sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om kommuners upp- gifter som innebär marknadskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 11.3.1. Första stycket reglerar kommuners skyldighet att utföra uppgifter som innebär marknadskontroll trots att kommuner inte är utpekade marknadskontrollmyndigheter enligt EU:s marknadskontrollförord- ning. Oavsett vilken myndighet som utför uppgifterna är regleringen i EU:s marknadskontrollförordning tillämplig. Även kommuner måste därför följa förordningens bestämmelser när de utför uppgifter som innebär marknadskontroll enligt definitionen i artikel 3.3 i för- ordningen. Genom hänvisningen till artikel 11.3 i EU:s marknadskontroll- förordning har kommuner, inom sina ansvarsområden enligt 7 kap. lagen om tobak och liknande produkter, till uppgift att utföra lämp- liga kontroller av produkters egenskaper, genom dokumentkontroll och fysiska kontroller eller kontroller i laboratorium, utifrån en risk- baserad metod. Genom hänvisningen till artikel 11.1 a) framgår att uppgifterna omfattar produkter som görs tillgängliga på och utanför internet. Hänvisningen till artikel 11.1 b) innebär att kommuner, utöver att utföra kontroller, även har till uppgift att säkerställa att ekonomiska aktörer vidtar åtgärder när den kontrollerade produkten inte överensstämmer med harmoniserad unionslagstiftning. Kommuner ska utföra sina uppgifter med beaktande av vad som anges i artikel 11.2 i EU:s marknadskontrollförordning, det vill säga oberoende, objektivt och opartiskt. Kommuner ska vidare beakta bestämmelser om användning av information och yrkes- och affärs- hemligheter i artikel 17 och om ekonomiska aktörers processuella rättigheter i artikel 18 i EU:s marknadskontrollförordning. Andra stycket reglerar uppgiftsskyldighet mellan kommuner och i samband med att kommuner utför uppgif- ter som innebär marknadskontroll enligt EU:s marknadskontroll- förordning. Myndigheter som är utpekade som marknadskontroll- myndigheter enligt artikel 10.2 i EU:s marknadskontrollförordning har skyldigheter enligt artiklarna 16, 19, 20 och 34 i förordningen. För att kunna fullgöra dessa uppgifter behöver marknadskontroll- myndigheterna uppgifter om de kontroller kommuner utför enligt första stycket. Det gäller bland annat information om produkter som vid en kontroll visar sig kunna äventyra användarnas hälsa eller säkerhet eller som inte stämmer överens med tillämplig harmonise- rad unionslagstiftning (artikel 16), produkter som utgör en allvarlig risk (artikel 19) och produkter för vilka det gjorts en ingående kontroll av att kraven är uppfyllda (artikel 34). I tredje stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet reger- ingen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om de uppgifter som kommuner ska lämna till ansvarig marknadskontrollmyndighet. Föreskrifterna kan bland annat avse förfaranden för mottagande av rapporter om utförda kontroller, resultatet av dessa samt uppfölj- ning av dem. Vid sådan kontroll som avses i 8 b § ska det som anges i 9, 12, 15, 17– 19 och 24 §§ gälla i kommunernas verksamhet för att förordning (EU) 2019/1020 och harmoniserad produktlagstiftning ska följas. Paragrafen är ny och reglerar kommuners befogenheter när de utför uppgifter som innebär marknadskontroll enligt EU:s marknads- kontrollförordning. Övervägandena finns i avsnitt 11.3.1. När kommuner utför uppgifter som innebär marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning gäller det som sägs i lagen om förelägganden och förbud, vite, rätt till upplysningar och till- träde samt tystnadsplikt. Genom detta ges de behöriga myndig- heterna de verktyg som krävs för att de ska kunna bedriva en effektiv kontroll. Uppräkningen innebär att kommuner har samma befogen- heter när de utför uppgifter som innebär marknadskontroll som vid sin övriga tillsyn. Hänvisningen till 9, 12 och 15 §§ innebär att kommuner vid vite får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att EU:s