sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Det måste också finnas en reell möjlighet för barnet att ut- trycka sin åsikt och få den beaktad. T.ex. ett barn- och ungdomsråd eller annat inhämtande av några barns synpunkter utgör inte en sådan möjlighet, förutom i förhållande till de barn som fått yttra sig, såvida dessa barn inte har mandat från alla berörda barn.83 Har ett barn förmåga att bilda en åsikt i en fråga som det berörs av men inte förmåga att uttrycka åsikten omfattas barnet likväl av rätten i artikel 12. Det blir då upp till staten att se till att barnet på något vis fritt kan förmedla sina synpunkter. Det kan noteras att barn- rättskommittén i sina sammanfattande slutsatser och rekommenda- tioner till uttryckt oro över att barn med funktionsnedsätt- ning inte regelmässigt får komma till tals i frågor som rör dem.84 82CRC/C/GC/12 p. 83Jämför (2019) s. 428. 84CRC/C/SWE/CO/5 p. Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade Generella möjligheter för ett barn att uttrycka sina åsikter Samma rättigheter gäller barn som vuxna när det gäller t.ex. ytt- rande- och åsiktsfrihet. Det står med andra ord ett barn fritt att ut- trycka sina politiska, religiösa och andra åsikter till en beslutsfattare eller allmänheten, genom media, muntligen, i brev eller på annat sätt, så länge det inte utgör t.ex. olaga hot, ofredande eller hets mot folk- grupp. Om det finns möjlighet att väcka medborgarförslag i en kom- mun eller region gäller den även för barn, trots att de inte har röst- rätt.85 Nämnder i en kommun eller region ska verka för att samråd sker med dem som brukar deras tjänster. När det gäller bl.a. förskola och skola finns det därtill ett särskilt stadgande i skollagen om att barn och elever ska ges inflytande över utbildningen. Även i annan lagstiftning finns det särskilda bestämmelser om att ett barn ska få uttrycka sina åsikter i frågor som rör barnet. Läs mer om dessa be- stämmelser i kapitlet om hur bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sin åsikt och få den beaktad tolkas och tillämpas. Vikten av att ett barn får uttrycka sina åsikter i frågor som rör barnet har också framhållits i den strategi för att stärka barnets rättig- heter i som antog . Som vi tidigare berört, är det inte tillräckligt att endast några barn ges tillfälle att uttrycka sina åsikter för att kraven i artikel 12 ska anses uppfyllda. Barn kan inte ses som en enhet som kan represen- teras av några få utvalda barn (såvida barnen inte har mandat från alla berörda barn). T.ex. måste ett samråd vara öppet för alla berörda barn om syftet är att uppfylla kraven i artikel 12. Anordnandet av barn- och ungdomsråd och liknande arrangemang, med representanter som inte har mandat att företräda alla berörda barn, kan däremot utgöra en åtgärd för att få underlag till en bedömning av vad som är det bästa för barn i en viss fråga i enlighet med artikel 3.1. I fall när det finns uttryckliga bestämmelser om delaktighet och möjligheter att lämna synpunkter är det underförstått att dessa åsik- ter också ska beaktas. Även i andra fall är det emellertid viktigt att tillämparen beaktar de åsikter som lämnas av ett barn för att skyldig- heten enligt artikel 12 ska uppfyllas. 85Ett barn har inte rösträtt i allmänna val. Att rösta innebär normalt inte bara att uttrycka sin åsikt, utan att delta i beslutsförfarandet (låt vara att det också finns rådgivande folkomröst- ningar). Som vi diskuterar nedan finns det inte något krav i artikel 12 på att barn ska ha be- slutanderätt och därmed inte heller rösträtt. Det kan inte heller varit konventionsstaternas avsikt, eftersom rösträtt för barn var och alltjämt är ovanligt bland konventionsstaterna (jäm- för även barnrättskommitténs uttalande i CRC/GC/2003/5 p. Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade När det gäller de svenska bestämmelserna kan vi konstatera att grundsynen i lagstiftningen huvudsakligen stämmer överens med den i . Ett barns personliga förhållanden När det gäller ett barns personliga förhållanden gäller enligt föräldra- balken och grundläggande principer som huvudregel att ett barn har bestämmanderätt i frågor som han eller hon är tillräckligt gammal och mogen för att bestämma i. I andra fall har barnets vårdnadshavare bestämmanderätten. Barnets vårdnadshavare ska i takt med barnets stigande ålder och mognad ta allt större hänsyn till barnets synpunk- ter och önskemål. Detta betyder att det allmännas kontakt med ett barn kan gå direkt via barnet i vissa frågor och i andra fall ska den gå genom bar- nets vårdnadshavare. Detta stämmer överens med synsättet i arti- kel 12, som tillåter att ett barn uttrycker sina åsikter t.ex. genom en ställföreträdare (så länge barnet fritt kan uttrycka åsikterna och få dem beaktade). Det ligger också i linje med artiklarna 5 och 18. Arti- kel 5 stadgar att en konventionsstat ska respektera de rättigheter och skyldigheter som tillkommer bl.a. vårdnadshavare, att i överensstäm- melse med barnets utveckling ge sitt barn ledning när barnet utövar sina rättigheter. Enligt artikel 18 har föräldrar eller andra vårdnads- havare huvudansvaret för ett barns uppfostran och utveckling och ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa. vierfarit tycks det, i den praktiska tillämpningen, på vissa håll finnas en uppfattning att en företrädare för det allmänna aldrig kan prata med ett barn utan vårdnadshavarens samtycke, om det inte uttryck- ligen står i lagtext. Ett sådant synsätt kan ifrågasättas mot bakgrund av de bestämmelser och avgöranden som vi redogjort för. I förhållandet mellan ett barn och dess vårdnadshavare stämmer regleringen också överens med artikel 12. Eftersom en vårdnadsha- vare ska ta hänsyn till barnets synpunkter och önskemål är det under- förstått att vårdnadshavaren måste ge barnet möjlighet att uttrycka dessa. Åsikterna ska beaktas i förhållande till barnets ålder och mognad. Regleringen ger utrymme för att beakta ett barns synpunkter inom ramen för en individuell bedömning, där barnets individuella förut- sättningar ställs mot svårigheten av den fråga som ska prövas. Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade Det ska framhållas att artikel 12 inte ställer något krav på att ett barn ska ges rätt att själv ta beslut. Tvärtom kan barnet i vissa fall be- höva sakna beslutskompetens för att barnet ska kunna skyddas mot utnyttjanden. Som exempel kan nämnas att ett barn enligt svensk rätt normalt inte kan ingå en skuldförbindelse eller att ett yngre barn inte kan samtycka till en sexuell handling. Detta skriver vi mer om i kapit- len om artiklarna 32–36. Andra artiklar i konventionen kan däremot utgöra ett stöd för att ett barn ska ha beslutsrätt i specifika frågor, t.ex. får ett barn inte tvingas att delta i en sexuell handling och ett barn som är misstänkt för brott får inte tvingas till att avge vittnes- mål eller erkänna sig skyldigt (artiklarna 34 och 40.2 [b] [iv]). Ett barns ekonomiska angelägenheter Ett barns förmyndare (normalt barnets vårdnadshavare) har som huvudregel beslutanderätten över ett barns egendom och ekonomiska förpliktelser. Som nämnts, ställer inte artikel 12 några krav på att ett barn ska ha beslutanderätt. Regleringen innebär således i sig inte någon oförenlighet med artikel 12. I synnerhet gäller detta mot bak- grund av de skyddsfunktioner som finns med bl.a. överförmynda- rens tillsyn och möjligheten att förordna en särskild förmyndare (läs mer i kapitlet om artikel 32). Det ska också påpekas att myndighetsbegreppet i är kopp- lat bl.a. till förmågan att råda över sin egendom och ingå vissa förbin- delser (se 9 kap. 1 § FB). Ett större inflytande på detta område skulle således innebära att myndighetsåldern skulle framstå som omotiverad. Med en sänkt myndighetsålder skulle äldre barn förlora det skydd som ger (jämför definitionen av barn i artikel 1 i ). Förhållandet mellan ett barn och dess förmyndare eller en god man Även om ett barn inte måste ha beslutanderätt enligt artikel 12 i måste barnet fritt kunna uttrycka