sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Enligt 7 kap. 16 § första stycket djurskyddslagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot uppfödning, förvaring, tillhandahåll- ande eller användning av försöksdjur (1 p), och undantag från lagen i fråga om djurförsök (2 p). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt paragrafens andra stycke också meddela föreskrifter om att den som föder upp, förvarar, tillhandahåller eller använder försöks- djur ska märka djuren (1 p), upprätta instruktioner för verksam- heten (2 p), och föra journal och lämna upplysningar om verksam- heten och djuren (3 p). Att bryta mot bestämmelser som meddelats av regeringen i förordning eller av i föreskrift är straffbelagt enligt 10 kap. 5 § djurskyddslagen. Av 7 kap. 29 § första stycket djurskyddsförordningen följer att innan ett djur av någon av djurklasserna däggdjur, fåglar, kräldjur, grod- djur, fiskar, rundmunnar eller bläckfiskar används i djurförsök ska djuret bedövas, om användningen annars skulle kunna medföra fysiskt eller psykiskt lidande. Användningen får dock ske med ofullständig bedövning eller utan bedövning om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med användningen eller om bedövningen skulle orsaka mer lidande än användningen i sig (andra stycket). I sådana fall ska, i den utsträckning som det är möjligt, smärtstillande eller lugnande Sanktionsväxling – kartläggning av straffbestämmelser på djurskyddsområdet... medel användas för att begränsa djurets lidande, så att djuret inte utsätts för svår smärta, svår ångest eller annat svårt lidande (tredje stycket). Enligt 7 kap. 30 § första stycket djurskyddsförordningen ska an- läggningar och andra förvaringsutrymmen för försöksdjur av djur- klasserna däggdjur, fåglar, kräldjur, groddjur, fiskar, rundmunnar och bläckfiskar godkännas från djurskydds- och djurhälsosynpunkt innan de uppförs, byggs till eller byggs om, ändras på ett sätt som är av väsentlig betydelse från djurskydds- eller djurhälsosynpunkt, eller tas i anspråk eller inreds som anläggning eller förvaringsutrymme för försöksdjur, om de har använts för något annat ändamål. Anläggningarna eller förvaringsutrymmena ska enligt bestämmel- sens andra stycke besiktigas innan de tas i bruk eller, om detta är mer lämpligt, möjligt därefter. får meddela närmare föreskrifter om anlägg- ningar och andra förvaringsutrymmen för försöksdjur samt om be- siktning (7 kap. 30 § fjärde stycket djurskyddsförordningen). Jord- bruksverket har även föreskriftsrätt angående villkor för eller förbud mot uppfödning, förvaring, tillhandahållande eller användning av för- söksdjur (7 kap. 32 § första stycket). Myndigheten har även före- skriftsrätt i fråga om skyldighet för den som föder upp, förvarar, tillhandahåller eller använder försöksdjur att märka djuren, upprätta instruktioner för skötsel av djuren och för andra uppgifter som är av betydelse från djurskyddssynpunkt, föra anteckningar om verksam- heten och djuren, och lämna information om verksamheten och dju- ren (7 kap. 32 § andra stycket). får också meddela föreskrifter om vilken utbild- ning och kompetens den person som fångar försöksdjur som är vilt- levande ska ha, och metoder för ett sådant infångande (7 kap. 5 §). Djurskyddsförordningens sjunde kapitel innehåller även bestäm- melser om t.ex. tillstånd och godkännande i fråga om djurförsök. Bestämmelserna har dock meddelats med stöd av paragrafer i djur- skyddslagen som faller utanför området för 10 kap. 5 § djurskydds- lagen, varför dessa bestämmelser har utelämnats ur sammanställningen. har även föreskriftsrätt på andra områden i fråga om djurförsöksverksamhet, såsom utbildning och kompetens etc. Före- skriftsrätten i dessa fall stöder sig på andra bestämmelser än de som anges i 10 kap. 5 § djurskyddslagen, varför de inte redogörs för i denna sammanställning. Sanktionsväxling – kartläggning av straffbestämmelser på djurskyddsområdet... Exempel på bestämmelser i föreskrifter föreskrifter (SJVFS 2019:9) och