sou · H8B374 · 2020-12-15 00:00:00 — Däremot behöver frågan följas noga så att det är möjligt, när det klargörs i vilken utsträckning integrering med svenska system aktualiseras, att ta ställning till vilka kostnadsökningar som kan ak- tualiseras och hur de ska finansieras. Det bör därvid uppmärksam- mas att kostnadsökningar kan drabba andra än åklagarväsendet, t.ex. domstolsväsendet eller , beroende på vilka system eventuella åtgärder behöver vidtas i. Om investeringskostnaderna för sådana ändringar ska belasta måste medel med stor san- nolikhet tillföras. Det kan lämpligen ingå i det uppdrag till Åklagar- myndigheten som utredningen föreslår i avsnitt 19.3.2 att bevaka frågan om kostnadsansvar för eventuella it-kostnader. Inga ekonomiska konsekvenser för myndigheter i övrigt Utredningen bedömer att ett deltagande i Eppo inte kommer att ekonomiskt påverka rättsväsendet i övrigt, annat än marginellt. Nå- got fler mål kan komma att lagföras, men den eventuella ökade kost- naden bör inte vara större än att den kan hanteras inom befintliga anslag. För såväl domstolarna som de brottsbekämpande myndig- heter som inte har åklagaruppgifter kommer skillnaden främst att bestå i att en ny aktör uppträder. Eppo-samarbetet förväntas inte heller få någon ekonomisk kon- sekvens för tillsynsmyndigheterna. Även om de inte längre kommer att utöva tillsyn i de fall där Eppo tar över tidigare nationella uppgif- ter är minskningen i antalet tillsynsärenden så liten att den inte bör påverka tillsynsmyndigheternas verksamheter mer än marginellt. 20.2.2Konsekvenser för kommuner, företag och enskilda Utredningens bedömning: Förslagen leder inte till några ekono- miska konsekvenser för kommuner, företag eller enskilda. Skälen för utredningens bedömning: I betänkandet behandlas inga frågor som berör kommuner. Förslagen bedöms inte heller leda till några kostnadsökningar eller administrativa bördor för företag eller enskilda. 20.3.1Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Utredningens bedömning: Förslagen får positiva effekter på be- kämpningen av brott riktade mot EU:s finansiella intressen. Skälen för utredningens bedömning: Eppo ska ha som sin över- ordnade uppgift att utreda, lagföra och väcka talan mot förövare av och medhjälpare till sådana brott som skadar unionens finansiella in- tressen. Även om antalet anmälda sådana brott i är lågt, se avsnitt 8.2.2, kan redan existensen av en myndighet som uteslutande ansvarar för bekämpningen av brottsligheten i fråga förväntas leda till att fler brott anmäls. Som framgått antas mörkertalet vara förhål- landevis stort. Dessutom kan det, när Eppo är i full verksamhet, för- väntas att fler ärenden leder till lagföring än , eftersom de euro- peiska delegerade åklagarna uteslutande kommer att ha fokus på den typen av ärenden. Sammantaget bedömer utredningen att ett svenskt deltagande i Eppo kommer att få positiva konsekvenser för bekämp- ningen av brottslighet riktad mot EU:s finansiella intressen. Det kan i sin tur ge positiva effekter för samhället i stort. Det gäller inte minst för de företag vilkas konkurrensvillkor kan försämras av eko- nomisk brottslighet. Eppo har inte något uttalat brottsförebyggande uppdrag. Några konsekvenser i det avseendet kan därför inte förväntas, utöver att risken för upptäckt bör öka om brottsbekämpningen blir effektivare. Utredningens bedömning: Förslagen får inte några konsekven- ser för jämställdheten. Skälen för utredningens bedömning: Förslagen är utformade så att de i sig inte innebär olika konsekvenser för kvinnor och män. Utred- ningen kan därför inte se att förslagen kan förväntas få några konse- kvenser för jämställdheten. Utredningens bedömning: Förslagen får inte några konsekven- ser för barn. Skälen för utredningens bedömning: Det finns inga förslag som särskilt tar sikte på barn. Utredningen anser inte heller att några av förslagen indirekt får betydelse i ett barnperspektiv. Utredningen kan därför inte se att förslagen kan få några konsekvenser för barn. Utredningens