sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — Med överträdelsens allvar avses dess omfattning, hur länge den har pågått och den typiska faran som överträdelsen medför. trädda bestämmelsen som sådan och dess skyddsintresse ska vägas in vid bedömningen. Det ska även beaktas om den som har begått överträdelsen har ålagts en sanktionsavgift enligt denna lag. Sanktionsavgiften bör i sådana fall sättas högre, särskilt om överträ- delserna är likartade. Om det har gått mellan de olika över- trädelserna bör det kunna beaktas i det enskilda fallet enligt 20 § tredje stycket. I tredje stycket framgår att sanktionsavgiften tillfaller staten. I 18 § förordningen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknads- kontrollförordning samt bestämmelser om marknadskontroll i övrigt framgår att sanktionsavgiften ska betalas till Kammarkollegiet. Innan en marknadskontrollmyndighet beslutar om sanktionsavgift ska den som anspråket riktas mot ges tillfälle att yttra sig. En sanktionsavgift får inte beslutas, om den som anspråket riktas mot inte har getts tillfälle att yttra sig från det att överträdelsen upphörde. I paragrafen anges att innan en sanktionsavgift beslutas ska den som anspråket riktas mot ha getts tillfälle att yttra sig. Övervägandena finns i avsnitt 10.5.3. Av första meningen följer att den som anspråket riktas mot ska ges tillfälle att yttra sig över marknadskontrollmyndighetens utred- ning innan beslut om sanktionsavgift fattas. Möjligheten att göra undantag från kommunikationsskyldigheten enligt 25 § förvaltnings- lagen gäller därmed inte vid beslut om en sanktionsavgift. I övrigt gäller dock förvaltningslagens bestämmelser om kommunikation, såsom vilket material som ska kommuniceras och hur kommunika- tionen ska genomföras. En skrivelse som ger den ekonomiska aktören tillfälle att yttra sig behöver inte delges. Bevisbördan för att kommu- nikation har skett ligger på marknadskontrollmyndigheten. Paragrafen syftar till att ge den avgiftsskyldige möjlighet att påtala eventuella felaktigheter och omständigheter i utredningsmaterialet som kan utgöra skäl för befrielse från avgift innan beslut fattas. Om den som anspråket riktas mot vidtar rättelse i detta skede, innebär det inte att möjligheten att påföra sanktionsavgift bortfaller. förutsättningarna enligt 20 § har uppkommit kan sanktionsavgift påföras även om omständigheterna ändras innan beslut meddelas. I andra meningen föreskrivs en preskriptionstid. Där anges att någon sanktionsavgift inte får beslutas om den som anspråket riktas mot inte har getts tillfälle att yttra sig från det att över- trädelsen upphörde. Perdurerande, det vill säga pågående, överträ- delser anses pågå till dess de helt upphör. Om en produkt tillhanda- hålls utan exempelvis tillhörande dokumentation anses överträdelsen pågå till dess det sista bristfälliga exemplaret har tillhandahållits. Först därefter börjar preskriptionstiden löpa. Ett beslut om att ta ut en sanktionsavgift ska delges den avgiftsskyldige. En sanktionsavgift ska betalas efter det att beslutet om att ta ut avgiften har delgetts den avgiftsskyldige, eller inom den längre tid som anges i beslutet. Beslutet om sanktionsavgift får efter sista betalningsdag verkställas enligt utsökningsbalken som ett beslut som vunnit laga kraft. Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandefrågor avseende sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.5.3. I första stycket framgår att ett beslut om att påföra sanktionsavgift ska delges den avgiftsskyldige. Delgivning ska utföras enligt bestäm- melserna i delgivningslagen (2010:1932). I andra stycket framgår att sanktionsavgiften ska betalas inom från det att den avgiftsskyldige har delgetts beslutet, under förutsättning att marknadskontrollmyndigheten inte har bestämt en senare betalningsdag. Möjligheten för myndigheten att besluta om en längre betalningsfrist än kan till exempel aktualiseras om