sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — (Se 23 § LUL, 24 kap. 4 § RB och 26 § FUK.) Barn som döms för brott ska endast i undantagsfall (om det finns synnerliga skäl) dömas till fängelse. Motiverar brottet ett frihetsbe- rövande ska påföljden normalt bestämmas till sluten ungdomsvård 53CRC/C/SWE/CO/5 p 25 och 26. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö (32 kap. 5 § BrB). Sådan vård verkställs i särskilda ungdomshem och innebär också att barnet skiljs från sitt hem och sin familjemiljö (lagen, 1998:603, om verkställighet av sluten ungdomsvård). Ett barn kan i vissa fall också dömas till rättspsykiatrisk vård (31 kap. 3 § BrB). Liknande bestämmelser som gäller för LPT finns i LRV. Läs mer om frihetsberövande av barn i kapitlen om artiklarna 9, 37 och 40. Om särskilda ungdomshem går det att läsa nedan, under avsnittet om olika placeringsformer. När det gäller barn som vistas i häkte och anstalt på grund av att deras föräldrar är frihetsberövade, se kapitlet om artikel 27. Barn i häkte och anstalt Häkteslagen innehåller regler om hur gripna, anhållna och häktade ska förvaras. I lagen regleras exempelvis den intagnes placering, möj- ligheterna till kontakter, besök, sysselsättning och informationstill- gång samt regler om restriktioner och kontroll- och tvångsåtgärder. Motsvarande bestämmelser för intagna i anstalt finns i fängelselagen. Lagarna föreskriver att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Verksamheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträck- ning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge personen det stöd och den hjälp som behövs. Det får inte förekomma andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av häkteslagen eller som är nödvändiga för att upprätthålla ord- ning och säkerhet. En kontroll- eller tvångsåtgärd får inte användas om den inte står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. från det att den intagne har häktats ska det upprättas en plan för häktesvistelsen. Planen ska vara individuellt utformad och utgå från omständigheterna i det enskilda fallet. Verkställighetsplanen ska vara baserad på en sammanställning och bedömning av identifierade risker samt behov och förutsättningar som har betydelse för inne- hållet i verkställigheten och för att minska risken för återfall i brott. Planen är inte i sig ett beslut som den intagne kan överklaga. Däremot kan planen innehålla enskilda beslut som är överklagbara. (Se 1 kap. 4–6 §§ häkteslagen, 1 kap. 4–6 §§ fängelselagen samt prop. 2009/10:135 s. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Barn med erfarenhet av att vara anhållna och häktade publicerade en rapport om barn i arrest och häkte.55 Som en del av rapporten samtalade myndigheten med ett antal barn med erfarenheter från arrest och häkte. Flera av barnen som suttit i arresten har berättat att de upplevde vistelsetiden som omskakande och starkt ångestfylld. Miljön i arres- ten beskrevs av barnen som stökig, högljudd och obehaglig. Barnen har också berättat om att varken deras behov av mänsklig kontakt eller information blivit fullt ut tillfredsställt. Några av barnen har upp- gett att de varit utsatta för förnedrande behandling och att de inte fått sköta sin hygien eller plåstra om sina skador. Enligt barnens berättelser är bemötandet betydligt bättre i häktena än i arresterna. Både personalens agerande, rutinerna och hygienen bedömdes som klart bättre. Möjligheterna till skolgång i häktena varie- rade, enligt barnens berättelse. Många av de barn som haft restriktion har ansett att det är jobbigt att inte ha kontakt med familjen. 