sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — dels att det ska införas en ny paragraf, 15 a §, och en ny rubrik närmast före 15 a § av följande lydelse. Vid överträdelser av krav på produkter eller skyldigheter för en ekonomisk aktör som regleras i den som anges i bilaga I till förordning (EU) 2019/1020, tillämpas 20– 25 §§ i lagen (2021:000) med kom- pletterande bestämmelser till EU:s för 16–22 §§. 1.Denna förordning träder i kraft . 2.I fråga om överträdelser som har skett före de nya bestämmelser- nas ikraftträdande ska sanktionsbestämmelserna i denna lag tillämpas. 1.65Förslag till förordning om ändring i radioutrustningsförordningen (2016:394) Härigenom föreskrivs i fråga om radioutrustningsförordningen (2016:394) dels att 9 och 10 §§ ska upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 9 § ska utgå, dels att 1 § ska ha följande lydelse, dels att det närmast före 11 § ska införas en ny rubrik som ska lyda ”Information och samråd”. Denna förordning gäller radio- Denna förordning gäller radio- utrustning som omfattas av radio- utrustning som omfattas av radio- utrustningslagen (2016:392). utrustningslagen (2016:392). ordningen innehåller också bestäm- melser om marknadskontroll som kompletterar och rådets förordning (EG) nr 765/ 2008 av om krav för ackreditering och marknads- kontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93. Denna förordning träder i kraft . 1.66Förslag till förordning om ändring i förordningen (2016:770) om marin utrustning Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2016:770) om marin utrustning dels att 4 § ska upphöra att gälla, dels att 1 och 3 §§ ska ha följande lydelse, dels att det närmast före 7 § ska införas en ny rubrik som ska lyda ”Information och samråd” och att det närmast före 10 § ska införas en ny rubrik som ska lyda ”Utfärdande av certifikat”. Denna förordning gäller marin Denna förordning gäller marin utrustning som omfattas av lagen utrustning som omfattas av lagen (2016:768) om marin utrustning. (2016:768) om marin utrustning. Förordningen innehåller också be- tets och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och mark- nadskontroll i samband med salu- föring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93. marknadskontroll och övrig tillsyn syn enligt lagen (2016:768) om enligt lagen (2016:768) om marin utrustning och är marknads- ning (EG) nr 765/2008 i fråga om marin utrustning. Denna förordning träder i kraft . 1.67Förslag till förordning om ändring i förordningen (2016:1128) om fluorerade växthusgaser Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2016:1128) om fluorerade växthusgaser att 3 och 46 §§ ska ha följande lydelse. I denna förordning avses med ackrediterat certifieringsorgan en fysisk eller juridisk person som genom att uppfylla kraven i Inter- nationella standardiseringsorganisationens och Internationella elektro- tekniska kommissionens standard för bedömning av överensstäm- melse med allmänna krav på organ som certifierar personer (SS-EN ISO/IEC 17024:2003) förordning (EG) nr 765/2008 av förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackre- om krav för ackre- ditering och upphävande av för- samband med saluföring av pro- (EEG) nr 339/93 och dukter och upphävande av förord- lagen (2011:791) om ackreditering ning (EEG) nr 339/93 och lagen och teknisk kontroll, eller (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll, eller 2.i ett annat land i Europeiska unionen eller Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet eller i är ett certifieringsorgan som a) har ackrediterats av ett ackrediteringsorgan som uppfyller kraven i Internationella standardiseringsorganisationens och Inter- nationella elektrotekniska kommissionens standard för bedömning av överensstämmelse med allmänna krav på ackrediteringsorgan som ackrediterar organ för bedömning av överensstämmelse (ISO/IEC 17011:2004), eller b) på annat sätt visar att motsvarande kvalitetskrav är uppfyllda i fråga om oberoende och teknisk och yrkesmässig kompetens, om de uppgifter som personen ska fullgöra avser sådant som krävs för att första gången släppa ut en produkt på marknaden. Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. och i miljö- tillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det tillsynsansvar som hör samman med denna förordning finns i 2 kap. 4, 21, 27 och 29–32 §§ miljötillsynsförord- ningen. Bestämmelser om avgifter finns i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Bestämmelser om marknads- kontroll finns i Europaparlamen- tets och rådets förordning (EU) 2019/1020 av om marknadskontroll och överensstäm- melse för produkter och om änd- ring av direktiv /42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 och i lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknads- kontrollförordning. Bestämmelser om fördelningen av marknadskontrollansvaret för produkter som regleras i förordning- en finns i förordningen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförord- ning samt bestämmelser om mark- nadskontroll i övrigt. Denna förordning träder i kraft . 