sou · H8B36 · 2020-01-31 00:00:00 — är förslaget att inkomstgrundad ålderspension som tidigast kan lämnas från och med före den månad då den försäkrade uppnår rikt- åldern för pension.28 26Jfr 27 kap. 47 § SFB. 2756 kap. 3 § SFB, ändrad genom SFS 2019:649. 28Ds 2019:2, Höjda åldersgränser i pensionssystemet och i andra trygghetssystem, s. 152. 12.4.8Arbetsförmågan ska bedömas mot arbete hos arbetsgivaren till och med den tidpunkt då den försäkrade som tidigast kan ta ut garantipension En fråga som uppkommer är hur länge en person ska kunna få sin arbetsförmåga bedömd mot arbete hos arbetsgivaren. Till skillnad från vad gäller sjukersättning finns ingen strikt åldersgräns för när sjukpenning kan beviljas. Däremot är det inte möjligt att bevilja sjukpenning än efter ingången av den månad då den försäkrade har fyllt 70 år.29 För personer som fyllt finns en begränsning i möjligheten att få sjukpenning. Efter 180 da- gar med sjukpenning efter ingången av den månad då den försäkrade har fyllt får besluta att sjukpenning inte längre ska lämnas till den enskilde.30 Enligt förarbetena till bestäm- melsen ska pröva rätten till sjukpenning enligt liknande principer som gäller vid prövning av rätt till sjukersättning. Om den försäkrades arbetsförmåga bedöms vara stadigvarande ned- satt ska sjukpenning inte längre utbetalas. Bedömningen ställer dock inte samma krav på att rehabiliteringsmöjligheterna ska vara uttömda som vid prövning av rätten till sjukersättning.31 har i ett rättsligt ställningstagande slagit fast att en försäkrad som fyllt kan bedömas ha stadigvarande nedsatt arbetsförmåga om hen inte kan återgå i sitt arbete och det inte finns något annat lämpligt arbete direkt tillgänglig.32 Tanken bakom regleringen med den speciella bedömningsgrun- den för den som är sjukskriven från ett arbete och har begränsad tid kvar av arbetslivet är att det är orimligt att ställa krav på omställning till annat arbete när den försäkrade ändå ska pensionera sig inom en relativt snar framtid. Argumentet att förhindra en orimlig omställ- ning saknar dock bäring för den som är sjukskriven från ett arbete i den ålder då de flesta har lämnat eller kan förväntas lämna arbetslivet. Detta talar för att bedömningen mot arbete hos arbetsgivaren bör kopplas till riktåldern för pension. 2927 kap. 37 § SFB. 3027 kap. 36 § SFB. 1975:97 Regeringens proposition angående rörlig pensionsålder m.m. s. 73 och 82. 32Försäkringskassan, Rättsligt ställningstagande FKRS 2015:04. Det innebär att prövningen inte görs på samma sätt som vid prövningen av rätt till sjukersättning enligt dagens regler. Riktåldern har införts och beräknas 2020 men åldersgränserna för de olika ersättningar i trygghetssystemen föreslås kopplas till rikt- åldern först . föreslås de höjas i ett steg till 2023. Orsaken till fördröjningen av riktålderns koppling till trygghets- systemets försäkringar är att de försäkrade ska ges möjlighet att planera sin pensionstidpunkt och att myndigheter och övriga be- rörda ges viss framförhållning för sin administration.33 Om den bortre gränsen för den mer förmånliga bedömningen av sjukpenning redan nu skulle kopplas till riktåldern skulle detta få som konsekvens att den bortre gränsen inte skulle följa tids- gränserna för de olika socialförsäkringsersättningarna. Därför bör den bortre gränsen för den förmånliga bedömningen, i varje fall , kopplas till en tidsgräns för en ersättning. Närmast till hands ligger att koppla den till 65-årsgränsen för sjuk- penning. Denna gräns är dock inte absolut. Vi anser det därför vara lämpligare att koppla den bortre gränsen för när bedömningen av arbetsförmågan ska göras mot arbete hos arbetsgivare till tidpunkten för tidigast uttag av garantipension. Denna är men före- slås höjas till 66 år.34 12.4.9Den som prövats mot arbete hos arbetsgivaren ska fortsätta göra det trots att gränsen för tidigast uttag av inkomstgrundad ålderspension senareläggs Att åldersgränsen för när man ska bedömas mot arbete hos arbets- givaren följer