sou · H8B317 · 2020-04-01 00:00:00 — Omvänt hjälper denna marknad också investerare att hitta intressanta placeringsmöjligheter. Företag och hushåll får oftast tillgång till kapitalmarknaden genom att vända sig direkt till en finansiell intermediär. En finansiell intermediär är en specialiserad mellanhand som alla parter kan dra fördel av. Kanalisering av sparande via finansiella intermediärer är även ett effektivt sätt att minimera kostnaderna för att följa upp information från låntagarna och därmed risknivån.2 Det tydligaste exemplet på en finansiell intermediär är en bank. Bankernas kärnverksamhet är att ta emot inlåning och lämna krediter. Sparare, som exempelvis vill jämna ut sin konsumtion , kan sätta in medel på ett inlåningskonto i banken och ta ut dem (plus eventuell ränta) . De kan också placera sina pengar i aktier, räntebärande värdepapper eller i fonder på den svenska marknaden eller de utländska marknaderna. De pengar som banken får in från inlåning förmedlas till företag och privatpersoner som behöver låna. uppgick de svenska bankernas inlåning från allmänheten till 4 370 miljarder kronor.3 En betydande del av inlåningen, , kommer från utlandet. Svenska hushåll och företag svarade för av inlåningen. Utlåningen sker genom att banker lämnar krediter med olika typer av säkerhet samt mindre lån utan säkerhet. Utlåningen från banker uppgick till . Av den sammanlagda utlåningen till allmänheten gick till utländska låntagare, till svenska företag och till svenska hushåll. 2Diamond, D., (1984). Financial Intermediation and Delegated Monitoring. Review of Economic Studies. 3Svenska (2017). Bank- och finansstatistik 2018. Finansiella aktörers arbete med hållbarhet Utöver bankerna, vars roll som finansiella aktörer beskrivs ovan, så finns det andra intermediärer som verkar i det finansiella systemet.4 De finansiella intermediärerna kan delas in i olika grupper: •kreditgivande institut i form av banker, bolåneinstitut och kreditmarknadsföretag som är viktiga för kreditförsörjningen, •riskkapitalbolag som är aktiva i försörjningen av riskkapital, •institutionella placerare i form av försäkringsbolag, fondbolag och pensionsfonder som förvaltar stora delar av allmänhetens sparande, och •värdepappersinstitut som bl.a. fungerar som mäklare och marknadsgaranter på de finansiella marknaderna. Fondbolagen är andra exempel på intermediärer som har som funktion att förvalta hushållens sparande. Genom att skapa portföljer av värdepapper (värdepappersfonder) och därmed sprida (diversifiera) fondernas innehav mellan flera olika värdepapper kan fondbolagen minska riskerna jämfört med ett innehav av endast ett eller ett fåtal värdepapper. Den finansiella sektorn bidrar alltså inte bara till att förmedla kapital utan även till en effektivare riskhantering. Det finansiella systemets struktur håller delvis på att förändras som ett resultat av ny reglering kombinerat med ökad fintech aktivitet och en ökad efterfrågan från kunder om nya lösningar när det gäller finansiella tjänster. implementerades det s.k. PSD2-direktivet5 i genom ändringar i lagen (2010:751) om betaltjänster samt i föreskrifter. PSD2-direkti- vet innebär bl.a. att en kontoinnehavare kan ge banken tillstånd att öppna upp tillgång till kundens data för tredjeparts-leverantörer. Denna reglering syftar till att skapa bättre konkurrens på marknaden för finansiella tjänster och ge möjlighet för nya innovativa kundlösningar. är det främst inom den delen av den finansiella marknaden som är minst relevant för utredningen, dvs. inom betalningar, som bankerna har tappat marknadsandelar, eftersom många nya aktörer har etablerats som har skapat digitala betalningslösningar. 4Riksbanken (2016). Den svenska finansmarknaden. 