allmänna råd om försöksdjur innehåller regler om försöksdjur som bl.a. har meddelats med stöd av bemyndigandena i ovan angivna bestämmelser i djur- skyddsförordningen. Föreskrifterna innehåller bl.a. bestämmelser om verksamhetstillstånd, godkännande av försöksdjursanläggningar, etiskt godkännande av djurförsök, tillståndshavarens ansvar, försökspla- nering, utbildning (bl.a. avseende infångade av viltlevande försöks- djur) journalföring, identitetsmärkning av försöksdjur, avlivning av försöksdjur, försöksdjursanläggningar samt skötsel och hållande av försöksdjur. Flera av bestämmelserna har meddelats med stöd av andra bemyndiganden än de bemyndiganden som angetts ovan. Nedan följer några exempel på bestämmelser i föreskrifterna om journaler m.m.som har meddelats med stöd av förordnandet i 7 kap. 32 § andra stycket djurskyddsförordningen. •Föreståndaren för information ska se till att följande dokumen- tation i tillämpliga delar finns lätt tillgänglig för de som arbetar med de försöksdjur som finns på försöksdjursanläggningen: 1.Beslut om verksamhetstillstånd enligt 7 kap. 2 § djurskydds- lagen. 2.Beslut om förhandsgodkännande av försöksdjuranläggning enligt 7 kap. 30 § djurskyddsförordningen och godkännande av försöksdjursanläggning enligt 2 kap. 13 § dessa föreskrifter. 3.Sådana journaler som anges i 4–6, 8 och 9 §§. 4.Dokumentation om etiskt godkännande av djurförsök enligt 10 §. 5.Planer enligt 11 kap. 18–20 §§, 15 kap. 6 § och 16 kap. 5–7 och 20 §§ (8 kap. 1 § första stycket). •Föreståndaren för djurens välbefinnande och skötsel ska se till att journaler förs enligt 4–9 §§ i detta kapitel och att följande doku- mentation i tillämpliga delar finns lätt tillgänglig för de som arbe- tar med de försöksdjur som finns på försöksdjursanläggningen: Sådana journaler som anges i 7 §. Komplett beslut om etiskt god- kännande av djurförsök inklusive ansökan (8 kap. 2 §). Sanktionsväxling – kartläggning av straffbestämmelser på djurskyddsområdet... •Den föreståndare som avses i 2 § ska se till att det på varje bur, box, rum eller motsvarande utrymme där det finns försöksdjur finns information om försöksledarens namn samt diarienumret för beslutet om etiskt godkännande av djurförsök (8 kap. 3 §). •Journal ska föras individuellt för alla försöksdjur som används i djurförsök. Journal får dock föras för en grupp av försöksdjur under förutsättning att försöksdjuren omfattas av samma etiska godkännande av djurförsök och utsätts för samma försöksåtgär- der, försöksdjuren hålls i samma bur, box, rum eller motsvarande, samt det gäller andra djur än primater, hundar, katter eller kaniner (8 kap. 4 §). Föreskrifterna innehåller också bestämmelser om försöksdjursanlägg- ningar som har meddelats med stöd av förordnandet i 7 kap. 30 § fjärde stycket djurskyddsförordningen. Här följer några exempel på dessa bestämmelser. •Utrymmen för försöksdjur ska rengöras regelbundet. Inredning, utrustning och installationer ska vara utformade på lämpligt sätt med tanke på rengöring och smittrening (15 kap. 8 §). •Utrymmen ska vara gjorda av material och ha ett ytskikt som inte är skadliga för försöksdjurens hälsa och som tål erforderliga ren- görings- och dekontamineringsmetoder samt motstår det slitage som orsakas av försöksdjuren. Rengörings- och dekontaminerings- metoder gäller inte engångsartiklar (15 kap. 9 §). •Djurutrymmenas golv ska vara anpassade efter försöksdjurens art och ålder samt vara utformade för att underlätta avlägsnande av urin och avföring (15 kap. 10 §). Kraven på utbildning för den som fångar in viltlevande försöksdjur anges i 6 kap. 12 § i föreskrifterna. Denna bestämmelse har enligt uppgift till utredningen meddelats med stöd av 7 kap. 5 § djurskydds- förordningen, även om detta inte uttryckligen anges i ingressen till föreskrifterna. Av bestämmelsen framgår att den som fångar för- söksdjur som är viltlevande enligt 7 kap. 8 § djurskyddslagen ska ha en utbildning som innehåller momenten hantering av försöksdjuren, olika fångstmetoder inklusive immobilisering och hantering av even- tuell bifångst, minimering av stress och lidande för försöksdjuret, Sanktionsväxling – kartläggning av straffbestämmelser på djurskyddsområdet... metoder för frisläppande och tillämplig lagstiftning inom artskydd och jakt. Den som fångar försöksdjur ska också ha utbildning som är relevant för arten och som minst motsvarar kraven för den som utför djurförsök enligt tabell i föreskrifterna. 