47Senaste lydelse 2020:655. 1.68Förslag till förordning om ändring i förordningen (2016:1129) om ozonnedbrytande ämnen Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2016:1129) om ozon- nedbrytande ämnen att 15 § ska ha följande lydelse. Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. och i miljö- tillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det tillsynsansvar som hör samman med denna förordning finns i 2 kap. 4, 21, 27 och 29–32 §§ miljötillsynsförordningen. Bestämmelser om avgifter finns i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Bestämmelser om marknads- kontroll finns i Europaparlamen- tets och rådets förordning (EU) 2019/1020 av om marknadskontroll och överensstäm- melse för produkter och om änd- ring av direktiv /42/ EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 och i lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknads- kontrollförordning. Bestämmelser om fördelningen av marknadskontrollansvaret för produkter som regleras i förordning- en finns i förordningen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförord- ning samt bestämmelser om mark- nadskontroll i övrigt. Denna förordning träder i kraft . 48Senaste lydelse 2020:656. 1.69Förslag till förordning om ändring i elsäkerhetsförordningen (2017:218) Härigenom föreskrivs i fråga om elsäkerhetsförordningen (2017:218) dels att 40 § ska upphöra att gälla, dels att det närmast före 41 § ska införas en ny rubrik som ska lyda ”Information och samråd”. Denna förordning träder i kraft . 1.70Förslag till förordning om ändring i förordningen (2018:127) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2018:127) med kom- pletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skydds- utrustning dels att 2–5 §§ ska upphöra att gälla, dels att rubrikerna närmast före 2 och 4 §§ ska utgå, dels att 1 § ska ha följande lydelse. bestämmelser i anslutning till lagen (2018:125) med kompletter- ande bestämmelser till EU:s för- förordning (EU) nr 2016/425 av ordning om personlig skyddsutrust- skyddsutrustning och om upp- också bestämmelser som komplet- hävande av rådets direktiv /686/ EEG (EU:s förordning om per- ets förordning (EU) nr 2016/425 sonlig skyddsutrustning). skyddsutrustning och om upp- hävande av rådets direktiv /686/ EEG (EU:s förordning om per- sonlig skyddsutrustning). Denna förordning träder i kraft . 1.71Förslag till förordning om ändring i förordningen (2018:1179) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om gasanordningar Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2018:1179) med kom- pletterande bestämmelser till EU:s förordning om gasanordningar dels att 2–6 och 8 §§ ska upphöra att gälla, dels att rubrikerna närmast före 2 och 8 §§ ska utgå, dels att 1 och 7 §§ ska ha följande lydelse. I denna förordning finns be- I denna förordning finns be- stämmelser i anslutning till lagen (2018:1178) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning förordning (EU) 2016/426 av den innehåller också bestämmelser som förbränning av gasformiga bräns- len och om upphävande av direk- tiv 2009/142/EG (EU:s förord- 2016/426 av om ning om gasanordningar). anordningar för förbränning av gasformiga bränslen och om upp- hävande av direktiv /142/EG (EU:s förordning om gasanord- na ska på sina respektive områden ska fullgöra de uppgifter som an- fullgöra de uppgifter som ankom- kommer på medlemsstaterna en- ligt artiklarna 37.6, 37.8, 38.1, 38.2, artiklarna 37.6, 37.8, 38.1, 38.2, 39.1, 39.3, 39.4 och 40 i EU:s för- 39.1, 39.3, 39.4 och 40 i EU:s ordning om gasanordningar. förordning om gasanordningar. Om en marknadskontrollmyndighet för räkning invänt mot ett beslut som en marknadskontrollmyndighet i en annan med- lemsstat har fattat om en anordning eller ett tillbehör ska den svenska marknadskontrollmyndigheten skyndsamt informera regeringen. Denna förordning träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Utredningen ska enligt kommittédirektivet (dir. 2019:30, bilaga 1) utreda behovet av kompletterande bestämmelser till Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2019/1020 av om marknadskontroll och överensstämmelse för produkter och om ändring av direktiv /42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 (EU:s marknadskontrollförordning). Syftet med utredningen är att förordningen ska kunna tillämpas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt som stärker