sou · H8B310 · 2020-02-28 00:00:00 — Sammanställningen består av tre delar: 1.Åtgärder för att hindra eller minska tillförsel av gödande ämnen generellt från samhället till ekosystemen, 2.Åtgärder för att hindra gödande ämnen att nå vattendrag, sjöar, kust eller hav och 3.Åtgärder för att minska den mängd eller koncentration av göd- ande ämnen som redan finns i havet. 1Hellsten, S. m.fl. (2019) Åtgärder och väg framåt för att minska kväve- och fosforanvänd- ningen i samhället. IVL Rapport nummer U 6077. 2Ramböll (2019) Underlagsrapport. Metoder för minskad övergödning i övergödda vatten. 3Dahl, M. m.fl. (2019) Potentiella åtgärder för minskad övergödning och näringsupptag i svenska vatten. Återföring av näring från havet. AquaBiota Report 2019:01. Indelningen ovan har vissa likheter med den s.k. skadelindrings- hierarkin där första prioritet är att hindra att problemet uppkommer, andra är att mildra effekterna och för det tredje att restaurera upp- komna skador eller negativa effekter. I praktiken är de olika delarna ibland överlappande. Inledningsvis vill vi tydliggöra att begreppet ”åtgärd” kan ha flera olika betydelser. Det kan finnas goda skäl att skilja på ”fysiska åt- gärder” och ”styrmedelsåtgärder”, men i praktiken är de ofta tätt sammanvävda. Det beror på att en viss styrmedelsåtgärd är utformad för att stödja just en viss fysisk åtgärd. Begreppet ”åtgärd” kan då tolkas både som ett styrmedel och en fysisk åtgärd. Eftersom begreppens olika betydelser går in i varandra, har vi valt att inte göra en strikt uppdelning mellan de olika betydelserna. Läsaren bör dock vara uppmärksam på skillnaden, något som blir viktigare och tydligare vid ett övervägande att använda styrmedel som riktas mot resultat snarare än åtgärd. En resultatinriktad åtgärd ger incita- ment till att välja bland många olika möjliga fysiska åtgärder och åtgärden kanske inte ens behöver vara en fysisk åtgärd. Om ett ändrat beteende leder till att uppfylla kravet, så skulle detta vara tillräckligt. En åtgärdsinriktad ”styrmedelsåtgärd” begränsar valet av möjliga ”fysiska åtgärder”. Inför en bedömning av olika åtgärders för- och nackdelar bör vi beakta vad det kostar att minska tillförsel eller koncentration av näringsämnen per kg fosfor och kväve. Kostnaden är beroende av lokala förhållanden och förutsättningar. Det betyder att åtgärdernas kostnadseffektivitet beror på det lokala sammanhanget och varierar således. Alla generella uttalanden om vilka åtgärder som är kostnads- effektiva blir därför generaliseringar och förenklingar av verkligheten. Vattenmyndigheterna har fastställt åtgärdsprogram –2021 för de fem vattendistrikten där det anges vilka åtgärder som behöver genomföras för att miljökvalitetsnormerna för distriktens vatten- förekomster ska kunna följas. Åtgärdsprogrammen riktas till myn- digheter och kommuner som ska vidta de åtgärder som behövs. I de flesta fall innebär det att myndigheter och kommuner i sin tur ska ställa krav på andra aktörer, till exempel verksamhetsutövare, att ge- nomföra de fysiska åtgärder som behövs. Vi skriver mer om vatten- förvaltningens regelverk kapitel 6. Det är ansvarig myndighet (eller kommun) som väljer och ut- formar de styrmedel som syftar till att leva upp till miljökvalitets- normerna. Vattenmyndigheterna har räknat på ett antal fysiska åt- gärder och bedömt kostnaderna för att nå god ekologisk status i olika vatten, samt räknat samman den totala kostnaden för hela . Urvalet av fysiska åtgärder har i huvudsak skett utifrån kostnads- effektivitet. Som angavs ovan så kan olika åtgärders effekt och kost- nad avvika lokalt och det kan finnas andra åtgärder som är mer kostnadseffektiva eller mer lämpliga för vissa vattenförekomster. Beräkningarna av de fysiska åtgärderna visar ändå på omfattningen av vad som bör genomföras för att miljökvalitetsnormerna ska följas. För övergödning så identifieras flera viktiga fysiska åtgärder. Huvuddelen av dessa återfinns inom jordbruket eller behöver vidtas på jordbruksmark. De åtgärder som vattenmyndigheterna redogör för i åtgärdspro- grammen är bl.a.: 9.