sina åsikter och få dem beaktade även i ekonomiska frågor som rör barnet. En förmyndares skyldighet att konsultera barnet regleras i 12 kap. 7 § FB. Bestämmelsen anger att i viktiga frågor ska förmyndaren, om Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade det lämpligen kan ske, höra den omyndige, om han eller hon har fyllt . Motsvarande gäller för en god man. Vid en första anblick framstår bestämmelsen som begränsad och inte förenlig med artikel 12 i . Det ska dock note- ras att bestämmelsen, likt den i 6 kap. 11 § FB, är generell och i första hand reglerar förhållandet mellan ett barn och dess förmyndare. De situationer som omfattas av bestämmelsen är således primärt inte föremål för ett domstolsförfarande eller ett administrativt förfaran- de (så kan dock vara fallet, t.ex. vid en skadeståndsprocess mot bar- net86 eller om barnet är en potentiell arvinge). Det finns därmed i regel inte något uttryckligt krav enligt artikel 12 att ett barn ska höras i dessa fall. Däremot ska barnet tillförsäkras sin rätt att fritt uttrycka sina åsikter och få dem beaktade. I förarbetena till 6 kap. 11 § FB framgår det att även ett yngre barn som nått tillräcklig ålder och mognad normalt ska höras om frågor som rör barnet. Följaktligen utgör bestämmelsen inte en be- gränsning av när ett barn ska beredas möjlighet att framföra sina synpunkter, när det har rätt att uttrycka sina åsikter eller när åsik- terna ska beaktas. Å andra sidan ger bestämmelsen inte tydligt ut- tryck för att ett barn som är ska beredas möjlighet att yttra sig ens i viktiga frågor som rör honom eller henne. Bestämmel- sen bidrar således inte i sig till att uppfylla kraven i artikel 12, förutom i vissa fall. En formulering som den i 12 kap. 7 § FB kan också leda till en tillämpning som inte är förenlig med artikel 12 i barnkon- ventionen. Av artikel 4 i framgår att alla lämpliga lagstift- ningsåtgärder ska vidtas för att genomföra rättigheterna i konven- tionen. finns det inte något uttryckligt krav i artikel 12 (eller i övrigt) att det ska finnas en lagbestämmelse som uttryckligen ger en förmyndare skyldighet att bereda barnet till- fälle att yttra sig i alla ekonomiska frågor. En relation mellan ett barn och dess förmyndare (normalt vård- nadshavaren) bygger troligen ofta på andra grundvalar än endast lag- stiftningen. Det är emellertid inte i samtliga fall som den som för- valtar ett barns ekonomi har en privat relation till barnet, t.ex. när en god man förordnas för ett ensamkommande barn. Huruvida det finns ett behov av en särskild lagbestämmelse beror bl.a. på om barn i prak- 86I dessa fall, när det gäller utomobligatoriskt skadestånd, har ett barn normalt process- behörighet (11 kap. 1 § andra stycket RB). Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade tiken fritt kan yttra sig till förmyndaren (eller den gode mannen) om sina ekonomiska förhållanden och om förmyndaren beaktar barnets åsikter. Det beror också på vad effekterna av en sådan bestämmelse kan antas bli. Detta är frågor som ligger utanför vårt uppdrag. Lagstiftaren har genom förarbetena till bestämmelsen uttryckt sin syn att det är naturligt att en förmyndare (eller god man) konsul- terar barnet inför åtgärder som är av vikt för det. En sådan syn får anses vara förenlig med artikel 12. Med beaktande av det utrymme som finns för en stat att bedöma hur ett barn ska tillförsäkras sin rätt att fritt uttrycka sina åsikter och få dem beaktade bedömer vi sam- mantaget att lagstiftningen i denna del inte är oförenlig med barn- konventionen. Lagstiftningen skulle emellertid vinna på en formu- lering som omfattar även yngre barn. 15.3.3Domstolsförfaranden och administrativa förfaranden (artikel 12.2) När ett barn är föremål för ett domstolsförfarande eller ett admini- strativt förfarande ska det säkerställas att barnet fritt får uttrycka sina åsikter och få dem beaktade i frågor som rör barnet. Detta ska göras genom att barnet bereds möjlighet att höras direkt eller indirekt (genom en ställföreträdare