sou · H8B373d3 · 2020-11-30 00:00:00 — Intresset från markägarna var dess- utom även relativt lågt inom Nya Komet, och blir det så även med detta förslag kan det att bli svårt att uppnå eventuella framtida arealmål. b)Möjligheten att skydda de viktigaste områdena för biologisk mång- fald skulle troligen bli mindre, något som kan försämra statusen för biologisk mångfald. kan även en lägre kvalitet på de formella skydd som bildas komma att innebära att det totala areella behovet av avsättningar för biologisk mångfald kommer att vara större, något som är negativt även för skogsnäringen och möjligheterna till en växande cirkulär bioekonomi. c)Det skulle bli svårare att bedriva ett systematiskt och strukturerat skyddsarbete och att skydda av biologiskt mest värdefulla områ- dena. Det skulle sannolikt även bli omöjligt att bevara kvarvarande skogliga värdekärnorna då en del av dessa kan komma att avverkas i och med att myndigheterna inte kommer att ha någon reell möj- lighet att förhindra det. d)Bevarandet av stora sammanhängande områden med många mark- ägare kommer att bli svårt. Detta kan särskilt bli ett problem i där det generellt sett är fler markägare som berörs av varje skyddsvärt område. Något som kan innebära att dessa områden fragmenteras och tappar mycket av sina värden även om de i delar kan bevaras. e)Utredningen föreslår att områdesskydd för andra naturtyper än skog ska behålla nuvarande arbetssätt. Detta är ologiskt då det ofta ingår skog även i områden som skyddas för t.ex. deras höga limniska eller värden eller när värdefulla våtmarker skyd- das. Hur drar man i så fall gränsen mellan vad som ska skyddas med den ena metoden resp. med den andra. Det enda rimliga är att behålla nuvarande arbetssätt oberoende av naturtyp. Sammantaget bedömer jag att de negativa konsekvenserna av förslaget överstiger de tänkta fördelarna. Vid CBD:s fjortonde möte togs beslut om hur uttolkningen av Aichimål 11 ska göras avseende de områden som räknas in som ”Other effective area-based Conservation measures” (OECM), dvs. den som inte är formellt skyddade. Av dessa riktlinjer9 framgår att dessa områden bland annat ska vara tydligt avgränsade, ha en ända- målsenlig förvaltning, konkret bidra till bevarande av biologisk mång- fald på platsen (alltså ska de ha höga naturvärden) och vara effektivt och långsiktigt bevarade. Detta är helt rimliga krav att ställa på områden som ska anses bidra till bevarande av biologisk mångfald på lång sikt. Frivilliga avsättningar, skogliga impediment och hänsynsytor kan ha höga naturvärden, men utifrån ovanstående är det viktigt att poäng- tera att många sådana områden inte kan anses uppfylla dessa grund- läggande kriterier för OECM:er. Till exempel i en undersökning så bedömdes av de frivilliga avsättningarna ha höga naturvärden, dessutom är det inte känt var många av dessa är belägna då endast storskogsbruket offentliggör sina frivilliga avsättningar. När det gäller de skogliga impedimenten är deras naturvärde på områdesnivå sällan känt och ska de kunna inkluderas bland OECM så behöver man precis som för frivilliga avsättningar identifiera och avgränsa vilka av dessa som har höga naturvärden och bedöma vilka som bidrar till bevarande av biologisk mångfald. Först därefter kan de räknas in i Aichimål 11 om de bedöms kunna bevaras långsiktigt. När det gäller hänsynsytor ser jag det som i princip uteslutet att inklu- dera dem i Aichimål 11 då de i ännu lägre grad har höga naturvärden, inte är geografiskt definierade samt har okänd och tveksam långsik- tighet. Sammantaget konstaterar jag att det endast är de områden som upp- fyller CBD:s riktlinjer som är rimliga att inkludera i måluppfyllelsen för Aichimål 11 och att endast en mindre del av frivilliga avsättningar och impediment uppfyller de kraven samt att hänsynsytor inte gör det. I övrigt hör dessa hemma i måluppfyllelsen för Aichimål 7. Vikten av inventering som kunskapsbas för beslut om markanvändning Utredningen föreslår att nyckelbiotopsinventeringen ska gallras med avseende på vissa uppgifter, men att ska kunna fort- sätta med inventering och dokumentation av skogliga naturvärden genom att göra en naturmiljöbeskrivning. Det är bra att utredningen 9Decision adopted by the Conference of the parties to the Convention on Biological Diver- sity – 14.8 Protected areas and other effective area-based conservation measures. har konstaterat att kunskap om skogliga naturvärden är grundlägg- ande för att både markägare och myndigheter ska kunna ta kloka och välgrundade beslut om markanvändning, men det är olyckligt att sam- lad kunskap om biologiskt värdefulla områden ska raderas. Utredningens slutsats att det är viktigt med kunskap om skogar med höga naturvärden, både vad gäller omfattning men också var de är belägna, samt att utan platsbunden information om de skogsbio- logiska värdekärnorna är det i praktiken omöjligt att bedöma kon- nektiviteten i landskapet och säkerställa att naturvårdsavsättningar ingår i väl förbundna system, som tryggar ett långsiktigt artbevar- ande och en genetisk variation inom populationer är korrekt. Det är viktigt att konstatera att beslut om markanvändning, inklu- sive genomförande av områdesskydd, kräver god kunskap om vilka naturvärden som finns i skogen och var dessa är belägna. Och ju mer kunskap myndigheter och markägare har, desto bättre och mer effektivt kan naturvård i skogen bedrivas, både av myndigheter genom områdesskydd, men också av markägare genom frivilliga avsättningar och lämnad hänsyn. Det behövs således kunskap dels om naturvärden i de enskilda områdena, men även sam- lad kunskap om naturvärden i ett landskapsperspektiv för att kunna ta välgrundade beslut. Och endast när både myndigheter och mark- ägare har detta kunskapsunderlag kan det formella skyddet och de frivilliga avsättningarna samverka effektivt och uppnå en god grön infrastruktur. Det är därför viktigt med en hög ambitionsnivå och god geografisk täckning på de inventeringar som görs och att inven- teringar kan göras av både och länsstyrelserna samt att de genomförs med en gemensam metodik så deras resultat kan komplettera varandra. Ett politiskt ställningstagande om hur ska uppfylla sina internationella åtaganden om biologisk mångfald i skogen Utredningen föreslår att uttolkningen av internationella åtaganden om biologisk mångfald och en politik för genomförandet av dessa bör ske genom ett politiskt beslutsfattande och inte över- lämnas till myndigheterna. Detta är i grunden bra, då det är politiken som kan tillsätta resurser och ta ansvar för besluten. Dagens system med myndigheter som får ett mål att uppnå, men med för lite resur- ser för att uppnå målet är som konstateras inte ändamålsenligt. markägare kan få stå utan ersättning genom att myndigheterna har för små anslag för markersättningar, men ambi- tioner att genomföra uppsatta mål. kan man ha vissa farhågor kring detta förslag. Det tar att genomföra formellt skydd av skog, normalt är att ett ärende tar mellan två och . Tanken att medlen ska följa målen är en god ambition, men om processen startar ett visst år för att uppnå vissa mål och ersättningen ska betalas ut när man är klar med processen är det stor risk att de ekonomiska förutsättningarna har hunnit ändras. Om målen och medlen ska sättas upp av politiken är det stor risk att det blir svårt att få till stånd ett långsiktigt stabilt genomförande. Något som skulle underlätta är om berörda myndig- heter skulle kunna disponera medlen för markersättningar i stället som i taget. På så sätt kan de medel som avsätts år 1 användas när processen är klar oavsett om det tar ett eller . Samverkan mellan och myndigheterna Utredningen har flera förslag som berör , till exempel ett nytt markförsäljningsprogram som underlag för att kunna erbjuda ersättningsmark vid områdesskydd, att några ekoparker ska bli natio- nalpark, att värdefulla områden på mark ska skyddas osv. Sammantaget kan konstateras att möjligheterna till en god samver- kan mellan och berörda myndigheter borde vara goda. Det finns ett flertal områden där ytterligare samverkan skulle kunna ut- vecklas, särskilt går det att utveckla samarbetet med naturvårdande skötsel och arbetet med friluftsliv och naturturism. Det är också naturligt att staten ser över och använder sina sam- lade resurser för att främja de samhällsmål man vill uppnå. För att upp- nå detta och hitta de synergier som finns behöver dock uppdragen till berörda myndigheter och styrsignalerna till samordnas. Man måste vara medveten om att sätter ramarna för deras verksamhet och är direktivet för inriktat på produktion och ekonomisk vinst så minskar möjligheter att samverka och vara en tillgång för naturvården och andra samhällsmål. Men om ägardirektiv och myndighetsstyrning sker synkat och samordnat bör man kunna uppnå en god samverkan mellan parterna och gemensamt jobba för uppsatta samhällsmål. Fjällen, inklusive dess fjällnära skogar, tillhör mest opåver- kade miljöer och har mycket höga naturvärden och upplevelsevär- den. fjällnära skogar saknar motsvarighet i och EU och har en unik funktion som stora ekologiskt väl fungerande land- skapsavsnitt med hög ekosystemmångfald och delar i en grön infra- struktur inom . Det finns ett starkt inter- nationellt intresse av att skyddar och förvaltar fjällområdets särskilt värdefulla områden på ett sätt så att dess naturvärden och upplevelsevärden för friluftslivet bevaras långsiktigt. De fjällnära barrskogarnas värden för biologisk mångfald har be- skrivits närmare i forskningsprojektet ”Det boreala skogslandskapets gröna infrastruktur”. En slutsats är att de fjällnära skogarna repre- senterar ett på många sätt unikt område till sin sammansättning av naturliga skogar. I rapporten beskrivs områden som består av ”sam- manhängande kontinuitetsskogar” större än 10 000 ha ur ett borealt perspektiv. Värt att notera är att utanför nordvästra har vi inga skogar med höga naturvärden som är så här stora och sammanhängande, något som gör värdet av dessa fjällnära skogar ännu större. Av denna rapport framgår vidare att ”det förekommer ett stort och sammanhängande område med strukturell konnektivitet av intakt, natur och naturnära skog längs den Skandinaviska fjällkedjan. Detta bekräftar men ger en mycket mer detaljerad bild av resultat från tidigare globala analyser av kvarvarande intakt skog och intakta skogslandskap, där de fjällnära skogarna utgör ett av de fåtal som fort- farande finns kvar. Därmed finns också anledning att tydligt föra fram dessa skogars unika värden utöver deras betydelse för den biologiska mångfalden i skogslandskapet i norra . Ur ett europeiskt och globalt perspektiv har ett specifikt ansvar för dessa skogars bevarande.” Annan forskning har visat att det även finns starkt stöd för att kvar- varande intakta skogsekosystem har ett högt värde inte bara med avseende på biologisk mångfald utan även med avseende på t.ex. kli- mat, ursprungsbefolkningar och människors välbefinnande i jämförelse med brukade skogar, även i en global kontext10. I detta sammanhang bör betydelsen av de svenska fjällnära skogarna för renskötsel och samisk kultur även lyftas fram. 10The exceptional value of intact ecosystems. Nature ecology & evolution. Nya kunskaper om skyddsvärda naturområden har tillkommit som en följd av utökade inventeringar och fjärranalys- metoder. Av den inventering och sammanställning av tidigare kun- skap som genomfördes av länsstyrelserna och under fältsäsongen 2020 kan konstateras att det finns produktiv skog med höga naturvärden i och i anslutning till det fjäll- nära området. Sammantaget är det av mycket stort nationellt som internationellt intresse att dessa kan bevaras då inga motsvarigheter i övrigt finns i . Statens skogar i och i anslutning till det fjällnära området Som ett första steg i bevarandet av de biologiskt värdefulla skogarna i och i anslutning till det fjällnära området bör de skogar som ägs av och skyddas, något som också är utred- ningens förslag. När det gäller innehav i detta område så är min bedömning att det bästa är att dessa områden överförs till Natur- vårdsverket precis som gjordes med de områden som pekades ut i sam- band med inventeringen av statliga skogar 2003–2004. De kan då för- valtas av de naturvårdande myndigheterna. Jag kan dock konstatera att huvuddelen av de befintliga naturreservaten fortfarande kvarstår i ägo, något som innebär att många naturreservat ägs eller kommer att ägas delvis av både och Fastig- hetsverket. Detta är synnerligen opraktiskt och ineffektivt och kan därför inte betraktas som ändamålsenligt. är dess- utom den myndighet som har regeringens uppdrag att förvärva och förvalta värdefulla naturområden för statens räkning, något som fram- går av Förordning (2012:989) med instruktion för . Det är därför rimligt och logiskt att de naturreservat som ägs av tillsammans med de oskyddade biologiskt värde- fulla skogarna på innehav i nordvästra över- förs till så att dessa kan få en effektiv och samord- nad förvaltning. Skogsbruket på renskötselns åretruntmarker Den fjällnära skogen är av stor betydelse för renskötseln, renen och den samiska kulturen. Skog nära den fjällnära gränsen, inom skogs- samebyarnas åretruntmarker brukas av renskötseln större delen av året, och har fått allt större betydelse i takt med att den konkurrerande markanvändningen ökat. Området utgör bland annat kalvningsland för skogssamebyar, och ger ett gott skydd för renarna vid svårare väderleksförhållanden samt mot insekter. Den kontinuitets- skog, ofta med höga naturvärden, som finns kvar i den fjällnära regio- nen är mycket viktig för renskötseln, och inte bara för den biologiska mångfalden. Den fjällnära skogen utgör även delar av samebyarnas kärnområden i fråga om viktiga betesmarker (mark och- hänglavs- bete). behöver renen tillgång till viktigt näringsintag genom svampbete för att bygga upp energiintaget inför kommande vinter. Den fjällnära skogen är ett unikt område med särskilt höga värden i samisk betydelse, där liten eller ingen alls påverkan av kal- och trakthyggesbruk ägt rum. Bältet av fjällnära skog som sträcker sig från norr till söder innefattar lång samisk kulturhistoria, där renens vand- ringsmönster fortfarande kan ske på ett naturligt sätt. Renskötseln och den samiska kulturen är dessutom ett riksintresse av nationell betydelse, som innefattar stora delar av den fjällnära skogsregionen. Renskötselrätten gäller både på statlig mark och privat/enskilt ägd mark. Starkast är rättigheterna inom så kallad kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition, samt på renbetesfjällen. Detta befästs i förarbetena till den nu gällande ren- näringslagen där det anges att sådan mark i första hand är avsedd för de renskötande samernas bruk. Inom det fjällnära området är samiska markrättigheter särskilt starka. Trots det avverkar staten fortfarande skog på åretruntmark- erna inom det fjällnära området, även på sådan mark som i första hand är avsedd för de renskötande samernas bruk. Dessutom kan samebyarnas rättigheter vara är starkare än vad som tidigare antagits, något som inte minst den avgjorda Girjasdomen visar. är dominerande ägare till statens innehav på åretruntmarkerna. Deras huvudsakliga verksamhet utgörs av skogs- bruk och står ofta i konflikt med bevarande av större sammanhäng- ande och biologiskt värdefulla områden och påverkar även förutsätt- ningarna för renskötsel negativt. ekonomiska vinst från det fjällnära skogsbruket uppgår enligt utredningen till några få miljoner , en mycket liten vinst som för staten bör kunna betraktas som försumbar. Den mark som staten förvaltar genom är särskilt känslig ur rättslig synpunkt för samebyarna. Dagens system med en statlig förvaltning av skog bygger på synsättet att på dessa marker har staten ett särskilt ansvar i förhållande till samisk markanvänd- ning. Det är särskilt viktigt att beakta att marker inte bolagiserades bland annat för att skydda renskötseln. De identifierade skyddsvärda områdena på mark bör som nämnts ovan få ett långsiktigt skydd. När det gäller frågan om markanvändning på övriga skogar på innehav på åretruntmarkerna så konstaterar jag att sådan mark i första hand är avsedd för de renskötande samernas bruk, dvs renskötsel ska ha företräde framför annan markanvändning. är den ekono- miska vinsten av skogsbruk mycket liten. Med tanke på de små intäkterna, de negativa konsekvenserna för biologisk mång- fald, renskötsel, naturturism och friluftsliv är min bedömning att det inte bör bedrivas skogsbruk på dessa marker. Sammantaget bedömer jag därmed att det enda rimliga är att uppdrag att bedriva skogsbruk i nordvästra måste upphöra. Staten bör gå före Det finns fortfarande ett stort behov av att bevara och skydda bio- logiskt värdefulla skogar. Det gäller såväl i och i anslutning till det fjällnära området som i övriga . För att staten ska kunna ha hög trovärdighet i arbetet med formellt skydd av skog är det rimligt och logiskt att staten först skyddar de biologiskt värdefulla skogar som är statligt ägda. Dagens kunskapsläge är att det i och i anslutning till det fjällnära området finns det ca 140 000 ha skyddsvärd produk- tiv skog och i övriga landet ca 80 000 ha skyddsvärd produktiv skog, i huvudsak på och mark. Skydd av dessa kända skyddsvärda statliga skogarna skulle vara ett viktigt och stort steg mot att bevara kända skogliga värdekärnor och höja trovärdig- heten i statens naturvårdsarbete och bör därför genomföras så snart det är möjligt. Skyddad natur och bioekonomi Jag ser mycket positivt på förslagen om att utveckla formellt skyd- dade skogar så att de kan få större betydelse för lokal och regional utveckling. Särskilt bör förslaget om att bilda nationalpark av fyra av ekoparker nämnas. Vidare kan jag konstatera att det finns goda förutsättningar för att bilda ytterligare nationalparker som skulle kunna bli en tillgång för lokalt och regionalt näringsliv, men då bild- ande och förvaltning av nationalparker kräver mycket initialt arbete behöver regeringen och berörda myndigheter göra en riktad satsning för att detta ska kunna genomföras. Jag bedömer dock att vinsten för samhället med en sådan satsning skulle vida överstiga kostnaderna. Förslaget att gynna naturturism i och kring skyddade områden är positivt. Naturturism i skyddade områden i allmänhet och national- parker i synnerhet är i normalfallet i behov av anläggningar och anord- ningar. Att se över möjligheterna till etableringar i t.ex. nationalparker kan vara befogat och säkert göras utan större negativ påverkan i vissa fall. Men det är ännu viktigare att se över omlands- och destinations- arbete kring nationalparkerna och vissa skyddade områden. Då kan en utvecklad besökarinfrastruktur inom det skyddade området till- sammans med satsningar i anslutning till det skyddade området bidra till naturturism, friluftsliv och lokal och regional utveckling. Här är bland annat kommunerna viktiga aktörer som i planarbetet kan möj- liggöra för anläggningar i anslutning till skyddade områden. I de flesta fall kan anläggningar för naturturism etableras i direkt anslutning till skyddade områden som nationalparker, och behöver då inte etableras i området. Detta kräver dock en utvecklad samverkan mellan mark- ägare, myndigheter, kommuner och entreprenörer och former för detta behöver utvecklas, gärna genom ett uppdrag till berörda myndigheter. En viktig del av utredningen gäller att undersöka möjligheterna och lämna förslag på åtgärder för en växande cirkulär bioekonomi, bland annat för att minska miljö och klimatpåverkan. Flera förslag läggs för att öka tillväxten och därmed ligga till grund för ett större uttag av biomassa från skogen. Detta ger möjlighet till en växande cirkulär bioekonomi. Det framhålls till exempel att vi behöver ta ut mer biomassa ur skogen för att klara den substitution som behövs för klimatomställ- ningen. Det finns dock ingen tydlig koppling mellan avverknings- volymer och graden av substitution som jag ser det. till fördel- ningen av kort- respektive långlivade produkter ser det ut att finnas en stor potential för ökad substitution genom att inom ramen för de volymer som redan avverkas öka andelen långlivade produkter. För att åstadkomma en ökad substitution gör jag bedömningen att andra åtgärder behöver komma till stånd. Det kan till exempel vara åtgärder och styrmedel för att successivt fasa ut vissa kortlivade produkter och öka produktionen av sådana långlivade produkter som långsiktigt binder kol. Om man har som målsättning att skogen ska bidra till minskad klimatpåverkan är det viktigt att förstå att den skog som står kvar binder koldioxid, och det gör den till dess att den avverkas. SLU har i flera sammanhang tagit fram scenarier för att beskriva utvecklingen av kolbalansen med olika antaganden om för- utsättningarna i skogsbruket, något som också framkommer i Väg- valsutredningen. Där framgår bland annat att kolsänkan i skog och mark skulle, i ett kort tidsperspektiv, öka om arealen skyddad pro- duktiv skogsmark ökar, t.ex. för att främja biologisk mångfald för att nå miljömålet Levande skogar och för att leva upp till de inter- nationella åtaganden som gjorts för skydd av ekosystem. I ett längre tidsperspektiv minskar effekten på kolinlagringen när tillväxten avtar, men är ändå inte försumbar. En ökning av kolsänkan förutsätter att den totala avverkningen minskar, något som naturligtvis är negativt för skogsindustrin, men alltså är positivt för klimatet och biologisk mångfald. Ökat skydd av skog på produktiv skogsmark resulterar i SLU:s beräkningar i en kraftig ökning av nettoinlagringen. Den extra årliga kolinlagringen minskar dock på men kvarstår i någon omfattning åtminstone uppemot . Det finns alltså starka synergier mellan att bevara och skydda skogar för biologisk mångfald och att öka skogens kolsänka. På kort och medellång sikt är alltså det bästa för klimatet att avverka mindre och skydda mer skog. Detta är en viktig slutsats som inte tillräckligt tydligt framkommer i utredningens slutsatser. har haft i uppdrag att föreslå lösningar i många av de frågor som dominerat den polariserade skogsdebatten . Utredningen har gjort ett ambitiöst försök att, under stor tids- press, lägga fram en lång rad förslag med en tydlig röd tråd. För- slagen hänger således ihop i sina delar och måste ses som en helhet. Dessvärre tror jag inte att de kommer att lösa konflikten i skogen, utan ser snarare risker för nya konflikter. Många av de förslag som utredningen har lagt fram kommer inne- bära en lättnad för skogsbruket genom en minskad insyn för allmän- heten. ger utredningen förslag som kommer innebära större krav på skogsbruket och spelregler som inte är vare sig tydliga eller långsiktiga då de baserar sig på hur regeringen väljer att prioritera i sin statsbudget. Trots att en av grunderna för utredningen har varit att utgå från dagens skogspolitik så innebär flera av förslagen tydliga förskjutningar i politiken. Det är till exempel mycket oklart vad miljömålssystemet kommer att få för roll med de förslag som läggs fram. I detta särskilda yttrande har jag utvecklat huvuddragen i de pro- blem jag ser med utredningens förslag. Mer detaljerade synpunkter för varje förslag kommer att utvecklas i remissvar. Om förslagets olika delar Utredningen förslag om en tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi Jag stödjer utredningens bedömningar och förslag i denna del som rör en nationell samordnare för skogsprogrammet (förslag 9.3) samt behovet av mer kunskap genom, bland annat, ett vetenskapligt råd för biologisk mångfald i skogen och tillhörande utredningar (förslag 9.9). Dessa två förslag ger goda förutsättningar för en gedigen kunskaps- bas att stå på liksom att det, genom ett nationellt skogsprogram som leds av en politiskt oberoende samordnare och hanterar alla skogs- frågor integrerat, bäddar för ett helhetsperspektiv. Utredningen är dock otydlig när det gäller den nationella sam- ordnarens mandat.