sou · H8B312 · 2020-03-09 00:00:00 — Vidare följer av 30 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen att sekretess gäller hos , i den ut- sträckning har godkänt avtal om detta med en mellanfolk- lig organisation, för sådan uppgift om affärs- och driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten har fått enligt avtalet. I begreppet avtal anses ingå rättsakter som gäller till följd av medlemskap i (se prop. 2004/05:142 s. 50 och prop. 2006/07:6 s. 32). Värdepappersbolagsdirektivets krav i denna del är således tillgodosett genom dessa bestämmelser. Enligt artikel 15.3 i värdepappersbolagsdirektivet får fysiska och juridiska personer och andra organ, utöver behöriga myndigheter, som mottar konfidentiell information enligt direktivet och värde- pappersbolagsförordningen använda den enbart för de ändamål som uttryckligen föreskrivs av den behöriga myndigheten eller i enlighet med nationell lagstiftning. Vidare framgår av artikel 15.4 i värdepap- persbolagsdirektivet att de behöriga myndigheterna uttryckligen får ange hur informationen ska behandlas och uttryckligen begränsa ytterligare överföringar av informationen. Svenska myndigheter kan under vissa förutsättningar lämna ut uppgifter med angivande av förbehåll. Av 10 kap. 14 § offentlighets- och sekretesslagen framgår att om en myndighet finner att sådan risk för skada, men eller annan olägenhet som enligt en bestämmelse om sekretess hindrar att en uppgift lämnas till en enskild kan undanröjas genom ett förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den, ska myndigheten göra ett sådant förbehåll när upp- giften lämnas till den enskilde. Även värdepappersbolagsdirektivets krav i denna del är således redan tillgodosett genom gällande rätt. Enligt artikel 15.5 i värdepappersbolagsdirektivet ska inte tystnads- plikten hindra behöriga myndigheter från att överföra konfidentiell information till kommissionen när denna information krävs för att kommissionen ska kunna utöva sina befogenheter. Vidare framgår av artikel 15.6 i värdepappersbolagsdirektivet att de behöriga myndig- heterna får lämna konfidentiell information till , , ESRB, medlemsstaternas centralbanker, Europeiska centralbanksystemet (ECBS) och , i deras egenskap av mone- tära myndigheter och, där så är lämpligt, till offentliga myndigheter med ansvar för att övervaka betalnings- och avvecklingssystem, om denna information krävs för att de ska kunna fullgöra sina uppgifter. En liknande bestämmelse finns i artikel 58 i kapitaltäckningsdirektivet. Huvudregeln är att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt offentlighets- och sekretesslagen inte får röjas för andra myndig- heter. I 8 kap. 3 § finns dock en s.k. sekretessbrytande bestämmelse som gör det möjligt att under vissa förutsättningar lämna ut en sek- retessbelagd uppgift till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation. Av bestämmelsen framgår att en sekretessbelagd upp- gift får röjas, om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning (punkten 1), eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndig- heten eller den mellanfolkliga organisationen (punkten 2). går av avsnitt 10.1.2 föreskrivs i 6 kap. 3 § tillsynslagen att Finans- inspektionen i sin tillsynsverksamhet ska utbyta information med en rad myndigheter. Vidare framgår av den i avsnitt 10.3.1 nämnda bestämmelsen i 7 § förordningen (2014:993) om särskild tillsyn och kapitalbuffertar att ska underrätta kommissio- nen, ESRB, och rådet i den utsträckning som följer av kapital- täckningsdirektivet. Beträffande den senare bestämmelsen kan det vara nödvändigt att genom förordning anpassa regleringen så att den också avser underrättelseskyldighet enligt värdepappersbolagsdirek- tivet. Enligt utredningens bedömning torde med stöd av bestämmelsen i 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen ha möjlighet att lämna ut konfidentiell information i den utsträck- ning som är nödvändig enligt artikel 15.5 och 15.6 i värdepappers- bolagsdirektivet. Antingen kan ett utlämnande ske eftersom det sker i enlighet med en särskild föreskrift i svensk lag eller förordning eller i enlighet med värdepappersbolagsförordningen (8 kap. 3 § 1 offent- lighets- och sekretesslagen) eller eftersom gör bedömningen att förutsättningarna för utlämnande enligt 8 kap. 3 § 2 offentlighets- och sekretesslagen är uppfyllda. Det saknas därmed behov av ändringar i gällande sekretessbestämmelser. 