marknadskontrollen inom och EU. Utredningen ska bland annat •göra en översyn av den svenska sektorslagstiftning som komplet- terar och genomför den unionslagstiftning som anges i bilaga I till förordningen, •analysera om förordningen medför behov av ändringar eller kom- pletteringar i offentlighets- och sekretesslagstiftningen, •föreslå vilka myndigheter som ska utöva marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning och fastställa ansvarsfördel- ningen mellan dem, •analysera hur bestämmelserna i marknadskontrollförord- ning om ett centralt samordningskontor kan kompletteras i svensk rätt, bland annat för att tillgodose en effektiv samordning mellan berörda myndigheter, Utredningens uppdrag och arbete •föreslå vilka befogenheter som statliga marknadskontrollmyndig- heter ska ha och ta ställning till hur befogenheterna ska tilldelas och utövas, •analysera vilka sanktionsbestämmelser som behöver införas för att följa kravet på sanktioner vid överträdelser av EU:s marknads- kontrollförordning och den unionslagstiftning som anges i bilaga II till förordningen, och •föreslå vilken myndighet som ska vara ansvarig för kontroll av produkter som förs in på unionsmarknaden enligt EU:s mark- nadskontrollförordning, och •analysera vilka befogenheter och sanktionsmöjligheter som kom- muner ska ha i sådan verksamhet som innebär kontroll av pro- dukter. Utredningen ska slutligen, i mån av tid, se över reglerna om CE-märk- ning och tillämpningen av dem, särskilt vad gäller de förfaranden som är kriminaliserade. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Enligt kommittédirektivet ska utredningen i sitt arbete beakta marknadskontrollutrednings betänkande Marknadskontrollmyn- digheter – befogenheter och sanktionsmöjligheter (SOU 2017:69). marknadskontrollutredning hade i uppdrag att kartlägga vilka myndigheter som bedriver marknadskontroll i . Syftet med kartläggningen var att identifiera eventuella brister i styrningen och samordningen av myndigheternas arbete samt möjligheter till effektivisering. I uppdraget ingick också bland annat att kartlägga de befogenheter och sanktionsmöjligheter som marknadskontrollmyn- digheterna i har och att analysera om och hur skillnaderna påverkar myndigheternas förutsättningar att bedriva en effektiv marknadskontroll. I betänkandet föreslog utredningen en ny lag om marknadskontroll. Utredningens uppdrag och arbete Utgångspunkten för den föreslagna lagen om marknadskontroll var att den i sin helhet skulle vara den huvudsakliga regleringen av mark- nadskontroll i . Sammanfattningsvis bedömde utredningen att den nuvarande regleringen i olika sektorsspecifika lagar kan göra marknadskontrollen svåröverskådlig och att det skulle innebära en ökad tydlighet både för myndigheter och för enskilda ekonomiska aktörer om regler om myndigheternas befogenheter och sanktions- möjligheter samlades i en lag. Utredningen bedömde även att för- slaget skulle kunna bidra till en mer enhetlig myndighets- och dom- stolspraxis på området. För att undvika kollisioner med sektorslagarna föreslog utred- ningen att lagen skulle innehålla en bestämmelse som angav att om sektorslag eller föreskrifter innehåller bestämmelser som avviker från en bestämmelse i den föreslagna lagen skulle sektorslagens bestäm- melser ges företräde framför regleringen i den föreslagna lagen. Ut- redningen ansåg sig sakna resurser för att föreslå de följdändringar som skulle krävas i sektorslagarna, anslutande förordningar eller myndighetsföreskrifter men påtalade att en granskning av samtliga sektorslagar skulle behöva göras i förhållande till den föreslagna lagen. Betänkandet har remissbehandlats. En del av de synpunkter som inkommit i remissvaren behandlas av utredningen i relevanta delar i respektive avsnitt. Utredningens arbete inleddes . Arbetet har bedrivits på sedvanligt sätt. Under arbetet har utredningen haft sju samman- träden med de experter som har knutits till den, varav ett tvådagars- möte. Den förordnade experten från har inte deltagit vid de tre sista sammanträdena. Till följd av den situation som uppstod med anledning av spridningen av sjukdomen covid-19 och rekommendationer gällande möten genom- fördes två av sammanträdena på distans. Utredningens uppdrag och arbete utredningens arbetspromemorior med preliminära bedömningar och förslag diskuterats. Däremellan har sekretariatet haft fortlöpande kontakter med experterna. I kommittédirektivet anges att information och synpunkter ska inhämtas från berörda myndigheter, kommuner och andra relevanta aktörer. Samråd med berörda myndigheter har till stor del skett med de myndigheter som har varit representerade i expertgruppen. Utredningen har också i vissa frågor haft kontakter med