åtgärder vid enskilda avlopp 11.ökad P och N-rening inom massaindustri De åtgärder som åtgärdsprogrammen pekar på har inte genomförts i den utsträckning som skulle ha behövts för att uppnå god vatten- status. Greppa Näringen är ett projekt som drivs i samarbete mellan Jord- bruksverket, LRF, länsstyrelser, samt ett stort antal företag i lant- bruksbranschen och som erbjuder rådgivning till lantbrukare. Råd- givningen är kostnadsfri för lantbrukaren och omfattar råd för bl.a. minskad övergödning och säker användning av växtskyddsmedel. Verksamheten inom Greppa Näringen finansieras genom landsbygds- programmet och återförda miljöskatter. 5.1.3Exempel på åtgärder mot övergödning I bilaga 3 beskrivs åtgärder och identifierade sektorer som utred- ningen särskilt vill lyfta fram. Nedan visas en översikt. Indelningen är gjord i tre grupper enligt ovan. Att minska tillförseln av fosfor och kväve Inom detta område har vi identifierat åtgärder för följande sektorer och aktörer: Att minska transporterna av näring från land till hav För detta område har vi identifierat bl.a.: •åtgärder för att minska avrinningen och öka kvarhållandet från jordbruksmark •anlagda våtmarker, fosfordammar och tvåstegsdiken •reduktionsfiske och gröna öar i sötvatten •uttag och återföring av bortreducerad näring, näringsrikt vatten och sediment. Att minska övergödande näringsämnen i havet För detta område har vi identifierat bl.a.: •förutsättningar för blå fånggrödor •insamling av alger från stränder •insamling av flytande alger. I tidigare kapitel har vi beskrivit hur miljötillståndet ser ut, vilka utsläppskällorna är och vilka fysiska åtgärder som kan minska ut- släppen av näringsämnen. Vi har även redogjort för det svenska miljö- målssystemet. I detta kapitel berör vi inledningsvis de internationella krav på vattenkvaliteten som gäller för . Vi berör även de krav på vatten- kvalitet som följer av europeisk rätt och då särskilt EU:s ramdirektiv för vatten (ramdirektivet för vatten).1 Vi redogör översiktligt för reglerna som styr vattenkvaliteten och som är genomförda i svensk rätt på grund av ramdirektivet för vatten, nämligen reglerna om miljökvalitetsnormer för vatten. Vi redogör även kort för vissa centrala bestämmelser i . Därefter redogör vi närmare för de regler som styr utsläpp av näringsämnen från de utsläppskällor som anges i utredningsdirek- tivet, med fokus på de diffusa källorna. Den andra delen i kapitlet handlar om hur reglerna genomförs och kontrolleras. Vi beskriver översiktligt dels genomförandet inom vattenförvaltningen med fokus på åtgärdsprogrammen, dels genom- förandet inom miljöprövningen, med fokus på miljötillsynen. Sist i kapitlet redogör vi för regler om strandskydd runt våt- marker, om tillståndskrav för odling av alger och sjöpungar och om regler för markavvattning. Dessa avsnitt utgör bakgrund till de för- slag vi presenterar i kapitel 9. 1Europaparlamentet och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område. Det finns ett flertal internationella åtaganden när det gäller god vattenkvalitet och minskad övergödning. En genomgång av alla regler som på något sätt berör övergödningsproblematiken kommer dock inte att göras här. När det gäller övergödning av svenska kust- och havsmiljöer är de centrala mellanstatliga överenskommelserna Helsingforskonven- tionen2 och Oslo-Pariskonventionen3. Även FN:s luftvårdskonven- tion med Göteborgsprotokollet hör hit. För del är Helsingforskonventionen den mest centrala. Målet med konventionen är att återställa miljön i och bevara dess ekologiska balans. Till konventionen finns en kom- mission knuten som har till uppgift att se till att konventionen genomförs i de länder som deltar i arbetet.4 Kommissionen kallas Helcom och har