5Europaparlamentets och rådets direktiv, EU, 2015/2366 om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven /65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning, EU, nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv /64/EG. Finansiella aktörers arbete med hållbarhet Förutom att fintech har skapat nya finansieringslösningar så har många banker i minskat ner sina balansräkningar som en följd av finanskrisen till 2009, eller i alla fall inte ökat balansräkningen. Delvis beror detta på problem med s.k. nödlidande lån, och delvis på ökade kapitalkrav. Däremot har en ökande mängd ickebankaktörer inom det finansiella systemet, som t.ex. försäkringsbolag, varit beredda att ge direktlån för att finansiera företagsverksamhet. Den digitala utvecklingen har även öppnat möjlighet för nya sätt att finansiera verksamheter, som t.ex. via gräsrotsfinansiering, s.k. crowdfunding6 eller genom utgivning av kryptovalutor som t.ex. bitcoins. Sammanlagt har detta lett till en kraftig tillväxt i icke-bankrelaterade volymer av utestående krediter. Inom vissa länder i har bankerna även använt s.k. värdepapperisering som metod för att minska balansräkningen. Det är dock mindre vanligt i . Värdepapperisering är en teknik som kan användas för att omvandla illikvida lån till obligationer, vilket sker genom att lånen säljs från en banks balansräkning till ett specialföretag som emitterar obligationer för att finansiera köpet av lånen. EU-kommis- sionen har inom ramen för kapitalmarknadsunionen arbetat för att öka intresset för värdepapperisering. Syftet är att öka tillgången av finansiering framför allt för små och medelstora företag. tillämpas EU:s förordning om värdepapperisering7 i . Förordningen syftar till att skapa ett övergripande ramverk för värdepapperisering med kriterier för att definiera enkla, transparenta och standardiserade värdepapperiseringar. Den förändrade konkurrenssituationen i den finansiella sektorn kan komma att leda till en ökad fragmentering, men även till ökad tillgång på varierade finansieringslösningar för olika typer av verksamheter. Vidare finns en viss risk för regelarbitrage, i det här fallet genom att krav som ställs på t.ex. hållbarhetsredovisning och hänsyn till miljö- och klimataspekter inte omfattar nya aktörer inom det finansiella systemet. Detta blir fallet då den nya aktörens affärsmodell inte omfattas av den reglering som befintliga aktörer inom ett segment av det finansiella systemet följer (eller annan men likvärdig reglering som när det gäller försäkringsbolag i fallet med ökning av icke- 7Europaparlamentets och rådets förordning, EU, 2017/2402 av om ett allmänt ramverk för värdepapperisering och om inrättande av ett särskilt ramverk för enkel, transparent och standardiserad värdepapperisering samt om ändring av direktiven /65/EG, 2009/138/EG och 2011/61/EU och förordningarna, EG, nr 1060/2009 och EU, nr 648/2012. Finansiella aktörers arbete med hållbarhet Detsamma kan gälla för självreglering i de fall de nya aktörerna inte väljer att delta i branschföreningarnas arbete, oavsett om affärsmodellen överensstämmer med det område som branschföreningen arbetar inom. Exempelvis saknas reglering för crowdfunding, trots att metoden används i viss utsträckning av företag för kapitalanskaffning. Över tid kan dock reglering antas som även täcker nya affärsmodeller inom det finansiella systemet. Hållbar utveckling och hållbarhet är båda begrepp som ändrat betydelse . En av de första definitionerna var den som Brundt- land-kommissionen presenterade 1987: ”Hållbar utveckling är utveckling som tillfredsställer dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjlighet att tillfredsställa sina behov”. Denna definition är också grunden till den definition som riksdag har antagit inom ramen för regeringsformen, RF. Av 1 kap. 2 § tredje stycket RF följer att det allmänna skall främja en hållbar utveckling som leder till en god miljö för nuvarande och kommande generationer. anger vidare: Ur ett svenskt perspektiv är det viktigt att understryka tre dimensioner av hållbarhet: ekonomisk, social och miljömässig. Bakgrunden till regeringens definition finns i FN:s arbete på området. I den finansiella sektorn används framför allt begreppet ESG som står