10.3.3Tillsyn av myndighet i tredjeland Förslag: De befintliga bestämmelserna i 7 kap. 1–3 §§ tillsyns- lagen, om gruppbaserad tillsyn när moderföretaget finns utanför EES, ska endast tillämpas på kreditinstitut. Hänvisningen i 7 kap. 1§ tillsynslagen ska justeras så att den avser 4 kap. 1–3 §§ samma lag. För den gruppbaserade tillsynen avseende värdepappersbolag när moderföretaget finns utanför EES ska i 7 kap. tillsynslagen införas separata bestämmelser som genomför artikel 55 i värde- pappersbolagsdirektivet. I artikel 55 i värdepappersbolagsdirektivet finns bestämmelser om gruppbaserad tillsyn när moderföretaget finns utanför EES. Mot- svarande bestämmelser finns i artikel 127 i kapitaltäckningsdirektivet, vilka är genomförda genom 7 kap. tillsynslagen. Som kommer att framgå av det följande finns det en del skillnader som enligt utred- ningens mening motiverar att den befintliga regleringen i 7 kap. 1–3 §§ tillsynslagen framöver endast ska gälla för kreditinstitut. Det är i detta avseende tillräckligt att justera 1 § eftersom de efterföljande paragraferna hänger samman med denna. I sammanhanget har utredningen noterat att det i 7 kap. 1 §, när det gäller avgränsningen av när ska agera, finns en hänvisning till 4 kap. 2–4 §§ samma lag. I 4 kap. 2 och 3 §§ regleras de fall då behöriga myndigheter i vissa fall kan ingå överenskom- melser om att någon annan myndighet än den som följer av huvud- regeln ska utöva den gruppbaserade tillsynen. Hänvisningen omfattar dock inte 4 kap. 1 § som innehåller huvudregeln om tillsynsansvarig myndighet. Däremot finns en hänvisning till 4 kap. 4 §, som inte handlar om utpekande av myndighet utan om att Finansinspektio- nen i egenskap av tillsynsansvarig myndighet ska lämna en rapport som innehåller en riskvärdering av gruppen till övriga berörda behöriga myndigheter. I författningskommentaren till 7 kap. tillsynslagen sägs att bestämmelserna motsvarar 11 kap. 1–3 §§ lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar (”kapitaltäckningslagen”) med vissa justeringar (se prop. 2013/14:228 s. 281). I 11 kap. 1 § kapital- täckningslagen finns en hänvisning till 10 kap. 2–4 §§ i den lagen, dvs. såväl bestämmelserna om ansvarig myndighet enligt huvudregeln som efter särskilda överenskommelser mellan myndigheterna. Utred- ningen kan inte se någon annan förklaring till hänvisningen i 7 kap. 1 § tillsynslagen än att den av förbiseende kommit att omfatta 2–4 §§. Hänvisningen bör därför justeras så att den i stället avser 4 kap. 1–3 §§ tillsynslagen. Utredningen övergår nu till att behandla den reglering som ska gälla för värdepappersbolagen. Enligt artikel 55 i värdepappersbolagsdirek- tivet krävs det för att en bedömning av tredjeländers tillsyn ska aktua- liseras att det finns minst två värdepappersföretag, vars gemensamma moderföretag har sitt huvudkontor i ett tredjeland. Om värdepap- persföretagen inte är föremål för en effektiv tillsyn på gruppnivå, ska medlemsstaterna säkerställa att den behöriga myndigheten bedömer huruvida värdepappersföretagen är föremål för tillsyn av tillsyns- myndigheten i tredjelandet som är likvärdig med den tillsyn som anges i värdepappersbolagsdirektivet och i del 1 i värdepappersbolags- förordningen. Av artikel 127.1 i kapitaltäckningsdirektivet framgår att det är den behöriga myndigheten som annars skulle vara ansvarig för den gruppbaserade tillsynen som ska göra bedömningen av om tillsynen i tredjeland är likvärdig. I artikel 55.1 