sou · H8B34 · 2020-01-29 00:00:00 — formulerade rådslutsatser där bl.a. nivåerna för tre av de mest centrala målen i EU:s klimat- och energi- ramverk till 2030 preciserades.10 Ståndpunkterna innebar att EU:s utsläpp av växthusgaser skulle minska med till 2030 jämfört med , (2014), European Council Conclusions 23–. internationellt och inom EU som andelen förnybar energi skulle öka till av den slutliga energianvändningen (brutto) och energianvändningen effek- tiviseras med jämfört med ett tidigare re- ferensscenario. Europeiska kommissionen lade 2015 och 2016 fram en rad förslag till lagstiftning som tillsammans syftade till att genomföra ramverkets alla delar. Förslagen förhandlades färdigt /2019. Förnybarhetsmålet och energieffektiviseringsmålet skärptes jämfört med rådslutsatserna , när målen med tillhörande genomförande- lagstiftning förhandlades vidare. och rådet enades 2018 om att dessa båda mål i stället ska uppgå till (förnybar energi) respektive (energieffektivisering).11 Markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk har länkats till klimatmålet Målet om 40 procents utsläppsminskning ses som ett steg på vägen mot EU:s nuvarande långsiktiga klimatmål till 2050 om 80–95 pro- cents utsläppsminskning jämfört med , varav minst 80 procents minskning inom EU.12 I klimat- och energiramverket till 2030 ingår nu även mål och regelverk för utsläpp och upptag i LULUCF-sektorn. Målen i klimat- och energiramverket utgör EU:s första gemen- samma nationella bidrag till utsläppsminskningar och bevarande av kolsänkor enligt (NDC). Utsläppsminskningarna mot målet på minus har för- delats, så att utsläppsutrymmet inom utsläppshandelssystemet sam- mantaget ska sänkas medan utsläppen i verksamheter som omfattas av ansvarsfördelningsförordningen13 ska minska . Basåret för dessa minskningar är 2005. 11https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/directive_renewable_factsheet.pdf och 12Som en del av de utvecklade ländernas bidrag till att halvera de globala utsläppen . Roadmap 2050, 10–. 13Europaparlamentets och rådets förordning 2018/842/EU av om medlems- staternas bindande årliga minskningar av växthusgasutsläpp –2030 som bidrar till klimatåtgärder för att fullgöra åtaganden enligt (ansvarsfördelnings- förordningen, ESR). internationellt och inom EU EU:s utsläppshandelssystem har skärpts fastställdes ett antal skärpningar av EU:s utsläpps- handelssystem.14 Ändringarna ska bli verkningsfulla under systemets fjärde handelsperiod –2030. Ändringarna skärper utsläppshandelssystemet på flera sätt. Sam- mantaget bedöms förändringarna kunna leda till högre priser i syste- met. Utsläppsrättspriserna har också stigit 2018 och trenden har fort- satt 2019. Bland de mest betydelsefulla förändringarna märks att den s.k. linjära faktorn skärps så att taket i utsläppshandelssystemet sänks . Med början 2019 kommer 24 pro- cent av det beräknade sammanlagda överskottet i systemet föras till en s.k. marknadsstabilitetsreserv (MSR), och kommer delar av överskottet i MSR annulleras upp till den mängd utsläppsrätter som auktionerades ut året innan. Medlemsländerna får också frivilligt annullera utsläppsrätter för att kompensera effekten av nationella åtgärder som reducerar el- produktionskapaciteten i landet. Annulleringen 2023 bedöms bli relativt omfattande och ytterligare annulleringar kan komma att ske om överskottet i utsläppshandelssystemet åter börjar växa över vissa förutbestämda nivåer. Bland förändringarna märks också att det inrättats nya fonder för investeringar i utveckling och demonstration av ny teknik med sär- skilt låga utsläpp i industri- och energianläggningar i systemet. Dessa fonder finansieras med intäkter från försäljningen av ut- släppsrätter. Medlen i fonderna ökar i omfattning om priserna går upp i utsläppshandelssystemet. Ansvarsfördelningsförordningen (ESR) bygger vidare på det regel- verk som infördes i det tidigare ansvarsfördelningsbeslutet till 2020. Förordningen innehåller en fördelning av bindande årliga utsläpps- minskningar per medlemsland 2021–2030. 14Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/410 av om ändring av direktiv /87/EG för att främja kostnadseffektiva utsläppsminskningar och koldioxidsnåla investeringar, och beslut (EU) 2015/1814. internationellt och inom EU bestäms av medlemsländernas genomsnittliga utsläppsnivåer –2018, och alltså inte av det utsläppsutrymme de hade 2020 en- ligt ansvarsfördelningsbeslutet. Endast en begränsad del av det över- skott som uppstått i ESD-sektorn fram får föras över till nästa period. Perioden –2030 behålls de flexibiliteter som fanns den tidi- gare perioden, med undantag av användning av reduktionsenheter från projekt utanför EU. Två nya flexibiliteter – enheter från utsläppshandelssystemet och från LULUCF-sektorn – har dessutom tillkommit. Hur mycket som respektive medlemsland får använda av respektive flexibilitet begrän- sas i ansvarsfördelningsförordningen. Överskott från ESR-sektorn kan även användas för måluppfyllelse enligt LULUCF-förordningen15. En bärande princip vid utformningen av regelverket är att de flexibiliteter som ska kunna genereras från LULUCF-sektorn och användas inom ESR-sektorn behöver komma från additionella åtgär- der, dvs. åtgärder som genomförs utöver en utveckling vid business as usual. Samma villkor ställs även upp när det gäller de utsläppsrätter som föreslås kunna föras över från utsläppshandelssystemet till ESR-sektorn. LULUCF-förordningen är en ny komponent Enligt LULUCF-förordningen innebär målet till 2030 att länderna inte tillåts bokföra sammanlagda upptagsminskningar eller utsläpps- ökningar jämfört med de referensnivåer som ska bestämmas enligt förordningen, se kapitel 7. Regelverket för LULUCF-sektorn syftar till att ge incitament till åtgärder som bevarar och förstärker upptaget av kol i skog och mark. LULUCF-förordningen innebär att växthusgaser från markanvänd- ning, förändrad markanvändning och skogsbruk inkluderas som en separat del av till 2030, men med vissa kopp- lingar till ESR-sektorn. Förordningen innebär att varje medlemsstat förbinder sig att säkra att utsläppen och upptagen av växthusgaser i landets LULUCF-sek- tor ska utvecklas så att dessa inte sammanlagt ger upphov till bok- 15Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/841 av om inbegri- pande av utsläpp och upptag av växthusgaser från markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk i ramen för klimat- och energipolitiken (LULUCF-förordningen). internationellt och inom EU förda upptagsminskningar eller utsläppsökningar, dvs. inga samman- lagda skulder får uppstå, en s.k. no-debits rule. Förordningen innehåller detaljerade regler för hur förändrade ut- släpp och upptag ska bokföras. Dessa regler skiljer sig åt framför allt mellan brukad skogsmark, beskogad mark, avskogad mark och övriga marktyper. För att klara åtagandet om att inga sammanlagda skulder ska bok- föras får medlemsländerna nyttja vissa flexibiliteter. I de fall en med- lemsstat redovisar ett ökat bokfört nettoupptag leder det till ett överskott av utsläppsenheter. Dessa enheter får överföras till kom- mande år eller andra medlemsstater eller, i begränsad omfattning, användas för att nå målet för de utsläpp som omfattas av ansvars- fördelningsförordningen. Tills vidare omfattas inte bokförda kredi- ter från brukad skogsmark av denna generella flexibilitet. I de fall det uppstår ett underskott av utsläppsenheter i LULUCF- sektorn kan medlemsstaten köpa utsläppsenheter från andra med- lemsstater eller överföra utsläppsenheter från den tilldelning som gjorts enligt ansvarsfördelningsförordningen. Under den andra perio- den (2026–2030) kan utsläppsenheter som sparats från den första perioden (2021–2025) nyttjas. Om underskott uppstår för aktiviteten brukad skogsmark finns även en specifik flexibilitet för att balansera detta. (Se vidare i kapi- tel 7). LULUCF-förordningen har alltså som ett syfte att ge incitament till ytterligare, additionella, åtgärder inom