetenhetskampanj, ”The Euro- pean Cybersecurity Month”, med stöd av NIS-kontaktpunkter i alla medlemsstater.37 När det gäller cyberrymden förespråkar EU:s cybersäkerhetsbyrå en strategi som sammanhängande hanterar olika behovsnivåer som rör cyberrymden (se nedan figur 3.1) Varje EU-strategi bör – enligt byrån – täcka alla aspekter av cyberrymden för att kunna möta morgondagens cyberutmaningar. 33Aktuell cybersäkerhetsbyrå efterträder den byrå som inrättades genom förordning (EU) nr 526/2013. 34Skäl 17 och 20. 36Några av de risker som lyfts fram, utöver misstag och insiderhot, är missförstånd kring faktisk kravbild runt säkerhetsfunktioner, oklar ansvarsfördelning vid incidenter, bristande styrning av leverantörens underleverantörer samt bristande kompetens hos leverantörens personal. 37För en närmare beskrivning av mandat enligt cybersäkerhetsakten, se kapitel 4. Figur 3.1 perspektiv på skyddsbehov i cyberrymden Cyberetik, cyberdemokrati, SKYDD FÖR GLOBAL STABILITET Cybernormer, cyberdiplomati, cyberförsvar, cyberkrigföring SKYDD FÖR DEN DIGITALA INRE MARKNADEN Cyberattacker, cyberbrottslighet, cyberspionage, SKYDD FÖR KRITISKA TILLGÅNGAR NIS-direktivet om leverantörer av samhällsviktiga tjänster och vissa digitala tjänster Cyberhygien, säkerhet för internetanvändare Se overview of cybersecurity and related terminology, version 1, , s. 4. Figurens engelska text är översatt till svenska av utredningen. framhåller att välgrundade och kontinuerliga hot- och risk- bedömningar är viktiga verktyg för både offentliga och privata orga- nisationer. Avsaknaden av standardiserade tillvägagångssätt för att klassificera och kartlägga cyberhot eller utföra riskbedömningar har inneburit en avsevärd variation av innehållet i bedömningarna, något som utgjort en utmaning för en konsekvent EU-omfattande strategi för cybersäkerhet.38 Förslag till Europeiskt för cybersäkerhet39 2018 föreslog kommissionen att det skulle inrättas ett europeiskt för cybersäkerhet inom näringsliv, teknik och forskning samt ett nätverk av nationella samordningscentrum, vilket 38Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, Cybersecurity: Ensuring awareness and resilience of the private sector across Europe in face of mounting cyber risks, . 39En granskning som Europeiska revisionsrätten gjort visar att det på cybersäkerhetsområdet krävs en övergång till en resultatkultur med inbyggda utvärderingsmetoder för att säkerställa meningsfullt ansvarstagande och meningsfull utvärdering. Revisionsrätten konstaterade vidare att det fanns vissa luckor i lagstiftningen och att den befintliga lagstiftningen inte införlivats konsekvent av medlemsstaterna. Det kan göra det svårt att utnyttja lagstiftningen fullt ut. (Europeiska revisionsrätten, Utmaningar för en ändamålsenlig EU politik för cybersäkerhet Briefingdokument, , s. 52). utgjorde en del av cybersäkerhetspaketet från 2017.40 Lagstiftnings- förslaget är särskilt utformat för att ta itu med fragmentering och dubbelarbete. En drivande faktor bakom nätverket av kompetens- centrum för cybersäkerhet och ett för forskning har varit att åtgärda de brister som NIS-direktivets kooperativa strukturer inte löser eftersom de inte utformades för att stödja ut- vecklingen av spetslösningar. Europeiska utrikestjänsten (EEAS) har en ledande roll inom it-för- svar, cyberdiplomati och strategisk kommunikation samt driver ett underrättelse- och analyscentrum. EEAS har till uppgift att göra EU:s utrikespolitik mer samstämmig och effektiv. EEAS stödjer genomdrivandet av EU:s utrikes- och säkerhetspolitik, sköter diplo- matiska förbindelser och strategiska partnerskap med länder utanför EU och samarbetar med EU-ländernas utrikesministerier, () och andra ledande aktörer. Man strävar efter att upp- rätthålla EU:s kärnvärden och främja en fredlig, öppen och transpa- rent användning av cyberteknik. EEAS och kommissionen upprättar också i nära samarbete med medlemsstaterna strategiska länkar och dialoger om internationell cyberpolitik och säkerhet för