en beslutad avgift med hänsyn till sin storlek, den avgiftsskyldiges likviditetsförhållanden eller liknande kan medföra att den avgifts- skyldige riskerar att försättas i konkurs om avgiften tas ut inom 30- dagarsperioden. Med beaktande av nämnda omständigheter kan myn- digheten också besluta att avgiften ska betalas genom delbetalningar. I tredje stycket framgår att ett beslut om sanktionsavgift får verk- ställas som ett beslut som har vunnit laga kraft efter att den sista betalningsdagen har inträffat. Sanktionsavgiften kan alltså tas ut även om beslutet har överklagats. Om ett beslut om sanktionsavgift inte har verkställts från det att beslutet vann laga kraft, behöver avgiften inte betalas. I paragrafen anges en preskriptionstid för betalning av sanktions- avgift. En beslutad sanktionsavgift behöver inte betalas om beslutet inte har verkställts från det att beslutet vunnit laga kraft. Övervägandena finns i avsnitt 10.5.3. En marknadskontrollmyndighet får inte besluta om sanktionsavgift för en överträdelse som har föranlett straff eller som omfattas av ett före- läggande eller förbud vid vite och samma överträdelse ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Paragrafen reglerar förhållandet mellan sanktionsavgift och straff respektive vite. Paragrafen syftar till att motverka att dubbla sank- tioner förekommer för en och samma överträdelse. Övervägandena om dubbelbestraffning och vad som är att betrakta som samma över- trädelse finns i avsnitt 10.6. Sanktionsavgift ska inte beslutas om den överträdelse som avgiften avser har lett till straff enligt bestämmelser i annan lag. Beslut om sanktionsavgift får inte heller fattas för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande eller förbud vid vite om överträdelsen ligger till grund för en domstolsprocess om utdömande av vitet. Vid överträdelser av produktrelaterade krav bör varje överträdelse som självständigt kan leda till en sanktion utgöra en enskild över- trädelse. En ekonomisk aktör som hanterar en produkt som brister i överensstämmelse i förhållande till flera produktrelaterade krav kan alltså begå flera olika överträdelser. Att då ålägga den ekonomiska aktören en sanktionsavgift för varje överträdelse innebär inte dubbel- bestraffning. Avgörande för om två brister utgör samma överträdelse är alltså om bristerna var för sig skulle kunna leda till en sanktion. Förbudet mot dubbelbestraffning kan även aktualiseras i situa- tioner när en annan marknadskontrollmyndighet har beslutat om sanktionsavgift avseende samma ekonomiska aktör och produkt. Eftersom flera myndigheter kan komma att utföra kontroller hos samma aktör av samma produkt men avseende olika egenskaper måste en marknadskontrollmyndighet beakta eventuella sanktionsavgifter eller domstolsprocesser om utdömande av vite av andra marknads- kontrollmyndigheter som ansvarar för marknadskontroll av produk- ter som omfattas av samma unionsrättsakt i EU:s marknadskontroll- förordning. Att samordning mellan myndigheterna ska ske följer av 3 § förordningen med kompletterande bestämmelser till EU:s mark- nadskontrollförordning samt bestämmelser om marknadskontroll i övrigt. Om ansvar för den som överträder 18 § finns bestämmelser i 20 kap. 3 § . Paragrafen innehållen en upplysning om att den som bryter mot tystnadsplikten kan dömas för brott mot tystnadsplikten enligt 20 kap. 3 § . Den behandlas i avsnitt 8.5.4. För överträdelser av unionslagstiftning inom tillämpnings- område gäller straffbestämmelser i 29 kap. . Paragrafen innehåller en upplysning om att straffbestämmelserna i 29 kap. är tillämpliga vid överträdelser av produktkrav i harmoniserad produktlagstiftning inom tillämpnings- område. Övervägandena finns i avsnitt 10.5.2. I 26 kap. 30 a § andra stycket framgår att en mark- nadskontrollmyndighet är skyldig att vid misstanke om brott anmäla överträdelser till eller enligt 26 kap. 2 § . En marknadskontrollmyndighets beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklag- ande till kammarrätten. Beslut som fattas med stöd av lagen och som rör unionslagstiftning inom tillämpningsområde får överklagas till mark- och miljödomstol. Paragrafen innehåller bestämmelser om forum för överklagande av en marknadskontrollmyndighets beslut. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.3. I första stycket framgår att en marknadskontrollmyndighets beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det finns inte någon begränsning avseende vilka beslut som får överklagas utan det gäller alla beslut en marknadskontrollmyndighet fattar med stöd av lagen, exempelvis beslut om oanmäld inspektion enligt 6 §, beslut att om- händerta handlingar eller varuprover enligt 9 §, förelägganden eller förbud enligt 15 §, beslut om återkrav av kostnader för marknads- kontroll enligt 17 § och beslut om sanktionsavgift enligt 20 §. I andra meningen framgår att det krävs prövningstillstånd i kammarrätten. Bestämmelsen är en sådan särskild föreskrift om prövningstillstånd som avses i 34 a § förvaltningsprocesslagen. Vid överklagande av ett beslut om en inspektion på plats kan domstolen komma att pröva föremålet för inspektionen, det vill säga frågan om det aktuella utrymmet har sådant samband med den eko- nomiska aktörens verksamhet att tillträdesrätten gäller. Domstolen kan även ha anledning att pröva om åtgärden står i rimligt förhåll- ande till de olägenheter som vid beslutet kunnat antas uppstå för den som åtgärden riktas mot, det vill säga göra en proportionalitets- bedömning. När det gäller beslut om en oanmäld inspektion i ett utrymme som inte är tillgängligt för allmänheten enligt 6 § kan domstolen dessutom komma att pröva om någon av förutsättning- arna i 6 § punkten 1 eller punkten 2 förelegat när marknadskontroll- myndigheten beslutade att genomföra inspektionen. Frågor rörande effektivt och lämpligt rättsmedel för beslut om inspektioner i utrym- men som inte är tillgängliga för allmänheten behandlas i avsnitt 9.4. För beslut som gäller marknadskontroll av produkter och som tidigare överklagades enligt (2010:900) till mark- och miljödomstol innebär bestämmelsen en ny ordning vid över- klagande. Sådana beslut som har överklagats till mark- och miljö- domstol innan bestämmelsen trädde i kraft men som ännu inte har avgjorts av domstolen ska enligt huvudregeln överlämnas till allmän förvaltningsdomstol. I andra stycket framgår att beslut som fattas med stöd av lagen och som rör unionslagstiftning inom tillämpnings- område ska överklagas till mark- och miljödomstol. Bestämmelsen utgör en särreglering i förhållande till första stycket. Av 5 kap. 1 § lagen om mark- och miljödomstolar med hänvisning till lagen om domstolsärenden följer att det alltid krävs prövningstillstånd vid över- klagande av mark- och miljödomstolens avgöranden. Någon särskild reglering om detta behövs därför inte. En miljöorganisation som avses i 16 kap. 13 § har rätt att överklaga en marknadskontrollmyndighets beslut enligt denna lag som rör unionslagstiftning inom tillämpningsområde. Paragrafen innehåller en bestämmelse om miljöorganisationers möj- lighet att väcka talan vid domstol mot beslut som kan strida mot EU:s miljölagstiftning. Övervägandena finns i avsnitt 7.5.2. Genom paragrafen genomförs förpliktelser enligt FN:s konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (Århus- konventionen). I 16 kap. 13 § framgår vem som har tale- rätt. Talerätten gäller beslut som fattas av en marknadskontrollmyn- dighet enligt denna lag och som kan strida mot EU:s miljölagstiftning. Denna lag träder i kraft . I bestämmelsen anges att lagen träder i kraft . Över- vägandena finns i kapitel 13. 