åldersgränsen för tidigast uttag av inkomstgrundad ålderspension kan få vissa konsekvenser för den som prövats mot den mer förmånliga bedömningsgrunden. En person som fyller och som beviljats sjukpenning efter en bedömning mot arbete hos arbetsgivaren kommer /2023, inte längre uppfylla kraven för att bedömas mot den förmånligare be- dömningsgrunden eftersom tidigast tidpunkt för uttag av inkomst- grundad ålderspension föreslås höjas till den månad då man fyller 63 år.35 Vi anser att det är en rimlig ordning att den som en gång ansetts vara i en sådan ålder att hen ska få sin arbetsförmåga bedömd 2018/19:133 En riktålder för höjda pensioner och följsamhet till ett längre liv, s. 19. 3467 kap. 4 § SFB, Ds 2019:2 Höjda åldersgränser i pensionssystemet och i andra trygghets- system, s. 166. 35Ds 2019:2 Höjda åldersgränser i pensionssystemet och i andra trygghetssystem, s. 152. på ett förmånligare sätt inte ska få sin rätt till sjukpenning bedömd mot en striktare bedömningsgrund enbart på den grunden att pen- sionssystemets regelverk ändrats. Detta är också i linje med reger- ingens förslag att den som en gång tagit ut sin inkomstgrundade ålderspension ska ha rätt att uppbära denna trots att åldersgränsen höjts.36 Vi föreslår därför att våra förslag förses med en övergångs- bestämmelse med innebörden att den som fått sin arbetsförmåga bedömd mot arbete hos arbetsgivaren ska fortsätta att bedömas mot denna bedömningsgrund även om reglerna kring tidigast uttag av inkomstgrundad ålderspension förändras. 12.4.10Viktigt att följer upp den som beviljats partiell sjukpenning efter bedömning mot arbete hos arbetsgivaren Även om förslaget att alltid bedöma arbetsförmågan hos den som fyllt mot arbete hos arbetsgivaren i vissa fall har positiva samhälls- ekonomiska konsekvenser finns risker med förslaget. Många perso- ner upplever i slutet av sina yrkesliv att de har svårt att orka med att arbeta heltid. I andra fall kan det röra sig om en önskan att efter långt arbetsliv få mer tid till annat än arbetet. Vissa går därför ned i arbets- tid på egen bekostnad. Om det blir möjligt att i slutet av arbetslivet få sin rätt till sjukpenning uteslutande bedömd mot arbete hos arbetsgivaren finns risken att sjukskrivning används som ett sätt att få en betald arbetstidsförkortning. Det är därför av stor vikt att Försäk- ringskassan noggrant följer upp dem som beviljas partiell sjukpenning i slutet av sina arbetsliv för att säkerställa att deras arbetsförmåga verkligen är nedsatt på grund av sjukdom. 2018/19:133 En riktålder för höjda pensioner och följsamhet till ett längre liv, s. 29. 12.5Inför ett nytt beviskrav, övervägande skäl, för att skjuta upp prövningen mot ett normalt förekommande arbete efter dag 180 Bedömningen av arbetsförmågan mot angivet normalt förekom- mande arbete ska efter dag 180 kunna skjutas upp om övervägande skäl talar för att den försäkrade kommer att återgå i arbete hos arbetsgivaren senast dag 365. 12.5.1Nya överväganden med anledning av fördjupad analys och synpunkter från aktörer I vårt tidigare delbetänkande (SOU 2019:2) analyserades om dagens regelverk för att skjuta upp bedömningarna av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete är ändamålsenligt utformat. Regel- verket innebär att bedömningen kan skjutas upp från och med dag 181 om särskilda skäl finns eller om det skulle vara oskäligt med en bedömning mot normalt förekommande arbete. Från och med dag 366 kan bedömningen skjutas upp endast om det skulle vara oskäligt att bedöma arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete. Slutsatsen i det tidigare delbetänkandet var att de nuvarande kraven för att den försäkrade ska kunna få sin arbetsförmåga fortsatt prövad mot arbete hos arbetsgivaren, trots tidsgränserna, är alltför höga. Denna slutsats drogs bland annat utifrån ett avgörande i (HFD 2016 ref 10). En annan slut- sats var att begreppet ”oskäligt” inte i tillräcklig utsträckning kom- penserar för att de särskilda skälen inte är tillämpliga efter dag 