sitt säte i . Länderna inom Helcom har kommit överens om en gemensam aktionsplan för miljö, den s.k. Baltic Sea Action Plan (BSAP).5 Målet är att ska ha en god ekologisk status . stora miljöproblem är övergödningen. Aktionsplanen innehåller ett utsläppstak för fosfor och kväve baserat på kraven att uppnå god ekologisk status. Den totala minskningen ska vara fosfor och kväve . Mötet kom överens om en fördelning av utsläppsminskningarna mellan länderna som bl.a. innebär att ska minska sina utsläpp med fosfor och kväve. För att nå målen har länderna tagit fram nationella åtgärdsplaner inom fyra prioriterade områden, varav övergödning är ett område. Den svenska åtgärdsplanen antogs av regeringen . Vad gäller övergödning är målen i BSAP införlivade i svensk miljörätt genom föreskrifterna i havsmiljödirektivet (se nedan). Slutligen har FN har tagit fram en global agenda med mål för både planetens och människors välstånd, den s.k. Agendan innehåller 17 utvecklingsmål och 169 delmål som ska främja de eko- Konvention om skydd av miljö, . Konventionen för skydd av den miljön i Nordostatlanten (OSPAR) trädde i kraft och omfattar nordöstra , inklusive , och . Convention for the protection of the environment of the north-east , 1992. 4Förutom deltar , , , , , , och . 5Helcom Ministerdeklaration (2007), Baltic Sea Action Plan (BSAP). Aktionsplanen för antogs vid i , , . nomiska, miljömässiga och sociala dimensionerna av hållbar utveck- ling. Havs- och vattenmyndigheten har identifierat följande mål som särskilt centrala för arbetet med hav och vatten. •Mål 6: Säkerställa tillgången till och en hållbar förvaltning av vatten och sanitet för alla. •Mål 14: Bevara och nyttja haven och de resurserna på ett hållbart sätt för en hållbar utveckling. •Mål 15: Skydda, återställa och främja ett hållbart nyttjande av land- baserade ekosystem, hållbart bruka skogar, bekämpa ökensprid- ning, hindra och vrida tillbaka markförstöringen samt hindra för- lusten av biologisk mångfald. För det lokala åtgärdsarbetet mot övergödning är det främst delmål 6.6 och 14.1 som är relevanta. De är utformade på följande sätt. •Delmål 6.6: skydda och återställa de vattenrelaterade ekosystemen, däribland berg, skogar, våtmarker, floder, akviferer och sjöar. •Delmål 14.1: Till 2025 förebygga och avsevärt minska alla slags föroreningar i havet, i synnerhet från landbaserad verksamhet, inklusive marint skräp och tillförsel av näringsämnen. För flera av de svenska miljökvalitetsmålen räcker det inte med natio- nella insatser för att de ska nås. De är gränsöverskridande och kräver samverkan och samarbete över nationsgränser, till exempel inom EU eller internationellt. Miljökvalitetsmålet Ingen övergödning är ett exempel. Andra exempel är Begränsad klimatpåverkan och Hav i balans samt levande kust och skärgård. De svenska miljökvalitetsmålen är ett viktigt verktyg för det svenska genomförandet av Agenda 2030:s miljömässiga dimension. EU-rättsliga regler finns i EU-förordningar eller i EU-direktiv. För- ordningar är direkt tillämpbara i medlemsländerna medan direktiven ska införlivas i den nationella lagstiftningen. De mest centrala regel- verken inom EU när det gäller vattenfrågor och övergödning är ram- direktivet för vatten, havsmiljödirektivet och nitratdirektivet, se nedan.6 De nu omnämnda EU-direktiven är införlivade i svensk rätt genom dels bestämmelser i , dels olika förordningar, bl.a. vatten- förvaltningsförordningen, havsmiljöförordningen och förordningen om miljöhänsyn i jordbruket, samt genom olika myndighetsföreskrifter. Genom ramdirektivet för vatten har EU:s medlemsländer antagit ett regelverk vars syfte är att bevara och förbättra vattenmiljön i grund- och ytvatten. Direktivet ställer krav på medlemsländerna att utforma en systematisk och adaptiv förvaltning av sina vatten. De vattenförekomster som omfattas av direktivet är medlemsländernas inlandsvatten, övergångsvatten, kustvatten8 