15.2Förslaget till lag om ändring i I följande EU-förordningar finns bestämmelser om kontroll av att vissa EU-förordningar och vissa bestämmelser som genomför EU- direktiv inom balkens tillämpningsområde följs: 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/625 av om offentlig kontroll och annan offentlig verk- samhet för att säkerställa tillämpningen av livsmedels- och foder- lagstiftningen och av bestämmelser om djurs hälsa och djurskydd, växtskydd och växtskyddsmedel samt om ändring av Europaparlamen- tets och rådets förordningar (EG) nr 999/2001, (EG) nr 396/2005, (EG) nr 1069/2009, (EG) nr 1107/2009, (EU) nr 1151/2012, (EU) nr 652/2014, (EU) 2016/429 och (EU) 2016/2031, rådets förordningar (EG) nr 1/2005 och (EG) nr 1099/2009 och rådets direktiv /58/EG, 1999/74/EG, 2007/43/EG, 2008/119/EG och 2008/120/EG och om upphävande av och rådets förordningar (EG) nr 854/2004 och (EG) nr 882/2004, rådets direktiv /608/ EEG, 89/662/EEG, 90/425/EEG, 91/496/EEG, 96/23/EG, 96/93/EG och 97/78/EG samt rådets beslut 92/438/EEG, och 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1020 av om marknadskontroll och överensstämmelse för produkter och om ändring av direktiv /42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) 305/2011. I förordningen (EU) 2017/625 finns även bestämmelser om annan offentlig verksamhet som syftar till att säkerställa att vissa EU- förordningar och vissa bestämmelser som genomför EU-direktiv inom balkens tillämpningsområde följs. Den nuvarande första punkten ändras med anledning av att bestäm- melser om marknadskontroll i och rådets för- ordning (EG) nr 765/2008 har upphävts och ersatts av bestämmelser EU:s marknadskontrollförordning. Ändringen innebär att en hänvis- ning görs till EU:s marknadskontrollförordning i stället för till för- ordning (EG) nr 765/2008. Punkten byter också förteckning till andra punkten. Den nuvarande andra punkten byter beteckning till första punkten. I fråga om statliga myndigheters kontroll enligt förordning (EU) 2019/1020 gäller lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning i stället för vad som sägs i detta kapitel. Det som anges om skyldighet att utföra kontroll efter anmälan i nöd- vändig utsträckning i 1 §, åtalsanmälan i 2 § och tillsynsvägledning i 3 a § ska gälla även i fråga om statliga myndigheter som utövar kontroll enligt förordning (EU) 2019/1020. Paragrafen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.3 och 9.5. Första stycket innehåller en hänvisning till lagen med komplet- terande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning för statliga myndigheters kontroll. Begreppet kontroll används i stället för marknadskontroll för att bättre stämma överens med övrig reglering i , se författningskommentaren till 26 kap. 30 § i prop. 2019/20:137, Förbättrad tillsyn på miljöområdet, s. 91. I andra stycket framgår att vissa bestämmelser i 26 kap. miljö- balken ska gälla när statliga myndigheter utövar kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. Hänvisningen till 1 § tydliggör att det finns en skyldighet för statliga myndigheter som utför kontroll i enlighet med EU:s marknadskontrollförordning att agera efter en anmälan från allmänheten som rör brister i förhållande till miljölag- stiftningen. En sådan anmälan ska läggas upp som ett ärende och avslutas med någon form av beslut. Genom hänvisningen till 2 § åläggs de statliga myndigheterna en skyldighet att anmäla överträ- delser av bestämmelser i balken eller i föreskrifter meddelade med stöd av balken till eller om det finns misstanke om brott. Statliga myndigheter är vidare genom hänvisningen till 3 a § skyldiga att utöva tillsynsvägledning. Vid sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 § ska det som anges i 1 a, 3, 3 a, 4, 6 och 8 §§ om tillsyn, tillsynsvägled- ning och tillsynsmyndigheter gälla i fråga om kontroll, annan offent- lig verksamhet och kontrollmyndigheter enligt de EU-förordningar som anges i 30 §. Detta gäller dock inte om annat följer av förord- ningarna. Paragrafen ändras endast på så sätt att bestämmelsen i 1 a § om till- synsvägledning har lagts till i uppräkningen av vad som ska gälla i fråga