marknadskontrollförordning och harmoniserad produktlagstiftning ska följas. Kommuner ges härigenom ett verktyg för att enligt artikel 11.1 b) i EU:s marknadskontrollförordning se till att ekono- miska aktörer vidtar åtgärder när en kontrollerad produkt inte över- ensstämmer med harmoniserad unionslagstiftning. Hänvisningen till 17 och 18 §§ ger kommuner befogenhet att begära upplysningar, handlingar, varuprover och liknande samt till- träde till områden, lokaler och andra utrymmen och där rätt att göra undersökningar och ta prover. Genom hänvisningen till 19 § kan kommuner begära hjälp av för att få tillträde enligt 18 §. Hänvisningen till 24 § innebär att förbudet mot att röja eller på annat sätt utnyttja uppgifter om yrkeshemligheter eller affärsför- hållanden även gäller i samband med kommuners verksamhet som innebär marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. En kommun får ta ut avgifter för sin tillsyn av den som bedriver tillståndspliktig försäljning enligt 5 kap. 1 § och av den som bedriver anmälningspliktig försäljning enligt 5 kap. 15 §. För sådan tillsyn som utgör marknadskontroll enligt förordning (EU) 2019/1020 får avgift för kommunens verksamhet tas ut endast om det vid kontrollen visar sig att produkten inte uppfyller gällande krav. Paragrafen har fått ett nytt andra stycke som innebär att befogen- heten att ta ut avgift för tillsyn som utgör marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning endast gäller när det vid en kon- troll kan konstateras att den aktuella produkten brister i överens- stämmelse med gällande krav. Bestämmelsen korresponderar med artikel 15 i EU:s marknadskontrollförordning. Övervägandena finns i avsnitt 11.3.2. får ta ut avgifter för sin tillsyn över att till- verkare och importörer av tobaksvaror följer 2 kap. 1, 2 och 6 §§. Bestämmelser om avgifter för tillsyn som utgör marknadskontroll enligt förordning (EU) 2019/1020 finns i lagen (2021:000) med kom- pletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Paragrafen har fått ett nytt andra stycke med en upplysning om att bestämmelser om avgifter för sådan tillsyn som utgör marknads- kontroll finns i 17 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Övervägandena om ersättning för kostnader för utpekade marknadskontrollmyndigheter finns i av- snitt 9.9. 10 kap. Straffbestämmelser och förverkande Det ska inte dömas till ansvar enligt detta kapitel om gärningen kan leda till en sanktionsavgift enligt lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Paragrafen är ny. Den reglerar förhållandet mellan straff och sank- tionsavgift på så sätt att det anges att det inte ska dömas till ansvar enligt bestämmelser i kapitel 10 om gärningen kan leda till sanktions- avgift enligt lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s mark- nadskontrollförordning. Övervägandena om dubbelbestraffning och vad som är att betrakta som samma överträdelse finns i avsnitt 10.6. Denna lag träder i kraft . Enligt ikraftträdandebestämmelsen träder lagändringarna i kraft den Några övergångsbestämmelser ges inte. De nya bestäm- melserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet och 10 kap. 8§ gäller endast för överträdelser som har skett därefter. Överväg- andena finns i kapitel 13. Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om marknadskontroll och överensstämmelse för produkter En särskild utredare ska utreda behovet av kompletterande bestäm- melser till och rådets förordning om marknads- kontroll och överensstämmelse för produkter och om ändring av direk- tiv 2004/42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 (EU:s marknadskontrollförordning), som beslutas . Syftet med utredningen är att förordningen ska kunna tillämpas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt som stärker marknads- kontrollen inom och EU. •göra en översyn av svensk sektorslagstiftning som genomför eller kompletterar de rättsakter som EU:s marknadskontrollförord- ning omfattar och analysera om befintlig