bedömning: Förslagen får inte några andra kon- sekvenser av betydelse. Skälen för utredningens bedömning: Författningsförslagen inne- bär inte att den kommunala självstyrelsen påverkas. Förslagen kom- mer inte att få några konsekvenser för miljön. Regleringen bedöms inte heller få några egentliga effekter för företags arbetsförutsätt- ningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt. Den föreslagna reg- leringens förhållande till de skyldigheter som följer av att har anslutit sig till EU har diskuterats löpande i betänkandet. Enligt utredningens bedömning medför förslagen i betänkandet inte heller några andra konsekvenser av det slag som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474) som inte redan har kommente- rats i detta kapitel. Utredningens förslag: De nya författningar och de författnings- ändringar som krävs för att ska kunna ansluta sig till det fördjupade samarbetet i Eppo ska träda i kraft . Skälen för utredningens förslag: kan inte ansluta sig till det fördjupade samarbetet i Eppo förrän den lagstiftning som krävs för att uppfylla kraven i Eppo-förordningen finns på plats. Det innebär att författningsförslagen bör träda i kraft . Ut- redningen bedömer att det bör vara möjligt att genomföra nödvän- diga ändringar så att författningsförslagen kan träda i kraft . Utredningen har övervägt om vissa av författningsförslagen bör träda i kraft tidigare än andra, t.ex. om bestämmelserna om nomine- ring av åklagare bör beslutas innan övriga författningsförslag har be- slutats, i syfte att skynda på anslutning till Eppo. Det är emellertid svårt att se nyttan av det, eftersom allt är beroende av att ställer sig bakom förslaget att ska ansluta sig till Eppo. Utgångspunkten bör därför vara att alla författningsförslag ska träda i kraft . Kommissionen ska enligt artikel 120 fastställa när Eppo ska bli operativ. Den tidpunkten får inte vara tidigare än efter det att Eppo-förordningen trädde i kraft, dvs. Kommissionen har ännu inte fattat något beslut om när Eppo ska bli operativ. Eppos behörighet att genomföra förundersökning och lagföring i kommer endast att omfatta brott som har begåtts efter den tidpunkt när har anslutit sig till Eppo. Det framgår av tredje stycket i artikel 120 i Eppo-förordningen. Det innebär att det ytterst är kommissionen eller rådet som, i enlighet med artikel 331.1 FEUF, avgör som Eppo kan bli operativ i . I prak- tiken kommer emellertid Eppo inte att kunna bedriva någon åklagar- verksamhet i innan den svenska europeiska åklagaren och de europeiska delegerade åklagarna finns på plats. Det kan diskuteras om bör påbörja arbetet med en anslut- ning till det fördjupade samarbetet innan den lagstiftning som före- slås i betänkandet finns på plats eller om lagstiftningsåtgärderna ska vidtas och först därefter ska göra anmälan till rådet och kom- missionen enligt artikel 331 FEUF. Det finns goda skäl för båda lös- ningarna, men utredningen anser att bör ta ställning till anslutningen till Eppo som en helhet, dvs. inklusive de föreslagna lagändringarna. Därför bör det senare alternativet väljas. Det kan med den utgångspunkten möjligen ifrågasättas om det uppdrag som utredningen i avsnitt 19.3.2 har föreslagit att regeringen ska lämna till kan genomföras utan att formellt har deklarerat sitt intresse att delta i det fördjupade samarbetet. Ut- redningen utgår emellertid från att ett uttalat, om än informellt, in- tresse från att delta i det fördjupade samarbetet tillsammans med de förslag som finns i detta betänkande ger tillräckliga förut- sättningar för att genomföra uppdraget, även om det inleds innan lagstiftningen är beslutad. Utredningens bedömning: Det krävs inga särskilda övergångs- bestämmelser. Skälen för utredningens bedömning: Utredningens författnings- förslag rör framför allt frågan hur Eppos åklagare ska fogas in i det svenska rättssystemet, vilka befogenheter Eppos åklagare ska ha för sin verksamhet i och vad som ska gälla i fråga om informa- tionsutbyte med Eppo. Ingen av dessa frågor kräver några särskilda övergångsbestämmelser. 