sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Utredningen gör därför bedömningen att det är möjligt att i den nya lagen ta in bestämmelser som innebär avvikelser från gäl- lande EU-direktiv, om det bedöms vara nödvändigt för att skydda den nationella säkerheten. Den nya lagen bör därför kunna vara re- lativt självständig i förhållande till . Utredningen åter- kommer till vad det innebär när det bl.a. gäller handläggningen av olika typer av uppehålls- och arbetstillstånd som ska prövas enligt lagen (avsnitt 5.2.7), bestämmelser om förvarstidens längd (av- snitt 8.4.4) och placering av barn som hålls i förvar (avsnitt 8.4.13). Utredningens förslag: Hänvisningar till utlänningslagens be- stämmelser ska som utgångspunkt undvikas i den nya lagen. Mot- svarande bestämmelser ska i stället tas in i den. Lagen ska även moderniseras språkligt. Den ska delas in i kapitel för att få en tyd- lig struktur och bli lätt att tillämpa. Skälen för utredningens förslag: I 5 § lagen om särskild utlännings- kontroll hänvisas till de bestämmelser i utlänningslagen som gäller i tillämpliga delar vid handläggning enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll. Hänvisningarna har tillkommit genom en rad olika Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll lagstiftningsärenden, allt eftersom migrationsrätten har förändrats. De är ofta sparsamt kommenterade. I många fall är det därför oklart vad uttrycket ”i tillämpliga delar” innebär, vilket medför tillämp- ningssvårigheter. Utlänningslagen är en generell reglering av utlänningars rätt att vistas i , medan lagen om särskild utlänningskontroll utgår från behovet av att kunna utvisa vissa utlänningar som är presumtiva terrorister eller på annat sätt utgör ett allvarligt hot mot det svenska samhället. Lagen om särskild utlänningskontroll syftar också till att ge Säkerhetspolisen möjlighet att kontrollera sådana utlänningar som utgör ett allvarligt samhällshot men som av någon anledning inte kan avlägsnas från . Lagen innehåller därför till stor del bestämmelser som avviker från utlänningslagens. Det finns behov av att i den nya lagen fortsatt ha sådana bestämmelser. Som ett led i att göra lagstiftningen tydligare bör den nya lagen vara mer självständig från utlänningslagen. Hänvisningar till utlän- ningslagens bestämmelser bör undvikas så långt det är möjligt. Be- stämmelserna bör i stället samlas i den nya lagen. Det underlättar för tillämparen om regelverket är samlat, eftersom det ger en bättre överblick. Det undanröjer också oklarheter i fråga om vilka delar av en bestämmelse som ska tillämpas. Att införa motsvarande bestäm- melser i den nya lagen ger även möjlighet att anpassa regleringen till de särskilda förutsättningar som gäller för den begränsade grupp av utlänningar som lagen är tillämplig på. Hänvisningar till paragrafer i utlänningslagen bör därför användas sparsamt. Det kan i sammanhanget nämnas att Lagrådet i yttrande över lagrådsremissen Hemlig dataavläsning var kri- tiskt mot en lagteknisk lösning som innebar att det i en särskild lag dels togs in många bestämmelserna som i stora delar var likalydande med bestämmelser i annan lagstiftning, dels gjordes omfattande hän- visningar till flera andra lagar. En sådan lagstiftningsteknik ställer enligt Lagrådet stora krav på tillämparen och ökar riskerna för miss- tag. Lagrådet var även kritiskt till att det på andra ställen i remissen gjordes många hänvisningar till olika lagar på området, eftersom det komplicerar regelverken. Uttalandet ger stöd åt utredningens upp- fattning att det i den nya lagen i så liten utsträckning som möjligt bör hänvisas till regler i utlänningslagen. Det kommer dock inte att vara många bestämmelser i den nya lagen som är likalydande med bestämmelser i utlänningslagen. De bestämmelser som tas in i den Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll nya lagen behöver som tidigare nämnts anpassas efter de särskilda förutsättningar som gäller vid handläggning enligt den. I de frågor