23.2.8Placering av barn i internationella situationer I socialtjänstlagen finns bestämmelser om att en socialnämnd, under vissa förutsättningar, får godkänna att en utländsk myndighet placerar ett barn i (6 kap. 11 a § SoL). Det finns även möjlighet för en socialnämnd att placera ett barn i ett annat land (6 kap. 1 b § SoL). Bestämmelserna är föranledda av godkännandet av Haag- konvention56 som bl.a. rör placering av ett barn i familjehem eller på en institution. Ett av syftena med konventionen är att förbättra skyd- det för barn i internationella situationer, bl.a. genom att reglera vilket lands lag som ska gälla, när utländska avgöranden ska verkställas och ansvarsfördelningen mellan länderna när gränsöverskridande situatio- ner uppstår.57 Det finns även bestämmelser om samarbete och infor- mationsutbyte mellan myndigheter i olika länder. Konventionen är inkorporerad i svensk rätt genom lagen (2012:318) om 1996 års Haag- konvention. 55Barnombudsmannens årsrapport , Från insidan. Barn och unga berättar om tillvaron i arrest och häkte (2013) s. 43–55 och 96–99. 56Den i dagtecknade konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. 2011/12:85 s. 125. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Om en myndighet överväger att placera ett barn i ett annat land (som omfattas av konventionen), ska myndigheten först samråda med en behörig myndighet i det landet. Den ska i detta syfte över- lämna en rapport om barnet tillsammans med en motivering till den föreslagna placeringen. Beslut om placering kräver samtycke från myn- digheten i det andra landet. Samtycke får endast ges med beaktande av barnets bästa (artikel 3.3 i konventionen). Genom ges en svensk socialnämnd möjlighet att med stöd av LVU placera barn i andra fördragsslutande stater. Om den andra fördragsslutande staten godkänner placeringen kan socialnämnden härefter fatta beslut om en sådan placering (under förutsättning att förvaltningsrätten beslutar om själva vården). Om det i stället är fråga om ett annat lands placering av ett barn i , blir det inte en fråga enligt socialtjänstlagen eller LVU för socialnämnd och förvaltningsrätt att ta ställning till. Beslutet om pla- cering kommer i stället att fattas av den andra fördragsslutande statens myndigheter.58 Däremot måste socialnämnden lämna sitt medgivande för att ett barn ska få placeras i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller en annan vårdnadshavare (6 kap. 6 § SoL). Att placeras enligt socialtjänstlagen eller LVU innebär att, efter beslut av en socialnämnd, beredas vård utanför det egna hemmet. Nämnden är skyldig att erbjuda vård antingen i familjehem, HVB eller stödbo- ende för de barn som behöver det. Varje kommun ansvarar för att det finns tillgång till sådana hem och boenden. Bestämmelser om detta finns i 6 och 7 kap. SoL. För vård av barn som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (12 § första stycket LVU). Be- hovet av sådana hem ska tillgodoses av staten. Jourhem beskrivs i 6 kap. 6 § SoL som en tillfällig placeringsform enbart för barn men har, till skillnad från andra placeringsformer, ingen särskild definition i socialtjänstförordningen. Nedan behandlas de olika placeringsformerna var för sig. 2011/12:85 s. 125. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Vad som avses med familjehem och HVB definieras i socialtjänst- förordningen. Med familjehem avses ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot barn för stadigvarande vård och fostran (3 kap. 2 § SoF). Med HVB avses ett hem inom som tar emot enskilda för vård och behandling i förening med ett boende (3 kap. 1 § SoF). Även särskilda ungdomshem och boenden för ensam- kommande barn är definitionsmässigt HVB. Barn som har ett behov inom socialtjänstlagens ansvarsområde kan komma i fråga för boende i familjehem eller HVB. Såväl placering i familjehem som HVB kan användas oberoende av om placeringen sker frivilligt eller utan samtycke. För såväl familjehem som HVB gäller principerna om kontinuitet, flexibilitet och närhet, vilket vi återkom- mer till nedan. Placeringsformen familjehem förekommer även i lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Familjehem enligt 9 § 8 LSS är enbart en frivillig boendeform och ges inte för att skydda barnet eller kompensera för bristande föräldraförmåga. Familjehem