365. I vårt tidigare delbetänkande framhölls att bedömningen av arbets- förmågan mot normalt förekommande arbete för många försäkrade kommer för . Vi bedömde därför att det behövs ett nytt lägre beviskrav, övervägande skäl för återgång i arbete hos arbetsgivaren. Vad gäller tidsgränsen vid dag 365 föreslog vi att dagens begrepp ”oskäligt” ska kompletteras med begreppet ”hög grad av sannolikhet för återgång i arbete” som med något undantag motsvarar dagens särskilda skäl. I delbetänkandet betonade vi de svårigheter som finns i att först definiera ett undantag från en huvudregel för att därefter definiera Vi framhöll därför att de förslag som lämnades i delbe- tänkandet kunde komma att ändras när vi behandlade huvudregeln.37 Sedan delbetänkandet publicerades har vi genomfört en gransk- ning av ärenden för att belysa tillämpning av be- greppet ”normalt förekommande arbete”. Vid denna granskning har vigjort viktiga iakttagelser rörande tillämpningen av de särskilda skälen. Vi har också i övrigt, bland annat med utgångspunkt i de inter- vjuer vi gjort med handläggare hos , fördjupat vår analys av rehabiliteringskedjans tidsgränser och dess effekter på För- säkringskassans arbete med rehabilitering. Vi har därför tillgång till ett bättre underlag nu än vad som var fallet när delbetänkandet pub- licerades. Efter att delbetänkandet publicerats anordnade Socialdeparte- mentet en hearing kring delbetänkandets förslag. En synpunkt som framfördes var att övervägandena i alltför hög utsträckning hade sin utgångspunkt i att bedömningarna mot normalt förekommande arbete för många försäkrade kom alltför tidigt i sjukfallet och att denna utgångspunkt tog fokus från betydelsen av tidiga insatser för återgång i arbete. Många organisationer som yttrat sig över utred- ningens delbetänkande framförde vikten av tidiga åtgärder och att rehabiliteringen mot återgång hos arbetsgivaren kan fullföljas. Denna synpunkt framfördes av , Arbetsgivar- verket, kommuner och regioner (SKR), , Förhandlings- och samverkansrådet PTK, , LO och TCO. Sju av organisationerna har tillstyrkt delbetänkandets förslag om övervägande skäl att skjuta upp prövningen mot normalt förekom- mande arbete efter dag 180. Två myndigheter har avstyrkt detta förslag. Vi uppfattar att är positivt till förslaget men det har inte uttryckligen tillstyrkt detta. De som tillstyrkt för- slaget är arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer. och Inspektionen för socialförsäkringen har avstyrkt. Försäkrings- kassan bedömer att det kommer uppstå betydande svårighet att tillämpa reglerna på ett enhetligt sätt och att sjukförsäkringen där- med inte kommer att uppfattas som förutsebar och rimlig av den enskilde individen. Inspektionen för socialförsäkringen anser att förslaget inte är tillräckligt underbyggt och att det riskerar att få konsekvenser som inte analyserats i tillräcklig utsträckning. 37SOU 2019:2 Ingen regel utan undantag, s. 25. Vi vidhåller att de nuvarande särskilda skälen och begreppet oskäligt inte är ändamålsenliga utan att lägre beviskrav, övervägande skäl och hög grad av sannolikhet, behövs för att skjuta upp bedöm- ningarna mot normalt förekommande arbete från och med dag 181 respektive dag 366. Däremot innebär vår fördjupade analys efter att delbetänkandet publicerades samt de synpunkter som framfördes vid hearingen att vi har skäl att omarbeta övervägandena till för- slagen att utvidga undantagen vid dag 180 och dag 365. Vi har också anledning att peka ut andra situationer som utgör exempel på när övervägande skäl kan anses tala för återgång i arbete hos arbets- givaren. De överväganden som här redovisas ersätter alltså överväg- andena i delbetänkandet. Även författningskommentaren har om- arbetats och ersätter den tidigare författningskommentaren. 