LULUCF-sektorn, åtgär- der som förstärker upptaget av kol i skog och mark utöver vad som annars hade skett i sektorn. Ett motiv till att koppla LULUCF- åtgärderna till ESR-sektorn är att åtgärdsmöjligheterna i jordbruks- sektorn i ansvarsfördelningsförordningen är begränsade och att additionella åtgärder i LULUCF-sektorn skulle kunna höja kostnads- effektiviteten i hur klimatmålet för ansvarsfördelningsförordningen kan nås. Kommissionen framhåller även i underlaget till förslaget till LULUCF-förordningen att de internationellt överenskomna rikt- linjerna från FN:s klimatpanel IPCC innebär att utsläpp från för- bränning av biomassa kan räknas som nollutsläpp från energisektorn under förutsättning att dessa bokförs i LULUCF-sektorn. På så sätt undviks både att utsläpp räknas eller inte räknas alls. internationellt och inom EU 4.2.4Kommissionens underlag till en långsiktig klimatstrategi för EU publicerade Europeiska kommissionen ett meddelande med en vision som innehöll några av de centrala bygg- stenarna för en ny långsiktig klimatstrategi för EU.16 Visionen tar sikte på att EU ska uppnå nettonollutsläpp av växthusgaser till 2050, men underlaget innehåller även andra utvecklingsalternativ som inte når fullt lika långt. Meddelandet åtföljs av en relativt omfattande analys, i vilken bl.a. sammanlagt åtta olika målscenarier och ett referensscenario finns beskrivna, se kapitel 5. Kommissionen konstaterar att de analyser den nu gjort visar att det är möjligt att nå nettonollutsläpp och att det går att nå målet på ett sätt som kan både ta om hand negativa sociala fördel- ningseffekter och utformas på ett kostnadseffektivt sätt. Kommis- sionen medger att omställningen innehåller många utmaningar men också stora möjligheter som kan stärka EU:s ekonomiska utveckling. Kommissionen lyfter fram behovet av att prioritera ytterligare insatser inom sju strategiska tekniska åtgärdsområden. •stöd till en fortsatt bioekonomiutveckling som ytter- ligare åtgärder behövs för att åstadkomma förstärkta kolsänkor på sätt som gynnar den biologiska mångfalden och marken, samt •stöd till utveckling och demonstration av CCS-teknik, framför allt kopplat till industrianläggningar men också till anläggningar som använder biomassa. För att CCS ska kunna etableras behöver dock insatserna inom EU koordineras och skalas upp. Underlaget till en långsiktig strategi är tänkt att utgöra ett stöd för den förankringsprocess som behövs för EU:s kommande långsiktiga lågutsläppsstrategi. Förankringen har fortsatt under2019, för att EU 2020 ska kunna lämna in EU:s långsiktiga lågutsläppsstrategi till 16KOM (2018) 773 slutlig. internationellt och inom EU Vid rådsmötet ställde sig EU:s statschefer bakom målet att uppnå ett klimat- neutralt EU . kunde i detta skede inte åta sig att genomföra målet och det kommer därför åter- komma till frågan i juni 2020.17 Kommissionen presenterade under samma vecka ett meddelande om Den europeiska gröna given18 där bl.a. kommissionens plan för det fortsatta arbetet mot en skärpt europeisk klimatpolitik stakas ut . Kommissionens analys bör också kunna utgöra ett underlag för fortsatta diskussioner om att skärpa EU:s nuvarande NDC till 2030. Kommissionens nya underlag innebär att det tidigare arbetet med färdplaner till 2050 och underlaget till 2030-ramverket nu uppdateras, bl.a. på basis av ny kunskap från klimatforskningen och den syntes som IPCC tog fram men också genom att en bredare palett av nya och utvecklade tekniker och möjliga och pågående sam- hällsförändringar förs in i analysen, se kapitel 5. 17Europeiska rådets slutsatser 12–. 