sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — En läkare eller sjuksköterska ska skyndsamt yttra sig om varje åtgärd som vidtas med stöd av bestäm- melsen om avskiljande. Om läkaren eller sjuksköterskan begär det ska åtgärden genast avbrytas. (Se 15 c § LVU.) Så fort barnet inte längre uppträder så våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen så ska avskiljningen upphöra. Personalen måste därför fortlöpande bedöma om det finns förutsättningar att avbryta avskiljningen.149 För avskiljningen finns i regel särskilda rum iordningställda på in- stitutionen. Avskiljningen får aldrig användas som bestraffning.150 Efter ett verkställt beslut om avskildhet ska barnet erbjudas ett uppföljande samtal. Under samtalet ska barnet få information om vad som var anledningen till att tvångsåtgärden behövde tillgripas och ges möj- lighet att framföra sin uppfattning om den vidtagna åtgärden. (Se 20 c § LVU.) Det finns också en möjlighet att hindra ett barn, som är intaget på ett särskilt ungdomshem, att träffa andra som vårdas där, om det krävs med hänsyn till hans eller hennes speciella behov av vård eller säkerhet eller säkerheten vid hemmet. Vård i enskildhet ska vara an- passad efter den unges individuella vårdbehov. (Se 15 d § LVU.) Tvångsåtgärder enligt ovan får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga ska de användas. (Se 20 a §§ LVU.) När det gäller inskränkningar i vårdade barns möjligheter till kom- munikation, information och besök, se kapitlen om artiklarna 9, 16 och 17. I kapitlet om artikel 16 beskriver vi även bestämmelser om t.ex. kroppsbesiktning och kroppsvisitation. 2017/18:169 s. 71. 150SiS interna allmänna råd LVU s. 8. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Ett offentligt biträde ska förordnas för barnet och dess vårdnads- havare i mål eller ärende angående bl.a. beredande av vård, omedel- bart omhändertagande och upphörande av vård enligt LVU, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Detsamma gäller vid överklaganden av en socialnämnds beslut om var vården ska inledas. För den som är ska offentligt biträde förordnas, om det inte måste antas att behov av biträde saknas, även vid överklagande av Statens institutionsstyrelses beslut. (Se 39 § LVU.) Anledningen till denna 15-årsgräns var att regeringen ville ge bättre förutsätt- ningar för yngre barn, som inte är processbehöriga, att överklaga be- slut om särskilda befogenheter.151 Behövs offentligt biträde både för den unge och för dennes vård- nadshavare, förordnas gemensamt biträde, om det inte finns mot- stridiga intressen mellan dem. (Se 39 § LVU.) Den som är förordnad som offentligt biträde för någon som är , utan att sam- tidigt vara biträde för vårdnadshavaren, är utan särskilt förordnande den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser (36 § LVU). Ett sådant förordnande innebär att bar- nets vårdnadshavare inte har rätt att föra barnets talan i ärendet.152 Enligt doktrinen kan endast särskilda omständigheter föranleda avsteg från huvudregeln att biträde ska förordnas. Det ligger i sakens natur att offentligt biträde inte ska förordnas om det redan från bör- jan står klart att myndighetens beslut kommer att innefatta bifall till den enskildes talan. En annan omständighet som kan föranleda att offentligt biträde inte förordnas är att några nya omständigheter inte har tillkommit sedan ärendet senast prövades av myndigheten. Har t.ex. den som omhändertagits för vård enligt LVU fått sin begäran om vårdens avslutande avslagen och därefter väcker talan i samma sak, kan omständigheterna vara sådana att offentligt biträde inte ska förordnas.153 Ett offentligt biträde, som också är ställföreträdare för ett barn, ska tillvarata barnets intresse och föra fram de synpunkter och önske- 2017/18:169 s. 87. Utredningen om tvångsvård för barn och unga hade föreslagit att det inte skulle finnas någon åldersbegränsning, men utan att motivera förslaget när det gällde barn som var eller äldre. Regeringen ansåg därför och med hänsyn till att dessa barn var process- behöriga att den utökade rätten till offentligt biträde skulle begränsas till barn . 152Rättsfallet HFD 2011 ref. 78. 153Nordström och Thunved (2017) s. 408. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … mål som barnet har. Om biträdet har en annan uppfattning än barnet bör han eller hon hävda den uppfattningen som enligt biträdet bäst tjänar barnets intresse. Om barnet så önskar ska biträdet se till att beslut och domar blir överklagade.154 har uttalat att utgångspunkten bör vara att ställföreträdaren ska till- mäta barnets åsikter och inställning betydelse i förhållande till ålder och mognad och i varje enskilt fall bedöma den unges förmåga att förstå innebörden av den uppfattning som han eller hon framfört. Om barnet uppnått viss mognad och klart gett uttryck för att han eller hon vill att ett avgörande ska överklagas ska ställföreträdaren se till att så sker, även om ställföreträdaren anser att beslutet bör bestå.155 Regeringen har föreslagit att det ska införas särskilda lämplighets- krav för offentliga biträden i mål och ärenden enligt LVU. Endast den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter och även i övrigt är särskilt lämplig för uppdraget ska enligt förslaget få förordnas som offentligt biträde.156 40.2.11 Missbruksvård enligt LVM I LVM finns bestämmelser om tvångsvård som ges en missbrukare. Om en missbrukare inte samtycker till vård enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen ska denne under de förutsättningar som anges i LVM ändå beredas vård (2 § LVM). LVM är i sig tillämplig på barn men i praktiken är det LVU som tillämpas på så unga missbrukare.157 Vi kom- mer därför inte att ytterligare redogöra för bestämmelserna i . 40.2.12 Sluten psykiatrisk tvångsvård Sluten psykiatrisk tvångsvård kan ges i form av vård enligt LPT och rättspsykiatrisk vård enligt LRV. I detta avsnitt redogör vi för båda dessa former av vård, som är förenade med frihetsberövande och annat tvång. 1994/95:224 s. 57. 155Rättsfallet HFD 2014 ref. 38. 156Lagrådsremiss Regelbundna överväganden av vårdnadsöverflyttning och särskilda lämplighetskrav för offentliga biträden. 1981/82:8 s. 42. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Förutsättningar för att ge sluten psykiatrisk tvångsvård enligt LPT Sluten psykiatrisk tvångsvård enligt LPT får ges endast om patienten lider av en allvarlig psykisk störning och på grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har ett oundgäng- ligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen på en sjukvårdsinrättning för kva- lificerad psykiatrisk dygnetruntvård. En ytterligare förutsättning är att patienten motsätter sig sådan vård eller det till följd av patientens psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans eller hennes samtycke. Tvångsvård får inte ges om patientens psykiska störning utgör enbart en utvecklingsstörning. Vid bedömning av vårdbehovet ska det även beaktas om patienten till följd av sin psykiska störning är farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa. (Se 3 § LPT.) Beslutsordningen för psykiatrisk tvångsvård beskriver vi närmre i kapitlet om artikel 9. Förutsättningar för att ge sluten rättspsykiatrisk vård Rättspsykiatrisk vård kan ges på två olika sätt: som en påföljd i en brottmålsdom och efter beslut av en chefsöverläkare, på liknande sätt som gäller vid tvångsvård enligt LPT, till vissa personer inom det straffprocessuella systemet (1, 3, 4 och 5 §§ LRV.) Rättspsykiatrisk vård som påföljd Den som lider av en allvarlig psykisk störning och som har begått ett brott, för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter, får över- lämnas till rättspsykiatrisk vård, om det med hänsyn till personens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att personen är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Har brottet begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, får rätten be- sluta om särskild utskrivningsprövning (se nedan under avsnittet om vårdtiden). (Se 31 kap. 3 § BrB. Se även 30 kap. 6 § BrB om val av på- Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … följd när någon begått brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning.) Rättspsykiatrisk vård i andra fall Den som är anhållen, häktad, intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning eller som är intagen i eller ska förpassas till kriminal- vårdsanstalt eller ett särskilt ungdomshem (till följd av en dom på sluten ungdomsvård) får ges rättspsykiatrisk vård. Det gäller om per- sonen lider av en allvarlig psykisk störning, med hänsyn till sitt psy- kiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han eller hon är in- tagen på en sjukvårdsinrättning, och personen motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans eller hennes psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans sam- tycke. (Se 4 § LRV.) Beslut om intagning för rättspsykiatrisk vård fattas av en chefs- överläkare vid en sjukvårdsinrättning eller enhet för rättspsykiatrisk undersökning. För ett sådant beslut krävs att ett vårdintyg har utfär- dats av en annan läkare. En fråga om intagning för rättspsykiatrisk vård ska avgöras skyndsamt efter undersökning av patienten. Om rätten har fattat beslut om rättspsykiatrisk undersökning och den misstänkte har tagits in på undersökningsenheten, krävs inte något vårdintyg för beslut om rättspsykiatrisk