sou · H8B337 · 2020-06-17 00:00:00 — Det bör även i det samman- hanget ses över om beräkningen av ersättningens storlek kan för- enklas. Med anledning av att uppgifter i en arbetsgivardeklaration normalt redovisas för redovisningsperioder och att en redovisnings- period omfattar en kalendermånad, bör även veckoförsäkringen som ersättningsform ses över. Av direktivet framgår att en arbetslöshetsförsäkring som bygger på inkomster får stor påverkan på . Utgångspunkten bör därför vara en ny lag som ökar förutsebarheten för enskilda och underlättar tillämpningen för arbetslöshetskassorna. En översyn av systematik och begrepp i den nuvarande lagen och ALFFo behöver göras även i de delar som inte direkt berörs av övergången från arbetad tid till inkomstuppgifter. Det bör analyseras vilka ändringar som i övrigt behövs för att få ett mer ändamålsenligt regelverk. Även andra bestäm- melser, t.ex. branschspecifika regler, bör ses över. I sammanhanget bör det analyseras vilka delar av arbetslöshetsförsäkringen som är lämpliga att reglera i lag och vad som bör ligga på regeringen eller någon förvaltningsmyndighet att bestämma. Nuvarande indelning mellan lag och förordning är i huvudsak ändamålsenlig Som framgår ovan regleras stora delar av arbetslöshetsförsäk- ringen i lag. I huvudsak kompletteras dagens lagbestämmelser av vissa förtydligande bestämmelser i förordning. Därtill har IAF delegerats rätten att meddela myndighetsföreskrifter, både när det gäller bestäm- melser av mer teknisk natur men också i frågor som kan anses vara av mer central betydelse för arbetslöshetsförsäkringens system, bl.a. föreskrifter om vilka arbeten som ska anses vara lämpliga. Enligt utredningens uppfattning är dagens uppdelning mellan lag, förordning och myndighetsföreskrifter på ett övergripande plan ända- målsenlig. Det finns emellertid delar av regelverket som kan göras tydligare genom att hålla ihop regleringen av samma frågor på samma normgivningsnivå. Därtill kan det övervägas om vissa frågor av mer politisk karaktär bör regleras som lägst på förordningsnivå. Utred- ningen återkommer med förslag och i vissa fall bedömningar avse- ende detta i respektive kapitel. En ny lag bör införas med tydliga kapitel och rubriker Utredningen kan konstatera att det materiella innehållet i en ny arbetslöshetsförsäkring, så som det beskrivs i direktivet, skulle kräva en omfattande omarbetning av och . Förutom att dagens arbetsvillkor bör ersättas av ett inkomstvillkor framgår det av direk- tivet att en översyn av systematik och begrepp i den nuvarande lagen och ALFFo bör göras även i de delar som inte direkt berörs av över- gången från arbetad tid till inkomstuppgifter. Det bör även analy- seras vilka ändringar som i övrigt behövs för att få ett mer ändamåls- enligt regelverk. Därtill konstaterar utredningen att och är gamla och har genomgått många förändringar . Detta har fått till följd att den nuvarande strukturen, framför allt i , är otydlig. Ändringarna har lett till att regelverket i flera avseende kan upplevas som svåröverskådligt och svårtillämpat. En mer lättillämpad regler- ing kan leda både till en mer korrekt tillämpning av lagen och till att handläggningen av ärenden blir effektivare och mer rättssäker. Om lagen blir lättare att förstå blir det även lättare för enskilda att bevaka sina rättigheter. Utredningen anser därför att det är angeläget att skapa en ny och mer användarvänlig lag för arbetslöshetsförsäkringen. För att den nya lagen ska bli så lättillämpad som möjligt bör den ha en tydlig struktur. Lagen bör också utformas så att överskådlig- heten kan bestå trots de ändringar som kan komma att göras. Mot denna bakgrund bör den nya lagen förses med en samlad innehålls- förteckning i början av lagen. Den bör även förses med tydliga kapitel som innehåller förklarande rubriker. Syftet med allt detta är att tillämparen snabbt ska kunna orientera sig och hitta de bestäm- melser som är eftersökta. En ny förordning utan kapitelindelning Som