12.5.2Regelverket bör gynna tidig återgång i arbete hos arbetsgivare – viktigt att påbörjad rehabilitering inte avbryts Ett problem med den nuvarande regeln om särskilda skäl är att de särskilda skälen har fått en mycket restriktiv tillämpning. Försäkrade som vid dag 180 är i en process med planerade eller pågående åtgär- der för återgång i arbete bedöms därför sällan ha tillräckliga skäl för att bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete ska skjutas upp. Det kan handla om åtgärder inom hälso- och sjukvård, företagshälsovård och/eller arbetslivsinriktade rehabiliter- ingsåtgärder hos arbetsgivaren. Vår utgångspunkt är att en individs möjligheter att komma tillbaka till arbetet sannolikt är störst om det kan ske till den arbetsgivare där personen redan är anställd. Det är detta som kräver minst omställning. Att gå tillbaka till en arbets- givare som har ett anpassnings- och rehabiliteringsansvar är ofta att föredra jämfört med att, ofta med kvarstående besvär, söka arbeten på den öppna arbetsmarknaden. Nuvarande restriktiva undantag från huvudregeln om att omställning ska ske vid dag 180 kan tvinga den försäkrade till en både för arbetsgivare och arbetstagare oönskad omställning, trots god prognos för återgång i det tidigare arbetet. Enligt en uppföljning från går en majoritet av dem som återgår till arbete efter ett ha fått sjukpenningen indragen tillbaka till samma arbetsgivare som vid sjukfallets start.38 Detta talar för att ytterligare ansträngningar bör göras för att tidigt i sjukfallet stödja individens väg tillbaka till arbete hos arbetsgivaren. Vid en lyckad återgång i arbete hos arbetsgivaren tidigt i sjukfallet skulle en rad olägenheter, som uppstår vid omställningen, kunna undvikas. Många av dem som återgår i arbete hos arbetsgivaren men först efter att ett omställningskrav ställts på dem vid dag 180, gör det med konsekvensen av minskade inkomster. Även arbetsgivaren drabbas ekonomiskt med kostnader för produktionsbortfall och/eller ny- rekryteringar den försäkrade är sjukskriven. 12.5.3Några utgångspunkter vid bedömningen av om övervägande skäl finns Huvudregeln är alltjämt att de försäkrades arbetsförmåga efter dag 180 ska bedömas mot angivet normalt förekommande arbete. Vi föreslår dock att undantaget utvidgas i förhållande till dagens regler. Övervägande skäl innebär inte ett krav på stor sannolikhet för åter- gång med de hänvisningar till vetenskap och beprövad erfarenhet som görs i förarbetena. Däremot innebär kravet på övervägande skäl att mer ska tala för en återgång i arbete hos arbetsgivaren än emot. Det måste finnas ett medicinskt stöd för slutsatsen att den försäk- rade kan återgå före dag 366. Det behöver dock inte röra sig om en fördjupad medicinsk utredning men en förutsättning för att överväg- ande skäl ska finnas i de situationer som anges nedan är att läkaren angivit bedömningen i läkarintyget. Övervägande skäl för återgång i arbete hos arbetsgivaren kan avse alla diagnoser Förarbetenas krav på stor sannolikhet för återgång i arbete innebär att den som har en diffus diagnos inte anses ha särskilda skäl för att få bedömningen av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete uppskjuten.39 I delbetänkandet angav vi att något hinder inte finns för att övervägande skäl kan tala för återgång i arbete även när den försäkrade har en diffus diagnos eller lider av samsjuklighet. 38Försäkringskassan, Socialförsäkringsrapport 2018:8, Vad hände efter avslutad sjukpenning? 2007/08:136, En reformerad sjukskrivningsprocess för ökad återgång i arbete, s. 69. Utifrån vår ärendegranskning synes diffusa diagnoser avse olika psykiatriska diagnoser. Vi vidhåller att ingen diagnos bör undantas vid prövning av om övervägande skäl finns för att skjuta upp be- dömningen mot angivet normalt förekommande arbete. Såvitt vi kunnat utröna är diffus diagnos inte heller ett vedertaget medicinskt begrepp. Det krävs att den försäkrade återgår i arbete i samma utsträckning som hen arbetade före sjukfallet Det krävs att den försäkrade senast dag 365 kan återgå i samma om- fattning som hen arbetade före sjukskrivningen för att det ska vara möjligt att efter dag 180 skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot angivet normalt