reglering behöver ändras eller kompletteras med anledning av förordningen, •analysera om EU:s marknadskontrollförordning medför behov av ändringar eller kompletteringar i den svenska offentlighets- och sekretesslagstiftningen, •föreslå vilka myndigheter som ska utöva marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning och fastställa ansvarsfördel- ningen mellan dem, •med utgångspunkt i att Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) ska behålla sin samordnande roll för marknads- kontroll i , analysera hur bestämmelserna i marknads- kontrollförordning om ett centralt samordningskontor kan kom- pletteras i svensk rätt, bl.a. för att tillgodose en effektiv samordning mellan berörda myndigheter, •föreslå vilka befogenheter som statliga marknadskontrollmyn- digheter ska ha och ta ställning till hur befogenheterna kan till- delas och ska utövas, •analysera vilka sanktionsbestämmelser som behöver införas för att följa kravet på sanktioner vid överträdelser av EU:s marknads- kontrollförordning och den unionslagstiftning som anges i bilaga II till förordningen, •föreslå vilka myndigheter som ska vara ansvariga myndigheter för kontroll av produkter som förs in på unionsmarknaden enligt EU:s marknadskontrollförordning, •analysera vilka befogenheter och sanktionsmöjligheter som kom- muner ska ha i sådan verksamhet som innebär kontroll av varor och i övrigt bedöma hur kommuner påverkas av bestämmelserna i marknadskontrollförordning, •analysera eventuella konsekvenser för den kommunala självstyr- elsen, •i mån av tid se över reglerna om CE-märkning och tillämpningen av dem, särskilt vad gäller de förfaranden som är kriminaliserade, och •lämna de författningsförslag som behövs för att komplettera EU:s marknadskontrollförordningen eller som annars bedöms lämpliga. Utredaren ska i sitt arbete beakta betänkandet Marknadskontroll- myndigheter – befogenheter och sanktionsmöjligheter (SOU 2017:69) samt de remissynpunkter som har lämnats med anledning av betänk- andet. Uppdraget ska redovisas . Vad är marknadskontroll och hur ser dagens regelverk ut? Med marknadskontroll avses den verksamhet och de åtgärder som ansvariga myndigheter vidtar för att se till att produkter som till- handahålls på marknaden uppfyller gällande krav, t.ex. krav som har att göra med att produkten ska vara säker att använda, att den ska ha vissa egenskaper eller funktioner, eller ha genomgått vissa kontrol- ler. Marknadskontroll syftar även till att skapa förutsättningar för en rättvis konkurrens. Bestämmelser om marknadskontroll finns i sek- torsspecifik unionslagstiftning och i olika svenska författningar. Horisontell sektorsövergripande unionslagstiftning finns i Europa- parlamentets och rådets förordning 765/2008 om krav för ackrediter- ing och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter (förordning 765/2008). Förordningen innehåller bl.a. allmänna bestäm- melser om marknadskontrollmyndigheternas organisation, informa- tionsutbyte mellan medlemsstaterna och Europeiska kommissionen samt vissa åtgärder som marknadskontrollmyndigheterna antingen ska eller får vidta i arbetet med att kontrollera produkter på markna- den. Förordningen innehåller även en reglering om CE-märkning av produkter. När det gäller ackreditering och CE-märkning komplet- teras förordningen i svensk rätt av lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll och, när det gäller marknadskontroll av varor, av förordningen (2014:1039) om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn. Av lagen (2014:140) med bemyndigande att med- dela vissa föreskrifter om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn följer att regeringen får meddela föreskrifter om skyldigheter för en kommun att lämna information till ansvariga myn- digheter, när kommunen bedriver verksamhet för att kontrollera varor. Vid Swedac finns det ett marknadskontrollråd som har till uppgift att fungera som nationellt samordningsorgan för svensk marknads- kontroll. Swedac