vård. Detsamma gäller den som förts till en sjukvårdsinrättning för rättspsykiatrisk vård för fri- villig psykiatrisk vård. (Se 5 § LRV.) En patient får, sedan vårdintyg har utfärdats, efter beslut av läkare hållas kvar på vårdinrättningen tills frågan om intagning har avgjorts. Frågan om intagning för sluten psykiatrisk tvångsvård ska avgöras skyndsamt efter undersökning av patienten, timmar efter patientens ankomst till vårdinrättningen. (Se 6 och 6 b §§ LPT.) ges intagningsläkaren möjlighet att i anslutning till under- sökning av patienten göra en självständig bedömning av patientens Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … psykiska tillstånd och förutsättningarna i övrigt för tvångsvård samt att inhämta kompletterande uppgifter av den läkare som har utfärdat vårdintyget.158 Om chefsöverläkaren finner att patienten bör ges tvångsvård ut- över för beslutet om intagning, ska chefsöver- läkaren före utgången av fyraveckorstiden ansöka hos förvaltnings- rätten om medgivande till sådan vård (7 § LPT). I annat fall upphör tvångsvården (28 § LPT). Mål enligt LPT ska handläggas skyndsamt. Förvaltningsrätten ska ta upp målet till avgörande från den dag då ansökan eller överklagandet kom in till förvaltningsrätten. Förvaltningsrätten får för- länga , om det behövs ytterligare utredning eller om någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. (Se 35 § LPT.) Om rätten bifaller ansökan får vården pågå högst räknat för beslutet om intagning (8 § LPT). När det inte längre finns förutsättningar för tvångsvård, ska chefsöverläkaren genast besluta att tvångsvården ska upphöra. Frågan om tvångsvårdens upp- hörande ska övervägas fortlöpande. Därtill krävs det att ett nytt med- givande ges av domstol, senast varje halvår, för att tvångsvården ska få fortsätta. (Se 9 och 27 §§ LPT.) Rättspsykiatrisk vård som påföljd utan särskild utskrivningsprövning Rättspsykiatrisk vård efter beslut av domstol ska påbörjas utan dröjs- mål efter att domstolens beslut vunnit laga kraft. Är den dömde häk- tad, ska vården påbörjas även om beslutet inte har vunnit laga kraft, under förutsättning att den dömde och åklagaren medger att så sker. (Se 7 § LRV.) När rättspsykiatrisk vård har dömts ut som en påföljd utan beslut om särskild utskrivningsprövning får vården pågå . På ansökan av chefsöverläkaren får förvaltningsrätten med- ge att den rättspsykiatriska vården ska övergå i öppen eller sluten form eller fortsätta även än . Medgivande till för- längning av vårdtiden får lämnas åt gången, räk- nat från den dag då förvaltningsrätten meddelar beslut i frågan. Om ansökan inte inkommer i rätt tid upphör vården. (Se 12, 12 a och 14 §§ LRV.) 158Grönwall m.fl. (2020), kommentaren till 19 § LPT. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Chefsöverläkaren ska genast besluta att vården ska upphöra om patienten inte längre lider av en allvarlig psykisk störning eller om det inte längre med hänsyn till patientens psykiska tillstånd och per- sonliga förhållanden i övrigt är påkallat att han eller hon är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård som är förenad med fri- hetsberövande och annat tvång eller ges öppen rättspsykiatrisk vård. Chefsöverläkaren ska fortlöpande överväga frågan om den rättspsy- kiatriska vårdens upphörande. (Se 13 §§ LRV.) Rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning För den som ges rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningspröv- ning ska vården upphöra när följande två förutsättningar föreligger. Det ska inte längre till följd av den psykiska störning som föranlett beslutet om särskild utskrivningsprövning finnas risk för att patienten återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag. Det ska inte heller annars, med hänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållan- den i övrigt, vara påkallat att patienten är intagen på en sjukvårds- inrättning för psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång eller att patienten ges öppen rättspsykiatrisk vård. (Se 16 § LRV.) En fråga om särskild utskrivningsprövning prövas av förvaltnings- rätten efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patien- ten. Samma tidsfrister gäller som för annan rättspsykiatrisk vård utan utskrivningsprövning. (Se 16 a § LRV.) Rättspsykiatrisk vård i andra fall För anhållna m.fl. som ges rättspsykiatrisk vård enligt 4 § LRV gäller att chefsöverläkaren genast ska besluta att vården ska upphöra när det inte längre finns förutsättningar för sådan vård. Chefsöverläka- ren ska fortlöpande överväga frågan om vården ska upphöra. För den som är anhållen eller häktad ska den rättspsykiatriska vården upp- höra senast när beslutet om frihetsberövande upphört att gälla. För