22.1Förslaget till lag (2022:000) om svenska åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten Paragrafen tydliggör att lagen är ett komplement till rådets förord- ning (EU) 2017/1939 av om genomförande av fördjupat samarbete om inrättande av Europeiska åklagarmyndig- heten. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.4. Eftersom förordningens bestämmelser är direkt tillämpliga när förordningen börjar gälla i är det inte fråga om ett införli- vande av förordningen. I stället ger paragrafen uttryck för att lagen kompletterar förordningen och att den inte kan tillämpas fristående, utan bara tillsammans med förordningen. Lagen innehåller de kom- pletterande bestämmelser som gäller generellt. Viss reglering finns i andra författningar. Myndighetens och åklagarnas ställning I paragrafen klargörs det att Europeiska åklagarmyndigheten, som är en , ska jämställas med en svensk åklagarmyndighet, om det inte uttryckligen görs undantag. Övervägandena finns i av- snitt 15.6.2, 18.5, 18.8.2, 18.8.3, 18.8.5 och 18.8.6. Av första stycket framgår att när det i en författning anges att nå- got gäller för åklagarmyndighet, utan precisering av vilken myndig- het, så gäller det även för Europeiska åklagarmyndigheten. Det gäller alltid när det inte anges något annat, vilket är fallet i andra stycket. Europeiska åklagarmyndigheten får således såväl samma status som samma rättigheter och skyldigheter som åklagarväsendets myndig- heter. När en viss skyldighet åligger en åklagarmyndighet enligt svensk rätt har Europeiska åklagarmyndigheten därmed samma skyl- dighet, t.ex. att underrätta någon. På motsvarande sätt har Europe- iska åklagarmyndigheten samma rättigheter som en svensk åklagar- myndighet, t.ex. rätt till viss information Det ligger i sakens natur att behörighetsreglerna som gäller för Europeiska åklagarmyndig- heten utgör en avgränsning för vilka rättigheter och skyldigheter som myndigheten har med stöd av paragrafen. Det kan även i vissa författningar finnas bestämmelser som direkt anger att en viss reglering är tillämplig på Europeiska åklagarmyn- digheten. Av andra stycket framgår att det som anges i första stycket inte gäller föreskrifter i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) eller den förordning som kompletterar den lagen, dvs. offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641). Det innebär att de författning- arna även fortsättningsvis endast gäller för de svenska åklagarmyn- digheterna. I 7–9 §§ finns några bestämmelser som ersätter den lag- stiftning som undantas genom andra stycket. Det kan även i andra författningar finnas bestämmelser som klar- gör att en viss reglering inte tillämpas på Europeiska åklagarmyndig- heten, t.ex. i brottsdatalagen (2018:1177). Paragrafen reglerar den svenska europeiska åklagarens ställning och befogenheter i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3, 7.2.4, och 11.2.2. I första stycket klargörs att den svenska europeiska åklagaren har ställning som särskild åklagare när han eller hon har övertagit åkla- garuppgifter från en svensk europeisk delegerad åklagare enligt arti- kel 28.4 i förordningen. Möjligheten att ta över åklagaruppgifter på det sättet regleras uttömmande i förordningen. Bestämmelsen tar endast sikte på vad som gäller när det har skett. Den europeiska åkla- garen får då ställning som särskild åklagare. Det är samma ställning som de europeiska delegerade åklagarna har enligt 4 § första stycket när de utför uppgifter för Europeiska åklagarmyndigheten. 