ansvarar för rådets ordförandeskap och sekretariats- funktion. Rådet fungerar framför allt som ett forum för informa- tions- och erfarenhetsutbyte mellan myndigheter och utarbetar och genomför en nationell handlingsplan för marknadskontroll. är 17 marknadskontrollmyndigheter samt Kommers- kollegium och representerade i rådet. I och rådets direktiv /95/EG om allmän produktsäkerhet (det allmänna produktsäkerhetsdirektivet) finns bl.a. bestämmelser om särskilda skyldigheter för tillverkare och dis- tributörer samt befogenheter för myndigheter. Syftet med direktivet är att säkerställa att alla produkter som släpps ut på marknaden är säkra. Direktivet ska tillämpas på alla produkter som är avsedda för konsumenter eller som under rimligen förutsebara förhållanden kan komma att användas av konsumenter, även om de inte är avsedda för dem, som tillhandahålls eller ställs till förfogande i kommersiell verksamhet. Det allmänna produktsäkerhetsdirektivet är genomfört i svensk rätt, huvudsakligen genom produktsäkerhetslagen (2004:451) och produktsäkerhetsförordningen (2004:469). är den myndighet som utövar tillsyn över att produktsäkerhetslagen följs. Andra myndigheter kan dock ha tillsynsansvar över att pro- duktsäkerhetslagen följs i fråga om vissa varor, tjänster eller risker. Det allmänna produktsäkerhetsdirektivet utgör inte sådan harmo- niserad unionslagstiftning för vilken bestämmelserna om marknads- kontroll i förordning 765/2008 är tillämplig, vilket innebär att den till- syn som myndigheterna utövar med stöd av produktsäkerhetslagen inte är marknadskontroll i unionsrättslig mening. För sådana sektors- specifika regelverk där förordning (EG) 765/2008 är tillämplig kan även bestämmelser i produktsäkerhetslagen vara tillämpliga i fråga om konsumentprodukter. I förordning (EG) 765/2008 anges näm- ligen att tillämpningen av förordningen inte får hindra marknads- kontrollmyndigheterna att vidta mer specifika åtgärder som föreskrivs i direktiv /95/EG. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att bl.a. kartlägga vilka myndigheter som bedriver marknadskontroll och vilka befogenheter och sanktionsmöjligheter myndigheterna har i denna verksamhet. Uppdraget innefattade även att analysera om be- fintliga befogenheter och sanktionsmöjligheter är lämpliga för att uppnå en ändamålsenlig och resurseffektiv marknadskontroll i . I betänkandet Marknadskontrollmyndigheter – befogenheter och sanktionsmöjligheter (SOU 2017:69) lämnas förslag till en horison- tell lag om marknadskontroll av produkter, och även förslag till änd- ringar i produktsäkerhetslagen. Betänkandet har remitterats. En översyn av svensk sektorslagstiftning Bestämmelserna i marknadskontrollförordning utgör ett ram- verk som kompletterar och stärker befintliga bestämmelser i har- moniserad unionslagstiftning på produktområdet. Förordningen är endast tillämplig i den mån det inte finns några specifika bestäm- melser med samma syfte, karaktär eller verkan i annan unionslag- stiftning. Förordningen gäller för produkter som omfattas av den unionslagstiftning som förtecknas i bilaga I till förordningen. För att kunna bedöma vilka av förordningens bestämmelser som kräver kompletterande bestämmelser i svensk rätt måste en översyn göras av den svenska sektorslagstiftning som kompletterar och genomför den lagstiftning som anges i bilaga I. Ställning måste även tas till om ändringar eller kompletteringar behöver göras i den svenska offent- lighets- och sekretesslagstiftningen till följd av förordningens bestäm- melser och för att informationsutbytet mellan myndigheter ska fun- gera effektivt. •göra en översyn av svensk sektorslagstiftning som genomför eller kompletterar de rättsakter som EU:s marknadskontrollförord- ning omfattar och analysera om befintlig reglering behöver änd- ras eller kompletteras med anledning av förordningen, och •analysera om EU:s marknadskontrollförordning medför behov av ändringar eller kompletteringar i den svenska offentlighets- och