sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Tingsrätten bedömde att brottets straff- värde, även med hänsyn till de vissa förmildrade omständigheter hänförliga till den tilltalades person, uppgick till fängelse. Med hänsyn till att den tilltalade p.g.a. utmattningsdepression skulle drabbas särskilt hårt av ett fängelsestraff fann tingsrätten att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och det högsta möjliga antalet timmar samhällstjänst, 240 timmar.52 Ett fall av de sammanlagt tre i sammanställningen där påföljden har bestämts till fängelse gällde grov oaktsam vanvård av tre hundar, som avlidit till följd av de lämnats utan mat och vatten. Den tilltalade dömdes till fängelse , motsvarande gärningens straff- värde. Det var dock fråga om återfall i brott och tingsrätten gick inte närmare in på frågan om brottets art var sådant att det därför förelåg skäl för fängelse.53 Ett annat av dessa tre fall gällde uppsåtlig vanvård av en hund , där hunden hade lämnats utan tillsyn och utan foder och vatten samt vid ett annat tillfälle inte hade fått behövlig vård för bl.a. tandlossning och stora knölar på halsen eller avlivats p.g.a. detta. Påföljden bestämdes till två månaders fängelse, motsvarande straffvärdet. Även i detta fall var det fråga om återfall i brott och frågan om brottets art som skäl för fängelse berördes inte i domskälen.54 Som nämnts gäller de flesta av de genomgångna domarna djur- plågeribrott som begåtts genom vanvård. Det förekommer dock även fall där djurplågeri skett genom misshandel bestående i t.ex. slag och sparkar. Brottet har i majoriteten av dessa fall inte ansetts vara av sådan art att det föreligger hinder mot att påföljden bestäms till villkorlig dom och böter. 51Falu tingsrätt mål nr B 2311-12. 52Umeå tingsrätt mål nr B 873-15. 53Blekinge tingsrätt mål nr B 93-17. 54Västmanlands tingsrätt mål nr B 4614-18. Djurplågeribrottet – straffteoretiska utgångspunkter... Som exempel kan ges ett fall av uppsåtlig misshandel av en hund där den tilltalade hade kastat hunden i ett balkongräcke och slagit efter den med en golfklubba. Hovrätten bedömde att gärningen hade ett straffvärde om en månad. Hovrätten fann, till skillnad mot tings- rätten, att brottet inte var av sådan art att fängelse skulle följa, utan påföljden bestämdes till villkorlig dom och 40 dagsböter.55 Att avliva en hund genom användning av spikpistol och slag med yxa under ett långt händelseförlopp bedömdes ha ett straffvärde mot- svarande fyra månaders fängelse, tingsrätten fann dock att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och 70 dagsböter.56 I ett fall av uppsåtlig misshandel med dödlig utgång av en hund- valp som bl.a. beskjutits med luftgevär och knivhuggits bedömdes av underrätten ha ett straffvärde , varvid påföljden be- stämdes till villkorlig dom och 120 dagsböter (den tilltalade dömdes också för innehav en kniv).57 I ett fall av uppsåtlig misshandel i vår praxissammanställning utdömdes ett fängelsestraff. Det rörde misshandel av en pudel , varvid hunden hade avlidit vid det sista tillfället. Miss- handeln hade skett genom sparkar, knytnävsslag och strypgrepp. Hovrätten instämde i tingsrättens uttalade om att den tilltalade vid var och en av gärningarna hade agerat med ett betydande mått av hänsynslöshet och konstaterade att hunden hade levt i ett långvarigt tillstånd av stress och ångest och att den misshandel som lett fram till att hunden avled varit förknippad med djup skräck och ångest. Hovrätten kom fram till att gärningens straffvärde motsvarade åtta månaders fängelse. Hovrätten fann i likhet med tingsrätten att djur- plågeribrottet var av sådan art att det förelåg en presumtion för fängelse. Skälen för att välja fängelse som påföljd förstärktes enligt hovrätten i inte obetydlig mån av att brottsligheten hade ett straff- värde som var så pass högt som fängelse . Påföljden bestämdes således till åtta månaders fängelse.58 Slutligen kan tas upp en dom i vår sammanställning i vilken den tilltalade dömdes till skyddstillsyn i förening med tre månaders fäng- else för djurplågeri. Det var fråga om 22 fall av uppsåtligt djurplågeri riktat mot lika många katter, som den tilltalade hade plågat och dödat på olika sätt. Ett samlat straffvärde för djurplågeri av 22 katter 55Svea hovrätt mål nr B 9933-17. 