7 kap. 8 § gäller för särskilda åklagare vad som är föreskrivet för dem. För de svenska åklagarna vid Europeiska åkla- garmyndigheten innebär det att förordningen och denna lag samt vissa särskilda regler, bl.a. rätten att överklaga domar och beslut till , är särskilt föreskrivna för dem. Motsatsvis inne- bär regleringen i första stycket att den europeiska åklagaren i alla si- tuationer där han eller hon inte har övertagit åklagaruppgifter enligt artikel 28.4 inte får agera som särskild åklagare i . I sitt var- dagliga arbete har den europeiska åklagaren alltså inte status som sär- skild åklagare i . I andra stycket anges att den europeiska åklagaren, som särskild åklagare, har samma befogenheter som en allmän åklagare. Genom bestämmelsen blir samtliga regler som tar sikte på allmänna åklagares befogenheter enligt lag och förordning tillämpliga även för den euro- peiska åklagaren. Det rör sig framför allt om reglerna om åklagare i , förundersökningskungörelsen och annan straff- processuell lagstiftning, t.ex. regler om tvångsmedel, strafförelägg- ande och förverkande. Genom att den svenska europeiska åklagaren har samma befogen- heter som en allmän åklagare får det också anses följa, om annat inte anges, att han eller hon har samma skyldigheter som en allmän åkla- gare. Det innebär bl.a. att han eller hon ska iaktta objektivitetsplik- ten på samma sätt som en allmän åklagare och verka för att åtal väcks om det finns tillräckliga skäl för en fällande dom. Paragrafen reglerar de svenska europeiska delegerade åklagarnas ställning och befogenheter. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3, 7.2.4, 9.5.2, 9.5.4 och 11.2.2. I första stycket ställs det krav på att de svenska europeiska delege- rade åklagarna ska vara anställda i åklagarväsendet. Förordningen förutsätter att åklagarna ska ha dubbla anställningar, dels i åklagar- väsendet, dels hos Europeiska åklagarmyndigheten, under uppdrags- tiden. Det innebär att den som ska anställas som svensk europeisk åklagare måste uppfylla dels de krav som ställs på en svensk åklagare i fråga om utbildning, kompetens och medborgarskap, dels de krav som anges i förordningen. Det klargörs i den förordning som kom- pletterar lagen vid vilken svensk åklagarmyndighet som åklagarna i fråga ska vara placerade. De svenska europeiska delegerade åklagarna ska ha ställning som särskilda åklagare när de utför uppgifter för Europeiska åklagarmyn- digheten. Det innebär att de kommer att vara allmänna åklagare när de agerar som åklagare i sin svenska åklagarmyndighet men särskilda åklagare när de utför motsvarande uppgifter för Europeiska åklagar- myndigheten. Eftersom arbetet vid Europeiska åklagarmyndigheten styrs av förordningen och den innehåller begränsningar för åklagar- nas beslutanderätt kommer det dock att finnas skillnader mellan vad de får besluta om i sina olika roller. Hur de europeiska delegerade åklagarna får sina arbetsuppgifter regleras i förordningen. I övrigt hänvisas till kommentaren till 3 § första stycket. Föreskriften i andra stycket motsvarar den i 3 § andra stycket. Det som sägs i kommentaren till den bestämmelsen gäller därför även för de svenska europeiska delegerade åklagarna. Till skillnad mot vad som gäller för den svenska europeiska åklagaren kommer de svenska europeiska delegerade åklagarna dock alltid att vara särskilda åkla- gare när de utför uppgifter för Europeiska åklagarmyndigheten. Paragrafen undantar anställningen som europeisk delegerad åklagare från reglerna om bisysslor i lagen (1994:260) om offentlig anställ- ning. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.5. I paragrafen klargörs att anställningen som europeisk delegerad åklagare inte utgör en bisyssla enligt 7 § lagen om offentlig anställ- ning. Det får till följd att den svenska myndighet som de europeiska delegerade åklagarna är anställda vid inte får meddela beslut enligt 7 c § den lagen om att anställningen hos Europeiska åklagarmyndig- heten ska upphöra. I andra meningen finns en påminnelse om att reglerna om bisysslor gäller i övriga avseenden för de åklagare som är europeiska delegerade åklagare, eftersom de också är anställda i åklagarväsendet. Paragrafen är en sekretessbrytande bestämmelse som kompletterar 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Övervägan- dena finns i avsnitt 15.6.3. Genom bestämmelsen klargörs att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt offentlighets- och sekretesslagen får röjas för en särskild åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten om uppgiften i motsva- rande fall skulle få lämnas ut till en svensk åklagare. Vilka som är särskilda åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten framgår av 3 och 4 §§. Förevarande paragraf innebär att den svenska europeiska åklagaren och de svenska europeiska delegerade åklagarna jämställs med svenska åklagare. Paragrafen är avsedd att tillämpas i de fall där det inte anses möjligt att lämna uppgifter till Europeiska åklagar- myndigheten med stöd av 8 kap. 3 § 1 eller 2 offentlighets- och sek- retesslagen. Paragrafen kompletterar partsinsynsbestämmelsen i 23 kap. 18 § andra stycket i de fall där Europeiska åklagarmyn- digheten handlägger en förundersökning. Övervägandena finns i av- snitt 15.4.3. Genom bestämmelsen klargörs att det som sägs i 23 kap. 18 a § andra stycket om kollisionsreglerna i 10 kap. 3 och 3 a §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) inte ska gälla när Europeiska åklagarmyndigheten handlägger en förundersökning. I stället är det 8 och 9 §§ som kan begränsa rätten för en part att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. I praktiken in- nebär det, eftersom de bestämmelserna i allt väsentligt motsvarar kollisionsreglerna i offentlighets- och sekretesslagen, att åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten ska göra samma prövning som en svensk åklagare vid bedömningen av om uppgifter ska lämnas ut till en part. Bedömningen ska dock göras med utgångspunkt i de sekre- tessregler som gäller för Europeiska åklagarmyndigheten i stället för offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser, eftersom de enligt 2 § andra stycket inte gäller. Paragrafen reglerar, tillsammans med 9 §, vad som gäller när det rå- der sekretess för uppgifter som omfattas av en misstänkts rätt till insyn i förundersökningen från den tidpunkt när han eller hon har underrättats om skälig misstanke. I paragraferna regleras uttömman- de vad som gäller för Europeiska åklagarmyndigheten när en fråga om partsinsyn kolliderar med sekretessintresset. Förevarande para- graf har utformats med 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som förebild. Övervägandena finns i avsnitt 15.4.3. Paragrafen utgör, i likhet med 10 kap. 3 § första och andra styck- ena offentlighets- och sekretesslagen, inte någon självständig grund för insyn, se RÅ 2001 ref. 27 och prop. 2001/02:191 s. 68. Rätten till insyn måste alltså grunda sig på eller de principer som den vilar på. Första stycket motsvarar i allt väsentligt det som gäller enligt 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Till skillnad från den bestämmelsen, som tillämpas även för andra verksamheter än åkla- garverksamhet, gäller förevarande paragraf endast för Europeiska åklagarmyndighetens operativa verksamhet. Bestämmelsen är något annorlunda utformad, men någon skillnad i fråga om tillämpningen är inte avsedd. Det ska av hänsyn till det intresse som sekretessen ska skydda vara av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs, för att en handling eller ett material inte ska läm- nas ut till parten. Med det avses att prövningen av om handlingen eller materialet kan lämnas ut ska göras med utgångspunkt i de sek- retessregler som gäller för Europeiska åklagarmyndigheten i stället för offentlighets- och sekretesslagens regler. Begreppet synnerlig vikt ska tolkas på samma sätt som när 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen tillämpas. Även i övrigt ska tillämpningen av första stycket motsvara den som gäller när en svensk åklagare tillämpar 10 kap. 3 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (se prop. 2016/17:68 s. 57 f.). Andra stycket motsvarar i sak regleringen i 10 kap. 3 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen. Någon skillnad i tillämp- ningen är inte avsedd. Paragrafen reglerar vad som gäller när det råder sekretess för uppgif- ter som omfattas av en misstänkts rätt till insyn i förundersökningen från slutdelgivning av förundersökningen. Den har utformats