8.4.14Förteckning över föreskrifter meddelade med stöd av nämnda bestämmelser i djurskyddsförordningen Som en avslutning av kartläggningen redovisas i detta avsnitt samt- liga föreskrifter som har meddelat med stöd av de bestämmelser som har relevans för frågan om sanktionsväxling. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:4) och allmänna råd om cirkusdjur Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:5) om hållande av strutsfåglar Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:6) om odling av fisk Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:7) och allmänna råd om transport av levande djur Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:8) och allmänna råd om slakt och annan avlivning av djur Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:9) och allmänna råd om försöksdjur Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:11) om användning av djur vid film-, video- eller televisionsinspelning och föreställning eller annan förevisning som anordnas för allmänheten Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:12) och allmänna råd om förprövning Staten jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:13) om godkännande av ny teknik Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:15) och allmänna råd om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur av- sedda för sällskap och hobby Sanktionsväxling – kartläggning av straffbestämmelser på djurskyddsområdet... Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:16) och allmänna råd om uppfödning och hållande av pälsdjur Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:17) och allmänna råd om hästhållning Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:18) och allmänna råd om nötkreaturshållning inom lantbruket m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:19) om djur i under- visning Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:20) och allmänna råd om grishållning inom lantbruket m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:21) och allmänna råd om fårhållning inom lantbruket m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:22) och allmänna råd om gethållning inom lantbruket m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:23) och allmänna råd om fjäderfähållning inom lantbruket m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:24) och allmänna råd om kaninhållning inom lantbruket m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:25) och allmänna råd om skyldigheter för djurhållare och personal inom djurens hälso- och sjukvård Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:26) och allmänna råd om träning och tävling med djur Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:28) och allmänna råd om hållande av hund och katt Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:29) om djurhållning i djurparker m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:30) om hållande av dovhjort och kronhjort i vilthägn Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:31) om avelsarbete Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:32) om läkemedel och läkemedelsanvändning 9Sanktionsväxling – överväganden och förslag Enligt 10 kap. 4 och 5 §§ djurskyddslagen (2018:1192) har överträ- delser av bestämmelser i djurskyddsförordningen (2019:66), myndig- hetsföreskrifter och huvuddelen av bestämmelserna i ningar på djurskyddsområdet endast böter i straffskalan. Vårt uppdrag är att överväga om vissa av dessa bestämmelser bör sanktioneras på annat sätt än , dvs. om de bör avkriminaliseras och om över- trädelser