eller ett lämpligt organ). Det är emeller- tid inte nödvändigtvis tillräckligt att ett barn bereds möjlighet att höras på detta sätt. Staten måste också säkerställa att åtgärden fak- tiskt innebär att barnet fritt kan uttrycka sina åsikter. För att regleringen i artikel 12.2 ska aktualiseras för ett barn krävs inte bara att den aktuella frågan rör barnet, utan också att förfarandet rör barnet (affecting the child). Det är alltså inte tillräckligt att det pågår ett förfarande om en fråga som rör barnet, om inte förfarandet i sig rör barnet. En sådan situation skulle t.ex. kunna vara en process om att bygga ut en skola, som ett barn går på. I detta fall bör arti- kel 12.1 men inte artikel 12.2 vara tillämplig. Det är inte tydligt i vilken grad ett barn behöver beröras av ett förfarande för att det ska anses vara en sådan situation som avses i artikel 12.2. Till stor del lämnas detta till respektive stat att avgöra.87 I vissa situationer är det emellertid tydligt. Är ett barn part i ett mål eller föremål för det som ska avgöras, t.ex. vid en vårdnadstvist, lär 87Se även (2019) s. 421 och 422. Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade det inte råda några tvivel om att barnet berörs av förfarandet. Det är däremot mer tveksamt om ett barn berörs, i den mening som avses i artikel 12.2, t.ex. om barnets förälder är part i en fråga om utvisning eller frihetsberövande (jämför dock artikel 9). Utifrån de exempel som barnrättskommittén lämnat tycks kom- mittén ha utgått från att det ska finnas en relativt stark koppling till det specifika barnet. Bland exemplen nämns adoption, omhänder- tagande av ett barn, vårdåtgärder och ansökan om asyl. När det gäller straffrättsliga exempel nämner kommittén att ett barn kan vara miss- tänkt för brott eller blivit utsatt för våld eller övergrepp. Även om kommitténs avsikt inte är att lämna en uttömmande lista av vilka för- faranden som kommittén menar omfattas av artikel 12.2, kan det noteras att listan inte innehåller några exempel när ett barns förälder skulle vara den som förfarandet primärt rör. I doktrin har det där- emot ansetts att sådana förfaranden skulle kunna omfattas, även om det i slutändan främst blir en fråga för den enskilda staten.88 Barns roll i olika slags förfaranden I domstols- och myndighetsförfaranden i är ett barn normalt part när en fråga rör barnet direkt, t.ex. när det gäller uppehållstill- stånd för ett barn eller omhändertagande av ett barn enligt LVU. De processuella bestämmelserna om bl.a. kommunikation med en part och en parts möjlighet att yttra sig blir därmed tillämpliga. Även rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 i kan komma att aktualiseras. Annorlunda förhåller det sig i ett vårdnadsmål. Inte ens i mål om boende och umgänge, där domslutet riktar sig till barnet, har ett barn partsställning. Det finns också administrativa förfaranden som rör ett barn, t.ex. när det gäller hälsa och utbildning, där ett formellt parts- begrepp inte används på samma sätt som i en förvaltningsmyndighet eller domstol. Det gäller t.ex. vid privata skolor och vårdgivare. Det bör också framhållas att flera väsentliga bestämmelser om handlägg- ning i förvaltningslagen inte är tillämpliga på vissa ärenden hos myn- digheter i kommuner och regioner. Det gäller ärenden i vilka besluten kan laglighetsprövas genom överklagande enligt 13 kap. kommunal- lagen. (Se 2 § förvaltningslagen.) 88Tobin (2019) s. 421 och 422. Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade Slutligen finns det förfaranden som indirekt rör barnet. Det kan t.ex. vara fråga om utmätning av ett barns bostad (om barnet inte själv äger bostaden) eller om frihetsberövande eller utvisning av en förälder, som barnet bor tillsammans med. I dessa fall är det mer tvek- samt om situationen omfattas av artikel 12.2, eftersom förfarandet inte rör barnet. Däremot omfattas de av rätten i artikel 12.1, eftersom frågan rör barnet. Det finns i dessa fall således ett större utrymme för varje stat att bedöma vilka åtgärder som ska vidtas för att till- försäkra ett barn sin rätt att uttrycka sina åsikter i frågan och få dem beaktade. Nedan går vi igenom dessa situationer var för sig. När ett barn är part När ett barn är part i ett mål har det möjlighet att framföra sina syn- punkter antingen självt, om det är processbehörigt, eller genom en ställföreträdare. Sådan möjlighet ges i bl.a. förvaltningslagen, förvalt- ningsprocesslagen, och lagen om domstolsärenden. Artikel 12 ställer inget krav på att ett barns synpunkter måste in- hämtas direkt av barnet (se ovan). Så länge ställföreträdaren, t.ex. en förälder, vårdnadshavare, förmyndare, god man eller ett offentligt biträde, inte har ett egenintresse eller ett i förhållande till barnet mot- stående intresse kan således någon av dessa framföra barnets åsikter utan att det föreligger någon oförenlighet med artikel 12.89 Det bör framhållas att ställföreträdaren givetvis måste kommuni- cera med barnet. För professionella aktörer som agerar särskilda före- trädare för ett barn gäller som huvudregel att företrädaren både ska framföra barnets inställning och synpunkter samt redogöra för sin egen bedömning om vad som är bäst för barnet.90 En vårdnadshavare har i sin tur en skyldighet enligt att beakta barnets åsikter i förhållande till ålder och mognad. Det kan också påpekas att en domstol (eller annan beslutsfattande myndighet) har en utred- ningsskyldighet i indispositiva mål och ärenden samt en skyldighet att beakta vad som är bäst för barnet (se kapitlet om artikel 3). Det kan därför finnas anledning för en beslutsfattare att säkerställa att en ställföreträdare inhämtat synpunkter från det barn som är i stånd att 89Jämför (2019) s. 427. 90Jämför rättsfallet HFD 2014 ref. 38. Läs mer om rättsfallet i kapitlet om artikel 37. Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade bilda egna åsikter i frågan. Det kan göras t.ex. genom frågor till ställ- företrädaren eller att i ett föreläggande uppmana ställföreträdaren att inhämta och redogöra för barnets synpunkter. Åtgärderna bör doku- menteras. Sammantaget är de krav som artikel 12 innebär normalt uppfyllda för ett barn som är part i en process hos en förvaltningsmyndighet eller i domstol. Motstående intressen eller ett egenintresse för ett barns ställföreträdare I vissa fall kan det föreligga motstående intressen mellan ett barn och den som normalt företräder barnet. En ställföreträdare kan också ha ett egenintresse i den fråga som ska avhandlas, som gör företrädaren olämplig att företräda barnet. I dessa fall kan det inte anses säker- ställt att ett barn fritt får uttrycka sina åsikter, om barnets synpunkt- er inhämtas genom ställföreträdaren. Det ska framhållas att en ställ- företrädares egenintresse inte nödvändigtvis behöver innebära att han eller hon inte kan föra barnets talan, eftersom barnets och ställ- företrädarens intressen kan vara förenliga med varandra. I de fall när det finns en risk för att den som normalt företräder ett barn inte framför barnets åsikter, måste barnet beredas möjlighet att höras på annat sätt. Det kan t.ex. göras genom att barnet ges pro- cessbehörighet, att en särskilt tillförordnad ställföreträdare förordnas eller att barnet ges möjlighet att höras i ärendet utan att det behövs samtycke från barnets vårdnadshavare. Alla dessa varianter förekommer i den svenska lagstiftningen. Som exempel finns det möjlighet att i vissa fall förordna en god man för ett barn när barnets företrädare har ett egenintresse i saken (11 kap. 2 § FB). Under en förundersökning i brottmål finns det möjlighet att förordna en särskild företrädare för en målsägande som är barn, bl.a. om barnets vårdnadshavare är misstänkt för brottet (lagen, 1999:997, om särskild företrädare för barn). Ett offentligt biträde kan få agera som ett barns ställföreträdare i vissa fall enligt LVU (36 § tredje stycket jämförd med 39 § andra stycket LVU). I socialtjänst- lagen och LVU finns det en möjlighet att höra ett barn utan att bar- nets vårdnadshavare samtyckt till det och ett barn som fyllt har rätt att själv föra sin talan (11 kap. 10 § SoL och 36 § LVU). Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade Sammantaget har det vidtagits åtgärder för att ett barn ska kunna höras och fritt uttrycka sina åsikter (själv eller genom ställföreträdare) även i de fall det finns risk för att barnets ställföreträdare har ett annat intresse än barnet i frågan. Vår bedömning är att svensk lagstiftning stämmer överens med artikel 12 i i denna del. När ett barn inte är part men berörs direkt av förfarandet I vissa fall är ett barn föremål för förfarandet utan att vara part, t.ex. i ett vårdnadsmål. I dessa fall kan ett barn inte framföra sina åsikter i egenskap av part, utan annat lagstöd måste till för att säkerställa att ett barn hörs på det sätt som avses i artikel 12.2. Barnet kan givetvis självmant ta kontakt med den domstol eller myndighet som prövar frågan och yttra sig, men det kan inte anses tillräckligt för att kraven i artikel 12.2 ska vara uppfyllda. När det gäller ärenden om förordnande och entledigande av för- myndare, läs nedan under avsnittet om åldersgränser. Familjerättsliga mål och ärenden När det först gäller mål om vårdnad, boende och umgänge samt verk- ställighet av sådana avgöranden kan det noteras att förfarandet i allra högsta grad rör det barn som beslutet gäller. Barnet måste därför beredas möjlighet att höras i den mening som avses i artikel 12.2. I dessa fall är barnets föräldrar (eller andra vårdnadshavare) nor- malt inte överens om vad som är bäst för barnet. Barnets åsikter bör därför lämpligen inhämtas på annat sätt än endast genom en förälder eller vårdnadshavare. Enligt svensk rätt inhämtas ett barns synpunkter i dessa mål nor- malt dels genom parternas uppgifter, dels genom att en familjerätts- handläggare håller samtal med barnet inom ramen för en social- nämnds utredning om vårdnad, boende och umgänge. I kapitlet om artikel 9 diskuterar vi dessa bestämmelsers förenlighet med artikel 9.2, som rör situationen att ett barn skiljs från en förälder. De möjligheter som ett barn ges att delta i ett förfarande menar vi inte är tillräckliga för att stämma överens med konventionen i den delen. Motsvarande resonemang är giltigt även när det gäller ett barns möjlighet att fritt uttrycka sina åsikter (oavsett om barnet genom beslutet skiljs från Artikel 12 – uttrycka åsikter och få dem beaktade en förälder eller inte). Bestämmelserna i 6 och 21 kap. FB kan följ- aktligen inte sägas säkerställa att ett barn hörs på sätt som avses i artikel 12.2. Läs mer om denna diskussion i analysen i kapitlet om artikel 9. När det gäller sådana administrativa förfaranden som inte omfattas av förvaltningslagen (eller annan motsvarande processuell lagstift- ning), dvs. ärenden som inte handläggs av en förvaltningsmyndighet eller domstol, är det främst genom den verksamhetsspecifika lag- stiftningen som ett barn bereds möjlighet att höras. T.ex. finns det bestämmelser om att ett barns inställning till en åtgärd ska klarläggas och beaktas i förhållande till ålder och mognad i skollagen och patient- lagen. Även om dessa bestämmelser inte är identiska med formuler- ingen i artikel 12 i , framgår det av förarbetena att de är menade att återspegla samma innehåll. Det kan dock noteras att formuleringen i t.ex. socialtjänstlagen på ett tydligare sätt ger ut- tryck för detta än bestämmelserna i t.ex. skollagen och patientlagen. Det ska också påpekas att en beslutsfattare i ett administrativt förfarande normalt inte behöver lagstiftning för att bereda ett barn möjlighet att höras, t.ex. genom att erbjuda ett samtal med barnet eller dess föräldrar. En annan sak är att det, beroende på omständig- heterna, kan behövas en sådan bestämmelse för att staten ska kunna säkerställa att ett barn i praktiken fritt kan uttrycka sina åsikter. Som utgångspunkt är vår bedömning att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med artikel 12 i när det gäller dessa administrativa förfaranden.