i värdepappersbolagsdirektivet anges inte på motsvarande sätt vilken myndighet som ska göra bedöm- ningen. Ett sådant utpekande sker först i punkten 2 beträffande vem som ska fatta beslut om tillsynsmetoderna, dvs. tillsynsansvarig myn- dighet på gruppnivå om moderföretaget hade varit etablerat inom EES. Frågan är hur detta ska tolkas. I artikel 55.1 i värdepappers- bolagsdirektivet används uttrycket den behöriga myndigheten, dvs. ska det vara fråga om två eller flera värde- pappersföretag, för vilka olika myndigheter kan vara behörig tillsyns- myndighet på företagsnivå. Enligt utredningens bedömning ligger det närmast till hands att tolka det som att respektive behörig myn- dighet ska göra en bedömning av om tillsynen är likvärdig. För denna tolkning talar också den omständigheten att det i punkten 1, till skill- nad från punkten 2, varken föreskrivs någon samråds- eller under- rättelseskyldighet med andra myndigheter i samband med bedöm- ningen. Artikel 55.1 i värdepappersbolagsdirektivet bör genomföras genom att det i 7 kap. tillsynslagen tas in en bestämmelse om att ska göra en bedömning om huruvida tillsynen är likvärdig när ett värdepappersbolag ingår i en sådan grupp som avses i artikeln. I artikel 55.2 i värdepappersbolagsdirektivet anges vilka åtgärder som ska vidtas om bedömningen enligt punkt 1 visar att det inte finns någon likvärdig tillsyn. Medlemsstaterna ska då tillåta lämpliga tillsynsmetoder som uppnår tillsynsmålen enligt artikel 7 eller 8 i värdepappersbolagsförordningen. Som framgått ovan anges det i detta sammanhang att beslutet ska fattas av den behöriga myndighet som skulle ha varit grupptillsynsmyndighet om moderföretaget varit etable- rat i unionen. Beslutet ska föregås av samråd med övriga involverade behöriga myndigheter. Vidare framgår att övriga involverade behö- riga myndigheter, och kommissionen ska underrättas om varje åtgärd som vidtas enligt punkten. För att genomföra artikel 55.2 bör det i tillsynslagen tas in en bestämmelse om att ska agera på föreskrivet sätt i de fall inspektionen skulle ha varit till- synsansvarig myndighet på gruppnivå. Enligt artikel 55.3 i värdepappersbolagsdirektivet får den ansvariga myndigheten på gruppnivå särskilt kräva etablering av ett värdepap- persinriktat holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföre- tag i unionen samt tillämpa artikel 7 eller 8 i värdepappersbolagsför- ordningen på företaget. Genom att uttrycket ”särskilt” används får det enligt utredningens mening ses som ett exempel på ett beslut som kan fattas enligt punkten 2. Denna tolkning medför att det råder en samråds- respektive underrättelseskyldighet i samband med ett sådant beslut, vilket också framstår som rimligt. Enligt utredningens mening är det därför lämpligt att även artikel 55.3 genomförs i den paragraf som nämns i föregående stycke. 10.3.4Samarbetsarrangemang med tredjeländer för informationsutbyte Bedömning: Artikel 16 i värdepappersbolagsdirektivet om sam- arbetsarrangemang med tredjeländer för informationsutbyte bör genomföras på lägre nivå än lag. I artikel 16 i värdepappersbolagsdirektivet regleras samarbetsarrange- mang med tredjeländer. Enligt artikeln får behöriga myndigheter, och för att fullgöra sina tillsynsuppgifter och för att utbyta in- formation ingå samarbetsarrangemang med tredjeländers tillsynsmyn- digheter eller tredjeländers myndigheter eller organ med ansvar för bl.a. tillsyn över finansiella institut och finansiella marknader och för värdepappersföretags likvidation och konkurs. En delvis liknande bestämmelse finns i artikel 55 i kapitaltäck- ningsdirektivet. Men till skillnad från artikeln i värdepappersbolags- direktivet anges att medlemsstaterna, och alltså inte behöriga myn- digheter, får ingå sådana samarbetsarrangemang. Det krävs således någon form av genomförande för att ska ha möj- lighet att ingå samarbetsarrangemang med myndigheter i tredjeland. På ett angränsande område, i artikel 26 