av handlingsreglerna i stället ska leda till någon form av sank- tion som beslutas i administrativ ordning. Enligt 1 kap. 1 § djurskyddslagen syftar lagen till att säkerställa ett gott djurskydd och främja en god djurvälfärd och respekt för djur (mer om lagens syfte, se avsnitt 3.3.1). Utöver bestämmelser som avser ett rent förhindrande av lidande och sjukdom hos djuret, inne- håller lagen t.ex. krav på djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möj- lighet att bete sig naturligt. Som poängteras i våra direktiv är många av bestämmelserna i djurskyddsförordningen och i myndighetsföreskrifterna utformade på ett sådant sätt att en och samma bestämmelse omfattar gärningar som kan vara alltifrån mindre allvarliga till mycket allvarliga från djur- skyddssynpunkt. I direktiven illustreras detta med att om ett djur t.ex. kortvarigt och vid något enstaka tillfälle är smutsigt behöver inte detta direkt påverka djurets välbefinnande, medan omfattande hygienbrister kan få allvarliga negativa effekter för djuren. Exempel på det senare är brister i skötsel av djur, som kan leda till s.k. gödsel- pansar och gödselbränna. Ett sådant tillstånd är förenat med allvarliga konsekvenser för djurs hälsa och kan aktualisera ansvar för djurplågeri för den ansvarige djurhållaren. Även överträdelser av bestämmelser i Sanktionsväxling – överväganden och förslag de EU-förordningar som kompletteras av djurskyddslagen kan variera betydligt i allvarlighetsgrad. Överträdelser av myndighetsföreskrifterna kan, som framhållits i våra direktiv, också innebära en överträdelse av de mer övergripande bestämmelserna i lagen. Den som t.ex. har hållit djur i ett förvarings- utrymme som inte uppfyller de måttangivelser eller specifika krav som finns i föreskrifter kan också ha överträtt kra- vet i 2 kap. 6 § djurskyddslagen på att förvaringsutrymmen ska ge djur möjlighet att kunna röra sig obehindrat och att kunna vila på lämpligt sätt. Det kan då vara möjligt att döma till ansvar för brott mot lagen enligt 10 kap. 1 § djurskyddslagen, en straffbestämmelse med fängelse i straffskalan. I många enskilda fall torde det i vart fall initialt vara oklart om en överträdelse av en myndighetsföreskrift är så flagrant att den även utgör en överträdelse av en mer övergripande bestämmelse i djurskyddslagen, och därigenom ett brott som träffas av straffansvar även enligt 10 kap. 1 § djurskyddslagen. Djurskydds- lagen med tillhörande förordning och myndighetsföreskrifter inne- håller således bestämmelser som varierar i svårhetsgrad sinsemellan men också inbördes. I förarbetena till den nu gällande djurskyddslagen menade reger- ingen att det kan ifrågasättas om skälen för att kriminalisera alla be- teenden som täcks av straffbestämmelserna i djurskyddslagen är till- räckliga. Regeringen ansåg därför att eventuella överträdelser där kriminalisering inte kan anses vara befogad från djurskyddssynpunkt borde identifieras och utmönstras.1 Det är av stor vikt att det finns fungerande och effektiva sanktioner för alla olika typer överträdelser av reglerna på djurskyddsområdet, såväl allvarliga som mindre allvar- liga. I de unionsrättsliga förordningar som reglerar djurskydd finns vidare krav på att nationell lagstiftning ska vara effektiv, proportio- nerlig och avskräckande i fråga om de åtgärder som aktualiseras vid överträdelse av förordningarnas bestämmelser. Som anförts i våra direktiv måste sanktionssystemen för överträdelser av reglerna på djurskyddsområdet också uppfylla dessa unionsrättsliga krav. I detta kapitel redogörs inledningsvis för vår bedömning om det är lämpligt att mindre allvarliga överträdelser av djurskyddsregel- verket även fortsättningsvis sanktioneras med straff eller om det finns skäl att växla över till administrativa sanktioner för dessa överträdel- ser. Därefter behandlas frågan om sanktionsavgifter är den lämpligaste 2017/18:147 s. 194. Sanktionsväxling – överväganden och förslag formen av administrativ sanktion, eller om det är tillräckligt att över- trädelser sanktioneras med t.ex. vitesföreläggande. Därefter följer en redogörelse för våra förslag i fråga om vilka bestämmelser som kan anses lämpliga för en sanktionsväxling och hur ett sanktionssystem bör utformas på djurskyddsområdet. Slutligen behandlas frågan om det straffria området, dvs. gärningar som utgör ringa brott, bör vidgas eller i vart fall förtydligas. 