Folkhälso- myndigheten, , , Läkemedels- verket, Kemikalieinspektionen, , Post- och tele- styrelsen och . När det gäller kommuner har infor- mation och synpunkter inhämtats genom Kommuner och Regioner. Utredningen har även mottagit gemensamma synpunkter från miljöförvaltningarna i och . träffade utredningen representanter från och . deltog utredningen vid . Syftet med kontakterna och mötena har varit att fånga upp information, kunskap och synpunkter utifrån myndigheternas och organisationernas perspektiv. I samma syfte har utredningen haft samråd med , , Infrastruk- turdepartementet, och . Utredningen har också haft kontakter med medarbetare från Skatte- verket i syfte att få en ökad kunskap om handläggningen av ärenden som rör fingerade personuppgifter. I frågor som har samband med regleringen av onlinegränssnitt har utredningen haft kontakter med främst men också med bransch- och arbetsgivar- organisationen . Vid sidan av ovanstående har utredningen blivit kontaktad av gällande kopplingen mellan immaterialrätt och marknadskontroll. 2.4Avgränsningar och vissa begrepp Det ska redan inledningsvis klargöras att betänkandet endast behand- lar lagstiftning och kontroll av produkter inom det harmoniserade området i enlighet med förteckningen i bilaga I till EU:s marknads- kontrollförordning. Utredningens uppdrag och arbete Det ska vidare klargöras att uppdraget är omfattande och behand- lar ett stort antal rättsakter inom skilda områden med flera berörda myndigheter och aktörer. Utredningen har därför med hänsyn till den givna utredningstiden inte haft möjlighet att se över reglerna om CE-märkning eller tillämpningen av dessa. Regleringen av CE-märk- ning berörs inte heller direkt av EU:s marknadskontrollförordning. Vidare har det inte funnits utrymme att behandla vissa angränsande frågeställningar, exempelvis avseende marknadskontroll av produkter som faller utanför tillämpningsområdet för EU:s marknadskontroll- förordning. Utredningen utgår så lång det är möjligt från den begreppsanvänd- ning som finns i EU:s marknadskontrollförordning. Utredningen vill dock framhålla att användningen av begreppet ”tillsyn” inte fullt ut motsvarar förordningens användning av samma begrepp. Flera begrepp som är centrala för utredningen, exempelvis mark- nadskontroll, ekonomisk aktör och allvarlig risk, definieras i arti- kel 3 i EU:s marknadskontrollförordning. Utredningen redovisar definitionerna i relevanta avsnitt i betänkandet. I EU:s marknads- kontrollförordning används begreppet ”produkt” ett flertal gånger. Det finns inte någon definition av vad som avses med begreppet. I den sektorslagstiftning som genomför olika EU-direktiv på pro- duktområdet används såväl begreppet ”vara” som ”produkt”. Utred- ningen har valt att i huvudsak använda begreppet ”produkt” som ett samlingsbegrepp för varor och produkter. I betänkandet benämns och rådets förord- ning (EU) 2019/1020 genomgående för EU:s marknadskontrollför- ordning. På samma sätt används benämningen förordning (EG) nr 765/2008 för och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och mark- nadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphäv- ande av förordning (EEG) nr 339/93. Utredningens uppdrag och arbete Betänkandet är indelat i 15 kapitel. Kapitel 3–5 kan bäst beskrivas som bakgrundskapitel. I kapitel 3 beskrivs den gällande unionsrätts- liga regleringen av marknadskontroll och i kapitel 4 redogörs för innehållet i EU:s marknadskontrollförordning på ett övergripande sätt. I kapitel 5 redovisar utredningen gällande nationell rätt och organisation av marknadskontroll. Den översyn av berörd sektorslagstiftning som utredningen har gjort redovisas i kapitel 6. Utifrån översynen och EU:s marknads- kontrollförordning redovisar utredningen därefter i kapitel 7 behovet av ändringar som utredningen identifierat och det sätt som utred- ningen valt för att reglera dessa. I kapitel 8–12 finns utredningens överväganden och förslag. Kapitel 8 gäller organisation och samordning av marknadskontroll- myndigheter. De befogenheter och sanktionsmöjligheter som mark- nadskontrollmyndigheterna föreslås få behandlas i kapitel 9 och 10. I kapitel 11 behandlas kommuners uppgifter vid kontroll av produkter följt av roll vid införande av produkter på unionsmark- naden i kapitel 12. I kapitel 13 redovisas utredningens överväganden avseende ikraft- trädande- och övergångsbestämmelser och i kapitel 14 redovisar utred- ningen sin konsekvensanalys. Författningskommentarerna finns i kapitel 15. 