framgår ovan bör den ordning som gäller avseende indelningen mellan lag och förordning i huvudsak bestå i ett nytt regelverk för arbetslöshetsförsäkringen. Det innebär att en ny förordning inte kommer att bli särskilt omfångsrik. Mot den bakgrunden finns det inte skäl att, så som det finns för en ny lag, förse förordningen med en innehållsförteckning eller kapitel. Däremot bör förordningen för- ses med tydliga och beskrivande rubriker. Lagens och förordningens rubriker Den nuvarande lagen som styr arbetslöshetsförsäkringen och dess föregångare har båda benämnts lag om arbetslöshetsförsäkring. Enligt utredningen beskriver benämningen på ett bra sätt lagens innehåll. Detta gäller även för en ny arbetslöshetsförsäkring, även om den grundas på inkomster i stället för . Den nya lagen bör därför benämnas lagen om arbetslöshetsförsäkring och den nya för- ordningen bör benämnas förordningen om arbetslöshetsförsäkring. Detta kapitel innehåller förslag till inledande bestämmelser om arbets- löshetsförsäkringens syfte och förutsättningar för arbetslöshetsförsäk- ringen i stort. Förslag: Det ska framgå av den nya lagen att arbetslöshetsförsäk- ringen är en inkomstbortfallsförsäkring. Bedömning: Bestämmelser som innehåller begreppet grundför- säkring behöver anpassas till att arbetslöshetsförsäkringen före- slås vara en inkomstbortfallsförsäkring. Skälen för förslaget: Ett syfte med den reform som ledde fram till nuvarande arbetslöshetsförsäkring var att skapa en sammanhållen försäkring. Detta framgår av propositionen En allmän och samman- hållen arbetslöshetsförsäkring.1 Trots denna ansats är arbetslöshets- försäkringen uppdelad i en grundförsäkring och en inkomstbortfalls- försäkring, där grundförsäkringen enbart baseras på utfört arbete medan inkomstbortfallsförsäkringen även grundas på tidigare inkomster. Utredningen ska analysera och lämna förslag till hur en arbetslös- hetsförsäkring grundad på inkomster kan utformas. I direktiven anges det även att utredaren ska lämna förslag till en ny lag och en ny för- 1996/97:107. En arbetslöshetsersättning som till sin helhet grundas på inkomster innebär att hela arbetslöshetsförsäkringen blir en inkomst- bortfallsförsäkring. Den som kvalificerar sig för arbetslöshetsersätt- ning får därmed inkomstrelaterad ersättning, men med olika ersätt- ningsnivå beroende på vilka villkor som är uppfyllda. Dagens uppdelning av vilka som omfattas av vilken del av arbets- löshetsförsäkringen har främst betydelse för enskilda ersättningsfall när det gäller ersättningens storlek. Ur ett nationellt perspektiv finns sällan annan anledning att göra åtskillnad mellan grund- och inkomst- bortfallsförsäkring. Sett ur ett större rättsligt perspektiv finns det ändå skäl att tydliggöra att den svenska arbetslöshetsförsäkringen är en sammanhållen inkomstbortfallsförsäkring som utbetalas med olika ersättningsnivåer. Det kan t.ex. ha betydelse vid bedömning av hur om samordning av de sociala trygghetssystemen3 ska tillämpas för svenskt vidkommande. För att tydliggöra att arbetslöshetsförsäkringen ska ses som en sammanhållen arbetslöshetsförsäkring grundad på tidigare inkoms- ter från förvärvsarbete ska det därför framgå i inledningen av den nya lagen att arbetslöshetsförsäkringen är en inkomstbortfallsförsäkring. Skälen för bedömningen: Som framgår ovan bör en ny arbets- löshetsförsäkring vara en inkomstbortfallsförsäkring, dvs. en arbets- löshetsförsäkring där ersättningen grundas på förvärvsinkomster från arbete. Genom att arbetad tid inte direkt utgör en kvalifikations- grund, även om arbete genom förvärvsinkomster fortsätter att vara centralt, kommer en ny försäkring därför inte att innehålla dagens grundförsäkring. Det innebär att det inte längre finns något behov av bestämmelser som anger att arbetslöshetsförsäkringen består av en grundförsäkring och en inkomstbortfallsförsäkring. Det finns inte heller behov av att ha regler om t.ex. ersättningens storlek för dem som omfattas av grundförsäkringen. Nuvarande bestämmelser som helt eller delvis kommer att flyttas över till den nya lagen bör därför ses över i detta avseende. 