och grundvatten9. Ramdirektivets grundläggande miljömål är att medlemsländernas vattenförekomster ska uppnå god ytvattenstatus och förhindra försämringar av vattenförekomster. Ramdirektivet för vatten är ett minimidirektiv. Det är antaget med EG-fördragets artikel 175 som rättslig grund (nuvarande FEUF artikel 192) vilket innebär att det i princip inte finns något som hindrar medlemsstaterna att ställa strängare nationella krav, så länge dessa är i linje med direktivet. Det finns även möjligheter för med- lemsländerna att, med åberopande av vissa skäl, göra undantag från kravet på god status för vissa vattenförekomster. har genomfört ramdirektivet för vatten främst genom be- stämmelserna i 5 kap. och förordning (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (vattenförvaltningsförord- ningen). Se vidare nedan om miljökvalitetsnormer, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram. När det gäller ytvatten ska en god ytvattenstatus nås i inlands- vatten, övergångsvatten och kustvatten. I detta ingår att uppnå både en god ekologisk och god kemisk status. Ytvattnets ekologiska status kan enligt direktivet vara hög, god, måttlig, otillfredsställande eller 6Även badvattendirektivet (2006/7/EG), avloppsdirektivet (91/271/EEG) och industriutsläpps- direktivet (2010/75/EU) bör dock nämnas. 7Europaparlamentet och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område. 8Med kustvatten avses vatten ut till 1 nautisk mil från baslinjen. 9Artikel 2 i ramdirektivet för vatten (2000/60/EG). dålig, men det är alltså en god status som är målsättningen. God status definieras som ett tillstånd då värdena för ytvattenförekomstens biologiska kvalitetsfaktorer uppvisar små av mänsklig verksamhet framkallade störningar, men endast i liten omfattning avviker från de värden som normalt gäller för ytvattenförekomsten vid opåverkade förhållanden. Alla medlemsländer i EU har infört ramdirektivet i sin nationella lagstiftning och är därmed skyldiga att genomföra alla delar i direk- tivet. Ramdirektivet för vatten anger att vattenresurser ska förvaltas inom avrinningsområden. Anledningen till detta är att vatten rör sig efter naturliga gränser och inte efter traditionella administrativa gränser som t.ex. läns- eller kommungränser. En konsekvens av detta blir att vattenförvaltningen måste anta en helhetssyn på vattenresurserna och samarbeta över administrativa gränser. Syftet med havsmiljödirektivet framgår av artikel 1. Direktivet ska vara en ram inom vilken medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som behövs för att uppnå eller upprätthålla en god miljöstatus i den miljön . Det anges vidare att strategier ska ut- arbetas och genomföras för att bl.a. skydda och bevara den miljön samt förhindra och minska utsläpp i den miljön, i syfte att fasa ut föroreningar (...) för att säkerställa att det inte finns någon betydande inverkan på eller betydande risk för den biologiska mångfalden, de ekosystemen, människors hälsa eller ett legi- timt utnyttjande av haven. Direktivet ska enligt samma artikel bidra till samstämmighet mellan olika politikområden, överenskommelser och lagstiftningsåtgärder som påverkar den miljön samt syfta till att säkerställa integrering av miljöhänsyn i dessa. Direktivets bestämmelser har införlivats i svensk rätt genom främst havsmiljöförordningen.11 Havs- och vattenmyndigheten är an- svarig för arbetet med direktivet. enligt havs- miljödirektivet görs i olika steg. Varje EU-land ska bl.a. bedöma 10Europaparlamentets och rådets direktiv /56/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (Ramdirektiv om en marin strategi). 