sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — I samband med att rätten till utbildning i skollagen utsträcktes till att omfatta även barn som är i landet utan tillstånd anförde reger- ingen att det är motiverat att överväga om även barn med tidsbegrän- sade uppehållstillstånd som vistas i landet än bör ges rätt till utbildning. Regeringen uppgav att den avser att återkomma i frågan.112 Skolplikt för asylsökande m.fl. barn När det gäller asylsökande barn och barn som vistas i landet utan tillstånd (inklusive EU-migranter utan uppehållsrätt) gäller ingen skol- plikt. Även om de omfattas av rätten till utbildning innebär det att skolgången för dem inte är obligatorisk. Det kan därvid noteras att det utan skolplikt inte finns något ansvar för barnets kommun eller vårdnadshavare att se till att barnet blir utbildat. Därtill kan många av de verktyg som finns för att få barnet till skolan inte användas. Det kan ifrågasättas om det är förenligt med artikel 28.1 (a) i barn- konventionen, eftersom grundutbildningen ska vara obligatorisk och att lika möjligheter till utbildning ska gälla för alla. Regeringen för ett resonemang kring varför dessa barn inte bör omfattas av skol- plikten men konventionen är tydlig i att grundskoleutbildningen ska vara obligatorisk för alla. Det finns således inte något större utrymme för staterna att göra egna bedömningar om det är till barnets bästa att utbildningen inte är obligatorisk. Svårigheter i att upprätthålla detta utgör inte heller något bärande argument för att tolka barnkon- ventionen annorlunda. Vår bedömning är därför att svensk lagstift- ning inte överensstämmer med i denna del. Undantag från skolplikt vid religiösa m.fl. inslag Som framgår i kapitlet om artikel 14 ska konventionsstaterna respektera ett barns religionsfrihet. Staterna ska även respektera den rätt en för- älder har att ge sitt barn vägledning då barnet utövar sina rättigheter, (jämför artiklarna 5 och 14.2). Det finns också, bl.a. i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, ett uttryckligt stadgande att rätten att välja utbildning i första hand tillkommer föräldrarna. Inget av detta innebär emellertid att ett barn eller dess föräldrar fritt 2012/13:58 s. 17. Artikel 28 – utbildning kan välja vilka moment i utbildningen barnet ska delta i och inte. Ut- över stadgandet i artikel 28.1 (a), om att utbildningen ska vara obliga- torisk, framgår det av artikel 29 att barnets utbildning ska syfta till att utveckla respekten för såväl den egna kulturella identiteten som för andra kulturer än den egna. Läs mer i kapitlet om artikel 29. Den princip som kan anses följa av praxis framstår som förenlig med , utifrån den balans som bör råda mellan religionsfrihet och kravet på att ett barn ska delta i obligatorisk utbildning om andra kulturer än barnets egen. Av pra- xisen framgår nämligen att så länge det är fråga om en opartisk och allsidig redovisning av t.ex. kultur, religion och etik, är det inte oför- enligt med att neka ett barn att bli befriad från obligatorisk undervisning. Enligt svensk lag, såsom den har tolkats i praxis, är utrymmet för att bevilja befrielse från skolplikten i vissa ämnen, på grund av religiös eller filosofisk övertygelse, begränsat. Det kan bero på att undervis- ningen i svenska skolor ska vara icke-konfessionell och att kurspla- nerna ansetts vara utformade på ett allsidigt och objektivt sätt. (Låt vara att det i läroplanen hänvisas till den etik som förvaltats av kris- ten tradition och västerländsk humanism. )113 Med beaktande av ställning i svensk rätt får det också antas att om en svensk domstol bedömer att undervisningen har konfessionella inslag, vilket alltså strider mot skollagen, är utrymmet för att bevilja befrielse större. En sådan fördragskonform tolkning skulle då rim- ligen göras både i förhållande till och barnkon- ventionen. Enligt vår bedömning överensstämmer svensk lag och praxis med i denna del. 31.3.2Studievägledning (artikel 28.1 [d]) Elever i alla skolformer från och uppåt ska enligt skol- lagen ha tillgång till personal med kompetens för att ge eleverna studie- och yrkesvägledning. Det uppfyller de krav på tillgång till information och vägledning som ställs i artikel 28.1 (d). 113Se kapitlet om artikel 29. Artikel 28 – utbildning 31.3.3Närvaro i skolan (artikel 28.1 [e]) Skolplikt gäller i och genom skollagen ges rektorer och huvudmän verktyg för att se till att skolplikten fullföljs. Det framgår också av lagen vilka som har ansvaret för att skolplikten följs. Även de utbildningsdeltagare som inte omfattas av skolplikt ska enligt be- stämmelserna närvara på sådan utbildning som de är anmälda till. Om det inte följs ska vårdnadshavarna informeras. Upprepad från- varo ska utredas och lämpliga åtgärder ska vidtas. Därutöver ska skolan arbeta för att skolmiljön är god och mobbning och annan kränkande behandling av eleverna ska aktivt motverkas. Skyldigheten i 28.1 (e) innebär endast att åtgärder ska vidtas för att uppmuntra regelbunden närvaro. Genom det beskrivna regelver- ket vidtas flera åtgärder i detta syfte. Svensk rätt överensstämmer därmed med i denna del. 31.3.4Upprätthållande av disciplin (artikel 28.2) I skollagen finns det både allmänna bestämmelser om att skolmiljön ska präglas av trygghet och studiero samt mer konkreta verktyg för lärare och rektor att komma till rätta med elever som motarbetar en sådan miljö. garanteras eleverna ett skydd mot kropps- bestraffning och annan kränkande behandling både genom skollagen och andra bestämmelser, t.ex. i . Denna syn bekräftas även i de vägledande rättsfall som finns om disciplinära åtgärder. Det faller utanför vårt uppdrag att kartlägga lärares och rektorers tillämpning av bestämmelserna. Det som framförts till oss om gräns- dragningsproblematiken mellan disciplinära åtgärder och kränkande behandling bör emellertid analyseras utifrån ett rättsligt perspektiv. Möjligheterna till att använda sig av disciplinära åtgärder i en viss situa- tion måste avgöras utifrån avvägningar mellan motstående intressen och med beaktande av proportionalitetsprincipen. I princip alltid när rättigheter eller intressen vägs mot varandra förekommer det situa- tioner som är svårbedömda. Gränsdragningsproblem blir därmed ofrån- komliga. När disciplinära åtgärder kan behöva vidtas är det ofta fråga om att enskilda pedagoger behöver ta snabba beslut i trängda situa- tioner. Det innebär att det måste ställas höga krav på ett tydligt regel- verk, om det ska kunna säkerställas att disciplinen i skolan upprätthålls på ett konventionsenligt sätt. Det är däremot varken ett konventions- Artikel 28 – utbildning krav eller möjligt att i lagstiftningen ange en uttömmande lista över godtagbara disciplinära åtgärder och i vilka situationer som respek- tive åtgärd får användas. I regleras de förfarandena som är straffsanktionerade och av skollagen framgår under vilka förutsättningar de allvarligaste godtagbara disciplinära åtgärderna får vidtas. Det är också tydligt i skollagen att varken huvudmannen eller personalen får utsätta ett barn eller en elev för kränkande behandling. En elev kan visserligen anse att det är kränkande att bli tillsagd, förflyttad eller avstängd utan att läraren gjort något fel enligt skollagen. Det står emellertid klart att det aldrig får vara fråga om några bestraffande kroppsliga ingrepp. Det följer av både och skollagen med tillhörande förarbeten och praxis.114 Det är också viktigt att påpeka att ett beteende kan vara otillåtet enligt skollagen utan att det är brottsligt. Det är nämligen inte bara ofredanden, utan alla former av kränkande behandling som är otillåtna och kan vara skadeståndsgrundande enligt skollagen. Av hovrätts- avgörandet som avsåg en pojke som hade blivit tagen i örat framgår det t.ex. att domstolen ansåg att beteendet var olämpligt men inte straffbart som ofredande. Det kan sålunda bli olika utgångar i t.ex. ett mål om straffrättsligt ansvar, ett annat om skadestånd enligt skol- lagen och ett tredje om arbetsrättsliga frågor, på grund av samma olämpliga beteende. Det ska också framhållas att även en kränkning som är att bedöma som ringa (och inte skadeståndsgrundande, såvida det inte är fråga om en repressalie) också är otillåten. Sammanfattningsvis finns det såväl principer som konkreta verk- tyg för att upprätthålla disciplinen i skolan på ett för barnen värdigt sätt. Det är svårt att göra en bedömning om huruvida alla lämpliga åtgärder vidtagits. En sådan bedömning är framför allt möjlig och relevant när enskilda fall prövas. Den oro som flera myndigheter ut- tryckt kring att barn med funktionsnedsättning utsätts för kränk- ningar kan emellertid inte bortses från. Det kan därigenom inte med säkerhet sägas att alla lämpliga åtgärder har vidtagits för att säker- ställa att disciplinen upprätthålls på ett sätt som är förenligt med kon- ventionen. Däremot tycks det inte främst vara lagstiftning och praxis 114I förarbetena till skollagen anges inte bara att de åtgärder som vidtas naturligtvis inte får vara kränkande för eleven, utan det erinras också om skyldigheten enligt artikel 28 i barnkonven- tionen att säkerställa att disciplinen i skolan upprätthålls på ett sätt som är förenligt med barnets mänskliga värdighet och som står i överensstämmelse med (prop. 2009/10:165 s. 322 och 323). Artikel 28 – utbildning som saknas, utan möjligen bättre utbildning och tillsyn eller resurser. Med beaktande av den generella formuleringen i artikel 28.2 i kon- ventionen samt den omfattande reglering som finns kring såväl disci- plinära åtgärder som kränkande behandling bedömer vi sammantaget att svensk lagstiftning och praxis i denna del överensstämmer med artikel 28 i . 31.3.5Internationellt samarbete (artikel 28.3) Enligt artikel 28.3 ska konventionsstaterna främja och uppmuntra internationellt samarbete i utbildningsfrågor. Det är svårt att utläsa några konkreta skyldigheter ur artikel 28.3. Det kan emellertid fram- hållas att på flera sätt samarbetar för att även barn i utveck- lingsländer ska få tillgång till utbildning. är också en stor bidragsgivare till . Även om det är lagstiftning och praxis som vår kartläggning ska omfatta kan vi konstatera att vidtar åtgärder för att främja och uppmuntra internationellt samarbete på det sätt som förutsätts i artikel 28.3. Vi har i vår kartläggning inte funnit någon svensk lag- stiftning eller praxis som inte stämmer överens med innebörden av artikel 28.3. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 28 i med följande undantag. Det är inte förenligt med artikel 28 att grundskoleutbildningen, enligt svensk lag, inte är obligatorisk för alla barn som har rätt till utbildning, bl.a. asylsökande barn och barn utan tillstånd att vistas i landet. 32 Artikel 29 – utbildningens syfte Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 29 i . 1.Konventionsstaterna är överens om att barnets utbildning ska syfta till att: a)utveckla barnets fulla möjligheter i fråga om personlighet, anlag och fysisk och psykisk förmåga, b)utveckla respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande fri- heter samt för principerna i stadga, c)utveckla respekt för barnets föräldrar, för barnets egna kulturella identitet, språk och värden, för bosättningslandets och för ursprungs- landets nationella värden och för kulturer som skiljer sig från barnets egen, d)förbereda barnet för ett ansvarsfullt liv i ett fritt samhälle i en anda av förståelse, fred, tolerans, jämställdhet mellan könen och vänskap mellan alla folk, etniska, nationella och religiösa grupper och personer som tillhör ett urfolk, e)utveckla respekt för naturmiljön. 2.Inget i denna artikel eller i artikel 28 får tolkas så att det medför in- skränkning i den enskildes och organisationers rätt att inrätta och driva utbildningsinstitutioner, dock alltid under förutsättning att de principer som fastställts i punkt 1 i denna artikel iakttas och att kraven uppfylls på att undervisningen vid dessa institutioner ska stå i överens- stämmelse med vad som från statens sida angetts som miniminorm. Artikel 29 – utbildningens syfte Rätten till utbildning behandlas i artikel 28 och i artikel 29 uttrycks vad utbildningen ska syfta till. Genom den första punkten i artikel 29 uttrycks vad barnets utbildning ska syfta till. I den andra punkten förtydligas att varken artikel 28 eller artikel 29.1 får tolkas så att det medför en inskränkning i den enskildes och organisationers rätt att inrätta och driva utbildning. Syftet med ett barns utbildning uttrycks även i det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Av artikel 26.2 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna1 framgår att utbildningen ska syfta till att ut- veckla personligheten till fullo och till att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Vidare fram- går det att utbildningen ska främja förståelse, tolerans och vänskap mellan alla nationer, rasgrupper och religiösa grupper samt främja FN:s verksamhet för fredens bevarande. I artikel 13 i den internatio- nella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter2 finns liknande skrivningar som har utvecklats något. Genom artikel 29 i erkänns och vidareutvecklas syftet med utbild- ningen. Artikel 29 tar upp fler syften än dem som framgår av de andra bestämmelserna, bl.a. nämns jämställdhet mellan könen och att bar- net ska utveckla respekt för föräldrarna, miljön, den egna kulturella identiteten och kulturer som skiljer sig från barnets egen. Vikten av varje folks traditioner och kulturella värden när det gäller ett barns utveckling påpekas för övrigt även i inledning (preambel). I artikel 24 i konventionen om rättigheter för personer med funk- tionsnedsättning3 uttrycks inriktningen för lärandet, som på flera sätt liknar skrivningarna i och i det grundläggande ram- verket för de mänskliga rättigheterna. ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.4 (Läs mer om dessa nedan.) 1Antagen av genom resolution 3/217 . 4CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 29 – utbildningens syfte att artikel 28, om ett barns rätt till utbildning, är intimt förknippad med artikel 29, finns det flera artiklar som är relevanta för uttolk- ningen av artikeln. Artikel 30 tar bl.a. upp rätten för ett barn som tillhör en etnisk, religiös eller språklig minoritet eller ett urfolk att utöva sin religion, att använda sitt språk och att tillsammans med andra ha sitt eget kulturliv. Ett barn har också rätt till stöd för att kunna utvecklas vilket bl.a. tas upp i artikel 3.2 och i artikel 23 om rättigheter för barn med funktionsnedsättning. Även artiklarna 5 och 18 om föräldrarnas ansvar, skyldigheter och rättigheter är av rele- vans samt artikel 27 om en stats åtaganden vad gäller ett barns lev- nadsstandard. Andra artiklar som kan aktualiseras, beroende på om- ständigheterna, är artiklarna 19, 22 och 32–36, som ger ett barn skydd mot företeelser som kan hämma dess utveckling. Artiklarna 24 och 31 tar upp olika aspekter av ett barns utveckling och är på så sätt relevanta i genomförandet av artikel 28. Detsamma gäller de fri- och rättigheter som återfinns i artiklarna 13–17. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 29. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta inne- bär att även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, ett barn som söker asyl eller ett barn som befinner sig utan tillstånd i omfattas av vad som stadgas i artikel 29. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får arti- Artikel 29 – utbildningens syfte kel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genomförandet av konventionen. Artikel 29 bör ses som en vidare- utveckling av artikel 6 då den uttrycker på vilket sätt utbildningen ska bidra till barnets utveckling. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.5 Barnrättskom- mittén förväntar sig att konventionsstaterna tolkar ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar bar- nets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala ut- veckling.6 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artik- larna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgäng- liga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åt- gärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 5CRC/C/GC/7 p. 6CRC/GC/2003/5 p. Artikel 29 – utbildningens syfte särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Detta kan t.ex. innefatta beslut om utformningen av ett barns utbildning och vad den ska syfta till. Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.7 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndig- heter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som be- döms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande prin- ciper och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av bar- nets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dyna- miskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget.8 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 29. 7CRC/C/GC/12 p. 8CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. Artikel 29 – utbildningens syfte Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid alla åtgärder som rör barn och därmed även vid utformning av reglering som på olika sätt rör utbildningens syfte. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i be- dömningen av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på ett barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som rör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.9 Enligt artikel 3.1 ska det i varje beslut som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. I förhållande till arti- kel 29 blir det aktuellt bl.a. vid frågor som rör huruvida syftet med utbildningen tillgodoses för ett enskilt barn. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättig- heter som ett barn har enligt och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). har understrukit att en bedömning av barnets bästa ska ske med utgångspunkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lös- ningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.10 Kommittén anser att det är av vikt att följa upp konsekvenserna av ett beslut och att det enskilda barnet som berörs ges möjlighet att medverka i uppföljningen.11 I praktiken innebär det i relation till arti- kel 29 att ta reda på hur barnet upplevt åtgärderna och om åtgärderna var till barnets bästa. 9CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 10CRC/C/GC/14 p. 11CRC/C/GC/12 p. 134 (i). CRC/C/GC/14 p. Artikel 29 – utbildningens syfte Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det innebär att förfaranden som på olika sätt rör utbild- ningens syfte omfattas. har uttryckt att utbildningen bl.a. ska vara barnvänlig (child-friendly).12 Kommittén lyfter fram att man måste införa och följa vissa barnanpassade förfaranden för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska kunna förverkligas.13 Vidare har kommittén betonat att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets in- dividuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.14 Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34.