2En ny arbetslöshetsförsäkring för fler, grundad på inkomster; Dir. 2018:8 s. 9 ff. 3Europaparlamentets och Rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen. Förslag: Arbetslöshetsförsäkringen ska syfta till att ge arbetslösa ekonomiskt stöd under omställning mellan arbeten. Försäkringen ska bidra till att tiden i arbetslöshet blir så kort som möjligt. Skälen för förslaget: Arbetslöshetsförsäkringens syfte kan beskri- vas ur flera perspektiv. Arbetslöshetsförsäkringen kan t.ex. sägas ha som syfte att ge arbetslösa ekonomisk trygghet vid arbetslöshet. En sådan beskrivning lägger tyngdpunkten på försäkringens betydelse för individen. Ett annat sätt att uttrycka det är att arbetslöshets- försäkringen upprätthåller individens konsumtionsförmåga (bety- delse för individen och samhällsekonomin) eller utgör en automatisk stabilisator vid lågkonjunktur (samhällsekonomin). I alla dessa beskriv- ningar är det den ekonomiska ersättningen i sig som är i fokus. Principen att arbetslöshetsförsäkringen riktar sig till den som har tidigare förankring på arbetsmarknaden och under arbetslösheten står till arbetsmarknadens förfogande, dvs. att försäkringen är en om- ställningsförsäkring, är och har varit central inom arbetslöshetsför- säkringen. Arbetslöshetsförsäkringen omfattar därför inte var och en som av en eller annan anledning kan anses vara arbetslös, utan endast den som har haft ett förvärvsarbete och aktivt söker ett nytt. I denna beskrivning av omställningsförsäkringen ligger även att arbetslöshets- försäkringen inte är en yrkes- eller branschförsäkring. Det är indivi- dens förutsättningar och möjligheter att ställa om som ska tas till- vara. Det är inte alltid detsamma som att målet är att den sökande ställer om till ett arbete inom samma yrke eller bransch som . Genom detta förtydligande av försäkringens syfte framhävs även försäkringens principiella grund, dvs. vad som skiljer arbetslöshets- ersättning från ersättning av annat slag. Det är med utgångspunkt från denna bestämmelse som villkoren för rätt till arbetslöshets- ersättning bör konstrueras. Utredningen bedömer därför att det bör införas en uttrycklig syftesbestämmelse i den nya lagen om arbetslös- hetsförsäkring. Förslag: Det upplyses om att det finns bestämmelser om finan- siering av arbetslöshetsförsäkringen i lagen om fördelning av socialavgifter och i lagen om arbetslöshetskassor. Skälen för förslaget: Det är viktigt att skapa förståelse för sam- bandet mellan skatter och avgifter och finansieringen av välfärden. Om förståelsen för samhällskontraktet i denna form förbättras, ökar legitimiteten för systemet. Av 9 § 1 lagen (2000:981) om fördelning av socialavgifter framgår det att arbetsmarknadsavgiften ska finan- siera arbetslöshetsersättningen. Arbetslöshetsersättningen finansie- ras till en del också av finansieringsavgiften, dvs. den avgift som arbets- löshetskassorna betalar in till staten som finansiering av en del av statens kostnader för arbetslöshetsersättning. Det och hur avgiften beräknas framgår av 48 § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor, förkortad LAK. Arbetslöshetsförsäkringen i stort omfattar också arbetslöshetskassornas administration. Finansiering av administratio- nen sker genom medlemsavgifter eller administrationsavgifter, vilket framgår av 41 respektive 87 a §§ LAK. Kopplingen mellan finansier- ingen av ersättningen och rätten till arbetslöshetsersättning stärks dessutom genom att arbetslöshetsförsäkringen grundas på inkoms- ter från förvärvsarbete. Mot denna bakgrund anser utredningen att det i inledningen av den nya lagen bör finnas en upplysning om vilka lagar som reglerar arbetslöshetslöshetsförsäkringens finansiering. Bedömning: Det bör framgå av den nya lagen vilka aktörer som har ansvar inom arbetslöshetsförsäkringen. Skälen för bedömningen: Utredningen ska enligt direktiven