förekommande arbete.40 12.5.4Situationer där övervägande skäl talar för återgång i arbete hos arbetsgivaren Åtgärder för återgång i arbete pågår Om arbetsgivare och arbetstagare tagit fram en plan med åtgärder för återgång i arbete med målet att återgång i arbete ska ske före dag 366 och den försäkrade genomför en sådan aktivitet kan över- vägande skäl föreligga. Planen med åtgärder för den försäkrades åter- gång i arbete kan också ha tagits fram i samarbete med företagshälso- vård eller motsvarande sakkunnig hjälp eller hälso- och sjukvården. Vad som är verksamma åtgärder i det enskilda fallet bör bedömas av någon av de professionella aktörerna inom hälso- och sjukvård, före- tagshälsovård eller någon annan rehabiliteringsaktör, som är invol- verade. Det kan tilläggas att gäller att arbets- givaren ska upprätta en plan för återgång i arbete om en arbetstagares arbetsförmåga varit nedsatt under 30 dagar.41 Regeringen anger i för- arbetena att arbetsgivaren vid behov bör anlita expertstöd med rätt kompetens när denna plan tas fram och genomförs. 40SOU 2019:2 Ingen regel utan undantag, s. 59 f. 4130 kap. 6 § SFB, SFS 2017:1306 kan bestå av företagshälsovård, företagets egen HR-avdelning, reha- biliteringsförsäkringar eller liknande stöd.42 Det framgår av vår översikt av kunskapsläget för arbetslivsinrik- tad rehabilitering, se kapitel 7, att det finns stöd för att kombinerade medicinska och arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder som är kopplade till arbetsplatsen har bäst förutsättningar att förkorta sjuk- domstiden. Åtgärder inom den medicinska rehabiliteringen som sjukgymnastik, arbetsterapi eller beteendeterapi i kombination med arbetslivsinriktade åtgärder på arbetsplatsen har goda förutsättningar för återgång i arbetet. Vi har också i våra kontakter med försäkrings- bolag som erbjuder arbetsgivare rehabiliteringsförsäkringar funnit att bolagen med goda resultat erbjuder liknande lösningar. Det finns också företagshälsor med motsvarande upplägg. Upptrappning av arbetstid vid partiell arbetsförmåga Om det pågår en upptrappning av arbetstiden enligt en plan som arbetsgivaren och arbetstagaren har utformat bör övervägande skäl tala för återgång i arbetet. Enligt planen ska det framgå att målsätt- ningen är att den försäkrade kan återgå i arbete i den omfattning som hen arbetade före sjukfallet och att detta kommer ske före dag 366. En grundläggande förutsättning är, liksom i de övriga situationerna, att en läkare intygat att personen ifråga kan bedömas återgå i arbete före dag 366. Väntan på operation eller behandling Nuvarande förarbeten anger att om den försäkrade väntar på en operation eller genomgått en sådan som enligt vetenskap och beprövad erfarenhet med stor sannolikhet leder till att arbetsför- mågan återställs så kan detta utgöra särskilda skäl.43 Med kravet på övervägande skäl är det tillräckligt att en läkare gjort bedömningen att den föreslagna operationen eller behandlingen kan leda till en återgång i arbete före dag 366 och att det saknas anledning att ifråga- sätta denna bedömning. Det lägre beviskravet övervägande skäl inne- bär att ytterligare medicinsk utredning eller eventuella operationer normalt inte behöver avvaktas. 2017/18:1, utgiftsområde 10, Förslag om förstärkt rehabilitering för återgång i arbete s. 63. 2007/08:136 En reformerad sjukskrivningsprocess för ökad återgång i arbete, s. 68. 12.5.5Försäkringskassans utredningsskyldighet då den försäkrade har svårt att själv visa att övervägande skäl föreligger Den försäkrade kan ha svårt att förstå vad som krävs för att överväg- ande skäl ska tala för en återgång i arbete hos arbetsgivaren. Denne kan också ha svårt att ta fram dokumentation som talar för att sådana skäl finns. Det gäller till exempel om läkarintyget är otydligt eller om arbetsgivaren inte har tagit fram en plan för återgång i arbetet. har tagit upp detta problem i sina synpunkter på delbetän- kandet. Där framhåller man att en svaghet med dagens ordning är att det är den