med 10 kap. 3 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som före- bild. Övervägandena finns i avsnitt 15.4.3. Första stycket motsvarar i sak 10 kap. 3 a § första stycket offent- lighets- och sekretesslagen. Bestämmelsen ska tillämpas på motsva- rande sätt som den paragrafen, se 2016/17:68 s. 117. f. Skillnaden är att prövningen av sekretessintresset görs mot de regler om sekretess som gäller för Europeiska åklagarmyndigheten. Andra stycket motsvarar i sak 10 kap. 3 a § andra stycket offent- lighets- och sekretesslagen. Det ska tillämpas på samma sätt som i svenska förhållanden, se a. prop. 22.2Förslaget till lag om ändring i (1942:740) Paragrafen reglerar vad som gäller för särskilda åklagare. Övervägan- dena finns i avsnitt 13.5.4 och 18.4. Första stycket är oförändrat. I andra stycket har det gjorts ett tillägg som klargör att de sär- skilda åklagare som anges i 3 och 4 §§ lagen (2022:000) om svenska åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten får överklaga domar och beslut till . Enligt 54 kap. 9 § krävs det pröv- ningstillstånd vid överklagande till . Det kommer att gälla även för de särskilda åklagarna vid Europeiska åklagarmyn- digheten. I övrigt har stycket endast ändrats redaktionellt. I tredje stycket, som är nytt, tydliggörs att även särskilda åklagare ska tillämpa de jävsgrunder och övriga bestämmelser som finns i 6 §, med undantag för regleringen i fjärde stycket om vem som ska pröva frågan, som är anpassad till åklagarväsendets organisation. 22.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn Paragrafen reglerar vad Justitiekanslerns tillsyn omfattar. Övervä- gandena finns i avsnitt 17.2.3–17.2.5. Det första stycket motsvarar den första meningen i den nuvarande paragrafen. I andra stycket, som är nytt, anges vilka befattningshavare som inte står under Justitiekanslerns tillsyn. Punkterna 1 och 2 motsvarar den andra meningen i den nuvarande paragrafen. Punkten 3 är ny. Den tydliggör att åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten inte står under Justitiekanslerns tillsyn när de utför åklagaruppgifter i . Vilka åklagare som avses framgår av lagen (2022:000) om svenska åklagare vid Europeiska åklagarmyndigheten. 22.4Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) Paragrafen, som är ny, reglerar användning av teknisk spårning som en spaningsmetod. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.2–11.4.6. I första stycket definieras teknisk spårning. Där anges vad metoden innebär och hur den genomförs. Det som regleras är spårning med positioneringsutrustning. Det är alltså fråga om en metod som verk- ställs genom tekniska hjälpmedel som kan ge de brottsbekämpande myndigheterna uppgift om det spårade föremålets position. Spår- ning som genomförs genom att någon person följer och iakttar det objekt som ska spåras omfattas således inte av regleringen. Det är en teknikneutral bestämmelse, eftersom den inte anger vilken typ av positioneringsutrustning som får användas. Att det måste vara fråga om åtminstone fysisk utrustning framgår dock av att den ska kunna placeras i eller på det som ska spåras. Positioneringsutrustningen kan också bestå av programvara som möjliggör insamling av själva posi- tioneringsuppgifterna. Det finns ingen överlappning mot hemlig da- taavläsning, eftersom all information som hämtas in genom teknisk spårning finns i positioneringsutrustningen och alltså inte samlas in från ett informationssystem som tillhör någon annan än den verk- ställande myndigheten. Jfr 1 § lagen (2020:62) om hemlig dataavläs- ning och prop. 2019/20:64 s. 209 f. De objekt som metoden får användas på är lösa saker. Det be- greppet ska förstås enligt dess vedertagna betydelse, dvs. som varje slag av rörligt fysiskt föremål (se prop. 1989/90:89 s. 59). Positio- neringsutrustningen kan placeras antingen i eller på objektet som ska spåras, beroende på vad som är mest ändamålsenligt. Teknisk spårning används för att få uppgift om sakens position, dvs. var den finns eller var den har befunnit sig.