informations- och kommunikationsteknik. EEAS ska även garantera säkerheten genom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP). För att stärka sin agenda när det gäller styrning av cyberrymden har EU formaliserat sex cyberpartnerskap41 i syfte att upprätta regel- bundna politiska dialoger som strävar efter att bygga tillit och gemen- samma samarbetsområden. EU:s gemensamma enhet för hybridhot,42 som är en del av Euro- peiska utrikestjänsten, inrättades för att förbättra situationsmed- vetenheten och stödja EU:s strategiska beslutsfattande genom utbyte av analyser. Enheten har fokus på indikationer och varningar avse- 40Europeiska kommissionen, Förslag till och rådets förordning om inrättande av Europeiska kompetenscentrumet för cybersäkerhet inom näringsliv, teknik och forskning och av nätverket av nationella samordningscentrum, COM(2018) 630 final, . 41USA, , , , och . 42EU:s gemensamma enhet för hybridhot inrättades 2016 inom Europeiska utrikestjänstens underrättelse- och lägescentral. Den tar emot och analyserar sekretessbelagd information och information från öppna källor från olika aktörer angående hybridhot. ende hybridhot mellan EEAS, kommissionen (inklusive EU:s myn- digheter) och medlemsstaterna. I arbetet med analys av globala frågor beaktas cyberdomänen.43 Enheten måste dock, enligt Europeiska revisionsrätten, bredda sin expertis inom cybersäkerhet.44 Europeiska försvarsbyrån () strävar efter att utveckla it-försvars- kapaciteten. arbetar i enlighet med cybersäkerhetsstrategin med att involvera cyberförsvarsdimensionen i EU:s cybersäkerhetsarbete. Det handlar bl.a. om förmågeutveckling och att främja civil-militär samverkan och synergier med andra policys avseende cyber inom EU. driver också en serie cyberövningar för att koordinera han- teringen av cybersäkerhetsincidenter på politisk nivå och möjliga konsekvenser av en offensiv cyberattack. Computer Emergency Response Team (CERT-EU)45 EU:s Computer Emergency Response Team (CERT-EU) inrättades 2012 med målet att effektivt och ändamålsenligt besvara informa- tionssäkerhetsincidenter och cyberhot för EU:s institutioner, organ och byråer. Kommissionen har några av sina it-säkerhetsexperter i CERT-EU:s kärnteam tillsammans med experter från generalsekre- tariatet från rådet, , och Eko- nomiska och sociala kommittén. Också bistår CERT-EU. Teamet arbetar under strategisk övervakning av en interinstitutionell styrelse. CERT-EU förser EU:s institutioner, organ och byråer med rap- porter om och genomgångar av cyberhot mot dem. CERT-EU sam- arbetar också med andra CERT-funktioner i medlemsstaterna samt med specialiserade it-säkerhetsföretag; de utbyter information om hur man hanterar hot. 43FOI Memo 6150, Initiativ avseende cybersäkerhet i EU, . 44Europeiska revisionsrätten, Utmaningar för en ändamålsenlig EU politik för cybersäkerhet, Briefingdokument, , s. 35. 45Se allmänt om i avsnitt 3.4. Europols europeiska it-brottscentrum (EC3) European Cybercrime Center (EC3) inrättades 2013 inom Europol som ett resultat av EU:s interna säkerhetsstrategi. EC3 arbetar, till- sammans med cyberbrottlighetsenheten på DG HOME, med att stärka rättsväsendets svar på gränsöverskridande cyberbrottslig- heten inom EU. EC3 ska särskilt fokusera på tre typer av cyber- brottslighet: den utförd av organiserade kriminella grupper, den som medför allvarlig skada för offren (såsom barnpornografi) och den som påverkar kritisk infrastruktur och kritiska informationssystem inom EU. EC3 har inrättat ett antal rådgivande grupper med aktörer från den privata sektorn, EU:s institutioner och byråer samt andra inter- nationella organisationer för att förbättra samarbetet genom nätver- kande och strategiskt underrättelseutbyte. De arbetar enligt planer i linje med målen för EU:s policycykel.46 Flera tvärgrupper inom EU och nätverk som inbegriper olika typer av aktörer har etablerats för att öka samsyn och stärka utvecklingen på cybersäkerhetsområdet. I detta avsnitt beskrivs några av de samarbetsforum och