den som är intagen på en undersökningsenhet med stöd av 10 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning, ska den rättspsykia- triska vården upphöra senast när han eller hon inte längre får hållas Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … kvar på undersökningsenheten.159 Den rättspsykiatriska vården för den som är intagen i kriminalvårdsanstalt ska upphöra senast när fri- givning sker och för den som är intagen i ett särskilt ungdomshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård upphör vården senast vid verkställighetens slut. (Se 15 § LRV.) När den rättspsykiatriska vården ska upphöra får chefsöverläka- ren besluta om sluten psykiatrisk tvångsvård enligt LPT, även om inte vårdintyg har utfärdats, om förutsättningarna för sådan vård är upp- fyllda (14 § LPT). Begäran att vården ska upphöra Oavsett vilken form av psykiatrisk tvångsvård som den enskilde ges kan han eller hon begära att den ska upphöra. Normalt är det chefs- överläkaren som först prövar frågan. Om läkaren inte bifaller begä- ran kan beslutet överklagas till allmän förvaltningsdomstol. (Se 32 och 33 §§ LPT samt 18 § LRV.) När det gäller rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning prövar förvaltningsrätten frågan utan att den först prövats av chefsöverläkaren (16 a § LRV). Om patienten har fyllt har han eller hon själv rätt att föra sin talan. En patient som är yngre bör höras, om det kan vara till nytta för utred- ningen och det kan antas att patienten inte tar skada av att höras. (Se 44 § LPT och 24 § LRV.) När det gäller situationen att den som är föremål för psykiatrisk tvångs- vård enligt LPT eller LRV fått ett beslut om avvisning eller utvisning, se 29 § LPT och 17 § LRV. 159Om en misstänkt som inte är häktad eller annars berövad friheten underlåter att inställa sig till en rättspsykiatrisk undersökning eller om det finns något annat skäl att anta att personen inte kommer att frivilligt medverka till undersökningen, får rätten besluta att han eller hon ska tas in på undersökningsenheten. I beslutet ska bestämmas den längsta tid, högst , under vilken den misstänkte får hållas kvar på enheten. Kan undersökningen inte avslutas inom den bestämda tiden, får rätten besluta att den misstänkte får hållas kvar under ytterligare högst . (Se 10 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning.) Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Både vid vård enligt LPT och LRV gäller de grundläggande bestäm- melserna i bl.a. patientlagen (2014:821). Av dem framgår bl.a. föl- jande. Patienten ska få sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjuk- vård som är av god kvalitet och som står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdig- het. Om patienten är ett barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Bar- nets inställning till vården eller behandlingen ska så långt som möj- ligt klarläggas och tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Patienten och dennes vårdnadshavare ska ges informa- tion bl.a. om barnets hälsotillstånd och behandling. Informationen ska anpassas till personens ålder och individuella förutsättningar. (Se 1 § LPT samt 1 kap. 6–8 §§, 3 kap. och 4 kap. 3 § patientlagen.) Läs mer om dessa bestämmelser i kapitlet om artikel 24. När patienten begär det, ska en stödperson utses. En stödperson kan utses också i annat fall, om patienten inte motsätter sig det. Stöd- personen ska bistå patienten i personliga frågor så länge denne ges tvångsvård enligt denna lag och, om patienten och stödpersonen sam- tycker till det, även efter det att tvångsvården har upphört. (Se 30 § LPT och 26 § LRV.) Enligt såväl LPT som LRV får vissa tvångsåtgärder vidtas under särskilda förutsättningar (se främst 18–24 §§ LPT och 8 § LRV). När det gäller inskränkningar i möjligheterna till besök, kommunikation och att få tillgång till information beskriver vi dessa bestämmelser i kapitlen om artiklarna 9, 16 och 17. I kapitlet om artikel 16 skriver viäven om sådana tvångsåtgärder som främst rör privatlivet och den personliga integriteten. Möjligheterna till fritidssysselsättning m.m. skriver vi om i kapitlet om artikel 31. I detta avsnitt kommer vi främst beröra bestämmelser som rör fastspänning och vård i avskildhet. Möjligheterna att använda dessa åtgärder mot ett barn är mer in- skränkta och regleras i särskilda bestämmelser i (6 a, 19 a och 20 a och 22 c §§ LPT). Bestämmelserna trädde i kraft och gäller i tillämpliga delar även vid rättspsykiatrisk vård (8 LRV). Tvångsåtgärder får användas endast om de står i rimlig propor- tion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräck- liga, ska de användas. Tvång ska utövas så skonsamt som möjligt och med största möjliga