enligt LSS är en insats som kan komma ifråga för barn och ungdomar med svåra funktionshinder som trots stödinsatser inte kan bo kvar i föräldrahemmet. Insatsen kan också aktualiseras om barnet eller den unge behöver gå i skolan på annan ort och därför inte kan bo kvar hos sina föräldrar. Familjehem enligt LSS behandlas närmare i kapit- let om artikel 23. Vård i familjehem och HVB ska bedrivas i samråd med social- nämnden (6 kap. 4 § SoL). HVB kan ha offentlig huvudman eller drivas av privata aktörer, exempelvis aktiebolag eller stiftelser. I vissa bestämmelser i socialtjänstlagen talas om ”annat enskilt hem” (se 6 kap. 7 § och 12 kap. 2 § SoL). Det som åsyftas är s.k. privat- placeringar inom barnets nätverk. Det kan t.ex. vara fråga om att bar- net bor hos sina mor- eller farföräldrar. kan, enligt 6 kap. 6 § SoL, lämna medgivande till att ett barn får bo stadigva- rande hos en annan familj efter överenskommelse mellan vårdnads- havaren och den aktuella familjen. Om barnet vårdas i en familj som det känner väl anses hemmet inte behöva utredas på Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö samma sätt som ett för barnet främmande hem. anledning att misstänka att det är olämpligt för barnet att vistas i det aktuella hemmet bör nämnden däremot inte medverka till en placer- ing där, utan att förhållandena först utreds och hemmet konstateras vara lämpligt. Vid en privatplacering bedöms barnet inte ha något vård- behov och ekonomisk ersättning från socialnämnden utgår inte till hemmet.59 Med jourhem avses, enligt 6 kap. 6 § tredje stycket SoL, ett enskilt hem som vid upprepade tillfällen tar emot barn för tillfällig vård eller fostran. Det ska vara fråga om olika barn; exempelvis morföräldrar som vid upprepade tillfällen vårdar sitt barnbarn driver inte ett jour- hem.60 På motsvarande sätt som för familjehem ska jourhemmet vara ut- rett av en socialnämnd (6 kap. 6 § tredje stycket SoL). Att hemmet på ett allmänt plan anses lämpligt att ta emot barn är dock inte det- samma som att det passar ett visst barn, som kanske har särskilda behov. Även i samband med en jourhemsplacering förutsätts därför att en viss lämplighetsbedömning görs av barnets specifika behov i förhållande till hemmets resurser, vilka andra barn som redan finns i hemmet etc.61 Ett barn får vårdas i ett jourhem som längst efter avslutad utredning, om det inte finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan t.ex. vara att en process om vården av barnet pågår vid allmän förvalt- ningsdomstol eller att det saknas ett familjehem eller annan lämplig placeringsform. I förarbetena understryks att barnets bästa alltid ska vara avgörande i de bedömningar och beslut som görs.62 Det finns inget lagstadgat krav på att en vårdplan eller en genom- förandeplan ska upprättas vid en jourhemsplacering. Enligt Social- styrelsen kan omständigheterna i det enskilda fallet dock motivera såväl vårdplan som genomförandeplan. Om jourhemsplaceringen exempelvis görs i avvaktan på en placering i familjehem eller HVB krävs en vårdplan inför nämndens beslut om vård. Det kan också finnas skäl att upprätta en genomförandeplan om den tillfälliga placer- ingen, utan att det var planerat, drar ut på tiden.63 59SOU 2014:3 s. 131. 2006/07:129 s. 61. 61SOU 2014:3 s. 193. 2006/07:129 s. 62. 63Socialstyrelsen, Barn och unga i familjehem och HVB. om socialnämndens ansvar och uppgifter (2013) s. 80. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö På särskilda ungdomshem, s.k. § 12-hem, vårdas barn som omhänder- tagits med stöd av LVU på grund av eget beteende och som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn (12 § LVU). Det finns emellertid inte något formellt hinder för att även den som omhändertagits av annan anledning än eget beteende placeras vid ett särskilt ungdoms- hem. Dessutom kan barn i vissa fall vårdas på särskilda ungdomshem med stöd av socialtjänstlagen. Också unga som begått brott och dömts till sluten ungdomsvård vårdas på sådana hem. Statens institutions- styrelse (SiS) är central förvaltningsmyndighet för de särskilda ung- domshemmen. Bestämmelser om SiS verksamhet finns i förordningen (2007:1132) med instruktion för . Av 12 § andra stycket LVU framgår att SiS ska anvisa plats i ett särskilt ungdomshem om en socialnämnd har beslutat att den unge ska vistas i ett sådant hem. Det ankommer på SiS att pröva att hem- met är lämpligt med hänsyn till barnets behov, ålder, utveckling, utbild- ning och personliga förhållanden i övrigt (3 kap. 11 § andra stycket SoF). När socialnämnden får beslutet om platsanvisning kan den fatta beslut om vården enligt 11 § LVU. I LVU finns bestämmelser om vissa restriktioner som kan åläggas barn som vårdas i särskilda ungdomshem. T.ex. kan barnet hindras från att lämna hemmet, besök och användning av telefon och inter- net kan begränsas och barnet kan hållas avskilt från andra intagna . Läs mer i kapitlen om artiklarna 16 och 37. finns det möjlighet att placera barn och unga i ett s.k. stödboende. Det huvudsakliga syftet med placerings- formen är att, under trygga former, träna och förbereda ett barn eller en ung person (16–) för ett självständigt boende och vuxenliv.64 Med stödboende avses en verksamhet inom som tar emot barn och unga i ett eget boende med individanpassat stöd. Stöd- boenden kan bedrivas av både offentliga och privata aktörer. (Se 3 kap. 1 a § SoF.) Ett stödboende kan vara ett fristående placeringsalternativ eller fungera som en utslussning efter annan vård i t.ex. ett familjehem, 2015/16:43 s. 31 och 32. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö HVB eller särskilt ungdomshem. Det huvudsakliga syftet med ett stödboende uppnås, enligt förarbetena, bäst genom att barnet eller den unge har ett eget boende. Ett eget boende bör som utgångspunkt innebära ett mer självständigt boende än HVB, t.ex. att barnet bor i en lägenhet eller liknande boendelösning. Ett stödboende kan utgöras av ett delat boende med ett annat barn, t.ex. ett syskon eller andra när- stående som önskar bo ihop. Stödboende bör vidare, enligt förarbetena, kännetecknas av ett visst antal lägenheter/boenden i en sammanhållen verksamhet. Även studentkorridorer och liknande boenden kan fun- gera som stödboenden.65 Liksom vid andra beslut som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn, ska barnets bästa beaktas vid beslut om placering i stöd- boende (1 kap. 2 § SoL). I förarbetena till bestämmelserna om stöd- boende framhålls att det alltid bör göras en noggrann bedömning av om boendet är en lämplig placeringsform, utifrån det enskilda bar- nets behov och bästa. Vid bedömningen bör socialnämnden särskilt överväga om barnet har behov av vård- och behandlingsinsatser som motiverar en annan placeringsform. En placering i ett stödboende bör nämligen som regel endast kunna bli aktuellt om barnet har ett mindre behov av vård. När en socialnämnd bedömer om ett barn bör placeras i ett stödboende är det, enligt förarbetena, även viktigt att ta reda på hur barnet ställer sig till en placering i ett eget boende. måste därför hämta in barnets åsikt om vad placerings- formen kan komma att innebära för henne eller honom – praktiskt, socialt och känslomässigt. För att kunna ta ställning har barnet rätt att få information, som är anpassad till barnet. behöver även bilda sig en klar uppfattning om huruvida barnet har förmåga att klara av den nivå av självständighet som krävs för placering i stöd- boende. Nämnden måste också överväga eventuella risker med ett eget boende med mindre närvaro av personal. Det kan t.ex. handla om en ökad risk för att barnet försvinner men också för ett socialt utanförskap.66 Tänkbara målgrupper för stödboenden är barn som varit placerade i familjehem eller HVB, ensamkommande barn och barn som lever i en konfliktfylld eller på annat sätt otillfredsställande hemsituation, som dock inte motiverar en placering i HVB. Ofta rör det sig om starka konflikter mellan föräldrar och unga. De som ingår i gruppen 2015/16:43 s. 39 och 40. 2015/16:43 s. 38 och 136. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö utmärks ibland av att de rymmer hemifrån eller kastas ut från hem- met. Dessa barn behöver vanligtvis varken familjehem eller HVB och för dem kan stödboende vara ett lämpligt alternativ, enligt vad som anges i förarbetena.67 I första hand är ett stödboende tänkt som ett placeringsalternativ för unga vuxna (18–), men om det finns sär- skilda skäl ska även 16- och 17-åringar kunna bli aktuella för placering i ett stödboende men de får tas emot endast om det finns särskilda skäl (6 kap. 1 § andra stycket SoL). ska i varje enskilt fall bedöma om det finns särskilda skäl. Sådana skäl kan t.ex. vara att barnet bedöms vara moget och förberett för att på ett bra sätt klara av att bo och leva i ett eget boende, att barnet anses moget i övrigt och att barnet självt har uttryckt en önskan att bo i ett eget boende.68 På motsvarande sätt som gäller barn i t.ex. familjehem, ska social- nämnden medverka till att barn som bor i stödboenden får en god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden. Nämn- den ska också verka för att barnet får lämplig utbildning och den hälso- och sjukvård som det behöver. Vidare ska nämnden lämna vård- nadshavarna och föräldrarna råd, stöd och annan hjälp som de be- höver. (Se 6 kap. 7 § första stycket 1 SoL.) Ytterligare bestämmelser om stödboende finns i 3 och 4 kap. SoF. Se också föreskrifter och allmänna råd om stöd- boende (HSLF-FS 2016:56). Barn med erfarenhet av familjehemsplacering, HVB eller särskilt ungdomshem har i sin rapport fråga samtalat med 28 barn och unga (8–) som har erfarenhet av familjehemsplacering. Av rapporten framgår att de intervjuade anser att vuxna måste ställa frågor till barn för att ta reda på hur barn har det. De lyfter fram hur viktigt det är med en bra relation till den person som barnet berättar för. Frågorna ska vidare vara relevanta och barnen vill ha möjlighet att svara på det sätt som passar dem bäst. Barnen berättar också i rapporten att vissa saker är svåra att uttrycka med ord. Därför måste vuxna kunna läsa mellan raderna för att få veta hur ett barn verkligen har det i familjehemmet. Vissa barn berättar att de är besvikna över 2015/16:43 s. 37. 2015/16:43 s. 38 och 39. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö vuxna som inte tagit deras berättelser på allvar och som undvikit jobbiga frågor. De barn som träffat lyfter en rad frågor och områden som de anser är viktiga att belysa om man vill veta hur någon har det i sitt familjehem. Det handlar om tillhörighet och trygghet, respekt och orättvisa, relationen till sin biologiska familj och till social- tjänsten, skola och vänner. Barnen berättar också om hur de blivit hämtade av utan förvarning och blivit placerade i familje- hem som de aldrig bekantat sig med tidigare. De vill därför ha mer att säga till om när det gäller valet av familjehem och önskar att få träffa familjehemsföräldrarna på förhand. Det finns också barn som berättar att de inte förstått varför de placerats i familjehem. Bristen på information gör att de ibland har svårt att greppa det som hänt. Återkommande problem i barnens berättelser är alkohol och miss- bruk i familjehemmet. Det finns också barn och unga i familjehem som berättar att kränkningar och vanvård kan pågå utan att samhället ingriper. Barnen har försökt att signalera, men de vuxna har inte sett.69 har i sin rapport bryr sig – när samhället blir förälder samtalat med 35 barn i den sociala barnavården. Barnen har varit placerade i familjehem, på HVB eller särskilt ungdomshem. Därtill har ombudsmannen genomfört en enkätundersökning.70 Av rapporten framgår att när barnen på särskilda ungdomshem skattade sin egen hälsa i enkät uppgav de allra flesta – 7 av 10 flickor respektive 8 av 10 pojkar – att de mådde bra eller mycket bra. I samtalen med barnen framkom emellertid att det fanns barn som har normaliserat väldigt allvarliga tillstånd. Trots att de lidit av ohälsa i form av t.ex. posttraumatiskt stressyndrom eller upprepat självskadebeteende bagatelliserade de sina problem. Rapporten visar också att barn som bodde på särskilda ungdomshem hade en alarme- rande dålig hälsa och att många placerade barn inte fick den skolgång de hade rätt till. Dessutom var våld och övergrepp vardag för många barn i den sociala barnavården.71 69Barnombudsmannen, fråga – Röster från barn i familjehem (2014) s. 5, 8–9, 13–14, 22 och 26. 70Barnombudsmannens årsrapport , Vem bryr sig – när samhället blir förälder. Barns röster om att växa upp i den sociala barnavården (2019). 71Barnombudsmannens årsrapport , Vem bryr sig – när samhället blir förälder. Barns röster om att växa upp i den sociala barnavården (2019) s. 43, 79 och 84. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Det finns en äldre rapport från som även omfattar barn i HVB. Den rapporten är och heter Bakom fasaden. 23.2.10 Kontinuitet i ett barns uppfostran ska präglas av bl.a. kontinuitet.72 T.ex. ska en social- nämnd i första hand överväga om ett barn, som behöver vård utanför hemmet, kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Vad som är bäst för barnet måste dock alltid beaktas. (Se 1 kap. 2 § och 6 kap. 5 § SoL.) I förarbetena till tidigare sociallagstiftning angav regeringen att kontinuitetsprincipen skulle vara vägledande vid vård- placeringar av barn och att ett barn inte i onödan skulle flyttas från trygga och invanda förhållanden.73 Även av föreskrif- ter och allmänna råd framgår det att vården ska vara trygg, säker, ändamålsenlig och präglas av kontinuitet.74 Kontakt med anhöriga och hemmiljön Enligt 6 kap. 1 § SoL bör den vård som ges utanför det egna hemmet utformas så att den främjar barnets samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. I propositionen till bestämmelsen sägs att samhörighet och kontakt med hemmiljön inte bara handlar om geografisk närhet; språkliga och kulturella skillnader i synsätt och bakgrund kan också skapa avstånd mellan människor. Att sådana skillnader beaktas och att man väljer ett hem som kan sam- arbeta med barnets biologiska föräldrar är av största betydelse vid alla placeringar och i synnerhet vid placeringar av invandrarbarn, en- ligt förarbetena. Vidare anges att personal måste vara lyhörd för föräldrarnas egna önskemål, utan att för den skull ge avkall på den professionella bedömningen av vad som är ett lämpligt hem för barnet.75 Enligt 14 § LVU har socialnämnden ett ansvar för att barnets behov av umgänge med sina föräldrar och vårdnadshavare så långt som möj- 2000/01:80 s. 81. 1996/97:124 s. 114. 1996/97:124 s. 113 och 114. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Enligt förarbetena får en placering inte innebära att barnet avskärs från kontakt med känslomässigt betydelsefulla närstå- ende.76 Utredningen om tvångsvård för barn och unga har föreslagit en ny LVU. Förslaget innebär bl.a. att socialnämnden har ett uttryck- ligt ansvar för att barnet ges möjlighet till umgänge även med syskon och andra närstående.77 Förslaget bereds inom . Är barnet eller äldre krävs barnets samtycke till umgänge med föräldrarna. För yngre barn krävs inte samtycke, men hänsyn ska tas till deras inställning och åsikter (36 § LVU). Ett barns uttryckliga mot- stånd mot umgänge har behandlats i en dom i Högsta förvaltningsdom- stolen. Domstolen ansåg att det 12-åriga barnets vilja skulle tillmätas avgörande betydelse, oberoende av orsakerna till hennes ställnings- tagande. Som en följd därav bedömde domstolen att det var bäst för henne att något umgänge inte skulle utövas, så länge hon inte själv accepterade det.78 Enligt 14 § LVU får socialnämnden begränsa kontakten mellan bar- net och vårdnadshavaren, om det är nödvändigt med hänsyn till ända- målet med vården. Möjligheten till umgängesbegränsning gäller även i förhållande till en förälder som har umgängesrätt reglerad genom dom.