för Environmental, Social and Governance, dvs. miljöaspekter, sociala aspekter och bolagsstyrningsaspekter. Det innebär att ESG till skillnad från hållbarhet även innefattar bolagsstyrning. Detta är en viktig skillnad eftersom den finansiella sektorn primärt kan arbeta indirekt för ökad hållbarhet genom att påverka andra aktörer som stater, företag och hushåll att agera hållbart genom att ta hänsyn till den ekonomiska, sociala och miljömässiga hållbarheten i sina respektive verksamheter. När det gäller miljöaspekter som del av ESG (eller miljömässig hållbarhet inom ramen för hållbarhet) så innefattar det ett stort antal aspekter som klimat, resursanvändning av naturtillgångar, vattentillgång och kvalitet, avfallshantering, luftföroreningar, avskogning och biodiversitet. Definitionen är inte fast och förutbestämd utan föränderlig . En del aktörer inom det finansiella systemet foku- Finansiella aktörers arbete med hållbarhet serar mer specifikt på miljö- och klimataspekter eller uteslutande på klimataspekter i sitt arbete med hållbarhet. Det finns en klar risk för begreppsförvirring eftersom alla dessa begrepp används parallellt i intern och extern kommunikation. Speciellt från ett konsumentperspektiv är det risk för svårigheter att förstå skillnaden mellan alla dessa begrepp och vad det i slutändan innebär för den enskilde vid ägande av finansiella produkter. 5.4Nationella regler för arbetet med hållbarhet I regeringens skrivelse 2015/16:69 redovisade regeringen sin syn på en rad frågor kopplade till ett hållbart företagande, som mänskliga rättigheter, arbetsvillkor, miljöhänsyn och antikorruption, men också jämställdhet, barnrättsperspektivet, mångfald, affärsetik och beskattning. Regeringen framhöll i skrivelsen att den ville intensifiera arbetet med att ställa om svensk ekonomi i en mer hållbar riktning, och att en viktig del av omställningen är finansmarknaden. I syfte att öka tillgången på information avseende hållbarhetsarbete har införts ändrade regler för stora företags och koncerners redovisning av hållbarhetsarbete. Vidare har i nationell lagstiftning införts krav på fondförvaltare om transparens kring hållbarhetsarbete med fonder, se mer om dessa ändringar nedan. 5.4.2Årsredovisningens upplysningskrav på hållbarhetsinformation Svenska bestämmelser om offentlig redovisning finns framför allt i årsredovisningslagen (1995:1554), ÅRL, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag och lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. ÅRL ska tillämpas av i stort sett samtliga företag som är skyldiga att upprätta en årsredovisning. S.k. finansiella företag ska i stället tillämpa de särskilda årsredovisningslagarna, som dock till stora delar överensstämmer med årsredovisningslagen. Finansiella aktörers arbete med hållbarhet De svenska reglerna om årsredovisning och koncernredovisning grundar sig till stor del på EU:s direktiv. I redovisningsdirektivet8 finns allmänna regler för företag. Redovisningsdirektivet ska ses mot bakgrund av EU:s strävan att på olika sätt förenkla regelverket för företag som verkar inom EU, framför allt för små företag. Direktivet gäller i för aktiebolag och för handelsbolag och kommanditbolag där samtliga obegränsat ansvariga delägare är aktiebolag. Ändringsdirektiv med nya rapporteringskrav antogs ett ändringsdirektiv9 med syfte att öka öppenheten i den sociala och miljörelaterade information som företag tillhandahåller samt att se till att denna information inom alla sektorer och i samtliga medlemsstater når upp till samma höga nivå. På så sätt kan risker rörande hållbarhetsaspekter analyseras och investerarnas och konsumenternas förtroende ökas. Direktivet innehåller bestämmelser om att stora företag som är företag av allmänt intresse och som i snitt har fler än 500 anställda ska redovisa viss information om hållbarhetsfrågor. Motsvarande bestämmelser finns för stora koncerner. Hållbarhetsinformationen ska åtminstone avse frågor om miljö, sociala förhållanden, personal, respekt