sekretesslagstiftningen. Utse marknadskontrollmyndigheter och ett centralt samordningskontor EU:s marknadskontrollförordning ställer krav på att en eller flera nationella marknadskontrollmyndigheter ska utses av medlems- staterna. För det fall flera marknadskontrollmyndigheter utses ska behörighetsområdet för var och en av dem anges och det ska inrättas lämpliga kommunikations- och samordningsmekanismer som gör det möjligt för dessa myndigheter att bedriva ett nära samarbete och fullgöra sina uppgifter på ett effektivt sätt. I finns ett antal myndigheter med ansvar för kontroll av varor. utifrån respektive regelverk. För att uppfylla kraven i EU:s mark- nadskontrollförordning behöver en eller flera nationella marknads- kontrollmyndigheter utses för samtliga av de områden som förord- ningen omfattar och ansvarsområdet för myndigheterna definieras. Utgångspunkten i detta arbete bör vara att behålla dagens decentra- liserade system. Medlemsstaterna ska även utse ett centralt samordningskontor som åtminstone ska ha ansvaret att representera en samordnad stånd- punkt från marknadskontrollmyndigheterna och de myndigheter som ansvarar för gränskontroll. Samordningskontoret ska delta i det nät- verk () som inrättas för att kommunicera nationella strategier för marknadskontroll och bistå i samarbetet mellan marknadskontrollmyndigheter i olika medlems- stater. Det är naturligt och ändamålsenligt att Swedac behåller sin nuvarande samordnande roll för marknadskontroll i . Regler- ingen kring marknadskontrollrådet behöver dock kompletteras för att Swedac ska kunna utgöra ett centralt samordningskontor i den mening som avses i EU:s marknadskontrollförordning. •föreslå vilka myndigheter som ska utöva marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning och fastställa ansvarsfördel- ningen mellan dem, och •med utgångspunkt i att Swedac ska behålla sin samordnande roll för marknadskontroll i analysera hur bestämmelserna i marknadskontrollförordning om ett centralt samordnings- kontor kan kompletteras i svensk rätt, bl.a. för att tillgodose en effektiv samordning mellan berörda myndigheter. De befintliga befogenheter och sanktionsmöjligheter som svenska marknadskontrollmyndigheter har till sitt förfogande regleras i för- ordning 765/2008, i produktsäkerhetslagstiftningen och i sektors- specifika regelverk. Befogenheterna och sanktionsmöjligheterna i produktsäkerhetslagstiftningen och de olika sektorsregelverken skiljer sig åt. Begreppsbildningen är inte enhetlig, och begreppet marknads- kontroll används inte alltid i verksamhet som syftar till att säkerställa att varor som tillhandahålls på marknaden uppfyller gällande krav. Enligt EU:s marknadskontrollförordning ska medlemsstaterna tilldela sina marknadskontrollmyndigheter minimibefogenheter för marknadskontroll, utredning och tillsyn. Befogenheterna ska tilldelas och utövas i enlighet med nationell rätt och unionsrätten, inbegripet proportionalitetsprincipen, principerna i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna samt i enlighet med nationell rätt i fråga om yttrandefrihet och mediernas frihet och mångfald. EU:s marknadskontrollförordning ålägger även medlemsstaterna en skyldighet att införa effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner vid överträdelser av bestämmelserna i förordningen och den harmoniserade unionslagstiftning som anges i bilaga II till för- ordningen och som inför skyldigheter för ekonomiska aktörer. Mot den bakgrunden behövs det en översyn av de svenska författningar som genomför eller kompletterar lagstiftningen i bilaga II och sär- skilt en analys av vilka sanktioner som kan vara lämpliga. •föreslå vilka befogenheter som statliga marknadskontrollmyndig- heter ska ha och ta ställning till hur befogenheterna kan tilldelas och ska utövas, och •analysera vilka sanktionsbestämmelser som behöver införas för att följa kravet på sanktioner vid överträdelser av EU:s marknads- kontrollförordning och av den unionslagstiftning