i marknadsmissbruksför- ordningen6, finns en liknande bestämmelse om att de behöriga myn- digheterna under vissa förutsättningar ska7 komma överens om sam- arbetsformer med behöriga tillsynsmyndigheter i tredjeländer om utbyte av information. I lagstiftningsärendet med anledning av mark- nadsmissbruksförordningen konstaterades att ett avtal som Finans- 6Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 av om mark- nadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om upphävande av och rådets direktiv /6/EG och kommissionens direktiv /124/EG, 2003/125/EG och 2004/72/EG. 7Det kan noteras att denna artikel dock föreskriver att överenskommelser ska ingås medan artikeln i värdepappersbolagsdirektivet föreskriver att samarbetsarrangemang får ingås. inspektionen ingår i syfte att upprätta samarbetsformer med tredje- land är en sådan internationell överenskommelse som enligt reger- ingsformens bestämmelser som huvudregel ska ingås av regeringen. Av regeringsformen följer dock att regeringen får uppdra åt en för- valtningsmyndighet att ingå sådana internationella överenskommelser som inte kräver eller medverkan (10 kap. 2 §). Bedömningen gjordes att ett sådant uppdrag bör lämnas genom en ändring i förordningen (2009:93) med instruktion för Finansinspek- tionen.8 (Se prop. 2016/17:22 s. Enligt utredningens bedömning bör även samarbetsarrangemang enligt artikel 16 i värdepappersbolags- direktivet anses utgöra en sådan internationell överenskommelse som på motsvarande sätt kan delegeras åt att ingå. En förutsättning för ett samarbetsarrangemang enligt artikel 16 i värdepappersbolagsdirektivet är att den utlämnade informationen omfattas av garantier om tystnadsplikt som minst motsvarar dem som fastställs i artikel 15 i direktivet. När det gäller sekretess för uppgifter som inhämtas från tredjeland krävs för att sekretess ska gälla enligt 30 kap. 7 § första stycket första meningen offentlighets- och sekretesslagen att har godkänt avtal om detta. Om ingår ett avtal med tredjeland om informationsutbyte kan det diskuteras, i enlighet med vad som fram- fördes i den ovan nämnda propositionen, om verkligen godkänt detta avtal. Enligt 30 kap. 7 § första stycket andra meningen offentlighets- och sekretesslagen gäller dock sekretess även för sådana uppgifter som har fått från en utländsk myndighet eller ett utländskt organ enligt något annat avtal, om regeringen meddelar föreskrifter om det. I 8 § offentlighets- och sekretessförord- ningen (2009:641) anges de myndigheter och organ som Finansinspek- tionen träffat avtal med och vars uppgifter omfattas av sekretess. Liksom det framfördes i nämnda proposition bör därför , om inspektionen avser att ingå ett avtal om informationsutbyte med en tillsynsmyndighet i tredjeland, anmäla detta till Finansdeparte- mentet för att regeringen ska kunna meddela föreskrifter om att sekretess ska gälla för de uppgifter som inspektionen får enligt av- talet. (Se a. prop. s. 178 f.) 8Det kan noteras att något sådant uppdrag ännu inte har lämnats i instruktionen för Finans- inspektionen. Förslag: För att genomföra artikel 43 i värdepappersbolagsdirek- tivet tas i 2 kap. tillsynslagen in en skyldighet för Finansinspek- tionen att, beträffande sådana värdepappersbolag som omfattas av tillämpningsområdet för lagen om resolution, underrätta rele- vanta resolutionsmyndigheter om beslut om särskilda kapitalbas- krav och om förväntade justeringar avseende ytterligare kapital- basnivåer. Som framgår av avsnitt 11.3.3 får besluta att ett värdepappersbolag ska uppfylla ett särskilt kapitalbaskrav (artikel 39.2 a i värdepappersbolagsdirektivet). Vidare får inspektionen, som också framgår av samma avsnitt, under vissa förutsättningar kräva att värde- pappersbolag ska ha ytterligare kapitalbasnivåer (artikel 41 i värde- pappersbolagsdirektivet). När det gäller ett värdepappersföretag som omfattas av krishanteringsdirektivets tillämpningsområde ska behöriga myndigheter