18KOM (2019) 640 slutlig. Den europeiska gröna given. – aktuella scenarier från IPCC och EU 5.1Temperaturmål, utsläppsbudgetar och negativa utsläpp FN:s klimatpanel (IPCC) består av klimatforskare från hela världen inom en rad olika forskningsdiscipliner. Forskarna nomineras att delta i den återkommande utvärderingsprocess som IPCC bedriver. IPCC har som huvuduppgift att bistå FN och de internationella klimatförhandlingarna med återkommande utvärderingar av det veten- skapliga kunskapsläget om klimatförändringarna, dess effekter och framtida risker samt möjligheter till åtgärder för anpassning och för att minska utsläppen och öka upptaget av växthusgaser. redovisade IPCC en femte utvärderingsrapport (AR5) med denna breda inriktning. I AR5 handlade analysen av möjliga glo- bala lågutsläppsutvecklingar främst om hur en global medeltemperatur- ökning på eller mer, jämfört med förindustriell nivå, skulle kunna undvikas. Bland annat redovisades resultat från en rad modellerade scena- rier av utsläppsminskningsbanor (mitigation pathways) där utsläppen och upptaget av växthusgaser världen över utvecklades på ett sätt som innebar att den globala temperaturökningen med viss sannolikhet kunde begränsas till . Dessa banor benämns i fortsätt- ningen 2-gradersscenarier. I rapporten fanns däremot bara ett fåtal resultat omnämnda från analyser av utsläppsscenarier som nådde uppvärmning. I det följande benämns sådana banor 1,5 gradersscenarier. Tekniker för negativa utsläpp i form av avskiljning, transport och lagring av koldioxid av biogent ursprung (bio-CCS) och förstärkta temperaturmål – aktuella scenarier från IPCC och EU kolsänkor hade en framträdande roll i AR5-scenarierna. Den stora omfattningen av framför allt bio-CCS i scenarierna möttes dock av kritik i forskningslitteraturen i samband med och efter att AR5- rapporterna publicerades.1 Inriktningen mot 2-gradersscenarier i AR5 var en spegling av att målet om att begränsa den globala temperaturökningen till varit rådande i den internationella klimat- politiken. I processen fram mot lyftes även behovet av att fort- sätta ansträngningarna för att begränsa temperaturökningen till högst in på ett tydligare sätt . Även sättet som målet om uttrycks på i (”långt ”) är ambitiösare jämfört med tidigare formuleringar (”inte överskrida 2grader”). Det vetenskapliga underlaget om hur utsläppsminskningar i linje med ett 1,5-gradersmål, skulle kunna uppnås var inte så om- fattande. När beslutet togs 2015 bjöds därför IPCC in för att ta fram en specialrapport i ämnet. Rapporten publicerades i oktober 2018.2 5.2IPCC:s specialrapport om global temperaturökning Enligt IPCC:s specialrapport om global temperaturökning (Global of 1,5 C) kan ökning, jämfört med perio- den –19003, uppkomma , om temperatur- ökningen fortsätter i samma takt som . Temperaturökningen , bedöms i genomsnitt uppgå till jämfört med förindustriell nivå. Rapporten innehåller även en syntes av forskningen som visar hur mycket lägre de klimatrelaterade riskerna blir i en värld där temperatur- ökningen begränsas till högst respektive om den fortsätter . 1Kritiken handlade om att utvecklingen i scenarierna förutsatte en omfattande och snabb ökning av bio-CCS-tekniker under den senare hälften av århundradet, trots att tekniken inte prövats i någon större skala tidigare och trots de konflikter som finns mellan en omfattande biomassaanvändning för energisektorn, biologisk mångfald och behov av mark för livsmedels- produktion och andra ändamål. Geden (2015), and (2016). 2IPCC (2018). 3Denna tidsperiod motsvarar den förindustriella nivån enligt IPCC:s 1,5-gradersrapport. temperaturmål – aktuella scenarier från IPCC och EU Den övergripande slutsatsen från rapporten är att en ökning av den globala medeltemperaturen till i stället för påtagligt ökar de klimatrelaterade riskerna både för naturliga och av människan skapade system världen över. Riskerna för att unika och hotade ekosystem påverkas allvarligt ökar, liksom riskerna för extrema väderhändelser. Det uppstår även större skillnader i hur klimateffek- terna fördelas världen över som riskerna för stora tröskel- effekter4 förstärks. En stor del av 1,5-gradersrapporten består av en summering och slutsatser från resultat från en rad modellerade scenarioanalyser som genomförts , efter AR5. Scenarierna är huvudsakligen framtagna med s.k. integrated assess- ment models (IAM:s).5 Dessa modeller ska på ett huvudsakligen kostnadsoptimerande sätt, givet gjorda antaganden och begränsningar i och utanför modellen, sänka utsläppen av växthusgaser och förstärka upptaget av koldioxid på sätt som begränsar temperaturökningen till högst . Irapporten jämförs scenarioresultaten från olika IAM-modell- paket med varandra och med motsvarande scenarier som i stället tar sikte på att begränsa temperaturökningen till . 