11Havsmiljöförordningen (2010:1341). miljöstatus i sina havsområden, definiera vad god miljöstatus är, fast- ställa miljökvalitetsnormer och indikatorer, ta fram övervaknings- program för havsmiljön och, om det behövs, åtgärdsprogram för att nå eller upprätthålla god miljöstatus. Allt detta ingår i strategi för och för perioden –2023.12 Varje förvaltningsperiod är och samma regler gäller för alla EU-länder. Direktivet omfattar alla vatten inom EU, inklu- sive den ekonomiska zonen. I kustzonen överlappar direktivet med ramdirektivet för vatten. Nitratdirektivet är en av EU:s tidigaste rättsakter för att begränsa föroreningar och förbättra vattenkvaliteten i unionen. Användningen av nitrater (kväve) i organiska och kemiska gödsel- medel i jordbruket har kraftigt bidragit till vattenföroreningarna i . Syftet med nitratdirektivet är att minska vattenföroreningar som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket och att förhindra ytterligare sådan förorening. Varje medlemsland ska peka ut områden där det finns vatten som är känsliga för kväveföroreningar, föra en förteckning över dessa om- råden, anmäla dessa till kommissionen och upprätta åtgärdsprogram för områdena. I nitratdirektivet anges de åtgärder för att minska kväveläckaget som medlemsländerna minst måste vidta för de områden som har pekats ut som känsliga områden. Direktivet är ett minimidirektiv vilket innebär att medlemsländerna kan införa strängare krav på nationell nivå.14 Nitratdirektivet har införlivats i svensk lagstiftning genom förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket och genom föreskrifter meddelade av . Eftersom reglerna är meddelade med stöd av ska även de allmänna hänsyns- reglerna i 2 kap. beaktas vid tillämpning av bestämmel- serna och vid verksamhetsutövning. 12Havs- och vattenmyndighetens hemsida. 13Rådets direktiv /676/EEG av om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket. 14Artikel 193 FEUF (Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). utgör grunden för majoriteten av bestämmelserna som blir aktuella för övergödningsfrågan. Många av de föreskrifter som gäller jordbruk, industri, avloppsrening osv. har meddelats med stöd av bestämmelser i . Alla lagar och förordningar som är meddelade med stöd av ska tillämpas utifrån balkens syfte tillsammans med de allmänna hänsynsreglerna och reglerna om egen- kontroll. Det är därför nödvändigt att kort redogöra för vissa be- stämmelser i . övergripande syfte är att främja en hållbar utveck- ling.15 För att en hållbar utveckling ska kunna uppnås anges att miljö- balken ska tillämpas så att •Människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägenheter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påverkan, •Värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas, •Den biologiska mångfalden bevaras, •Mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från eko- logisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt lång- siktigt god hushållning tryggas, och •Återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med material, råvaror och energi främjas så att ett kretslopp uppnås.16 De allmänna hänsynsreglerna i andra kapitlet har ett brett tillämpningsområde och gäller alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd om denna kan innebära skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Det kan t.ex. handla om krav på att skaffa sig nödvändig kunskap, krav på att använda bästa möjliga teknik eller krav på att hushålla med råvaror och energi. Det är fråga om minimikrav som måste vara uppfyllda för att en verksamhet över huvud taget ska vara tillåten. Verksamhetsutövare kan t.ex. vara en fastighetsägare med ett enskilt avlopp, en lantbrukare, en kommun som är huvudman för ett avloppsreningsverk, ägaren till en industri m.m. Vad en verksam- hetsutövare behöver vidta för åtgärder eller kunna om sin verksam- 151 kap. 1 § första stycket MB. 161 kap. 1 § andra stycket MB. het får avgöras i varje enskilt fall, t.ex. inom ramen för en tillstånds- prövning, efter vad som är rimligt i förhållande till nytta och kost- nad. Här kommer inte att redogöras för samtliga hänsynsregler i andra kapitlet , eftersom detta har gjorts