9.2Argument för och emot en sanktionsväxling Bedömning: Det finns skäl som talar både för och emot en sank- tionsväxling på djurskyddsområdet. Skälen för en sanktionsväx- ling till administrativa sanktioner väger dock tyngre än skälen emot en sådan reform. Effektivitetshänsynen är här avgörande; för att mindre allvarliga överträdelser ska kunna beivras i större utsträckning än bör en sanktionsväxling ske på detta område. Vilka skäl finns för en sanktionsväxling? Som har berörts inledningsvis kan det ifrågasättas om straffsank- tionen är ett effektivt verktyg för att motverka mindre allvarliga överträdelser av regler på djurskyddsområdet. Det finns anledning att anta att många mindre allvarliga överträdelser sällan anmäls av kon- trollmyndigheterna, då det upplevs som att det är ovanligt att sådana överträdelser utreds och lagförs av de rättsvårdande myndigheterna (mer om åtalsanmälan avseende överträdelser av djurskyddsregel- verket, se kapitel 10 om kontrollmyndigheternas anmälningsskyldig- het). I flera av de i avsnitt 7.3 redovisade betänkanden som har be- handlat frågan om sanktionsväxling på djurskyddsområdet har det framförts att många mindre allvarliga överträdelser av regler på djur- skyddsområdet inte polisanmäls av kontrollmyndigheterna, att de överträdelser som anmäls sällan leder till åtal eller fällande dom samt att systemet med straffrättsliga påföljder upplevs som uddlöst när det gäller att beivra dessa överträdelser. Sanktionsväxling – överväganden och förslag I sammanhanget kan nämnas en tillsynsrapport upprättad av Åkla- garmyndigheten, Utvecklingscentrum ; Brott mot djurskydds- lagen 2016:3. I rapporten granskades 100 ärenden angående brott mot djurskyddslagen. I av fallen hade förundersökningen lagts ned. Dessa ärenden avsåg främst enligt rapporten transport av dräktiga djur eller av sjuka eller skadade djur. I rapporten angavs att det ofta föreligger bevissvårigheter i fråga om när tidsgränsen för transport har passerats respektive om en skada har uppkommit till följd av transporten eller funnits . I av fallen skedde lagföring i form av väckande av åtal eller utfärdande av strafföre- läggande.2 Sifforna visar alltså ärenden som har åtalsanmälts3, och det går inte att dra några slutsatser från materialet om hur många ären- den som inte blir föremål för åtalsanmälan. Det finns alltså skäl att utgå från eller i vart fall anta att behovet av att beivra mindre allvarliga överträdelser på ett effektivt sätt inte i tillräcklig utsträckning tillgodoses genom straffsanktioner. Det finns därför ett behov av ett annat och mer effektivt sanktionssystem för dessa överträdelser. Detta är avgörande för att respekten för regel- verket ska kunna upprätthållas. Det får inte upplevas som det är fritt att begå regelöverträdelser, även om överträdelserna är att se som mindre allvarliga. Risken att drabbas av en sanktion måste av den enskilde – vare sig det är en näringsidkare eller en privatperson – kunna upplevas som reell för att därigenom fungera handlingsdiri- gerande, även när det gäller de mindre allvarliga överträdelserna. Möj- ligheten att effektivt kunna sanktionera överträdelser av regelverket är alltså en förutsättning för att upprätthålla förtroendet för lagstift- ningen. En ordning med administrativa sanktioner för vissa regelöver- trädelser skulle innebära att kontrollmyndigheterna övertar hela ut- redningsarbetet från polis och åklagare. Kontrollmyndigheterna bör i allmänhet anses ha bättre förutsättningar att utreda överträdelserna än de rättsvårdande myndigheterna, eftersom de besitter special- kunskap på området som inte alltid