56Örebros tingsrätt mål nr B 5964-17. 57Svea hovrätt mål nr B 7236-18. 58Svea hovrätt mål nr B 176-14. Djurplågeribrottet – straffteoretiska utgångspunkter... låg enligt tingsrätten på i vart fall fängelse. Vid straffmätningen tog tingsrätten dock hänsyn till att den tilltalades handlande stått i samband med hans bristande utveckling, erfarenhet och omdömesförmåga samt att han haft nedsatt förmåga att kon- trollera sitt handlande. Straffvärdet sattes därför något lägre, till fängelse och med hänsyn till den tilltalades personliga förhåll- anden bestämdes påföljden således till skyddstillsyn i kombination med tre månaders fängelse.59 Sammanfattningsvis kan sägas att inte i någon av de domar som omfattas av vår sammanställning har straffvärdet bedömts överstiga fängelse. Inte heller har brottets art bedömts vara sådant att det har lett till en strängare påföljd än villkorlig dom och böter, annat än i ett fåtal fall. I stället synes enighet råda i praxis om att djur- plågeribrottet endast i undantagsfall – såsom särskild allvarlig van- vård av ett stort antal djur eller mycket svår uppsåtlig misshandel – bör leda till annan påföljd än villkorlig dom och böter i de fall dom- stolarna anser att brottets straffvärde överstiger bötesnivån men understiger fängelse. Praxisgenomgång avseende djurplågeribrott vars straffvärde har bedömts motsvara böter Utöver den ovan refererade praxisgenomgången har vi också gått igenom fällande domar avseende djurplågeribrott där straffvärdet har bedömts motsvara böter. De refererade domarna som redovisas är domar som har erhållits genom sökande i olika rättsdatabaser. Syftet med sammanställningen är att belysa vilka slags gärningar som i praxis typiskt sett bedöms ha ett straffvärde som inte når upp till fängelsenivå. Genomgången har av tidsskäl varit mer begränsad än den gällande brott som bedömts ligga på fängelsenivå och omfattar endast ett urval av tings- och hovrättsdomar som meddelats . har tio domar valts ut. Genomgången omfattar således totalt 40 domar. I tre av domarna förekommer att två tilltalade har dömts för brott, varför antalet domslut uppgår till 43 stycken. I 17 av dessa domslut har påföljden bestämts till färre än 80 dagsböter, i 12 fall har påföljden bestämts 59Skaraborgs tingsrätt mål nr B 3258-15. Djurplågeribrottet – straffteoretiska utgångspunkter... till 80 dagsböter och i 14 fall har påföljden bestämts till 90 dagsböter eller fler. Majoriteten av domarna gäller djurplågeri som har begåtts av grov oaktsamhet genom vanvård, både av lantbruksdjur och sällskapsdjur. I några fall har vanvården bedömts begåtts med likgiltighetsuppsåt. I åtta fall har det varit fråga om djurplågeri genom uppsåtlig miss- handel och då uteslutande av hundar. av domarna, 33 av 40 stycken, har det varit fråga om djurplågeri av ett enstaka djur. I resterande fall har det främst varit fråga om djurplågeri av två till tre djur och som mest sju djur. av domarna har det inte förts något mer ingående resonemang om brottets straffvärde. Generellt kan sägas att dom- stolarna vid bedömningen att straffvärdet motsvarar dagsböter har lagt vikt vid att det varit fråga om ett eller ett fåtal djur eller att lidandet i fråga om vanvårdsfallen pågått under en kortare tid.60 När det gäller tidsaspekten verkar uppfattningen dock variera angående vad som avses med . I ett fall61 ansågs ut- göra en ganska begränsad tid medan vanvården i andra fall62 hade pågått , vilket i dessa fall har bedömts som . Lidandet har i majoriteten av fallen utgjorts av svält- tillstånd, eller underlåtenhet att söka vård för sjukdom eller skada. I några av fallen har djuret tillfrisknat efter behandling, och i andra har avlivning skett efter att djuret