föreslå en ny lag och förordning om arbetslöshetsförsäkring som ökar för- utsebarheten för enskilda och underlättar tillämpningen för arbets- löshetskassorna. Det ligger inte i utredningens uppdrag att föreslå en ny ansvarsfördelning inom arbetslöshetsförsäkringen, men i det nya regelverket bör det framgå vilka de centrala aktörerna på om- rådet är och vilka uppgifter de har i relation till försäkringen. Syftet med dessa regler är alltså inte att föreslå en ny ansvarsfördelning utan endast att tydliggöra vad som redan gäller . Förslag: Arbetslöshetsförsäkringen ska handhas av arbetslöshets- kassor som är registrerade enligt 7–14 §§ lagen om arbetslöshets- kassor. Arbetslöshetsförsäkringen handhas av arbetslöshetskassorna Enligt den nuvarande ordningen handhas arbetslöshetsförsäkringen av arbetslöshetskassorna. Detta följer av 5 § och 1 § LAK. Ut- över de angivna lagarna styrs arbetslöshetskassorna i sitt uppdrag av förordningen (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring och förord- ningen (1997:836) om arbetslöshetskassor. I kassornas uppgifter, dvs. att handha arbetslöshetsförsäkringen, ingår bl.a. att utreda och pröva rätten till arbetslöshetsersättning, betala ut ersättning, fatta beslut om avstängning från rätt till ersättning, kräva tillbaka ersätt- ning och föra talan i domstol. Det ingår inte i utredningens uppdrag att förändra arbetslöshets- kassornas uppdrag. Nuvarande ordning när det gäller arbetslöshets- kassornas ansvar kommer därmed att bibehållas i den nya arbetslös- hetsförsäkringen. För tydlighetens skull bör det av lagen framgå att det är sådana arbetslöshetskassor som har registrerats enligt LAK som avses. 8.3.2Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens ansvar Förslag: Det upplyses om att det i 89–92 §§ lagen om arbetslös- hetskassor finns bestämmelser om Inspektionen för arbetslös- hetsförsäkringens ansvar för tillsyn och uppföljning över arbets- löshetskassorna och arbetslöshetsförsäkringen. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen ska ha ansvar för att 1.utfärda intyg till personer som uppfyller villkoren för rätt att med bibehållen ersättning söka arbete i något annat EU- eller EES-land eller i , och 2.föra det allmännas talan i domstol som anges närmare i den nya lagen. IAF utövar tillsyn över arbetslöshetsförsäkringen Enligt den nuvarande ordningen har Inspektionen för arbetslöshets- försäkringen, förkortad IAF, ansvar för tillsynen över arbetslöshets- försäkringen. Tillsynen i detta avseende innefattar bl.a. hur arbetslöshets- kassorna och Arbetsförmedlingen handhar arbetslöshetsförsäkringen respektive kontrollerar om den sökande uppfyller vissa villkor för rätt till ersättning inom försäkringen. I tillsynen innefattas även upp- följning och granskning av arbetslöshetskassornas tillämpning av regel- verket. IAF:s uppdrag inom arbetslöshetsförsäkringen regleras huvud- sakligen i LAK, och förordningen (2007:906) med instruktion för Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. Det ingår inte i utredningens uppdrag att förändra uppdraget för IAF. Den nya lagen bör emellertid i förtydligande syfte innehålla en bestämmelse som anger att IAF har ansvar för tillsyn och uppfölj- ning över arbetslöshetskassorna och arbetslöshetsförsäkringen och att det i huvudsak regleras i LAK. Bestämmelsen bör placeras till- sammans med övriga ansvarsbestämmelser. Särskild roll i arbetslöshetsförsäkringen IAF har utöver sitt tillsynsuppdrag även vissa särskilt angivna upp- gifter, bl.a. att föra det allmännas talan i domstol och att pröva för- utsättningarna för och utfärda intyg4 för den som vill ta med sig sin arbetslöshetsersättning för att söka arbete i något annat EU- eller EES-land eller i . När IAF:s roll inom arbetslöshetsförsäk- ringen beskrivs bör det även finnas hänvisning till dessa uppgifter. Förslag: Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om Arbetsförmedlingens ansvar inom arbets- löshetsförsäkringen. Arbetsförmedlingens ansvar