för mänskliga rättigheter och motverkande av korruption. I dessa frågor ska berörda företag lämna upplysningar om affärsmodell, policy, resultatet av policyn och risker förknippade med företagets verksamhet. Upplysningarna ska inbegripa hållbarhetsrelaterade centrala resultatindikatorer som är relevanta för verksamheten. Rapporten med hållbarhetsinformationen ska ingå i förvaltningsberättelsen eller upprättas som en från årsredovisningen skild handling. På samma sätt ska moderföretag upprätta en hållbarhetsrapport med motsvarande information om koncernen. Företag som omfattas av en hållbarhetsrapport på koncernnivå behöver inte upprätta en egen rapport. Direktivet anger en miniminivå för hållbarhetsrapporteringen men låter medlemsstaterna införa specifika nationella krav kring vilka före- 8Europaparlamentets och rådets direktiv /34/EU av om årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av och rådets direktiv /43/EG och om upphävande av rådets direktiv /660/EEG och 83/349/EEG. 9Europaparlamentets och rådets direktiv /95/EU om ändring av direktiv /34/EU vad gäller vissa stora företags och koncerners tillhandahållande av icke-finansiell information och upplysningar om mångfaldspolicy. Finansiella aktörers arbete med hållbarhet tag som omfattas, hur hållbarhetsrapporten ska publiceras, vilka redovisningsramverk som ska följas och innehåll. Förslaget till och Rådets förordning om inrättande av en ram för att underlätta hållbara investeringar av betydelse (COM/2018/353 final) kommer också att påverka företagens redovisning. Enligt förslaget ska företag som omfattas av redovisningsdirektivet vara skyldiga att publicera information om hur verksamheten förhåller sig till taxonomin. Implementeringen av ändringsdirektivet i svensk rätt I har direktivet genomförts genom ändringar i ÅRL, lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag och lagen om årsredovisning i försäkringsföretag. Ändringarna trädde i kraft den kraft och tillämpades första gången för det räkenskapsår som inleds närmast efter . Innehållet i hållbarhetsrapporteringen motsvarar huvudsakligen ändringsdirektivet. Kravet på hållbarhetsrapportering riktas dock mot fler företag än vad direktivet kräver. Som stora företag definieras i med fler än 250 anställda, nettoomsättning och balansomslutning (6 kap. 10 § ÅRL). Skyldigheten att upprätta en hållbarhetsrapport inträder om mer än ett av dessa tre delvärden i är uppfyllda. Om endast ett delvärde överskrids, behöver det däremot inte upprättas någon hållbarhetsrapport. För vart och ett av delvärdena förutsätts att den angivna nivån har överskridits i sträck. Rapporteringskravet gäller alla typer av företag. Kravet är alltså inte begränsat till någon särskild typ av företag eller någon särskild verksamhet. Så snart ett företag uppfyller förutsättningarna i fråga om storlek inträder skyldigheten att upprätta en hållbarhetsrapport. Huvudregeln är att hållbarhetsrapporten ska tas in i förvaltningsberättelsen. Företaget kan dock under vissa förutsättningar välja att i stället upprätta den som en från förvaltningsberättelsen och årsredovisningen skild handling. Med de svenska storlekskriterierna omfattas omkring 1 500 fristående företag av kravet på hållbarhetsredovisning, vilket motsvarar av alla aktiebolag. Nettoomsättningen för de företag som omfattas uppgick till , motsvarande Finansiella aktörers arbete med hållbarhet två tredjedelar av den totala nettoomsättningen i bolagssektorn. Dessa företag svarar för två tredjedelar av näringslivets koldioxidutsläpp och av de övriga växthusgaserna. Det finns en stor spridning av skyldigheten att redovisa mellan olika delar av näringslivet. i jordbruksnäringen som hållbarhetsredovisar är att jämföra med av företagen inom mineralnäringen.10 trädde vissa ändringar i kraft i lagen (2004:46) om värdepappersfonder, LVF, och lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder, . Genom ändringarna infördes krav på att fondbolag, förvaltningsbolag och förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIF-förvaltare) för varje värdepappersfond som bolaget förvaltar, respektive varje alternativ investeringsfond som förvaltaren marknadsför till icke-professionella investerare, informerar om vilka hållbarhetsaspekter som beaktas, vilka metoder som används och hur arbetet följs upp. Om en fondförvaltare inte alls beaktar hållbarhetsaspekter, ska förvaltaren i stället informera om detta. Informationen ska lämnas på fondförvaltarens webbplats, i fondens informationsbroschyr och i årsredovisningen (4 kap. 24 § andra och tredje styckena LVF och 10 kap. 11 § ). Informationskravet ska underlätta för konsumenter att välja fond utifrån sina preferenser om att spara hållbart. Genom ökad transparens förbättras möjligheterna för konsumenter att fatta välgrundade investeringsbeslut. I den förordning om hållbarhetsrelaterade upplysningar som ska lämnas inom den finansiella tjänstesektorn11 som beslutades , anges regler för kapitalförvaltare och rådgivare om hur de ska upplysa om hur hållbarhet integreras i investeringsbeslut och investeringsrådgivning. 10Tillväxtanalys (2018). 11Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) 2019/2088 om hållbarhetsrelaterade upplysningar som ska lämnas inom den finansiella tjänstesektorn. Finansiella aktörers arbete med hållbarhet 5.5Hållbarhetsinitiativ i det finansiella systemet Regleringen i syfte att säkerställa att aktörer inom det finansiella systemet tar hänsyn till hållbarhet i sin verksamhet har varit begränsad, men ett omfattande lagstiftningsprojekt pågår inom EU . Däremot har det etablerats självreglering där aktörerna tagit fram riktlinjer för hur de bör agera. Ett antal övergripande internationella principer är relevanta även för aktörer inom det finansiella systemet, exempelvis Global Compact, Initiative (FI) och . Vidare har de finansiella intermediärer som är placerare i finansiella tillgångar, såsom försäkringsbolag, fondbolag och pensionsfonder, varit tidigt ute med att arbeta fram initiativ och principer för sin specifika verksamhet. Bland dessa initiativ kan nämnas industribaserade principer från , Principles for (). Det finns även ett flertal initiativ som är inriktade mer specifikt på miljö- och klimatomställningen som Carbon Pledge, CDP, on Climate Change (IGCC) och Climate Action 100+. Andra initiativ som tagits av andra intermediärer i det finansiella systemet är Equatorprinciperna för projektfinansiering och (GBP), som är framtagna för emittering av s.k. gröna obligationer. fastställdes även Principles for . En viktig förutsättning för att intermediärer inom det finansiella systemet i större utsträckning ska kunna beakta hållbarhet, inklusive miljö- och klimataspekter, är att det finns tillgång till relevant statistik och information på företagsbasis. Till en början etablerades företag specialiserade på hållbarhetsanalys men har även viss hållbarhetsinformation integrerats i existerande informationstjänster. Företagsanalyser tas ofta fram av finansiella institut som fungerar som mäklare. Analyserna erbjuds sedan åt bl.a. institutionella placerare i finansiella tillgångar. Även de s.k. ratinginstituten har integrerat hållbarhetsaspekter i sin riskutvärdering av företag. Vidare har företag som arbetar med indexkonstruktion, dvs. att sätta samman index som väger samman utvecklingen i flera olika aktier, och som används som ett jämförelsetal, arbetat fram produkter som gör det möjligt att justera index för olika hållbarhetsrelaterade aspekter. finns även index som representerar exponeringar enbart Finansiella aktörers arbete med hållbarhet i mer hållbara företag. Dessutom har Task force on Climate related Financial Disclosures, TCFD, som presenterade sin rapport inneburit krav på mer transparens från företag. Syftet med TCFD var att utveckla ett frivilligt ramverk för klimatrelaterad information från företag. TCFD har tagit hänsyn till fysiska risker och potentiella skyldigheter som kan bli ett resultat av ett företags verksamhet. Vidare beaktas övergångsrisker kopplade till klimatförändringar. hjälper företag att förstå hur de ska kommunicera kring sådana risker för att möta behovet från finansiella aktörer. Avsikten är att dessa ska kunna räkna på riskernas möjliga påverkan på värdet för företaget. Förutom de internationella initiativen arbetar ett antal svenska organisationer som Swesif och Svanen för att bistå aktörer i den finansiella sektorn med att utveckla arbetet med att integrera hållbarhet i sin verksamhet. Branschföreningarna i det svenska finansiella systemet, , och Svensk Försäkring har tagit fram branschspecifika arbetsmetoder och rekommendationer för sina respektive medlemmar. T.ex. utvecklade inom ramen för självregleringen en standard för fonders hållbarhetsinformation som syftar till att göra det enkelt för fondsparare att få en överblick och jämföra fonders hållbarhetsarbete. togs rekommendationer för koldioxidredovisning fram av Svensk Försäkring och . Beräkningsmetoden har därefter ändrats för att ligga i linje med och ramverk . Privatkunders tillgång till hållbarhetsinformation vid val av sparprodukter, exempelvis fonder som handlas av ett fondbolag, har också ökat. , en internationell utgivare av fondinformation med betydande verksamhet i , har t.ex. ökat mängden information som gör det möjligt för sparare att utvärdera fonders hållbarhetsarbete. Institutionella placerare i form av försäkringsbolag, fondbolag och pensionsfonder som förvaltar stora delar av allmänhetens sparande var de finansiella aktörer som först började arbeta med att ta fram principer för hållbara investering. Med utgångspunkt från Global Finansiella aktörers arbete med hållbarhet Compact12 lanserades därför Principles for , . Dessa principer togs fram inom ramen för FN:s arbete men av och för en grupp institutionella investerare globalt. Principerna är frivilliga och ger en lista på möjliga åtgärder för investerare att integrera ESG frågor i investeringsprocessen. De som signerar PRI åtar sig att bidra till ett mer hållbart finansiellt system. Det generella åtagandet är att ”institutet som institutionell investerare har ett åtagande att agera för den bästa långsiktiga nyttan för våra förmånstagare. I denna roll anses det att ESG frågor kan påverka avkastningen av portföljerna och genom att utgå ifrån de sex principerna inom PRI kan investerare även i större utsträckning bidra till den allmänna nyttan”. PRI lyfter fram vikten av G, Governance, dvs. Institutionella investerares verksamhet är att vara ägare av andra företag och därmed kan de främst arbeta för en hållbar utveckling genom att påverka andra aktörer att i större utsträckning agera i enlighet med Global Compact. Principerna innebär i huvudsak att ESG frågor ska integreras i investeringsanalys- och beslutsprocessen och i bolagsstyrningsprocesser. Vidare ska adekvat transparens säkerställas kring ESG frågor från innehaven och acceptans och integrering av principerna ska spridas inom kapitalförvaltning generellt. Slutligen ska arbete bedrivas för att förstärka effektiviteten i integrationen av principerna och aktiviteter och framsteg när det gäller integreringen av principerna rapporteras. Det finns närmare 3 000 undertecknare globalt av PRI, varav dryga 100 i där alla de betydande finansiella aktörerna har skrivit på. Arbetet med att ta fram motsvarande principer som PRI ovan av de finansiella aktörer som är kreditgivande institut kom igång senare men lanserades ”Principles for ” av . Dessa principer syftar till att säkerställa att bankers verksamhet i större utsträckning blir förenliga med samhällets mål med utgångspunkt från Agenda och . 12Global Compact är ett FN-initiativ som innefattar tio principer kring mänskliga rättigheter, arbetsrättsliga frågor, miljö och korruption, riktade till företag. Finansiella aktörers arbete med hållbarhet Principerna innebär bl.a. att affärsstrategin ska vara konsistent med och bidra till målen som uttryckts i och i Agenda .