omhändertagits. Någon mer ingå- ende bedömning om graden av lidande har inte redovisats i domarna, ett intryck från praxisgenomgången är dock att lidande som varit av övergående karaktär har bedömts ha ett lägre straffvärde, t.ex. i fråga om hund som lämnats i bil en varm sommardag utan vatten. Två sådana fall63 ingår i genomgången och i dessa bestämdes påföljden till 30 respektive 40 dagsböter. I båda fallen hade hunden i fråga till synes klarat sig utan mer bestående men. I några fall har en bötespåföljd motiverats med att brottet hade begåtts av oaktsamhet och således inte skett uppsåtligen, t.ex. i fråga om två fall av vanvård av häst som försatts i svälttillstånd och or- sakats mycket kraftig avmagring , där det alltså i 60Se t.ex. dom i mål nr B 63-17. 61Svea hovrätts dom i mål nr B 2259-16. 62Se t.ex. tingsrätts dom i mål B 3590-17. 63Hovrättens för dom i mål nr B 1533-16 och tingrätts dom i mål nr B 2948-14. Djurplågeribrottet – straffteoretiska utgångspunkter... valet mellan påföljd på fängelsenivå eller böter (dvs. bedömningen av straffvärdet och att brottet var på s.k. bötesnivå) var avgörande att brottet hade begåtts av grov oaktsamhet64. I stället för fängelse be- stämdes således påföljden till bötesstraff motsvarande 130 dagsböter respektive 100 dagsböter i dessa två fall. I några av domarna har det som nämnts varit fråga om uppsåtlig misshandel av hund, där t.ex. slag och sparkar har utdelats. I ett fall var det fråga om en hund som bl.a. hade kastats i en kanal utan möj- lighet att ta sig upp på land. I det fallet motiverades bedömningen att straffet kunde stanna vid dagsböter med att det varit fråga om ett kortvarigt händelseförlopp som inte hade orsakat några fysiska skador, varvid påföljden bestämdes till 130 dagsböter.65 I misshandelsfallen verkar överlag vikt ha lagts vid att våldsutövningen inte hade orsakat allvarligare skador, men det är svårt att dra några slutsatser då någon närmare motivering i frågan inte redovisas i domarna. I detta sam- manhang kan också nämnas att det i avsnitt 5.4.2 behandlade rätts- fallet RH 2018:12 (som också finns referat i den praxisgenomgång som redovisas i föregående avsnitt) kan innebära en förändring av praxis i fråga om misshandelsbrott. I detta fall konstaterade hov- rätten att djurplågeri i form av uppsåtlig misshandel av en hund, där våldsutövningen bestått i sparkar och slag hade ett straffvärde mot- svarande fängelse. I fler fall än tidigare kan det således antas att djur- plågeri bestående i uppsåtlig våldsutövning mot djur kommer att straffmätas strängare än , förutsatt att det hovrättsfallet får ge- nomslag i praxis. När det gäller frågan hur domstolarna har värderat straffvärdet i antal dagsböter är det svårt att dra några generella slutsatser utifrån hur de olika gärningarna har straffmätts. Som nämnts ovan har på- följden i 14 av 43 domslut bestämts till 90 dagsböter eller fler. Dessa fall rör både uppsåtliga misshandelsfall och vanvårdsfall (se t.ex. ovan angående fallen med de vanvårdade hästarna respektive fallet med hunden som kastats i en kanal). I fråga om vanvårdsfallen har det i några fall varit fråga om fler än ett djur. I ett fall66 bestämdes t.ex. påföljden i fråga om vanvård genom att utsätta sju kor för svält till 100 dagsböter. 64Se dom i mål nr B 2906-14 och tingsrätts dom i mål 1640-15. 65Göteborg tingsrätts dom i mål nr 13531-17. 66Hudiksvalls tingsrätts dom i mål nr B 2389-16. Djurplågeribrottet – straffteoretiska utgångspunkter... av de genomgångna domarna har dock djurplågeri- brottet renderat 80 dagsböter eller lägre, dvs. både i fråga om van- vård eller uppsåtlig våldsutövning. Det är mot denna bakgrund svårt att dra några slutsatser om hur straffvärdesbedömningen i fråga om antalet dagsböter har gjorts i de fall som ingår i sammanställningen. Sammanfattningsvis går det av vår praxisgenomgång i denna del att dra slutsatsen att domstolarna i sin bedömning om ett djur- plågeribrott har ett straffvärde motsvarande endast dagsböter fäst vikt vid att det