försäkrade själv som ska säkerställa att dokumentationen upprättas som uppfyller bevisregelns krav. Detta är en stor börda för de försäkrade. vid eventuella brister i underlagen ska verka för att underlagen kompletteras för att ett korrekt beslut ska kunna fattas. En utökad utredningsskyldighet som även involverar parterna på arbets- platsen kommer förbättra förutsättningarna för tidiga insatser och där- med en snabbare återgång.44 Vi instämmer i att det kan vara ett problem för den försäkrade att på egen hand visa sannolikheten för att en återgång i arbete kommer att ske före dag 366. Vi anser därför att det är viktigt , i de fall dokumentation kring den försäkrades möjligheter till åter- gång är otillräcklig, själv utreder om den försäkrade uppfyller kraven för övervägande skäl. Det kan innebära att kon- taktar den försäkrades läkare eller arbetsgivare. För en sådan kontakt bör dock krävas att ärendet innehåller uppgifter som tyder på att övervägande skäl skulle kunna finnas. 12.6Gör det möjligt att skjuta upp prövningen mot ett normalt förekommande arbete efter dag 365 Bedömningen av arbetsförmågan mot angivet normalt förekom- mande arbete efter dag 365 ska kunna skjutas upp om hög grad av sannolikhet talar för att den försäkrade kommer att återgå i arbete hos arbetsgivaren senast dag 550. 44SACOs synpunkter på SOU 2019:2 (daterad ), dnr S2019/00324-5. 12.6.1Förslaget i det tidigare delbetänkandet I vårt tidigare delbetänkande beskrivs problemet med att särskilda skäl inte är tillämpliga för personer som kan återgå i arbete hos arbetsgivaren efter dag 365. Efter dag 365 är det bara möjligt att skjuta upp bedömningen mot normalt förekommande arbete om det skulle vara oskäligt med en sådan prövning. Begreppet oskäligt har kommit att kopplas till att den försäkrade lider av en allvarlig sjuk- dom och allvarlig sjukdom har definierats mycket strikt i ett dokument av Socialstyrelsen.45 Detta leder till att det är sällsynt att bedömer att det är oskäligt att bedöma en för- säkrads arbetsförmåga mot normalt förekommande arbete. Statistik från visar att januari 2014-okto- ber 2018 bedömdes det vara oskäligt att pröva arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete i av ärendena som pass- erat dag 365. Möjligheterna att pröva arbetsförmågan mot arbete hos arbetsgivaren efter dag 365 är alltså mycket små. För att råda bot på detta problem föreslog vi att det ska finnas en möjlighet att efter dag 365 skjuta upp bedömningen av arbetsför- mågan mot normalt förekommande arbete om hög grad av sannolik- het talar för återgång i arbete hos arbetsgivaren. Detta krav är likartat det krav som finns för att prövas mot arbete hos arbetsgivaren före dag 366. Det ska därför finnas en välgrundad anledning att anta att en återgång ska kunna ske och det krävs en tidsplan för när så kan ske. Prognosen ska vara tydlig. Däremot finns inte något hinder för att hög grad av sannolikhet för återgång i arbete hos arbetsgivaren kan föreligga när den försäk- rade har en diffus diagnos i betydelsen olika symtomdiagnoser där diagnosen ställs utifrån patientens beskrivning av sina symtom. Det är viktigt att sjukförsäkringen inte blir en yrkesförsäkring. Därför föreslog vi en tidsbegränsning för möjligheten att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete efter dag 365. Efter det att man har haft nedsatt arbetsför- måga skulle det inte längre vara möjligt att pröva arbetsförmågan mot arbete hos arbetsgivaren. 45SOU 2019:2 Ingen regel utan undantag, s. 48 f. Förslaget om utvidgade möjligheter att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete efter dag 365 tillstyrktes helt av fyra organisationer, tre tillstyrkte med vissa reser- vationer och tre avstyrkte. Även när det gäller detta förslag så upp- fattar vi att var positivt utan att uttryckligen tillstyrka detta. och Inspektionen för socialförsäk- ringen avstyrkte även detta förslag av samma skäl som ifråga om för- slaget att utökade möjligheterna att skjuta bedömningen från och med dag 180.