5.2.1Globala utsläppsbanor som begränsar temperaturökning till jämfört med den förindustriella nivån Det är de sammanlagda kumulativa utsläppen av koldioxid, tillsam- mans med strålningsdrivningen av andra växthusgaser och klimat- påverkande ämnen, som bestämmer nivån på den globala medel- temperaturökningen och hur den kan begränsas.6 4Abrupta, ibland irreversibla systemförändringar som kan förstärka klimateffekterna ytterligare. 5De analysmodeller som används består i regel av sammanlänkande modellmoduler över energi- systemet, markanvändningen och det ekonomiska systemet i världen, uppdelade på olika regio- ner. saknas något delsystem och då representeras det delsystemet i regel på ett enklare vis. I modellpaketet finns också en klimatmodell som bl.a. beräknar temperatureffekter av de modellerade utsläppsutvecklingarna. De flesta modellerna är kostnadsoptimerande, dvs. modell- resultatet är den systemlösning som innebär att det i modellen uppsatta målet (t.ex. årliga utsläppsmål, koncentrationsmål eller mål för strålningsdrivning) nås till lägsta kostnad. 6Hur stor den återstående koldioxidbudgeten är för att begränsa den globala temperatur- ökningen till högst 1,5 respektive med viss sannolikhet är en mycket osäker bedöm- ning. I 1,5-gradersrapporten anges budgeterna i olika intervall. Budgetens storlek beror bl.a. på vilka antaganden som görs om hur snabbt utsläppen av övriga växthusgaser minskar. Ytter- ligare en faktor som påverkar är den ökning av utsläppen av metan som uppstår till följd av upptining av områden med permafrost och från våtmarker. temperaturmål – aktuella scenarier från IPCC och EU För att stabilisera temperaturökningen på en viss nivå behöver utsläppen av koldioxid nå nettonollnivåer, och för att temperatur- ökningen ska kunna sänkas behöver utsläppen bli nettonegativa. Fram beräknas de globala koldioxidutsläppen sammanlagt ha uppgått till jämfört med för- industriell nivå.7 ligger de globala koldioxidutsläppen på omkring . Den återstående totala utsläppsbudgeten för att begränsa upp- värmningen till högst uppgår till 400–koldioxidekvivalenter i de scenarier som redovisas i IPCC-rappor- ten. Budgeten överskrids inledningsvis i nästan samtliga scenario- modelleringar men kompenseras därefter med nettonegativa utsläpp. Ett sammanlagt utsläpp på koldioxidekvivalenter motsvarar ungefär en återstående utsläppsbudget som med en sanno- likhet på kan begränsa den globala temperatur- ökningen till högst . Ett sammanlagt utsläpp om koldioxidekvivalen- ter motsvarar i stället en återstående utsläppsbudget som kan begränsa temperaturökningen till högst med omkring 50 procents sannolikhet.8 Nästan alla scenarier visar att de globala utsläppen av koldioxid behöver kulminera mycket snart för att sedan kraftigt vända nedåt, se figur 5.1. 7Beräkningarna i har perioden –1900 som basperiod. 8Se (2018) Box 3,2 s. 18, Technical comparison with the IPCC Special Report on Global of 1,5 C. temperaturmål – aktuella scenarier från IPCC och EU (se faktaruta) Källa: IPCC (2018): Global of , del av figur SPM3. Utsläppen når därefter nettonollnivåer av koldioxid i mitten av år- hundradet (2045–2055) världen över.9 Nettonollnivåer är den situa- tion som uppstår när de av människan orsakade, dvs. antropogena, utsläppen av koldioxid motsvarar det antropogena upptaget av kol- dioxid, se avsnitt 5.2.2 nedan.10 Utsläppen av övriga växthusgaser begränsas till mycket låga nivåer. I nästan alla de modellerade 1,5-gradersscenarierna kommer även temperaturökningen behöva överskrida för att sedan sjunka tillbaka mot slutet av århundradet. 