varit fråga om ett enstaka djur eller att lidandet pågått . Vidare har det i denna bedömning i några fall fästs vikt vid att lidande, som visserligen pågått , orsakats genom grov oaktsamhet och inte med uppsåt. I fråga om fall rörande uppsåtlig våldsutövning har det vid påföljdsbestämningen till synes varit styrande att våldet inte har orsakat några allvarligare skador. I jämförelse med den vår andra praxisgenomgång som avser brott med ett straffvärde motsvarande fängelse kan sägas att de brotten generellt sett har avsett ett större antal djur som utsatts för ett sådant lidande att de i många fall har självdött eller varit i sådant skick att de varit tvungna att avlivas efter att de omhändertagits av kontroll- myndighet. I fråga om allvarlig våldsutövning har brott där djuret har avlidit till följd av en utdragen och plågsam misshandel bedömts ha ett straffvärde motsvarande fängelse. Det är dock inte möjligt att utifrån våra praxisgenomgångar mer precist uttala sig om var gränsen går mellan dagsböter och fängelse i fråga om straffvärdet för djur- plågeribrott. 5.4.5Något om praxis i fråga om brott mot djurskyddslagen Brå:s statistik över lagförda brott omfattar endast i mindre utsträck- ning brott mot djurskyddslagen. Av statistiken framgår att antalet lagförda fall av brott mot djurskyddslagen uppgick till 94 stycken (åtalsunderlåtelser, strafförelägganden och tingsrätts- domar), varav brottet i 77 fall utgjorde huvudbrott. I den officiella statistiken saknas uppgift om vilka påföljder som har varit aktuella i dessa 77 fall. uppgick till antalet lagföringar till 141 stycken, varav brottet i 114 fall utgjorde huvudbrott. Motsvarande siffor var 140 lagföringar, varav brottet utgjorde huvudbrott i 114 fall. Djurplågeribrottet – straffteoretiska utgångspunkter... uppgick det totala antalet lagföringar till 207, varav brottet utgjorde huvudbrott i 168 fall.67 Vi har beställt statistikuppgifter från Brå angående brott mot djurskyddslagen och vilka påföljder som har dömts ut för brottet –2018. Statistiken omfattar lagföringsbeslut (tings- rättsdomar, strafförelägganden och åtalsunderlåtelser) för huvudbrottet brott mot djurskyddslagen. Det har inte varit möjligt att få tillgång till årsvisa uppgifter utan sifforna avser utdömda påföljder för hela perioden. Som gäller för Brå:s övriga statistik tas inte hänsyn till om lagföringsbeslutet har vunnit laga kraft eller inte. Enligt uppgifterna från Brå meddelades det 473 lagföringsbeslut för brott mot djurskyddslagen. I 432 fall, eller , bestämdes påföljden till böter. I 32 fall, vilket utgör av det totala antalet fall, bestämdes påföljden till villkorlig dom. I nio fall, eller , beslutades om annan påföljd än de två förstnämnda. Det kan alltså konstateras att böter är den absolut vanligaste påföljden för brott mot djurskyddslagen. Enligt Brå har fördelningen av de olika påföljderna varit relativ jämn mellan åren. I vår egen praxisgenomgång har vi också sökt efter domar gäll- ande brott mot djurskyddslagen där påföljden bestämts till strängare straff än böter. Vi har endast funnit ett fåtal fall, av vilka det inte går att dra några närmare slutsatser. Det har t.ex. varit fråga om tilltalade som innehaft ett stort antal katter i strid med meddelat djurförbud eller som av oaktsamhet låtit ett stort antal djur vistas i nedsmutsade utrymmen.68 67https:///statistik/kriminalstatistik/personer-lagforda-for-brott.html – tabell 405 Antal lagförda brott efter lagföringstyp och ålder (för åren 2015, 2016, 2017 respektive 2018). 68Göta hovrätt mål nr 902-17 och mål nr B 128-17, se bilaga 2. 6Djurplågeribrottet – överväganden och förslag I våra direktiv anges att det finns anledning att undersöka om utformningen av de nuvarande straffskalorna i djurplågeribestämmel- sen i respektive brott mot djurskyddslagen (2018:1192) på ett rättvisande sätt speglar hur samhället ser på brott mot djur och om de ger tillräckligt utrymme för att på ett nyanserat sätt beakta allvaret i de grövsta fallen av brott mot djur. Det finns enligt direk- tiven skäl att överväga om straffen för de allvarligaste brotten mot djur bör skärpas, vilket i så fall i första hand bör göras genom en ändring av djurplågeribestämmelsen. I detta kapitel redogör vi för våra bedömningar och förslag. In- ledningsvis anger vi de allmänna utgångspunkterna för de fortsatta övervägandena. Vi behandlar också vilka skäl som finns för och emot en höjd straffnivå för djurplågeribrottet. Därefter följer våra förslag i fråga om införandet av ett grovt djurplågeribrott. Djurplågeribrottets skyddsintresse är – som konstaterats i avsnitt 5.2.2 –att motverka djurs lidande. I sammanhanget bör poängteras att skyddsintresset att motverka djurs lidande i vart fall i straffrätten inte har samma ställning som skyddsintresset när det gäller brott som begås mot människor (se avsnitt 5.2.2 om rangordning mellan olika skyddsintressen). Intresset av att djur inte utsätts för lidande har således inte samma tyngd som skyddsintresset som motiverar Djurplågeribrottet – överväganden och förslag bestämmelserna om brott mot person, t.ex. brotten i 3 kap. brotts- balken. Detta återspeglas i lagstiftningen, t.ex. genom i att det inte finns utrymme för samma möjlighet till stränga ingripanden vid brott mot djur som för brott mot människor, dvs. att det abstrakta straff- värdet är högre för brott där motverkande av människors lidande utgör skyddsintresset. I fråga om djurplågeribrottets skyddsintresse kan paralleller dras mellan djurplågeribestämmelsen och djurskyddslagens regler om djurhållning. De senare bestämmelsernas skyddsintresse är att värna djurs välbefinnande, genom att säkerställa ett gott djurskydd och således i förlängningen också att motverka djurs lidande. Syftet med djurskyddslagens bestämmelser får dock sägas vara mer långtgående än skyddsintresset för djurplågeribrottet; djurskyddslagens bestäm- melser omfattar inte endast att motverka lidande och sjukdom hos djur utan avser därutöver att främja djurs välfärd inom djurhåll- ningen. Brott mot djurskyddslagen är vidare handlingsbrott, – dvs. det är kriminaliserat att agera i strid med vissa av lagens bestämmelser – medan djurplågeribrottet är ett effektbrott, dvs. för straffansvar krävs att djur otillbörligen har utsatts för lidande (se avsnitt 3.2.4). I sam- manhanget bör det dock noteras att det i huvudsak är djur som hålls av människan som omfattas av djurskyddslagens bestämmelser (se avsnitt 3.3.4). Redan i samband med införandet av den tidigare djurskyddslagen (1988:534) anförde regeringen att djurskyddet behövde tillmätas en större betydelse än tidigare vid avvägningen mellan olika intressen; å ena sidan djurskyddsintresset och å andra sidan t.ex. ekonomiska och produktionstekniska faktorer. Den tidigare djurskyddslagen ändrades också i syfte att stärka djurskyddet, bl.a. ökade successivt de djurgrupper som omfattas av kravet på naturligt beteende, det tydliggjordes att djur som visar tecken på ohälsa ska få nödvändig vård och bestämmelserna om omhändertagande av djur och bestämmelserna om djurförbud och straff vid brott mot djur skärptes också lagen gällde.1 Vid införandet av den nu gällande djurskyddslagen anförde reger- ingen att det är nödvändigt att en avvägning även kan göras mellan djurskyddsintresset och andra angelägna samhällsintres- sen och att djurskyddsintresset ska tillmätas stor vikt vid denna av- vägning, innebärande att den höga nivån på djurskyddet inte får 2017/18:147 s. 84. Djurplågeribrottet – överväganden och förslag Regeringen anförde vidare att en förutsättning för all djur- hållning är att djuren mår fysiskt och psykiskt bra och att detta är bestämmande i fråga om vilka avvägningar som är acceptabla av hän- syn till andra angelägna samhällsintressen.2 I förarbetena till den nya djurskyddslagen betonade vidare reger- ingen vikten av att djurskyddslagstiftningen bidrar till att öka med- vetenheten om och erkännandet av att djur är levande och kännande varelser med vissa behov som måste visas hänsyn samt till att sprida dessa värderingar till en så stor andel av befolkningen som möjligt. Vidare anförde regeringen att djur har ett egenvärde oavsett den nytta de har för människan och att djurskyddslagstiftningen är ett tydligt bevis för att den svenska rättsordningen tillerkänner djur ett inne- boende värde som går utöver det instrumentella värdet av att utgöra en ägodel eller på annat sätt vara till nytta eller nöje för människan.3 Mot bakgrund av de nämnda förarbetsuttalandena kan det kon- stateras – utifrån lagstiftarens ställningstaganden – att skyddsintresset även i fråga om djurplågeribrott bör tillmätas en stor betydelse och ha en avgörande betydelse i frågan om synen på straffen för brott mot djur. 6.2.2Närmare om djurs lidande Hur definieras djurs lidande i svensk lagstiftning? Det finns det ingen närmare definition av begreppet djurs lidande i förarbetena till djurplågeribestämmelsen. Lidandet bör dock enligt förarbetena inte ha varit av endast obetydlig intensitet och varaktig- het för att straffansvar ska inträda. Någon ytterligare gradering av lidandet eller bedömning av dess varaktighet behöver inte göras för att fastställa om rekvisitet lidande ska anses uppfyllt (se avsnitt 3.2.4). I förarbetena till den tidigare gällande djurskyddslagen uttalades att med lidande avses inte bara fysiskt lidande utan också psykiskt lidande. Det ansågs emellertid inte nödvändigt att ange detta i lag- texten.4 2017/18:147 s. 54. 1987/88:93 s. 50. Djurplågeribrottet – överväganden och förslag Som behandlats i avsnitt 5.3.2 föreslogs det i betänkandet Ny Djurskyddslag (SOU 2011:75) att det skulle införas ett grovt brott mot djurskyddslagen. Ett av kriterierna för att ett brott skulle kunna bedömas som grovt var enligt förslaget att gärningen hade orsakat omfattande lidande. Någon närmare definition av begreppet omfatt- ande lidande gjordes inte i betänkandet. Utredaren föreslog dock att en definition av lidande skulle införas i djurskyddslagen; med lydel- sen ”Med lidande avses såväl fysiskt som psykiskt lidande”. Utred- aren anförde i detta sammanhang följande.5 Med psykiskt lidande avser utredaren t.ex. ångest eller stark oro. Djur kan också utsättas för ett psykiskt lidande om de t.ex. skräms, stressas, eller hålls i miljöer som gör att de utvecklar stereotypier eller apati. Med fysiskt lidande avser utredaren t.ex. smärta och det obehag som orsakas av fysiska skador och bestående men. Även det obehag som köld, hetta, svält, törst osv. innebär kan utgöra ett lidande för djur. Regeringen ansåg dock inte att det var behövligt att införa en defi- nition av begreppet lidande i lagen, men fann att begreppet borde ges samma innebörd som tidigare.6 Regeringen föreslog i likhet med utredaren att det i djurskydds- lagen skulle införas en bestämmelse med innebörden att om ett djur har en skada eller sjukdom som är så svår att djuret utsätts för all- varligt (vår kurs.) lidande som inte kan lindras, ska djuret avlivas (se 4 kap. 1 § andra stycket djurskyddslagen där den bestämmelsen in- fördes). I fråga om graden av lidande som krävs för avlivning ut- talade regeringen att det är oförenligt med ett gott djurskydd att hålla ett djur vid liv om det är utsatt för allvarligt lidande som inte går att lindra samt att sjukdomen eller skadan kan vara så svår att det tveklöst är så att djuret måste avlivas . Vidare anfördes att om det efter behandling konstateras att djuret fortsatt är utsatt för ett stort lidande och att det är utsiktslöst att behandla sjukdomen eller skadan eller lindra lidandet, ska djuret i en sådan situation av- livas.7 Någon närmare diskussion om vad som innefattas i begreppet ”allvarligt lidande” fördes dock inte i förarbetena till bestämmelsen. Det bör i detta sammanhang noteras att vare sig djurplågeri- bestämmelsen eller reglerna i djurskyddslagen är uttryckligen be- gränsade till vissa djurarter. Det har inte befunnits motiverat att 5SOU 2011:75 s. 97. 2017/18:147 s. 71 f. 2017/18:147 s. 145. Djurplågeribrottet – överväganden och förslag