som anges i bilaga II till förordningen. Kontroll av produkter som förs in på unionsmarknaden Medlemsstaterna ska enligt EU:s marknadskontrollförordning utse tullmyndigheter, en eller flera marknadskontrollmyndigheter eller någon annan myndighet till ansvariga myndigheter för kontroll av produkter som förs in på unionsmarknaden. De ansvariga myndig- heterna ska skjuta upp övergången till fri omsättning bl.a. om det konstateras att den aktuella produkten inte åtföljs av den dokumen- tation som krävs, produkten inte är märkt på ett korrekt sätt eller om produkten utgör en allvarlig risk för hälsa, säkerhet eller miljö. De ansvariga myndigheterna ska samarbeta med marknadskontroll- myndigheterna och underrätta dessa om man beslutar att skjuta upp en produkts övergång till fri omsättning. •föreslå vilka myndigheter som ska vara ansvariga myndigheter för kontroll av produkter som förs in på unionsmarknaden enligt EU:s marknadskontrollförordning. Kommuners uppgifter att kontrollera varor Av EU:s marknadskontrollförordning framgår att medlemsstaterna kan ge befogenheter även till andra offentliga aktörer än utsedda marknadskontrollmyndigheter. Av lagen med bemyndigande att med- dela vissa föreskrifter om marknadskontroll av varor och annan när- liggande tillsyn framgår att en kommun kan ha uppgifter som inne- bär att varor ska uppfylla gällande krav. Det bör därför utredas om kommuner i sådan verksamhet som innebär kontroll av varor ska ha samma befogenheter och sanktionsmöjligheter som statliga mark- nadskontrollmyndigheter och hur kommunerna i övrigt påverkas av bestämmelserna i marknadskontrollförordning. •analysera vilka befogenheter och sanktionsmöjligheter som kom- muner ska ha i sådan verksamhet som innebär kontroll av varor och i övrigt bedöma hur kommuner påverkas av bestämmelserna i marknadskontrollförordning, och •analysera eventuella konsekvenser för den kommunala självstyr- elsen. Tillämpning av regleringen om CE-märkning Enligt förordning 765/2008 får CE-märkning endast påföras en pro- dukt om det är förenligt med unionslagstiftning. Bestämmelser om påföljder vid överträdelser av unionsrättslig reglering avseende CE- märkning finns i lagen om ackreditering och teknisk kontroll. Enligt lagen kan den som med uppsåt eller oaktsamhet bryter mot unions- lagstiftning eller svensk författning som genomför sådan lagstiftning dömas till böter. Regeringen har uttalat att det finns utrymme för förtydligande och klargörande av regleringen kring CE-märkning och att regleringen skulle kunna göras mer lättillgänglig och förutse- bar, bl.a. beträffande de förfaranden som är kriminaliserade, och att den avser att återkomma med en översyn av CE-märkningsreglerna (prop. 2010/11:80 s. 69). Även marknadskontrollutredning har identifierat ett behov av en översyn av regelverket kring CE-märk- ning (SOU 2017:69 s. 267). Det finns därmed behov av att, i mån av tid, se över reglerna om CE-märkning och tillämpningen av dem. Det bör särskilt övervägas om det är lämpligt att behålla en ordning som innebär att vissa för- faranden är kriminaliserade. •i mån av tid se över reglerna om CE-märkning och tillämpningen av dem, särskilt vad gäller de förfaranden som är kriminaliserade. Om det bedöms nödvändigt får utredaren ta upp andra närliggande frågor i samband med de frågeställningar som ska utredas. Utredaren ska bedöma vilka ekonomiska och andra konsekvenser eventuella förslag kan ha för enskilda personer, företag, kommuner och det allmänna. I detta ingår att bedöma ekonomiska och andra konsekvenser för berörda myndigheter. I de fall som förslagen leder till ökade kostnader för staten ska utredaren föreslå finansiering. Utredaren ska också redovisa vilka konsekvenser de förslag som lämnas har ur ett jämställdhetsperspektiv. Förslagens konsekvenser ska även i övrigt redovisas enligt kommittéförordningen (1998:1474) och förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regel- givning. Kontakter och redovisning av uppdraget