där det är motiverat med bestämmelser som i sak av- viker från utlänningslagens bör de alltså finnas i den nya lagen. Som exempel kan nämnas bestämmelser om vilka tvångsmedel som får användas (se avsnitt 10.5.1 och 10.5.4) och hur tiden i förvar ska be- stämmas (se avsnitt 8.4.4). I vissa frågor kan det dock även i fort- sättningen finnas skäl att hänvisa till bestämmelser i utlänningslagen. Detaljerade bestämmelser som onödigt skulle tynga den nya lagen är exempel på det. De kan gälla t.ex. handläggningen av frågor som normalt enbart handläggs enligt utlänningslagen, såsom frågor om uppehållstillstånd och statusförklaring. Samma terminologi bör an- vändas i den nya lagen som i utlänningslagen, om det inte är sakligt motiverat med andra uttryckssätt. Det underlättar för de myndighe- ter som tillämpar reglerna, men också för de utlänningar som är föremål för åtgärder enligt båda regelverken eller som på annat sätt kommer i kontakt med dem. Även när det saknas anledning att ändra regleringen i sak, kan det finnas skäl att språkligt ändra bestämmelser som förs över från lagen om särskild utlänningskontroll eller utlänningslagen till den nya lagen. Den nya lagen bör nämligen ha en modernare utformning än den nuvarande. Lagen om särskild utlänningskontroll är omfattande och svår att överblicka. Utredningen föreslår att ett flertal bestämmelser som gäller genom hänvisningar till utlänningslagen i stället tas in i den nya lagen. Den kommer då att bli ännu mer omfattande än den nuva- rande lagen. För att den nya lagen ska bli tydlig och överblickbar bör den delas in i kapitel. Vissa paragrafer som förs över från den nuva- rande till den nya lagen bör delas upp på flera paragrafer. Det bör göras för att dagens paragrafer ibland behandlar flera olika frågor och för att regleringen ska bli mer långsiktigt hållbar. Utredningens förslag: Vissa uttryck som används i den nya lagen ska ha samma betydelse som i utlänningslagen. Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll Skälen för utredningens förslag: Enligt 5 § första stycket lagen om särskild utlänningskontroll gäller bestämmelserna i 1 kap. 3 b §, 3 a kap. 2 § och 4 kap. 1–2 c §§ utlänningslagen i tillämpliga delar vid handläggning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. I paragra- ferna definieras vissa uttryck som används i utlänningslagen, t.ex. EES-medborgare, familjemedlem till EES-medborgare, flykting och övrig skyddsbehövande. Det är olämpligt att i lagstiftningen använda olika definitioner av centrala begrepp i utlänningsrätten. Det är också onödigt att tynga den nya lagen med definitioner som redan finns i utlänningslagen. Det bör därför i den nya lagen föreskrivas att vissa uttryck i lagen har samma innebörd som i utlänningslagen. Sådana uttryck är EES- medborgare och familjemedlem till EES-medborgare. Uttrycken flykting, alternativt skyddsbehövande och övrig skyddsbehövande kommer också att finnas i den nya lagen och bör därför definieras genom en hänvisning till utlänningslagen. I författningskommenta- ren utvecklas närmare vad uttrycken innebär. Utredningens förslag: Vissa paragrafer i 4 kap. utlänningslagen om statusförklaring och resedokument och i 5 kap. om uppe- hållstillstånd ska tillämpas vid handläggning enligt den nya lagen. Det gäller även den föreslagna nya 5 kap. 17 c § utlänningslagen. En hänvisning till 6 kap. 3 § utlänningslagen om arbetstillstånd ska också tas in. En ansökan om ställning som varaktigt bosatt i ska, enligt en ny bestämmelse i utlänningslagen, avslås om utlänningen utvisas enligt den nya lagen. En hänvisning till den bestämmelsen ska tas in i den nya lagen. En ansökan om uppe- hållstillstånd enligt 5 b kap. eller 6 a–c kap. utlänningslagen ska prövas först efter att frågan om utvisning har avgjorts. Utvisas utlänningen ska ansökan anses vara förfallen. Utredningens bedömning: Det saknas skäl att hänvisa till be- stämmelser i utlänningslagen om utlänningar som har ställning som varaktigt bosatta i . Detsamma gäller