nätverk som etablerats internt på EU-nivå eller internationellt i syfte att öka cybersäkerheten. FoP on Cyber Issues/Horizontal Working Party on Cyber Issues Implementeringen och uppföljning av relevanta strategier och frågor som berör EU:s internationella cyberpolitik har hanterats över- gripande i den tillfälliga arbetsgruppen inom rådet, Friends of the on Cyber Issues (Ordförandeskapets vängrupp för cyberfrågor). FoP tillsattes av Coreper (de ständiga representan- ternas kommitté) 2012 i syfte att förbättra det horisontella arbetet, öka medlemsstaternas insyn och stärka samordningen såväl internt 46Se /empact (). som externt avseende cyberfrågor i vid mening. Gruppen skulle ut- göra ett strategiskt verktyg för unionens övergripande politiska mål på området. fattades beslut om att utsträcka FoP-gruppens mandat . bildades ”Horizontal Working Party on Cyber Issues”. Genom denna vill rådet säkerställa en plattform för att stödja ett sam- manhängande angreppssätt avseende cyberpolitiska frågor, genom att ge en översikt över de tvärgående frågorna, och därigenom und- vika fragmenterad policyutveckling och beslutsfattande. Gruppen ska vidare hjälpa till att identifiera EU:s cyberprioriteringar och stra- tegiska mål som en del av en omfattande politisk ram och stödja sam- arbete och samverkan, både inom rådet, mellan medlemsstater och mellan EU och medlemsstaterna. Gruppen arbetar bl.a. med ram- verket för en EU-gemensam cyberdiplomati. Genom NIS-direktivet etableras ett samarbete på EU-nivå för att främja strategiskt samarbete och informationsutbyte. Denna ska be- stå av representanter för medlemsstaterna, kommissionen och . Samarbetsgruppen ska arbeta i tvååriga arbetsprogram inom fyra olika områden: planering, styrning, informationsdelning och rapportering. Verksamheter inom de olika områdena är exempelvis vägledning för det nätverk av CSIRT som också etableras i och med direktivet, stöd till medlemsstater i kapacitetsuppbyggnad, diskussion kring standar- der samt informationsutbyte om risker, incidenter och forskning. Computer Security Incident Response Team (CSIRT) Vid en genomgång 2011 av medlemsländernas insatser för att skydda kritisk informationsinfrastruktur från it-attacker och avbrott iden- tifierades åtgärder för att upprätta ett nätverk av organisationer för incidenthantering (CERT). Detta då händelser visat att det behövs ett väl fungerande nätverk med statliga/nationella organisationer för incidenthantering och att man behöver se över frågor på statlig nivå rörande säkerheten hos ny teknik som t.ex. datormoln. Även om en majoritet av medlemsländerna hade upprättat nationella organisatio- ner för incidenthantering behövdes det internationella samarbetet ut- Kommissionen behövde därför arbeta med medlemsländerna och den privata sektorn, på olika nivåer, för att upprätta CERT i resten av medlemsländerna och för EU:s institutioner och utveckla en europeisk beredskapsplan för it-incidenter. Likaså behövde övnings- verksamheten stärkas upp, både på nationell och europeisk nivå. I NIS-direktivet (artikel 12) fastställs att ett nätverk av CSIRT (Computer Security Incident Response Team) behövs för att bidra till förtroende mellan medlemsstaterna och för att främja effektivt operativt samarbete. Nätverket består av representanter från natio- nella CSIRT och företrädaren för EU, CERT-EU. Detta erbjuder ett forum för samarbete, utbyte av information och förtroendeska- pande. Avsikten är att stärka förmågan hos nationella CSIRT att hantera gränsöverskridande incidenter och koordinera insatser för att bekämpa attacker. utgör sekretariatet och stödjer arbetet, bl.a. med expertis. EU avser att underlätta för utredande myndigheter att få tillgång till krypterad information. inrättade EU () med målet att underlätta ut- byte av sakkunskap och bästa praxis, förbättra samarbetet mellan behöriga rättsliga myndigheter vid hanteringen av cyberrelaterad brottslighet och utredning, samt att främja dialog för att säkerställa rättssäkerhet i cyberrymden.