hänsyn till patienten. Tvångsåtgärder i syfte att Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … genomföra vården får användas endast om patienten inte genom en individuellt anpassad information kan förmås att frivilligt medverka till vård. Sådana åtgärder får inte användas i större omfattning än vad som är nödvändigt för att förmå patienten till detta. (Se 2 a och 2 b §§ i LPT och LRV.) Chefsöverläkaren ska se till att patientjournalen bl.a. innehåller upp- gifter om de tvångsåtgärder som har vidtagits med stöd av lagstift- ningen och om skälen för åtgärderna (2 § förordningen, 1991:1472, om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård). Om ett barn har blivit föremål för någon eller några tvångsåtgärder i form av bl.a. fast- spänning eller avskiljning vid minst tre tillfällen , ska Inspektionen för vård och omsorg underrättas om dessa åtgärder (22 c § LPT och 8 § LRV). Om det finns en omedelbar fara för att en patient som är lider allvarlig skada och det är uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga får patienten spännas fast med bälte. Med fastspänning avses att patienten spänns fast med bälte i en säng. Ett barn får endast spännas fast med bälte, till skillnad från vuxna, som även får spännas fast med liknande anordningar (jämför 19 § LPT).160 Med omedelbar fara för att patienten lider allvarlig skada avses, enligt förarbetena, att det ska finnas en fara för patientens liv eller risk för allvarliga men. Däremot får fastspänning inte tillgripas för att hindra att patienten skadar någon annan. Finns en fara att någon ur personalen, annan patient eller någon annan skadas får detta han- teras på annat sätt.161 Ett beslut om fastspänning fattas av chefsöverläkaren. Beslutet gäller högst . Tiden för fastspänningen får förlängas genom nya beslut som gäller under högst i taget. patien- ten hålls fastspänd ska hälso- och sjukvårdspersonal vara närvarande. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om patienten hålls fastspänd som över- stiger . (Se 19 a § LPT.) 2019/20:84 s. 56. 2019/20:84 s. 56. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Ett förlängningsbeslut förutsätter att kriterierna för fastspänning är uppfyllda. Det finns ingen begränsning för hur tiden för fastspänning kan förlängas.162 En patient som är får hållas avskild från andra patienter endast om det är nödvändigt på grund av att han eller hon genom agg- ressivt beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna och det är uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga. Ett beslut om avskiljande fattas av chefsöverläkaren. Beslutet gäller högst två tim- mar. Tiden för avskiljandet får förlängas genom nya beslut som gäller under högst i taget. barnet hålls avskilt ska hälso- och sjukvårdspersonal hålla barnet under fortlöpande uppsikt. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om barnet hålls avskilt som överstiger . (Se 20 a § LPT.) Det finns ingen begränsning för hur tiden för fastspänning kan förlängas.163 Med avskiljande menas att en person hålls instängd på ett rum, antingen på det egna rummet eller i ett särskilt isoleringsrum.164 Agg- ressivt beteende innebär att en patient agerar hotfullt eller våldsamt och det finns risk att hotet eller våldet har en sådan påverkan på per- sonalen, andra patienter eller lokalen där vårdinrättningen är inrymd att beteendet allvarligt försvårar vården av andra patienter.165 Till skillnad från vad som gäller för vuxna patienter, kan avskiljning av en patient som är inte komma i fråga för störande bete- ende (jämför 20 § LPT). När det gäller rätt till offentligt biträde gäller något förenklat föl- jande. Offentligt biträde ska enligt LPT förordnas för den som åtgär- den avser i mål hos allmän förvaltningsdomstol, bl.a. om målet gäller beslut om intagning för sluten psykiatrisk tvångsvård (om beslutet har överklagats), medgivande till fortsatt tvångsvård och avslag på en 2019/20:84 s. 56. 2019/20:84 s. 58. 1990/91:58 s. 142. 2019/20:84 s. 58. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … begäran om att tvångsvården ska upphöra. Offentligt biträde ska dock inte förordnas, om det måste antas att det inte finns något be- hov av ett biträde. (Se 38 a § LPT.) Liknande bestämmelser för rätts- psykiatrisk vård finns i 22 a § LRV. Enligt bestämmelsen ska ett offentligt biträde förordnas i mål hos allmän förvaltningsdomstol för den som åtgärden avser bl.a. om målet gäller medgivande till fort- satt vård eller upphörande av vård. Offentligt biträde ska inte förord- nas, om det måste antas att det inte finns något behov av ett biträde. Vilka kvalifikationer ett offentligt biträde ska ha skriver vi om ovan, i avsnittet om förvar enligt utlänningslagen.