9I scenarierna med inget eller ett begränsat överskridande av temperaturökning. 10I IAM-modeller ingår inte hela upptaget i det som länderna bokför inom LULUCF-sektorn. Om hela det bokförda upptaget i LULUCF-sektorn skulle räknas med behöver nettonoll- nivåer uppkomma tidigare, se avsnitt 5.2.2. temperaturmål – aktuella scenarier från IPCC och EU 1,5-gradersbanor i 1,5-gradersrapporten I rapporten modelleras ett stort antal utsläppsbanor som med olika grad av sannolikhet begränsar medeltemperaturökningen till respektive . I rapporten lyfts fyra typscenarier för att nå 1,5-gradersmålet för att lite närmare beskriva vilken typ av samhällsomställning som de olika scenarierna motsvarar. Typscenario 1 utgår från antaganden om att sociala, affärs- mässiga och tekniska innovationer ger en låg energianvändning globalt. En snabb omställning av energisektorn möjliggörs av den låga efterfrågan på energi. Negativa utsläpp behövs i mindre om- fattning och åstadkoms genom förstärkt nettoupptag i skog och mark – inte genom bio-CCS. Typscenario 2 utgår från antaganden om ett brett fokus på hållbarhet, där världen ställer om till hållbara och hälsosamma konsumtionsmönster. Innovationer görs inom klimatsmart teknik och markanvändningen är väl hanterad. Negativa utsläpp åstad- koms genom nettoupptag i skog och mark samt i begränsad mängd genom bio-CCS. Typscenario 3 är ett medelvägsscenario som utgår från anta- ganden om att teknikutveckling följer historiska trender. Lös- ningar genomförs främst på produktionssidan snarare än genom förändrad konsumtion. Scenariot innebär ett något större behov av negativa utsläpp genom bio-CCS. Typscenario 4 motsvarar ett resurs- och energiintensivt scenario där antaganden utgår från att växthusgasintensiva livsstilar främ- jats genom ekonomisk tillväxt och globalisering. Inom scenariot antas en hög efterfrågan på transporter och animalieprodukter samt behov av stora negativa utsläpp genom bio-CCS. Negativa utsläppstekniker i scenarierna Alla 1,5-gradersscenarier i ställer krav på negativa utsläppstekniker, i olika former och olika omfattning, för att kom- pensera för att koldioxidbudgeten behöver överskridas inledningsvis och för vissa kvarvarande koldioxidutsläpp. De negativa utsläppen behöver bli så omfattande att de globala utsläppen blir nettonegativa temperaturmål – aktuella scenarier från IPCC och EU under andra hälften av århundradet – i något scenario även tidigare än så. Koldioxidbudgeten för att klara högst temperatur- ökning är så begränsad att även utsläppsbanor med ingen eller be- gränsad temperaturökning – dvs. banor med mycket snabba utsläppsminskningar i närtid, mellan till 2030 jämfört med – behöver nå nettonegativa utsläpp. De negativa utsläppen summerar till mellan 100 till 1 000 miljar- der ton koldioxid under detta århundrade i scenarier av denna typ. De negativa utsläppen i form av bio-CCS är störst mot slutet av århundradet men behöver successivt byggas upp för att hinna genom- föras i den skala som modellerats. Det ökade upptaget på grund av beskogning och återbeskogning är däremot som högst i mitten av århundradet i scenarierna. Se tabell 5.1 nedan. Källa: IPCC AR1,5 SPM C3.2 s.19, plus egen bearbetning. Ökat upptag/negativa utsläpp (brutto) per capita vid en befolkning på nio miljarder människor globalt 2050. Sammanställningen i tabellen visar att några av scenarierna förutsätter ett mer omfattande genomförande av bio-CCS och förstärkta kol- sänkor än storleken på den globalt hållbara och realiserbara potential på respektive som enligt ny littera- tur11 uppskattas finnas för den här typen av tekniker vid seklets mitt. I modellerna är de möjliga negativa utsläppsteknikerna begrän- sade till i huvudsak bio-CCS och till åtgärder som ökar koldioxid- upptaget i skog och mark genom framför allt ökad beskogning och återbeskogning. Modellerna har alltså inte med, eller bara i begränsad utsträckning med, andra tillgängliga åtgärder för ökad kolinlagring, t.ex. i brukad