finns hos de rättsvårdande myn- digheterna. Detta gäller när det är fråga om lättkonstaterade över- trädelser som inte förutsätter några bedömningar av mer komplex straffrättslig natur. En överflyttning av beslut om påförande av sank- 2Åklagarmyndigheten, Brott mot djurskyddslagen, Tillsynsrapport 2016:3 s. 6 ff. 3Med uttrycket åtalsanmälan avser vi anmälan om misstänkt brott som görs antingen till polis eller åklagare. Vi avser inte att ta ställning till det praktiska förfarandet i fråga om en sådan anmälan. Sanktionsväxling – överväganden och förslag tioner kan alltså innebära att fler överträdelser än tidigare beivras som resurser frigörs från polis och åklagare. Administra- tiva sanktioner i stället för straff torde således vara mer effektivt ur ett resursanvändningsperspektiv, sett till hur staten i sin helhet an- vänder sina resurser. Om en myndighet själv kan besluta om en sanktion kan vidare en regelöverträdelse träffas av en sanktion betydligt snabbare än om myndigheten måste göra en åtalsanmälan och brottet därefter utreds av annan myndighet. Det kan förutsättas att en snabb, frekvent och mer konsekvent tillämpad reaktion på ett regelbrott har en mer av- skräckande effekt på de berörda aktörerna än dagens straffrättsliga sanktionssystem. Administrativa sanktioner bör därför också ur detta perspektiv anses mer effektivt än straffsanktionen. Det kan antas att en inte obetydlig andel av regelöverträdelserna på djurskyddsområdet sker i näringsverksamhet, t.ex. inom olika verksamhetsgrenar inom lantbruket eller annan professionell djur- hållning, såsom hästsport, hundsport, handel med djur, försöksdjurs- verksamhet samt transport- eller slaktverksamhet. Som framhållits av kan en admi- nistrativ sanktion antas vara ett mer effektivt styr- medel mot överträdelser som begås inom ramen för en juridisk per- sons verksamhet än straff. Juridiska personer kan enligt svensk rätt inte föröva brott, men brott kan däremot begås inom en juridisk persons verksamhet. Därför måste verksamhetens straffrättsliga ansvar läggas på fysiska perso- ner. I sådana fall är det ofta svårt att peka ut en fysisk person som kan knytas till de objektiva och subjektiva rekvisiten som är förut- sättningar för straffansvar. Det kan därför saknas möjlighet att ställa någon till ansvar för den begångna överträdelsen. Har en straffbar överträdelse gjorts i ett företags verksamhet innebär det individuella straffansvaret att det måste fastställas vem som har haft ansvaret för att uppfylla företagets skyldighet i ett visst avseende. Om t.ex. sank- tionsavgift används i stället för straff krävs det dock inte att en fysisk person utpekas som ansvarig, eftersom en sanktionsavgift kan på- föras den juridiska personen. Det är visserligen möjligt att i ett brott- mål föra en talan om företagsbot mot en juridisk person utan att något straffansvar riktas mot någon enskild person. Det förutsätts dock för utdömande av företagsbot att åklagaren kan visa att ett brott – dvs. både objektivt och subjektivt – har begåtts i Sanktionsväxling – överväganden och förslag utövningen av näringsverksamhet. Detta kan innebära vissa svårig- heter och systemet med företagsbot kan ur denna aspekt inte anses särskilt effektivt. Av statistik som vi erhållit från Åklagarmyndig- heten, och som återfinns i kapitel 11 framgår vidare att talan om före- tagsbot förs i ett begränsat antal ärenden avseende brott mot djur- skyddslagen. har talan om företagsbot i dessa fall förekommit i ca 10–25 fall , med en nedåtgående trend. Denna siffra kan jämföras med antalet beslutade brottsmisstankar som har legat mellan ca 300–600 stycken . Företagsbot synes i jämförelse med sanktionsavgifter således inte framstå som ett effektivt alternativ till att beivra brott mot djur som begås inom ramen för en näringsverksamhet. Vilka skäl talar emot en sanktionsväxling? Enligt våra direktiv bör endast överträdelser av djurskyddsregel- verket som är att anse som mindre allvarliga vara aktuella för sank- tionsväxling.