3Gällande unionsrättslig reglering av marknadskontroll En av hörnstenarna inom EU är principen om den fria rörligheten för varor på den inre marknaden. Principen innebär att varor ska kunna cirkulera fritt mellan EU:s medlemsländer och EES-länderna , och utan att hindras av tullar, avgifter, diskriminering eller nationella krav. För att uppnå fri rörlighet för varor har EU bland annat antagit ett stort antal gemensamma regler med produktkrav som gäller i alla medlemsstater. Reglerna bygger oftast på tillämpning av gemen- samma standarder. Sådana enhetliga regler finns för bland annat maskiner, kemikalier och leksaker. Reglerna är tänkta att underlätta för till exempel produkttillverkare som bara behöver förhålla sig till gemensamma produktstandarder för att kunna sälja sin produkt på hela den inre marknaden. Det i sin tur kan även gynna konsumenter som får tillgång till ett större utbud av produkter, vilket ökar kon- kurrensen på marknaden, vilket i sin tur kan leda till sänkta priser, ökad kvalitet och snabbare produktutveckling. Det är som huvudregel tillverkarens ansvar att en produkt upp- fyller gällande krav och det krävs inte någon förhandskontroll av produkten från myndighetshåll innan den släpps ut på marknaden. För att säkerställa att produkter på marknaden överensstämmer med gällande krav används i stället marknadskontroll. Marknadskontroll syftar inte bara till att upptäcka och undvika farliga produkter och produkter som inte uppfyller vissa funktionskrav, utan även till att säkerställa en väl fungerande inre marknad. Genom att tillverkare vars produkter inte uppfyller gällande krav kan hindras från att sälja sina produkter, motverkas osund konkurrens som slut- användare skyddas från farliga produkter. För att upprätthålla en hög Gällande unionsrättslig reglering av marknadskontroll skyddsnivå för produkter och förhindra en snedvriden konkurrens är det nödvändigt att marknadskontroll sker likvärdigt inom hela EU. I detta kapitel redogörs översiktligt för hur systemet med reglering av produkter och marknadskontroll på den inre marknaden fungerar. Närmare information om hur de unionsrättsakter som det hänvisas till har genomförts och kompletterats i svensk rätt återfinns i kapitel 5. 3.2Den fria rörligheten inom EU för varor 3.2.1EU:s tullunion och den inre marknaden EU består av en tullunion, det vill säga medlemsstaterna har en gemensam yttre gräns mot omvärlden. EU:s tullunion omfattar all handel med varor. Som en del av genomförandet av EU:s tullunion tillämpar medlemsstaterna bland annat ett enhetligt system för import- tullar för varor från länder utanför EU. Detsamma gäller medlems- staternas handelspolitik gentemot länder utanför EU. Tullar på import och export och avgifter med motsvarande verkan får inte förekomma inom unionen. EU-samarbetet går emellertid längre än till skapandet av en tull- union. Målsättningen var från första början en långtgående form av framför allt ekonomisk integration. En fri handel mellan EU:s medlemsstater och en gemensam marknad var en målsättning redan i Rom-fördraget . Den inre marknaden fullbordades och garanterar de fyra friheterna, fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital. Syftet är att undanröja hinder mellan länderna och att genom den fria rörligheten skapa förutsättningar för ekono- misk tillväxt och välfärd. Den inre marknaden har således funnits och består av EU-länderna samt EES- länderna , och . Området omfattar mer än 500 miljoner konsumenter och mer än 20 miljoner företag. 3.2.2Principen om ömsesidigt erkännande Grundprinciperna för varors fria rörlighet framgår av artiklarna 34 och 35 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget). Av artiklarna följer att medlemsstaterna är förhindrade att vidta åtgärder som hindrar handel med varor mellan medlems- Gällande unionsrättslig reglering av marknadskontroll Reglerna omfattar dels direkta förbud och restriktioner mot införsel1 av varor, dels åtgärder som mer indirekt hindrar varu- handeln. Det finns en omfattande rättspraxis från gällande varors fria rörlighet. Ett av de mest kända rättsfallen på varuområdet är dom i målet Cassis de Dijon.2 Domstolen slog fast att en vara som lagligen tillverkats och saluförts i en medlemsstat som huvudregel inte får vägras tillträde till andra medlemsstaters marknader. Domstolens tolkning kom att kallas principen om ömse- sidigt erkännande. Utgångspunkten är att medlemsstaterna ömse- sidigt ska godta varor som lagligen säljs och marknadsförs i en annan medlemsstat utan vidare kontroll och oavsett om varan uppfyller kraven i den mottagande medlemsstaten eller inte. Av detta följer att en medlemsstat är skyldig att acceptera de eventuella provningar eller kontroller som en produkt redan genomgått i en annan medlemsstat. En vara ska således i normalfallet inte kontrolleras igen om kontroll redan gjorts i ursprungslandet. I artikel 36 i EUF-fördraget anges de undantagsfall där medlems- staterna får inskränka den fria rörligheten för varor.