inom arbetslöshetsförsäkringen Arbetsförmedlingen är en central aktör inom arbetslöshetsförsäk- ringen. Myndigheten har till uppgift att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och säkerställa att arbetslöshetsförsäkringen fungerar som en omställningsförsäkring. Det ska bl.a. ske genom att effektivt sammanföra dem som söker arbete med dem som söker arbetskraft, vilket följer av 2 och 4 §§ förordningen (2007:1030) med instruktion för Arbetsförmedlingen, förkortad Arbetsförmedlingens instruktion. För att Arbetsförmedlingen ska kunna fullgöra sitt uppdrag är det viktigt att den som är arbetssökande efter arbets- löshetens inträde kontaktar Arbetsförmedlingen. Det är ett av skälen till att en arbetssökande som får eller som begär arbetslöshetsersätt- ning ska vara anmäld som arbetssökande hos Arbetsförmedlingen för att ha rätt till arbetslöshetsersättning (se 9 § ). Arbetsförmedlingens ska tillsammans med den arbetssökande upp- rätta en individuell handlingsplan där sökandens skyldigheter, plane- rade aktiviteter och arbetssökandets inriktning anges. 4Vilket regleras i artikel 64 och Rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen samt artikel 55 i Europa- parlamentets och Rådets förordning (EG) 987/2009 av om tillämpnings- bestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen. 6 § förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten, förkortad verksamhetsförordningen. En arbetssökande som får eller som begär arbetslöshetsersättning ska, med utgångspunkt i den individuella handlingsplanen, redovisa vilka åtgärder han eller hon har vidtagit för att ta sig ur sin arbetslöshet (6 a § verksamhets- förordningen). Dessa åtgärder, som ska redovisas i aktivitetsrappor- terna, avser sökta arbeten men också annat som kan vara relevant för att snabbare komma i arbete, t.ex. att skriva eller uppdatera sin CV. Den individuella handlingsplanen och aktivitetsrapporten utgör vik- tiga verktyg för Arbetsförmedlingen att dels kunna följa upp att den arbetssökande är aktivt arbetssökande, dels bedöma vilka andra in- satser som en arbetssökande kan vara i behov av för att stärka sina möjligheter att komma i arbete. Arbetsförmedlingen kan även kon- trollera att den arbetssökande aktivt söker arbeten genom att t.ex. anvisa honom eller henne att söka ett arbete (7 a § verksamhetsför- ordningen). Som framgår ovan är arbetslöshetsförsäkringen en omställnings- försäkring som ska ge ekonomiskt stöd mellan arbeten i händelse av arbetslöshet. Den ska även innehålla incitament för att tiden i arbetslöshet ska bli så kort som möjligt. Arbetslöshetsförsäkringens nuvarande system för sanktioner när en arbetssökande inte fullgör sina skyldigheter, exempelvis i förhållande till den inriktning på arbets- sökandet som anges i den individuella handlingsplanen, ska under- stödja Arbetsförmedlingen i uppgiften att få arbetssökande i arbete. Det innebär enligt nuvarande ordning att en arbetssökande som inte uppfyller arbetslöshetsförsäkringens villkor att aktivt söka lämpliga arbeten eller ta del av de insatser som Arbetsförmedlingen erbjuder kan varnas eller stängas av från rätt till arbetslös- hetsersättning. Eftersom det är Arbetsförmedlingen som ansvarar för att ta fram en planering för den arbetssökande om att söka arbete och eventuellt andra nödvändiga insatser, är det normalt Arbetsförmedlingen som enklast och snabbast kan upptäcka förhållanden som kan påverka bedömningen om en sökande uppfyller de allmänna villkoren och de villkor som följer av sanktionsreglerna i arbetslöshetsförsäkringen. Arbetsförmedlingen har därför i uppdrag att skyndsamt underrätta en arbetslöshetskassa om det kan antas att en arbetssökande som får eller som begär arbetslöshetsersättning missköter arbetssökandet, förlänger tiden i arbetslöshet eller orsakar arbetslösheten enligt 43–43 b §§ , eller inte uppfyller de allmänna villkoren enligt 9 eller 11 § samma lag (se 16 § verksamhetsförordningen). Det är alltså Arbetsförmedlingen som på det