av flera tidigare stat- liga utredningar. Det finns dock två principer i andra kapitlet miljö- balken som har särskild bäring på övergödningsfrågan och som ofta tillämpas inom ramen för miljötillsynen. Det är försiktighetsregeln och skälighetsregeln. Nedan redogörs därför för dessa. grundläggande hänsynsregel brukar kallas ”försiktig- hetsregeln”.17 Den anger att alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön.18 Försiktighetsåtgärder ska vidtas redan vid en risk för skada eller olägenhet vilket kommer till uttryck på följande sätt; dessa försiktighetsmått ska vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för män- niskors hälsa eller miljön.19 Vilka försiktighetsåtgärder som ska vidtas får avgöras i varje enskilt fall. Principen är vedertagen internationellt i flera konventioner, bl.a. i Rio-deklarationen och i Helsingforskonventionen om skydd av miljö. Den kommer också till uttryck i flera av EU:s rättsakter. Rörande kostnaderna för sådana försiktighetsåtgärder har man hänvisat till den allmänna principen om förorenarens betalningsansvar som slagits fast i olika internatio- nella överenskommelser och i EU:s unionsfördrag20 och som innebär att den som förorsakar miljöstörningar ska bekosta de åtgärder som behövs för att förebygga eller avhjälpa skador och olägenheter. 172 kap. 3 § MB. 182 kap. 3 § första stycket första meningen MB. 192 kap. 3 § andra stycket MB. 20Artikel 194 FEUF. regel om vem som har bevisbördan kompletterar för- siktighetsregeln och innebär att bevisskyldigheten när det gäller behöv- liga försiktighetsmått ska ligga på verksamhetsutövaren.21 När en verksamhet kräver tillstånd, godkännande eller dispens kan bestämmelsen läggas till grund för villkoren.22 Vad som närmare krävs i fråga om skyddsanordningar, begräns- ningar i verksamheten och andra försiktighetsåtgärder beror på för- hållandena i det enskilda fallet. Man får självfallet ta hänsyn till riskens storlek – dels sannolikheten för en miljöpåverkan, dels hur pass allvarlig denna påverkan sannolikt kan bli. På detta sätt beror det delvis på de geografiska förhållandena, särskilt omgivningens käns- lighet, hur mycket man kan begära av en verksamhetsutövare. I och för sig saknar det betydelse om verksamheten bedrivs yrkesmässigt eller om det är fråga om ideell eller offentlig verksamhet (frånsett att ett särskilt krav på bästa möjliga teknik gäller vid yrkesmässig verk- samhet, se andra meningen). En skälighetsbedömning ska dock alltid ske enligt 2 kap. 7 §, och där kan sådana förhållanden spela in. Det- samma gäller den ekonomiska situationen för verksamhetsutövaren.23 Försiktighetsregeln innehåller även ett krav på att bästa möjliga teknik ska användas.24 Kravet gäller dock endast vid yrkesmässig verksamhet. Detta krav anknyter till industriutsläppsdirektivet som kräver ”Best Available Technique” (BAT). Enligt förarbetena är ”teknik” inte bara den använda teknologin (t.ex. en reningsanordning) utan även det sätt på vilket en anläggning utformas, uppförs, under- hålls, drivs samt avvecklas och tas ur bruk. Således inte bara produk- tionsanordningar utan även metoder för produktion såsom utbild- ning och arbetsledning. Tekniken ska dock vara praktiskt möjlig att använda, med andra ord tillgänglig på marknaden och inte bara före- komma på experimentstadiet och tekniken ska vara ekonomiskt möj- lig att använda inom branschen typiskt sett. 212 kap. 1 § MB. 2216 kap. 2 § andra stycket MB. 23Bengtsson, B. m.fl. (2012) . Del I & II: Juridik. 242 kap. 3 § första stycket andra meningen MB. Skada och olägenhet för människors hälsa och miljön ska före- byggas, hindras eller motverkas genom behövliga försiktighetsmått men innehåller en begränsningsregel för vad som kan krävas av en verksamhetsutövare. Kraven får nämligen inte vara orimliga och den avvägning som ska göras vid bedömningen av vilka krav som är rimliga regleras i den s.k. skälighetsregeln.25