om kontroll, annan offentlig verksamhet och kontrollmyndig- heter enligt de EU-förordningar som anges i 30 §. Vid sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 § ska det som anges 1.i 9 § gälla förelägganden och förbud som behövs för att de EU- förordningar som anges i 30 § ska följas, 2.i 14, 17, 18 och 26 §§ gälla beslut som kontrollmyndigheterna meddelar enligt förordningarna, och 3.i 28 § gälla testköp som kontrollmyndigheterna gör. Vid sådan kontroll och annan offentlig verksamhet som avses i 30 § 1 ska även det som anges i 22 b § gälla ersättning och kostnader för prov som har lämnats enligt förordningen. Vid sådan kontroll och annan offentlig verksamhet som avses i 30 § 2 ska även det som anges i 21 § gälla upplysningar och handlingar som behövs för kontrollen. Första, andra och tredje styckena gäller inte om annat följer av för- ordningarna. Paragrafens första stycke punkten 2 har ändrats genom att begreppet ”behöriga myndigheter” har bytts ut mot ”kontrollmyndigheter” för att stämma överens med övrig begreppsanvändning i . Nuvarande punkten 3 har tagits bort. Nuvarande punkten 4 byter beteckning till punkten 3 och begreppet ”behöriga myndigheter” har bytts även här. Nuvarande punkten 3 har flyttats till ett nytt andra stycke. Änd- ringen innebär att 26 kap. 22 b § endast ska tillämpas vid kontroll eller annan offentlig verksamhet enligt förordning (EU) 2017/625, och inte vid sådan verksamhet enligt EU:s marknadskontrollför- ordning. Ett nytt tredje stycke har lagts till som innebär att det som sägs i 21 § om upplysningar och handlingar ska gälla vid kontroll eller annan offentlig verksamhet enligt EU:s marknadskontrollförord- ning. Bestämmelsen innebär att en myndighet som utför kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning har befogenhet att genom föreläggande begära de uppgifter och handlingar som myndigheten behöver för sin kontroll. Ändringen i fjärde stycket är en följdändring för att det har till- kommit ett nytt andra och tredje stycke. Vid sådan kontroll som avses i 30 § 2 ska tillsynsmyndigheten lämna upplysningar om kontrollen till statliga myndigheter enligt föreskrifter meddelade av regeringen. Paragrafen är ny. Den reglerar upplysningsskyldighet mellan till- synsmyndigheter och statliga myndigheter vid kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela närmare föreskrifter om de uppgifter som tillsynsmyndig- heten ska lämna till den statliga myndigheten. I 1 kap. 5 § miljötill- synsförordningen (2011:13) anges sådana uppgifter som en länsstyr- else eller kommun, när de utför uppgifter som innebär marknads- kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning, ska lämna åt en ansvarig marknadskontrollmyndighet. I samma paragraf bemyndigas den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare före- skrifter om uppgiftsskyldigheten, till exempel hur uppgiftslämnandet ska gå till. Övervägandena finns i avsnitt 11.3.1. 28 kap. Tillträde m.m. I fråga om statliga myndigheters kontroll enligt förordning (EU) 2019/1020 gäller lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning i stället för vad som sägs i detta kapitel. Paragrafen är ny. Den innehåller en hänvisning till lagen med kom- pletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. För statliga myndigheter gäller den lagen i stället för vad som anges i kapitel 28. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.3. 29 kap. Straffbestämmelser och förverkande Om en gärning som avses i 2, 2 a, 2 b, 2 c, 3, 3 a eller 3 b §, 4 § första stycket 2, 4 a §, 5 § 1 eller 7 a, 8 eller 9 § är att anse som ringa, döms inte till ansvar. En gärning är att anse som ringa om den framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som är avsett att skyddas genom straffbestämmelsen. Till ansvar enligt detta kapitel döms inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i . Om gärningen är straffbar både enligt detta kapitel och enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling men ansvar inte kan dömas ut enligt den lagen, döms till ansvar enligt detta kapitel. Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar en- ligt detta kapitel för en gärning som omfattas av föreläggandet. Om en gärning som avses i 1–9 §§ kan föranleda miljösanktions- avgift eller sanktionsavgift enligt lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning, och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får åtal väckas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Paragrafens fjärde stycke har ändrats. Ändringen innebär ett tillägg om att hänsyn även ska tas till om gärningen kan föranleda sanktions- avgift enligt lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. eller den myndighet som bedriver sådan kontroll som avses i 26 kap. 30 § beslutar om miljösanktionsavgift. Första stycket gäller inte statliga myndigheter som utför kontroll enligt förordning (EU) 2019/1020. Innan myndigheten beslutar om avgift ska den som anspråket riktas mot ges tillfälle att yttra sig. Paragrafens första stycke har ändrats till följd av att 26 kap. 30 § har ändrats. Ett nytt andra stycke undantar statliga myndigheter som utför kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning, vilket inne- bär att en marknadskontrollmyndighet inte får besluta om miljösank- tionsavgift. I stället tillämpar marknadskontrollmyndigheter sank- tionsbestämmelserna i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Övriga ändringar är språkliga. Denna lag träder i kraft . Enligt ikraftträdandebestämmelsen träder lagändringarna i kraft den Några övergångsbestämmelser ges inte. De nya bestäm- melserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet och 29 kap. 11§ fjärde stycket samt 30 kap. 3 § andra stycket gäller endast för över- trädelser som har skett därefter. Övervägandena finns i kapitel 13. 15.3Förslaget till lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160) I fråga om tillsyn som innebär marknadskontroll enligt Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2019/1020 av om marknadskontroll och överensstämmelse för produkter och om änd- ring av direktiv /42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 gäller lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning i stället för vad som sägs i detta kapitel. Paragrafen är ny. Den innehåller en hänvisning till lagen med kom- pletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.3. Av paragrafen följer att lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning ska tillämpas i stället för bestäm- melserna i 7 kap. arbetsmiljölagen när tillsynen utgör marknads- kontroll enligt definitionen i artikel 3.3 i EU:s marknadskontroll- förordning. Den verksamhet och de åtgärder som avses i definitionen ska säkerställa att produkter överensstämmer med krav i relevant harmoniserad unionslagstiftning. Avgörande för när lagen med kom- pletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning ska tillämpas i stället för arbetsmiljölagen är dels att myndigheten är ut- pekad marknadskontrollmyndighet, dels att tillsynen rör produkt- relaterade krav enligt någon av unionsrättsakterna i bilaga I till EU:s marknadskontrollförordning. Utpekade marknadskontrollmyndig- heter framgår i förordningen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning samt bestämmelser om mark- nadskontroll i övrigt. Det ska inte dömas till ansvar enligt 1 eller 2 § om gärningen kan leda till en sanktionsavgift enligt lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Paragrafen är ny. Den reglerar förhållandet mellan straff och sank- tionsavgift och anger att det inte ska dömas till ansvar enligt 1 eller 2§ om gärningen kan leda till sanktionsavgift enligt lagen med kom- pletterande bestämmelser till EU:s marknadskontrollförordning. Övervägandena om dubbelbestraffning och vad som är att betrakta som samma överträdelse finns i avsnitt 10.6.