reglerna om EU-blåkort, tillstånd för företagsintern förflyttning (ICT) och tillstånd för säsongsarbete. Det bör inte heller hänvisas till regler- Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll na om uppehållstillstånd för forskning, studier inom högre ut- bildning, viss praktik, visst volontärarbete och au pair-arbete. Hänvisningarna till bestämmelser om utvisning i vissa fall av EES- medborgare och deras familjemedlemmar ska inte heller tas in i den nya lagen. Skälen för utredningens förslag och bedömning Hänvisningarna till utlänningslagen behöver ses över När lagen om särskild utlänningskontroll infördes hänvisade den till knappt 25 paragrafer i den då gällande utlänningslagen. har hänvisningarna blivit betydligt fler och omfattar nu drygt 145 para- grafer i utlänningslagen. Som framgått bör den nya lagen innehålla så få sådana hänvisningar som möjligt. Det finns också skäl att över- väga om det finns behov av alla hänvisningar i lagen om särskild ut- länningskontroll som införts vid genomförandet av vissa EU-direk- tiv. Sådana hänvisningar har införts fortlöpande utan någon närmare motivering. I avsnitt 5.2.6 har utredningen behandlat hänvisningarna i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till 1 kap. 3 b §, 3 a kap. 2 § och 4 a kap. 1–2 c §§ utlänningslagen. Hänvisningen till 1 kap. 13 § om skyndsam handläggning behandlas i avsnitt 5.2.8. Andra hänvisning- ar i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till paragrafer i utlän- ningslagen kommer att behandlas i samband med sakfrågorna. Det gäller exempelvis hänvisningarna till vissa paragrafer i 9 kap. utlän- ningslagen, som behandlas i kapitel 10. Hänvisningarna till vissa be- stämmelser i 12 kap. utlänningslagen om verkställighet av beslut om utvisning behandlas i kapitel 7. Hänvisningarna till paragrafer i 10 kap. utlänningslagen om förvar och uppsikt behandlas i kapitel 8 och 9. I kapitel 12 tar utredningen ställning till behovet av fortsatta hänvisningar till bestämmelser i 13 och 16–19 kap. utlänningslagen. Av tydlighetsskäl bör det tas in en upplysning bland lagens inledande paragrafer om att det på andra ställen i lagen finns hänvisningar till vissa bestämmelser i utlänningslagen som gäller vid handläggning enligt den nya lagen. Det återstår då här att ta ställning till om hänvisningarna till några återstående paragrafer i 4 kap. utlänningslagen och till 5–6 c kap. och 8 och 8 a kap. utlänningslagen bör behållas. Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll Hänvisningarna till allmänna bestämmelser om flyktingar och andra skyddsbehövande bör behållas I 5 § lagen om särskild utlänningskontroll hänvisas det till att 4 kap. 1–4 §§ utlänningslagen gäller även vid handläggning av ärenden en- ligt lagen om särskild utlänningskontroll. Hänvisningen till bestäm- melserna om flyktingar och andra skyddsbehövande togs in i lagen om särskild utlänningskontroll genom en lagändring . Det gjordes som en följd av att frågor om uppehållstillstånd, statusför- och resedokument skulle kunna prövas enligt lagen om sär- skild utlänningskontroll. I4 kap. 1–2 c §§ utlänningslagen definieras vem som kan vara flykting eller annan skyddsbehövande och när en utlänning är ute- sluten från att vara en sådan person. Att dessa definitioner ska gälla även enligt den nya lagen har framgått i avsnitt 5.2.6. I lagen om sär- skild utlänningskontroll finns det däremot inte någon hänvisning till 4 kap. 5 och 5 a §§ utlänningslagen. Paragraferna anger när en utlän- ning upphör att vara flykting eller annan skyddsbehövande. Det är något som i utlänningslagen styrs dels av konventionsåta- ganden, dels av EU-lagstiftning. Eftersom det inte har ansetts finnas något behov av att hänvisa till dessa bestämmelser och det del- vis är fråga om förmånligare EU-bestämmelser som inte bör gälla av hänsyn till nationell säkerhet finns det inte något skäl att hänvisa till dem i den nya lagen. Om en sådan fråga i något undantagsfall skulle uppkomma får det bedömas med utgångspunkt i konven- tionsåtaganden om utlänningens status som flykting ska anses ha upphört. Regler om statusförklaring finns i 4 kap. 3–3 c §. Av paragraferna framgår att en utlänning som, med åberopande av skyddsskäl, har ansökt om uppehållstillstånd ska förklaras vara flykting, alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande om han eller hon omfattas av någon av definitionerna och inte är utesluten från att få sådan status. I vissa fall, som anges i 4 kap. 3 § andra stycket utlän- ningslagen, kan en utlänning vägras flyktingstatus av skäl som rör allmän ordning och säkerhet och rikets säkerhet. Enligt 4 kap. 3 c § får en utlänning som har beviljats uppehållstillstånd ansöka om sta- tusförklaring. Frågan om statusförklaring får enligt 4 kap. 3 b § ut- länningslagen inte prövas om asylansökan avvisas enligt 5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket. Det gäller t.ex. om utlänningen har förkla- Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll rats vara flykting eller alternativt skyddsbehövande i en annan EU- stat eller kan sändas till ett land där han eller hon inte riskerar att utsättas för förföljelse, dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I 4 kap. 4 § utlänningslagen föreskrivs att en särskild passhand- ling för resor utanför (resedokument) får utfärdas för den som är flykting eller statslös. Utredningen föreslår i avsnitt 6.4 att en ansökan om statusförkla- ring eller resedokument ska kunna handläggas enligt den nya lagen. Sådan handläggning kan bli aktuell antingen tillsammans med en an- sökan om utvisning enligt den lagen, eller när en utlänning har utvi- sats. Reglerna om statusförklaring och resedokument är grundläg- gande bestämmelser som bör tillämpas likadant oavsett med stöd av vilket regelverk frågan handläggs. Det säkerställs bäst genom en hän- visning till utlänningslagens regler. Trots vad som sagts om att undvika hänvisningar till utlänningslagen bör hänvisningarna i dessa delar därför föras över till den nya lagen. Hänvisningarna till allmänna bestämmelser om uppehållstillstånd bör behållas I 5 § lagen om särskild utlänningskontroll hänvisas till ett stort antal bestämmelser i 5 kap. utlänningslagen. Där finns bestämmelser om när en utlänning ska beviljas uppehållstillstånd. Flyktingar och andra skyddsbehövande har enligt 5 kap. 1 § rätt till uppehållstillstånd. En flykting får vägras sådant tillstånd om han eller hon genom ett syn- nerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i . Detsamma gäller om utlänningen har bedrivit verk- samhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det kan antas att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här. I 5 kap. 1 a § utlän- ningslagen regleras omprövning av ett tidsbegränsat uppehållstill- stånd för den som beviljas statusförklaring och i 1 b § anges när en asylansökan får avvisas. I 5 kap. 1 c § utlänningslagen hänvisas till bestämmelser om överföring enligt Dublinförordningen och i 2 a § finns en särskild regel om uppehållstillstånd för en familjemedlem till en skyddsbehövande. I 5 kap. 3–6 §§ utlänningslagen behandlas uppehållstillstånd på grund av anknytning, internationella åtaganden, arbete m.m. och synnerligen ömmande omständigheter. Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll I 5 kap. 7–10 och 12–15 d §§ utlänningslagen anges när och på vilket sätt ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får ges. I 5 kap. 16 § anges förutsättningarna för fortsatt uppehållstillstånd på grund av anknyt- ning. Slutligen innebär hänvisningarna till 5 kap. 17–19 §§ utlän- ningslagen att utlänningslagens bestämmelser om när det finns sär- skilda skäl mot att bevilja en utlänning uppehållstillstånd och om när ansökan om uppehållstillstånd ska göras även gäller om ansökan handläggs enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Hänvisningarna till 5 kap. utlänningslagen togs i allt väsentligt in i lagen om särskild utlänningskontroll när tillämpningsområdet för den lagen ändrades. Efter ändringen ska även en ansökan från utlän- ningen om uppehållstillstånd i vissa fall handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Det gäller om det finns ett pågående ärende om utvisning enligt lagen eller om utlänningen redan har ut- visats men av någon anledning är kvar i . I avsnitt 6.4 föreslår utredningen att den ordningen i princip behålls. Det innebär att an- sökningar om uppehållstillstånd kommer att prövas även enligt den nya lagen. Därför bör hänvisningarna till de detaljerade reglerna i 5 kap. utlänningslagen som utgångspunkt behållas. Eftersom det skulle tynga den nya lagen i onödan om motsvarande bestämmelser skulle tas in i den, bör dagens hänvisningar i princip oförändrade föras över till den nya lagen. Utredningen återkommer till hänvis- ningen till 5 kap. 1 c § utlänningslagen om Dublinförordningen och hur frågor som uppkommer med anledning av den under handlägg- ningen enligt den nya lagen bör hanteras i fortsättningen. I avsnitt 15.4 kommer utredningen att behandla några frågor om uppehållstillstånd i samband med översynen av vissa bestämmelser i utlänningslagen. Förslagen där innebär bl.a. att det införs en ny para- graf i utlänningslagen, 5 kap. 17 c §, som anger när uppehållstillstånd får vägras i vissa anknytningsfall. Motsvarande bör gälla i ärenden som handläggs enligt den nya lagen. Det bör därför finnas en hän- visning i den nya lagen till den paragrafen i utlänningslagen. Någon justering av dagens hänvisning till 5 kap. 17–19 §§ utlänningslagen är dock inte nödvändig, eftersom den även kommer att innefatta den nya paragrafen. Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll Särskilt om förhållandet till Dublinförordningen Som nämnts finns det i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll en hänvisning till 5 kap. 1 c § utlänningslagen. Den paragrafen hän- visar till att det i Dublinförordningen finns bestämmelser om över- föring av asylsökande som tillämpas gentemot andra EU-stater samt mot , , och . Om det beslutas om överföring enligt Dublinförordningen ska enligt 5 kap. 1 c § andra stycket utlänningslagen asylansökan avvisas. Dublinförordningen reglerar vilken medlemsstat som ansvarar för att pröva en asylansö- kan som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har läm- nat in i någon medlemsstat. Om det visar sig att en annan medlems- stat har ansvaret för en asylsökande kan utlänningen komma att överföras dit. Ett förfarande enligt Dublinförordningen kan inte hanteras inom ramen för utvisning enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll. Frågan om överföring kan följaktligen inte prövas en- ligt den lagen. Om en utlänning ansöker om asyl under handlägg- ningen av ett sådant utvisningsärende och det kan vara möjligt att överföra honom eller henne till ett annat land för att få asylansökan prövad där, får den frågan hanteras i särskild ordning. Säkerhetspo- lisen får då välja om den vill driva utvisningsfrågan vidare eller låta Dublinförfarandet få företräde. Det får avgöras i det enskilda fallet hur situationen bör lösas. Det är olämpligt att i den nya lagen ta in en hänvisning till en bestämmelse i utlänningslagen som upplyser om att det finns bestämmelser i annat regelverk. Därför bör i stället mot- svarande upplysning tas in i den nya lagen. Hänvisningen till när arbetstillstånd får ges bör behållas I 5 § lagen om särskild utlänningskontroll hänvisas till att bestäm- melserna i 6 kap. 3 § utlänningslagen om arbetstillstånd ska tillämpas även vid handläggning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Arbetstillstånd får ges till en utlänning som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, om inte skäl hänförliga till syftet med uppehålls- tillståndet talar mot det. För vissa arbetstagare får permanent uppe- hållstillstånd ges i fall som framgår av 5 kap. 5 § utlänningslagen. Det avser bl.a. utlänningar som har haft uppehållstill- stånd för arbete eller för studier som avser utbildning på forskarnivå. I förarbetena till 6 kap. 3 § utlänningslagen pekas det på att det finns Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll flera former av tidsbegränsade uppehållstillstånd där något arbets- tillstånd inte brukar beviljas och inte heller ska meddelas. Som exempel på sådana situationer nämns att uppehållstillstånd har beviljats för tillfälligt besök hos släktingar eller beviljats för studier eller på grund av sjukdom (Ny instans- och processordning i utlän- nings- och medborgarskapsärenden, prop. 2004/05:170, s. 212). Det är således inte självklart att en utlänning som har fått ett tidsbegrän- sat uppehållstillstånd också bör meddelas arbetstillstånd. Hänvisningen till 6 kap. 3 § utlänningslagen togs in i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll . Det hade då uppmärksammats att det var tveksamt om hade möjlighet att bevilja arbetstillstånd för en person som utvisats med stöd av lagen om sär- skild utlänningskontroll, men som ändå av något skäl fått stanna i . Eftersom även sådana utlänningar måste ha möjlighet att försörja sig och eventuella anhöriga, gjordes ett tillägg i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll så att även reglerna om arbetstillstånd i 6 kap. 3 § utlänningslagen blev tillämpliga (En ny organisation för polisen, prop. 2013/14:110, s. 427). Det beror på omständigheterna om arbetstillstånd bör beviljas. Därför ska det göras en prövning i det enskilda fallet. I förarbetena framhöll regeringen att det – med tanke på de särskilda omständigheter som ligger till grund för att en utlänning omfattas av tillämpningsområdet för lagen om särskild ut- länningskontroll – är lämpligt att hämtar in syn- punkter från Säkerhetspolisen innan utlänningen beviljas ett arbets- tillstånd (prop. 2013/14:110 s. 589 f.). I avsnitt 7.3.4 föreslås att möjligheterna att bevilja en utlänning som har utvisats enligt den nya lagen ett tidsbegränsat uppehållstill- stånd begränsas kraftigt. Det kommer därför att bli alltmer sällan som en sådan utlänning har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Skulle så vara fallet bör det även i fortsättningen vara möjligt för ut- länningen att arbeta och försörja sig. I motsats till utredningens generella utgångspunkt – att hänvisningar bör undvikas i den nya lagen – bör hänvisningen till 6 kap. 3 § utlänningslagen därför behål- las. Skälet till det är främst att regleringen bör vara densamma som vid handläggning enligt utlänningslagen. Eftersom skäl hänförliga till syftet med uppehållstillståndet kan tala mot att arbetstillstånd ges, torde det inte bli särskilt vanligt att utlänningar som har utvisats på grund av att de kan antas komma att begå terrorismrelaterade Allmänt om översynen av lagen om särskild utlänningskontroll brott eller annars utgör ett allvarligt hot mot säkerhet be- viljas arbetstillstånd. Utredningen återkommer i avsnitt 15.5 till en fråga om arbetstill- stånd för utlänningar som hanteras inom ramen för säkerhetsären- den enligt utlänningslagen. Hänvisningarna till regler om specifika former av uppehålls- och arbetstillstånd bör inte föras över till den nya lagen Hänvisningarna i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till para- grafer i 6 a kap. utlänningslagen infördes vid genomförandet av rådets direktiv /50/EG av om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad an- ställning, kallat blåkortsdirektivet. Genom ändringen i 5 § blev be- stämmelser om EU-blåkort i utlänningslagen tillämpliga även vid handläggning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Ändring- en gjordes till följd av att frågor om uppehållstillstånd även kan prövas enligt lagen om särskild utlännings- kontroll (Genomförande av blåkortsdirektivet, prop. 2012/13:148, s. 144). EU-blåkort är ett uppehålls- och arbetstillstånd för en tredjelandsmedborgare som inte är EES-medborgare eller medbor- gare i och som har erbjudits en högkvalificerad anställning i . Tillståndet kan gälla i högst , med möjlighet till för- längning upp till maximalt .