sättet har ansvar för att kontrollera att den arbetssökande aktivt söker lämpliga arbeten och i övrigt upp- fyller de allmänna villkoren i arbetslöshetsförsäkringen. Utöver detta har Arbetsförmedlingen en rad andra uppgifter i för- hållande till arbetslöshetsförsäkringen, bl.a. att administrera de stats- bidrag som betalas ut till arbetslöshetskassorna för att dessa i sin tur ska kunna betala ut ersättning till sina arbetslösa medlemmar. En närmare redogörelse för denna och andra uppgifter som myndig- heten har i förhållande till arbetslöshetsförsäkringen i stort återfinns i betänkandets bakgrund (se kapitel 4). Arbetsförmedlingens arbete i enlighet med gällande regelverk är av- görande för att arbetslöshetsförsäkringen ska fungera som en om- ställningsförsäkring och för att upprätthålla legitimiteten för för- säkringen. Det ligger inte i utredningens uppdrag att föreslå en annan ansvars- fördelning än den som gäller . Inte heller anser utredningen att det är nödvändigt att göra förändringar genom att reglera Arbets- förmedlingens ansvar inom arbetslöshetsförsäkringen i lag i stället för genom förordning. Det innebär att den nuvarande ordningen, där Arbetsförmedlingens uppdrag i huvudsak regleras i myndighetens instruktion och i verksamhetsförordningen, bör bestå. Däremot anser utredningen att en ny lag om arbetslöshetsförsäkring bör göras mer sammanhållen och transparent i syfte att tillämpande aktörer och enskilda lättare ska kunna få en bra överblick av vad som gäller i olika delar av försäkringen. Det bör finnas en bestämmelse i den nya lagen som upplyser om att regeringen med stöd av 8 kap. 7 § regerings- formen kan meddela föreskrifter om Arbetsförmedlingens ansvar inom försäkringen. På så sätt blir det tydligare för tillämparen att det finns bestämmelser i andra förordningar som reglerar Arbetsförmedlingens ansvar. 8.4Författningar av betydelse för tillämpningen av denna lag 8.4.1EU-bestämmelser och internationella avtal Förslag: Det upplyses om att unionsrätten inom Europeiska unio- nen (EU), avtal om social trygghet eller andra avtal och överens- kommelser som ingåtts med andra stater kan medföra begräns- ningar i tillämpligheten av bestämmelser i den nya lagen. Skälen för förslaget: Förordningar från EU är bindande rättsakter som alla EU-länder ska tillämpa i sin helhet. De är alltså överordnade nationell rätt vid eventuella konfliktsituationer. Förordning (EG) nr 883/20045 innehåller t.ex. bestämmelser om hur fullgjorda försäk- ringsperioder i andra medlemsstater inom EU (och genom avtal6 EES-området och ) kan sammanläggas med perioder full- gjorda i vid prövning av om villkoren för arbetslöshetsersätt- ning är uppfyllda här. Det är utredningens uppfattning att det är viktigt att reglerna i en ny arbetslöshetsförsäkring är klara och tyd- liga. För att det inte ska uppstå oklarheter kring och andra internationella avtals och överenskommelsers relation till det natio- nella regelverket kring arbetslöshetsförsäkringen bör det uttryck- ligen framgå av lagen att unionsrätten inom EU, avtal om social trygg- het eller andra avtal och överenskommelser som ingåtts med andra stater kan medföra begränsningar i tillämpligheten av lagen om arbets- löshetsförsäkring och andra meddelade föreskrifter som ansluter till lagen. Sådana begränsningar kan vara av olika slag, där tillämpningen av bestämmelsen både kan innebära att utfallet för den enskilde blir mer generöst eller mer restriktivt. I vissa fall måste den nationella rätten läsas tillsammans med t.ex. unionsrätten för att reglerna ska kunna tillämpas på ett sådant sätt som det är tänkt. Unionsrätten är nämligen i många fall ändamålsstyrd, vilket innebär att unionsrätts- liga regler är skapade för att främja ett klart och uttalat syfte. Det är därför inte säkert att t.ex. en skyddsregel i nationell rätt inte får tillämpas eller måste begränsas för att den kommer i konflikt med 5Europaparlamentets och Rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen.