sou · H8B347 · 2020-08-26 00:00:00 — När socialnämnden t.ex. handlägger ärenden om bistånd enligt LMA är det således relevant att handläggningen sker med utgångs- punkt i samma regler som socialnämndens handläggning av ekono- miskt bistånd enligt socialtjänstlagen. Med annan verksamhet avses verksamhet som regleras i annan lag än socialtjänstlagen, LVU eller LVM och där socialnämnden anges som ansvarig . Till exempel finns det i regler om socialnämndens medverkan vid fastställ- ande av faderskap och föräldraskap samt underhållsbidrag till barn. Där finns även regler om socialnämndens medverkan i frågor om vårdnad, boende och umgänge samt om medverkan i samband med adoptioner. Även i finns regler om socialnämndens an- svar för att provisoriskt förvalta dödsbon och göra dödsboanmälan till . ansvarar även enligt LMA för att lämna bistånd till vissa utlänningar som har ansökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan an- sökan prövas. Här skiljer sig utredningens förslag från offentlighets- och sekre- tesslagen och lagen om behandling av personuppgifter inom social- tjänsten då bestämmelsen omfattar både lag och förordning medan offentlighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av person- uppgifter inom enbart tar sikte på lag. Förordningar utgör emellertid ett viktigt komplement till lagen och bör därför om- fattas av socialtjänstlagens definition av socialtjänst. Annan verksamhet som ska bedrivas av Med socialtjänst bör även avses annan verksamhet som enligt lag eller förordning ska bedrivas av SiS. Eftersom en stor del av SiS verk- samhet bedrivs med stöd av LVU och LVM, utgör SiS verksamhet redan socialtjänst i dessa delar. Genom att reglera även annan verk- samhet som bedrivs av SiS blir dock socialtjänstlagen tillämplig då SiS ska bedriva annan verksamhet, t.ex. enligt lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU). LSU omfattas i tillämpliga delar av socialtjänstlagen. Det gäller t.ex. bestämmelsen i 14 kap. 2 § SoL om personalens med- verkan till att den verksamhet som bedrivs och de insatser som ges är av god kvalitet.30 Utredningen föreslår i avsnitt 11.3 en omformu- lering av bestämmelsen om personalens medverkan till god kvalitet och den definition som här avses innebär därför också ett viktigt komplement till det förslaget. Även SiS verksamhet regleras likt social- nämnden till viss del i förordning varför utredningens förslag om- fattar verksamhet enligt både lag och förordning. Lagen om behand- ling av personuppgifter inom har motsvarande definition. Offentlighets- och sekretesslagen omfattar emellertid inte SiS verk- samhet enligt förordning. Även om SiS verksamhet i stora delar utgör socialtjänst så finns det viss verksamhet som inte bör omfattas av socialtjänstlagens till- lämpningsområde. SiS anordnar enligt 24 kap. 8 och 9 §§ skollagen (2010:800) utbildning vid de särskilda ungdomshemmen för den som inte kan fullgöra sin skolplikt eller skolgång på annat sätt. Bestäm- melserna kompletteras av förordningen (1983:28) om undervisning av barn och ungdomar som vistas vid särskilda ungdomshem. Sådan utbildningsverksamhet ska inte anses som socialtjänst och undantas därför i utredningens förslag. Inte heller ska det anses som socialtjänst när SiS bedriver hälso- och sjukvård vid de särskilda ungdomshem- men och LVM-hemmen. Av 3 kap. 6 § socialtjänstförordningen (2001:937) följer att det ska respektive bör finnas tillgång till läkare och psykologisk expertis vid dessa hem. Att det ska respektive bör finnas tillgång till läkare och psykologisk expertis är emellertid inte detsamma som att SiS har en skyldighet att bedriva hälso- och sjuk- vård, dvs. det följer inte av lag eller förordning att SiS ska bedriva hälso- och sjukvård. Denna verksamhet omfattas således inte av ut- redningens förslag och behöver följaktligen inte heller undantas. Här skiljer sig utredningens förslag från offentlighets- och sekre- tesslagen då bestämmelsen i offentlighets- och sekretesslagen endast tas sikte på sådan verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av SiS. Lagen om behandling av personuppgifter inom tar emellertid sikte på den verksamhet som bedrivs av SiS och omfattar 2000/01:80 s. 136. därmed verksamhet enligt både lag och förordning. Några undantag likt de ovan görs dock inte i lagen om behandling av personuppgifter inom . Verksamhet hos ska inte räknas som socialtjänst I socialtjänstlagen regleras vissa uppgifter som ska utföras av . Det gäller bl.a. tillsyn (13 kap.), tillståndsprövning (7 kap.) och pröv- ning av om ett ärende ska flyttas över till en annan kommun (2 a kap. Att sådana uppgifter regleras i socialtjänstlagen är naturligt efter- som de tar sikte på verksamhet. Det innebär emellertid inte att IVO:s verksamhet för den skull ska anses vara socialtjänst. IVO:s uppdrag är i stället att genom tillsyn och tillståndsprövning bidra till att är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter. Den verksamhet som bedriver med stöd av socialtjänstlagen bör därför inte anses vara socialtjänst. Utredningens förslag skiljer sig därmed från bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av per- sonuppgifter inom . Utöver de skillnader i förhållande till offentlighets- och sekretess- lagen och lagen om behandling av personuppgifter inom som har redogjorts för ovan finns det ytterligare verksamhetsområden som omfattas av definitionerna i offentlighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av personuppgifter inom men som inte omfattas av utredningens definition. Dessa verksamheter är: –verksamhet enligt LSS, –ärenden om bistånd till asylsökande och andra utlänningar som inte handläggs av socialnämnden, –verksamhet hos invandrarbyrå, –ärenden om tillstånd till parkering för rörelsehindrade, –ärenden hos patientnämnd om allmän omvårdnad, –verksamhet enligt lagen om utredningar för att förebygga vissa skador och dödsfall, och –verksamhet hos annan myndighet som innefattar omprövning av nämndens beslut. Frågan om huruvida verksamhet enligt LSS utgör socialtjänst har uppmärksammats i olika sammanhang. Anledningen till att denna verksamhet, enligt utredningens förslag, inte omfattas av begreppet socialtjänst är i första hand att det i LSS redan finns heltäckande be- stämmelser om handläggning av ärenden, genomförande av beslut m.m.LSS står, så att säga, på egna ben och det finns därför ingen anled- ning att tillämpa socialtjänstlagens bestämmelser om t.ex. handlägg- ning och dokumentation. Vidare framstår det inte som möjligt eller lämpligt att låta utredningens förslag om vetenskap och beprövad erfarenhet (se avsnitt 14) gälla verksamhet enligt LSS. I fråga om övriga verksamhetsområden som omfattas av offent- lighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av personupp- gifter inom är utredningens bedömning att dessa inte kan anses utgöra socialtjänst i egentlig mening och därför inte bör omfattas av socialtjänstlagens tillämpningsområde. Då bistånd enligt LMA huvudsakligen handläggs av Migrations- verket vore det enligt utredningens bedömning att göra definitionen av socialtjänst alltför vid om den skulle omfatta alla ärenden om bi- stånd till asylsökanden och andra utlänningar. Utredningen anser därför att definitionen i denna del bör motsvara lagen om behandling av personuppgifter inom som endast omfattar sådant bistånd enligt LMA som lämnas av socialnämnden. Sedan de kommunala invandrarbyråerna reglerades i offentlig- hets- och sekretesslagen och sedermera lagen om behandling av per- sonuppgifter inom har området som reglerar ansvaret för asylsökande, andra utlänningar och nyanlända utvecklats och lag- stiftningen anger ett tydligare ansvar på såväl statlig som kom- munal nivå. Att ange vilken verksamhet som mot- svarar de kommunala invandrarbyråerna är därför mycket svårt. På nivå är det även primärt kommunen och inte socialnämn- den som ansvarar för t.ex. mottagande av vissa nyanlända för bosätt- ning och att erbjuda samhällsorientering.31 Hur detta ansvar organi- 31Se lag (2016:38) om mottagande av vissa nyanlända invandrare för bosättning och lag (2013:156) om samhällsorientering för vissa nyanlända invandrare. seras ser olika ut i olika kommuner. De kommunala invandrarbyråerna bör därför inte ingå i definitionen av begreppet socialtjänst och där- med inte omfattas av socialtjänstlagens tillämpningsområde. I fråga om ärenden rörande tillstånd till parkering för rörelse- hindrade så handläggs dessa av kommunen. Av förarbetena framgår att kopplingen till verksamhet är mycket svag.32 Dessa ärenden har inte heller enligt utredningens bedömning någon tydlig anknytning till socialtjänstlagen och bör därför inte omfattas av defi- nitionen av begreppet socialtjänst. Att dessa ärenden behöver omges av sekretess och regler kring hantering personuppgifter är en annan sak och motiverar inte att de ska omfattas av socialtjänstlagens defini- tion av socialtjänst. Det är vidare rimligt att ett klagomål hos patientnämnden som rör ett ärende enligt socialtjänstlagen också ska omfattas av social- tjänstens sekretess när ärendet hanteras som ett klagomål hos patient- nämnden. Däremot bör inte ärenden hos patientnämnden omfattas av socialtjänstlagens definition av socialtjänst. ansvarar för utredningsverksamheten enligt lagen om utredningar för att förebygga vissa skador och dödsfall. Syftet är att ge regeringen underlag för beslut om åtgärder för att kunna före- bygga att barn far illa samt att vuxna utsätts för våld eller andra över- grepp av närstående eller tidigare närstående. Utredningsverksam- heten leder visserligen fram till slutsatser och beslut som kan vara till nytta för , men även flera andra myndigheter berörs av utredningsverksamheten. utredningsverksamhet bör därför inte definieras som socialtjänst eller omfattas av socialtjänst- lagens tillämpningsområde. I offentlighets- och sekretesslagen anges även att verksamhet hos annan myndighet som omfattar omprövning av socialnämndens be- slut ska räknas som socialtjänst. Denna lydelse har funnits sedan bestämmelserna om sekretess tillkom och utredningen har svårt att se vad detta tar sikte på. I socialtjänstlagen finns inga be- stämmelser om omprövning. Även om det vid en eventuell omprövning skulle kunna finnas skäl att tillämpa samma sekretessbestämmelser som hos socialnämnden är en sådan omprövning emellertid inte enligt ut- redningens bedömning socialtjänst i den meningen att socialtjänst- lagen ska vara tillämplig. 1993/94:165 s. 30 f. Avvikande bestämmelser i annan lag I förarbetena till socialtjänstlagen anges, i likhet med den definition som utredningen föreslår, att begreppet socialtjänst inte bara avser verksamhet enligt socialtjänstlagen utan även närliggande verksam- het som regleras i annan lagstiftning. Reglerna i socialtjänstlagen till- lämpas enligt förarbetena i den mån dessa lagar saknar särskilda be- stämmelser i frågan.33 Utredningens bedömning är att detta fortsatt bör gälla. Då socialtjänstlagens tillämpningsområde nu anges i lagen bör denna princip regleras särskilt. Utredningen föreslår därför att det av lagen ska framgå att om det i annan lag eller förordning finns avvikande bestämmelser för sådan verksamhet som bedrivs enligt LVU eller LVM, eller för annan verksamhet som enligt lag eller förordning ska bedrivas av socialnämnd eller SiS, så tillämpas de bestämmelserna. I LVU och LVM finns t.ex. särskilda bestämmelser om handlägg- ningen av ett ärende där tidsfristerna skiljer sig från de i socialtjänst- lagen. Ett annat exempel på en sådan avvikelse är att enligt LMA har den enskilde rätt att föra talan i mål och ärenden . Motsvarande rätt gäller i socialtjänstlagen . För de beslut socialnämnden handlagt enligt LMA ska således den ålders- gräns för talerätt som anges där gälla. Utöver de skillnader som finns kan det tillkomma regleringar vilka avviker från socialtjänstlagens bestämmelser. Enligt utredningen motiverar detta att det införs ett undantag från tillämpningen av socialtjänstlagen. Ändring i LVU och LVM I 10 § andra stycket LVU anges att för vårdens innehåll och utform- ning gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen och föreskrifterna i 11–20 §§ LVU. Vidare anges i 2 § andra stycket LVM att för tvångs- vårdens innehåll och utformning gäller bestämmelserna i socialtjänst- lagen, om inte något annat anges i LVM. Insatser ska i första hand ges i samförstånd med den enskilde enligt socialtjänstlagen.34 Då för- hållandet mellan socialtjänstlagen och LVU respektive LVM förslås regleras i socialtjänstlagen anser utredningen att bestämmelserna i 10 § andra stycket LVU och 2 § andra stycket LVM kan upphävas. 2000/01:80 s. 136. 34Se 1 § LVU och 2 § LVM. Enligt 1 § förordningen (2013:522) om statsbidrag till kommuner som bedriver verksamhet med personligt ombud för vissa personer med psykiska funktionsnedsättningar kan kommuner som bedriver sådan verksamhet ansöka om statsbidrag för delfinansiering av verk- samheten. Enligt samma bestämmelse svarar kommunen inom ramen för för verksamheten med personligt ombud. Verksamhet med personligt ombud riktar sig till vuxna personer som har psykiska funktionsnedsättningar och betydande och väsent- liga svårigheter att utföra aktiviteter på olika områden. Statsbidrag får lämnas för verksamhet med personligt ombud som syftar till att den enskilde ska ha bättre möjligheter att påverka sin livssituation och vara delaktig i samhället, ha möjligheter att leva ett mer själv- ständigt liv och få en förbättrad livssituation. Vidare får statsbidrag lämnas för verksamhet som syftar till att den enskilde ges möjlig- heter att få tillgång till samhällets utbud av vård, stöd och service på jämlika villkor, samt rättshjälp, rådgivning och annat stöd utifrån sina egna önskemål och behov. Verksamheten syftar även till att få myn- digheter, kommuner och regioner att samverka utifrån den enskildes önskemål och behov och ge underlag till åtgärder som kan förebygga brister i fråga om att den enskilde kan få tillgång till samhällets utbud av vård, stöd och service.35 Att få stöd genom ett personligt ombud är inte någon rättighet för den enskilde och det är inte heller obligatoriskt för kommunerna att bedriva verksamhet med personligt ombud. Även om kommu- nerna svarar för verksamheten inom ramen för , har organisatoriskt och lokalmässigt avskiljande från ansetts vara en fördel för ombudens arbete med att arbeta på den enskildes uppdrag.36 I 2 § SoLPuL och 26 kap. 1 § andra stycket OSL definieras social- tjänst bl.a. som verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst. Frå- gan uppkommer om personligt ombud kan anses omfattas av nuva- rande definitioner av socialtjänst i offentlighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av personuppgifter inom såsom verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst. Något tyd- ligt svar på den frågan finns inte . 352–3 §§ förordningen om stadsbidrag till kommuner som bedriver verksamhet med person- ligt ombud för vissa personer med psykiska funktionsnedsättningar. 36Socialstyrelsen (2008) Ett nytt yrke tar form – Personligt ombud, . I fråga om utredningens förslag så omfattas inte personligt om- bud av den föreslagna definitionen eftersom det varken i lag eller för- ordning anges att personligt ombud ska erbjudas enligt socialtjänst- lagen eller av socialnämnden. Om kommunen däremot skulle välja att erbjuda personligt ombud som en insats enligt socialtjänstlagen så kommer det omfattas av begreppet socialtjänst. 5.1.4Definitionerna av begreppet socialtjänst i annan lagstiftning bör ses över Utredningens förslag: Regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att se över omfattningen av begreppet socialtjänst i offent- lighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av person- uppgifter. Utredningen har i arbetet med att ta fram en definition av begreppet socialtjänst i socialtjänstlagen bl.a. utgått från nuvarande bestäm- melser i offentlighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av personuppgifter inom och förarbetena till dessa. Vid denna genomgång har framkommit att det finns vissa svårigheter i tillämpningen av dessa bestämmelser. När det gäller de kommunala invandrarbyråerna är det t.ex. svårt att utläsa vilken verksamhet som detta motsvarar . Eftersom det inte finns någon verksamhet med den benämningen i kommunerna är det svårt att veta när be- stämmelserna ska tillämpas. När det gäller verksamhetsområdet som rör bistånd till asylsökande och andra utlänningar ser det också annor- lunda ut än när bestämmelserna i offentlighets- och sekretess- lagen tillkom. Huvudansvaret för att lämna bistånd till asylsökande ligger på . Man kan därför ifrågasätta om sekre- tessen på detta område verkligen ska regleras genom att jämställa verksamheten med socialtjänst eller om detta helt eller delvis bör regleras särskilt. Vidare finns verksamheter som redan när de fördes in hade en svag koppling till och vars koppling nu är ännu svagare. Det gäller t.ex. ärenden om tillstånd till parkering för rörelsehindrade som fördes in sekretesslag. Detta då ärendena hade vissa likheter med ärenden om riksfärdtjänst som då reglerades i bestäm- melsen om socialtjänstsekretess. Sekretess vid handläggning av färd- tjänst och riksfärdtjänsten regleras dock numera särskilt i 29 kap. 6 § OSL. Utredningens anser därmed att det finns anledning att göra en samlad översyn av definitionerna av begreppet socialtjänst i både offentlighets- och sekretesslagen och lagen om behandling av per- sonuppgifter inom och uppdatera dessa så att de bättre stämmer överens med de verksamhetsområden som anses ut- göra socialtjänst eller bör jämställas med socialtjänst. 6En mer enhetlig begreppsanvändning 6.1.1Vilket organ ska fullgöra kommunens uppgifter? Utredningens bedömning: Begreppsanvändningen i socialtjänst- lagen ifråga om ansvarigt organ är inte stringent. Det bidrar till att lagen kan vara svår att förstå. Utredningen har övervägt om be- greppet kommun eller socialnämnd skulle kunna användas i stort sett genomgående i lagen men har bedömt att det inte är lämpligt. Av 2 kap. 4 § SoL följer att kommunens uppgifter inom socialtjäns- ten fullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktige be- stämmer (socialnämnden). Bestämmelsen kan ge intryck av att alla uppgifter inom ska fullgöras av socialnämnden, trots att vissa uppgifter enligt kommunallagen är förbehållna kommun- fullmäktige. anges det i flera bestämmelser att vissa upp- gifter ska fullgöras av kommunen. Både begreppet kommun och socialnämnd används således för att peka ut vilket organ som ansvarar för olika uppgifter inom social- tjänsten. Denna systematik är ibland kommunalrättsligt motiverad – t.ex. för att en viss uppgift inte får fullgöras på nämndnivå – men inte genomgående i lagen. Begreppsanvändningen kan därför bidra till att lagen upplevs svår att förstå och utredningen har övervägt om den kan göras mer enhetlig. En mer enhetlig begreppsanvändning Kommunens respektive socialnämndens ansvar för uppgifter enligt nuvarande socialtjänstlag Vid en genomgång av de bestämmelser där kommunen pekas ut som ansvarigt organ finns det för vissa bestämmelser ett tydligt syfte med att använda begreppet kommun medan det för andra får anses mer oklart vilka överväganden som har föregått regleringen. Valet av begreppet kommun är kanske tydligast ifråga om reglerna om kommunens yttersta ansvar i 2 kap. 1 § SoL och ansvarsfördel- ningen mellan kommuner i 2 a kap. SoL. I de regleringar som rör avtal och överenskommelser med andra huvudmän anges kommunen som ansvarig. Skälet för det synes vara att de samverkande parterna bör anges på samma organisatoriska nivå, t.ex. kommun och region.1 Vidare pekas kommunen ut som ansvarigt organ i bestämmelserna om avgifter enligt 8 kap. SoL. Av förarbetena kan inte utläsas några resonemang kring detta, men valet av kommun i stället för social- nämnd torde vara kopplat till att vissa beslut rörande avgifter anses vara en sådan viktig ekonomisk fråga som enligt 5 kap. 1 § KL är för- behållen kommunfullmäktige. Kopplingen till viktiga ekonomiska frågor och kommunens samlade resursanvändande torde även ligga till grund för att det är kommunen och inte socialnämnden som ska inrätta särskilda boenden och bostäder med särskild service. Samma sak gäller kommunens ansvar för att det finns tillgång till familje- hem, hem för vård eller boende och stödboende.2 För de flesta regleringarna förs inga resonemang i förarbetena kring valet av begreppet kommun i stället för socialnämnd. Det gäller även de regleringar där valet inte är lika givet, t.ex. i fråga om kommu- nens ansvar att sörja för att föräldrar kan erbjudas samarbetssamtal, familjerådgivning och hjälp att träffa avtal om vårdnad, boende och umgänge. Detsamma gäller för budget- och skuldrådgivning till skuld- satta personer. Gemensamt för dessa insatser är emellertid att de flesta kommuner redan ägnade sig åt verksamheten innan den regle- rades i socialtjänstlagen.3 1Se 2 kap. 5–7 §§, 5 kap. 1 d §, 5 kap. 6 § andra stycket, 5 kap. 8 § andra stycket, 5 kap. 8 a §, 9 a § och 6 kap. 3 § andra stycket SoL samt jfr prop. 2008/09:193 s. 22. 2Se 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket och 6 kap. 2 § SoL. Enligt 5 kap. 5 § tredje stycket får kommunen även inrätta särskilda boendeformer för äldre människor som främst behöver stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service och som därutöver har behov av att bryta oönskad isolering, s.k. biståndsbedömt trygghetsboende. 3Se 5 kap. 3 § och 5 kap. 12 § SoL. En mer enhetlig begreppsanvändning Kan begreppsanvändningen göras mer enhetlig? Utredningen har gått igenom de bestämmelser som pekar ut kom- munen respektive socialnämnden som ansvarigt organ eller annat subjekt. I syfte att göra begreppsanvändningen mer enhetlig har ut- redningen övervägt att genomgående använda det ena eller andra av dessa begrepp i lagen. Att ändra begreppet socialnämnd till kommun skulle inte påverka kommunfullmäktiges möjlighet att bestämma vilken eller vilka nämn- der som ska fullgöra uppgifter inom . Det skulle inte heller hindra kommunfullmäktige från att själv besluta i ärenden som enligt kommunallagen ankommer på fullmäktige. skulle en sådan lösning kräva flera undantag, eftersom det inte alltid skulle vara lämpligt eller möjligt att ersätta socialnämnden med kommunen. Det gäller t.ex. bestämmelserna i 10 kap. SoL som reglerar socialnämn- dens organisation såväl som delegation och vissa befogenheter som tillfaller nämnden. Vidare skulle en sådan ändring riskera att uppfattas som otydlig, t.ex. i fråga om anmälningsskyldigheten i 14 kap. 1 § SoL. Enligt bestämmelsen är vissa myndigheter och yrkesverksamma skyl- diga att genast anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa, s.k. orosanmälan. I 14 kap. 1 c § SoL finns även en uppmaning till var och en som får kännedom om eller misstänker att ett barn fara illa att göra en orosanmälan. Att här använda begreppet kommun, för att peka ut mottagaren av en sådan anmälan, skulle kunna försvåra för anmälaren att förstå var han eller hon ska vända sig. Att i stället ändra begreppet kommun till socialnämnd bedöms inte heller vara genomförbart, i vart fall inte utan flera undantag. Detta eftersom socialnämnden inte kan fullgöra alla uppgifter som föreskrivs i lagen. Sammantaget skulle det alltså inte gå att uteslutande använda be- greppet kommun eller socialnämnd i lagen. Antalet undantag bedöms bli så pass många att en ändring inte nämnvärt skulle bidra till att göra lagen tydligare och lättare att förstå. Utredningen anser därför att begreppsanvändningen i huvudsak bör stå kvar oförändrad. En mer enhetlig begreppsanvändning 6.1.2Socialnämnden pekas ut som ansvarigt organ Utredningens förslag: Ansvarigt organ för att fullgöra uppgifter inom ändras från kommunen till socialnämnden i följande nuvarande bestämmelser: –5 kap. 1 b § om verkställighet av påföljden ungdomstjänst, –5 kap. 1 c § om medling med anledning av brott,