sou · H8B346 · 2020-08-07 00:00:00 — Förändringen kan göras finansiellt neutral om man så önskar, an- tingen genom justering av avgifterna till systemen eller av ersätt- ningsnivåerna, eller också genom en kombination av dessa båda. •Arbetslöshetsförsäkringen bör vara obligatorisk inom ramen för dagens administrativa lösning, det vill säga en kombination av fackligt anknutna kassor och en fristående som de anställda får välja mellan. Ersättningsnivån bör baseras på månadsinkomster och nivåerna justeras upp. •Personer ska kunna nekas sjukpenning endast med hänvisning till ett till karaktären preciserat arbete på arbetsmarknaden. Detta ska i så fall ske efter en arbetsförmågeutredning som medger en mer konkret bedömning av vilka till buds stående arbeten som kan komma i fråga. Definitionerna av vilka arbeten som ska anses lämpliga för den försäkrade bör harmoniseras mellan regelverken för arbetslöshetsförsäkring och sjukpenning. På det kriminalpolitiska området är det viktiga att slå fast att de effektivaste åtgärderna är förebyggande. En stor del av de kriminella karriärerna kan återföras på skolmisslyckanden, som i sin tur ofta hänger samman med neuropsykiatriska diagnoser, missbruk i familjen och liknande problem. Om man tidigt lyckas identifiera barn och ungdomar i riskzonen och sätter in stödåtgärder, kan man alltså und- vika långt högre både personliga och samhällsekonomiska kostnader längre fram i livet. Exkludering tidigt i livet ökar risken för dysfunk- beteendemönster. Även med en framgångsrik preventiv politik kommer det att begås brott. Också i det skedet av livet är det viktigt att samhällets åtgärder syftar till integration och inte till exkludering. Inträde på arbetsmarknaden och familjebildning är viktiga faktorer i den integ- rerande processen, och utbildning under fängelsevistelsen bör därför vara ett inslag i återanpassningen. Kommissionen har inga konkreta förslag inom områdena preven- tion och kriminalvård utan begränsar sig till följande bedömningar: •Tidiga insatser under barn- och ungdomsåren för att förebygga kriminella karriärer är kostnadseffektiva under förutsättning att riskgrupperna kan identifieras med tillräcklig träffsäkerhet. Detta förutsätter samlade insatser från skola, socialtjänst och barn- och ungdomspsykiatri. •Kriminalpolitiken bör i möjligaste mån styras av forskningen och inte av vad som bedöms vara politiskt attraktiva åtgärder. För- längning av redan långa fängelsestraff har osäker effekt och kan i sämsta fall vara kontraproduktiv. Företag har i växande utsträckning blivit instrument för den orga- niserade brottsligheten, med negativa fördelningskonsekvenser för både brottsoffer och arbetskraft som utnyttjas. I syfte att motverka denna utveckling föreslår kommissionen: •Revisionsplikten för små aktiebolag återinförs. •Möjligheterna till ytterligare informationsutbyte mellan myndig- heter bör utredas för att underlätta urval och kontroll. Grunden i ett modernt skattesystem bör vara en progressiv inkomst- beskattning. Det råder ett starkt samband mellan förmåga (mätt med arbetsinkomst) å ena sidan och kapitaltillgångar och kapitalinkoms- ter å den andra. Detta talar för att man beskattar kapital som kom- plement till arbete, för att kunna öka progressiviteten i den samman- tagna beskattningen utan att öka marginalskatten på arbete alltför mycket. Skattekvoten är inget bra mått på hur stora de offentliga in- greppen i hushållens ekonomi är. har vid en direkt jämförelse med andra en relativt hög skattekvot, men korrigerat för skattebelagda transfereringar, välfärdspolitik på budgetens utgifts- sida och andra inslag i politiken intar snarare en mellan- position. Skattekvoten har sjunkit av BNP, motsvarande . Den ökande ojämlikheten i vad avser inkomster beror i väsentlig utsträckning på politiska beslut. Kapitalinkomsterna, som är lägre beskattade är inkomster från arbete, har ökat i betydelse, och skatte- och transfereringssystemet är generellt mindre omförde- lande . Intäkterna från kapitalbeskattning har trendmäs- sigt sjunkit från av BNP, trots att både stockar och flöden har ökat. Bostadsbeskattningen styrdes tidigare av principen att staten skulle vara neutral i valet mellan ägt och hyrt boende. är det ägda boendet starkt gynnat, mer än i de flesta EU-länder. Av fördelningspolitisk betydelse är också de så kallade skatte- utgifterna, det vill säga subventioner på budgetens inkomstsida som uppkommer genom avvikelser från normnivån på en viss skatt. Exempel på detta är lägre mervärdesskatt på livsmedel, ränteavdrag för lån och rot- och rutsystemen. Kommissionen har på skatteområdet begränsat sig till de skatter som har klar fördelningspolitisk anknytning. •Skatten på kapitalinkomster bör höjas, med riktpunkten att en enhetlig skattesats ska gälla för alla kapitalinkomster. Arvs- och gåvoskatt bör återinföras, och förutsättningarna för en förmögen- hetsskatt bör utredas. •Beskattningen av fåmansföretag, de så kallade 3:12-reglerna, har av allt döma genererat en viss ökning av sysselsättningen, men det är oklart till vilken kostnad. Reglerna har också utnyttjats för att utveckla bolagskonstruktioner som sätter progressiviteten i skattesystemet ur spel. Förändringar som skulle eliminera miss- bruket och bevara de positiva inslaget har tidigare utretts (SOU 2016:75). Förslagen från denna utredning bör genomföras. Åtgärder mot ovannämnda typ av konstruktioner bör vidtas ge- nom en skärpning av aktivitetskravet på företagen. •Principen om likabehandling av hyrt och ägt boende bör återupp- rättas. Skattesatsen för bostadsrätter harmoniseras med den som gäller för småhus. •En avgift eller skatt på fastigheter bör endast tas ut ovanför ett fribelopp men å andra sidan inte ha något tak. Ränteavdraget ned- trappas successivt. Fastighetsavgiften på hyresfastigheter avskaffas. •Pandemin kommer att leda till en kraftig försämring av den offentliga budgetens saldo, på grund av både ökade utgifter och minskade intäkter. För att återställa balansen i de offentliga finan- serna kommer det att krävas betydande skattehöjningar. Sådana bör baseras på skatt efter förmåga, det vill säga ges en tydligt pro- gressiv profil. uppdrag skiljer sig väsentligt från normal- utredningar genom det breda mandat som formulerats i kommissio- nens direktiv. Som framgått av tidigare delar av betänkandet berörs ett stort antal politikområden, och det har inte varit möjligt att över hela linjen utveckla detaljerade förslag i enlighet med normalformen för utredningar. Åtskilliga förslag och rekommendationer kräver vidare utredningar, och kostnadsuppskattningar blir på sådana om- råden med nödvändighet ungefärliga. Covid-19-pandemin har radikalt förändrat förutsättningarna för finanspolitiken. Både skattekvot och ambitioner vad gäller offentlig- finansiellt saldo kommer att behöva omprövas. Kommissionen har dock i sin översiktliga finansieringsanalys bortsett från pandemins effekter. De problem som stod inför redan före pandemin är dess- utom av en sådan dignitet att det ter sig orealistiskt att de alla skulle kunna lösas bara genom en omdisponering av existerande budget- medel. Den omfattande invandringen har på avgörande sätt förändrat förutsättningarna för tidigare fattade beslut om överskottsmål och skattekvot. krav på det offentliga underskottet och skuldsättningen som med god marginal tillfredsställer . Överskotts- målet har justerats ned, men det offentliga saldot skulle kunna sänkas med ytterligare av BNP med bi- behållen respekt för stabilitetspaktens krav, vilket motsvarar ett utrymme på drygt 50 miljarder. Som nämnts har skattekvoten har sänkts , motsvarande omkring 290 miljarder. Överskottsmålet sattes en gång med hänvisning till demografiska prognoser som förutsåg en stark ökning av försörjningskvoten – andelen barn och äldre av befolkningen skulle växa i förhållande till den andel som är i arbetsför ålder. Genom invandringen efter sekel- skiftet har den demografiska profilen i befolkningen förändrats radi- kalt; försörjningskvoten förbättras med mellan , när de utrikes födda inkluderas. En förutsättning för att denna gynn- samma situation ska kunna utnyttjas är emellertid att de utrikes födda, jämte grupper av inrikes födda som av olika anledningar varken arbetar eller studerar, integreras i arbetskraften i den utsträckning som är möjlig. Detta kräver mycket stora utbildningsinvesteringar, i varierande utsträckning i kombination med lönesubventioner. I av- saknad av sådana investeringar föreligger risker för kostnader av annat slag – utebliven ekonomisk tillväxt, ökat beroende av trans- fereringssystem och sociala konflikter. Med dessa siffror i åtanke har kommissionen inte desto mindre sökt finansiera sina förslag inom den existerande utgiftsramen. Om man finner dessa finansieringsvägar mindre lämpliga, återstår att finna andra eller också att förändra skattekvot eller överskottsmål. Sammantaget uppskattas kostnaderna för kommissionens förslag ligga i intervallet 30 till . Huvudfinansierings- källorna är: •en höjning av momsen på livsmedel till standardnivån med kompensation till barnfamiljer och låginkomsthushåll – netto •en avveckling av rot-avdraget – •en temporär överföring från biståndsbudgeten motsvarande av BNI till ändamål som syftar till en förbättrad integ- ration av utrikes födda – 15–16 miljarder. Motiven är följande. Normal moms på livsmedel har i en analys visat att sänkt livsmedelsmoms är en ineffektiv åtgärd för att stödja barnfamiljer och låginkomsthushåll, vilket var det ursprungligen angivna motivet. Momsen kan höjas till ordinarie nivå och målgrupperna kan hållas skadeslösa, som åtgärden enligt uppskattning ger ett netto i intervallet 15–20 miljarder. bör även moms på restaurang- och cateringtjänster harmoniseras för att undvika gränsdragnings- problem, men under rådande förhållanden är detta inte lämpligt, eftersom denna bransch har påverkats särskilt starkt av pandemin. Även utan denna extra justering är ett netto på 15 miljarder en för- siktig uppskattning. Argumenten för att behålla rotavdraget är svaga. Subven- tionen infördes ursprungligen som ett konjunkturinstrument men permanentades på oklara grunder. Något behov av ett allmänt branschstöd till byggsektorn är svårt att se. Avdraget utnyttjas för en rad ändamål som inte bidrar till att öka den tillgängliga bostads- arean – renovering av fullt funktionsdugliga bostadsutrymmen, till- byggnader som inte ökar boytan, med mera. Med en omallokering av resurserna till nybyggnad av hyreslägenheter lämnas ett bättre bi- drag till lösandet av bostadskrisen. Avdraget kommer huvud- sakligen medel- och höginkomsttagare till del. En väsentlig del av de projekt som beviljas avdrag skulle utföras även utan stöd. Om resurserna överförs till andra stödformer inom bostadspolitiken, kommer den frigjorda arbetskraften dessutom att kunna beredas sysselsättning i annan byggverksamhet. Argumentet att subventionen bidrar till att minska svartarbetet i landet vilar på relativt svaga grunder. Temporär justering av biståndsmålet Den svenska biståndspolitiken har ett volymsmål motsvarande av bruttonationalinkomsten (BNI). I budgeten uppgår beloppet till . Enprocentsmålet är själv- påtaget. Ett åtagande som formellt har gjort i ett internatio- nellt sammanhang är att det internationella biståndet ska uppgå till . Detta beslöts inom EU av de då 15 medlems- länderna. Enprocentsmålet avsåg ursprungligen det totala resurs- flödet från både offentliga och privata källor, men då givarländernas regeringar inte har någon kontroll över det privata flödet, övergick man till målet för det offentligt beslutade flödet. Bland medlemsländer som samarbetar om utveck- lingspolitiken, de så kallade DAC-länderna, är det bara de skandina- viska länderna, och som lever upp till detta lägre 0,7-procentsmål. Under det dryga halvsekel som har gått sedan diskussionen inled- des har de globala resursflödena förändrats i grunden. Både direkt- investeringar och privata överföringar från enskilda migranter till hemländerna, så kallade remitteringar, har vuxit kraftigt och är nu var för sig väsentligt större än den offentliga biståndsbudgeten. Re- mitteringarna var på global nivå mer än dubbelt så stora som det offentliga biståndet. I bedömningen av det internationella utvecklingssamarbetet är det nödvändigt att anlägga ett brett perspektiv. Flyktinginvand- ringen är inte planerad och efterfrågad på det sätt som arbetskrafts- invandringen är, utan vilar huvudsakligen på humanitära bevekelse- grunder. I betänkandet föreslås en rad åtgärder för att underlätta integrationen av flyktingar på arbetsmarknaden, men även med opti- mistiska antaganden om sådana integrationsproblem kommer flyk- tinginvandringen att medföra betydande offentliga kostnader. Detta är i realiteten att se som en del av det internationella biståndet. Vissa av migranterna kommer att återvända till hemländerna , kanske när en väpnad konflikt har bilagts, och har då på olika sätt ökat sin kompetens genom skolgång eller yrkesutbildning. Vissa stannar , och några etablerar sig permanent i det nya landet eller söker sig till ett annat EU-land. Detta resulterar i remit- teringar, som alltså indirekt är ett resultat av mottagandet och eta- bleringen i det nya hemlandet. Vissa etablerar sig som företagare i det nya landet och utnyttjar sina nätverk i ursprungslandet för att utveckla handelsutbytet mellan länderna. Vad nettoeffekten av detta blir kan inte anges med någon rimlig säkerhet, men den bör vägas in kvalitativt när det övergripande målet för bistånds- och migrations- politiken ska bestämmas. Mot denna bakgrund framstår en temporär justering av biståndsmålet som en rimlig åtgärd. belastning på folkhushållet som kan kopplas till migrationen såvitt nu kan bedömas är tillfällig, finns förutsättningar att återgå till en- procentsmålet inom en inte alltför avlägsen framtid. Ett återupprättat socialt kontrakt Det uppdrag som formulerats i kommissionens direktiv är brett och allmänt hållet. Det sammanfattas i följande tre punkter: •Föreslå åtgärder som kan bidra till att utjämna skillnader i upp- växtförhållanden, samt i möjligheter till god utbildning och arbete med goda arbetsvillkor. •Överväga åtgärder som stärker den enskildes rätt i förhållande till starka ekonomiska intressen. •Lämna förslag till andra typer av jämlikhetsskapande åtgärder. Dessutom sägs att förslagen ska främja jämlikhet på ett sådant sätt att ekonomins funktionssätt och tillväxtpotential stärks. I direktivet sägs också att jämlikheten ska främjas genom en så jämn fördelning av marknadsinkomsterna som möjligt. Av analysen har framgått att den sistnämnda strategin rymmer vissa risker; fördelningen av mark- nadsinkomster mätt med ginikoefficienten har under några de- cennier varit stabil, som fördelningen av disponibla inkomster blivit allt ojämnare. Eftersom det är de disponibla inkomsterna som ytterst bestämmer vilket handlingsutrymme hushållen har, måste även denna utveckling bevakas. Kommissionen har mot denna bakgrund presenterat ett stort antal förslag med inriktningen att öka jämlikheten och stärka landets ekonomiska potential. Det stora flertalet av förslagen har tidigare diskuterats i den allmänna debatten, i vissa fall utretts grundligt. Kommissionens bidrag ska därför främst ses som ett för- sök att presentera en sammanhängande analys av aktuella problem och en samling förslag som ömsesidigt stöder varandra i arbetet med att hejda och vända utvecklingen mot ökad ojäm- likhet, polarisering och sociala konflikter. Pandemin har förändrat förutsättningarna för politikens förande och kommer att påverka dem . Redan innan denna utifrån kommande chock drabbade den globala och den svenska ekonomin fanns det dock tecken på kris. Polariseringen i samhället har ökat, liksom aggressiviteten i det offentliga samtalet, den parla- mentariska situationen präglas av instabilitet, och det politiska syste- met fungerar i vissa avseenden mindre väl. Detta har skett som den ekonomiska utvecklingen har varit gynnsam, med en stabil ökning av bruttonationalprodukten, vilket indikerar att frågan om välfärd och tillfredsställelse med tillvaron är bredare än vad som låter sig fångas med övergripande ekonomiska mått. Enligt kommissionens bedömning är dessa problem i betydande utsträckning självförvållade, i den meningen att de är resultatet av inhemska politiska beslut. En fortsatt intensiv internationalisering av ekonomin, koncentration av den ekonomiska aktiviteten inom lan- det till storstadsområdena, osäkrare villkor på arbetsmarknaden för stora grupper av löntagare har inte mötts med adekvata kompense- rande åtgärder. I stället har ett otillräckligt utjämnande skattesystem och en försvagad social försäkring sammantaget lett till en ökad ojämlikhet i disponibel inkomst som frestar på den sociala samman- hållningen. Tecken på sjunkande tillit i samhället är mot den bak- grunden ingen överraskning. Tre stora problemområden med direkt anknytning till den första punkten i kommissionens direktiv är utbildnings-, bostads- och integrationspolitik. De båda förstnämnda rymde åtskilliga problem redan för något decennium sedan, men dessa problem har förvärrats av den snabba befolkningsökning som den omfattande immigratio- nen har lett till. Denna immigrationspolitik formades i huvudsak i politisk enighet, men de politiska partierna förefaller att ha under- skattat vilka åtgärder – investeringar i vid mening – som krävs för att denna befolkningsökning ska kunna tas om hand. I stället har man hållit fast vid fastställda politiska agendor, som blivit alltmer inadekvata som svar på landets problem. En ökad heterogenitet i befolkningen behöver inte nödvändigtvis leda till problem utan kan i stället rätt hanterad vara en tillgång. Den samhällsvetenskapliga forskningen indikerar vilka villkor som bör vara uppfyllda för att utveckling ska ta en gynnsam väg. Befolknings- majoriteten och olika minoriteter måste mötas på en någorlunda lik- ställd nivå. För detta finns goda förutsättningar. Svensk lagstiftning och svensk politisk tradition domineras i modern tid av egalitära värderingar. Det måste därtill finnas gemensamma arbetsuppgifter att ta sig an. Även detta villkor är uppfyllt; det saknas förvisso inte problem med att förverkliga de traditionellt ambitiösa målen för väl- färdspolitiken. Den tredje förutsättningen är att det politiska ledarskapet en- tydigt står för en integrerande politik som bejakar mångfalden och erbjuder alla som accepterar de grundläggande värderingarna och villkoren att delta på samma villkor i samhällsbyggandet. Konflikt- tendenser finns i alla samhällen, men det är först när politiska ledare hämtar näring ur sådana konflikter som de legitimeras och växer sig starka. För att motverka sådana tendenser krävs ett förnyat socialt kontrakt. A Common Concern. Summary of the report of the Commission on Equality Like other Nordic countries, has shown in its practical policymaking that it is possible to combine good economic growth with a large measure of equality. At the same time, good outcomes have been achieved in terms of other welfare indicators, such as health, education, trust, and respect for the law. In international research, a key explanation for this success has been found to be a high minimum level when it comes to important basic factors such as education, health, income and housing. If all citizens in a society are equipped in these respects, they are also enabled to develop and to contribute to society according to their abilities. In such a society, children’s life chances are less dependent on the environment they happen to be born into, and social mobility increases. Despite these positive trends, today faces major chal- lenges. In the education system, where for many decades a high and even level was guaranteed, significant differences in quality now exist among schools and municipalities. The extensive immigration that has taken place since the turn of the century is dominated by young people and people of working age, and has thus greatly improved the country’s dependency ratio, but integration of those coming from abroad is slow. Housing is in short supply in a large proportion of the country’s municipalities, and segregation has increased, espe- cially in the metropolitan regions. The general level of trust in society, which has traditionally been high in both and other Nordic countries, is showing signs of declining. Inequality in in- come from capital is growing. The increasingly unequal distribution of income in recent decades is a subject of discussion not only in , but internationally. Income differences at a global level, taking the world population as a whole, are now decreasing, above all owing to political shifts in large countries like and , but within most countries – including those two – they are increasing. Global levelling is to be seen as progress, but the growing domestic inequalities pose signif- icant risks. For a long time, those in power in , in politics and business, seem to have underestimated the scale of the problems, particularly as regards integration. For the most part, they have relied on established political solutions. A policy to address the new challenges to society has to be based on an analysis of the mecha- nisms and causes behind the developments that have occurred. Time is a key factor. has a window of perhaps ten to fifteen years to make the most of a favourable demographic situation –assuming that those who are of working age also find a place on the labour market. In 2020, the Covid-19 pandemic has tended to overshadow other issues, with urgent problems of livelihoods and revenues to be addressed. The questions dealt with in the Commission’s report, however, will still be there when the immediate crisis is over. In a best-case scenario, the crisis could help to find solutions, as in- grained routines and measures are called into question. The foundations of prosperity, and its distribution In earlier times, in answer to the question what formed the founda- tions of a country’s prosperity, it was common to compare a nation to a household and to regard physical and financial assets as the basis for its prosperity. As much as possible needed to be manufactured inside the country’s borders. With the Enlightenment, the develop- ment of international trade and the Industrial Revolution, a broader view evolved of the underpinnings of prosperity. Human capital – knowledge, networks and open relations with the rest of the world –assumed a more prominent role. Today we know that, in addition, people’s life satisfaction is very strongly influenced by levels of trust in society, or what is also called social capital. All of these resources together – physical, financial, human and social capital – are what determine the legitimacy of the social order. So, although economic and welfare policy have traditionally, and with some justification, focused on income and material resources, they need to be designed with this broader approach. Why is inequality generally growing? Although inequality at a global level, between countries, has levelled off and even decreased somewhat, within most of the world’s countries it has, as we have seen, increased. Various technological and economic explanations for this have been put forward. Advances in information technology have resulted in a globalisation of both production chains and financial markets that has changed the balance of power between capital and labour, in that capital is more mobile than labour. Some new markets are dominated by global corporations with a near-monopoly position and high profit . Within , economic activity is currently being concentrated in the metropolitan regions, leading to regional inequalities. Alongside technological and economic factors, the distribution of income is affected by political decisions. In the short and medium term, the equalising effect of the tax and transfer system is of great significance for the way income is distributed.