enligt artikel 43 i värdepappersbolagsdirektivet under- rätta relevanta resolutionsmyndigheter om krav på ytterligare kapi- talbas som införs enligt artikel 39.2 a och om eventuella förvänt- ningar på justeringar av den ytterligare kapitalbasen i enlighet med artikel 41.2. Genom ändringsdirektivet infördes i artikel 104c i kapital- täckningsdirektivet en motsvarande underrättelseskyldighet avse- ende beslut om särskilda kapitalbaskrav och de riktlinjer för särskild kapitalbas som meddelats. För svenskt vidkommande är resolutionsmyn- dighet (1 kap. 3 § första stycket lagen [2015:1016] om resolution). Enligt 25 kap. 2 b § lagen om värdepappersmarknaden ska Finans- inspektionen, när inspektionen har anledning att ingripa mot ett värdepappersbolag enligt 1 eller 4 § och då överträdelserna är av sådan art eller omfattning att det finns skäl att anta att värdepappersbolaget kan komma att omfattas av resolution, underrätta Riksgäldskonto- ret. Nämnda bestämmelse omfattar inte underrättelseskyldigheten enligt artikel 43 i värdepappersbolagsdirektivet. Vidare kan en skyl- dighet att underrätta enligt artikel 43 i värdepappersbolagsdirektivet även gälla i förhållande till utländska resolutionsmyndigheter. Det är därför nödvändigt att genomföra artikel 43 i svensk rätt. Enligt utredningens bedömning skulle det i och för sig kunna över- vägas om det inte är tillräckligt att skyldigheten för Finansinspek- tionen att underrätta berörda resolutionsmyndigheter regleras på lägre nivå än lag. Men med tanke på att den ovan nämnda underrättelse- skyldigheten enligt lagen om värdepappersmarknaden är lagfäst, bedömer utredningen att det är lämpligt att även underrättelseskyl- digheten enligt värdepappersbolagsdirektivet kommer till uttryck i lag. Det kan också noteras att Utredningen om EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder gör bedömningen att kapitaltäcknings- direktivets krav i motsvarande avseende bör genomföras i lag (se SOU 2019:60 s. 304). En bestämmelse med samma innehåll som artikel 43 i värdepappersbolagsdirektivet bör därför tas in i anslut- ning till bestämmelserna om särskilt kapitalbaskrav och riktlinje för ytterligare kapitalbas i 2 kap. tillsynslagen. 10.3.6Tystnadsplikt samt uppgiftsskyldighet till undersökningsledare eller åklagare Förslag: Bestämmelsen i 6 kap. 10 § tillsynslagen om tystnadsplikt ska utvidgas till att gälla även för en styrelseledamot eller befatt- ningshavare hos ett värdepappersinriktat holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag som i den egenskapen får kun- skap om affärsförhållanden i ett företag som enligt artikel 7.1 i värdepappersbolagsförordningen ska lämna uppgifter. Bestämmelsen i 6 kap. 11 § tillsynslagen, om uppgiftsskyldighet till undersökningsledare eller åklagare, utvidgas till att omfatta även värdepappersinriktade holdingföretag. Enligt 6 kap. 7 § tillsynslagen ska företag som enligt tillsynsförord- ningen står under tillsyn utifrån sin konsoliderade situation och dotterföretag till ett institut eller ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag som inte omfattas av bestäm- melserna om gruppbaserad tillsyn lämna de uppgifter som krävs för tillsynsredovisningen till det företag som enligt tillsynsförordningen ska upprätta gruppbaserad redovisning eller samlad information. Av artikel 7.1 i värdepappersbolagsförordningen kommer direkt att följa att modervärdepappersföretag inom unionen, värdepappersinriktade moderholdingföretag inom unionen och blandade finansiella moder- holdingföretag inom unionen och de av dess dotterföretag som om- fattas av förordningen ska inrätta en lämplig organisationsstruktur och lämpliga interna kontrollmekanismer för att säkerställa att de data som krävs för konsolidering behandlas och översänds på veder- börligt sätt. Moderföretag ska i synnerhet säkerställa att dotterföre- tag som inte omfattas av förordningen inför arrangemang, processer och rutiner som säkerställer en korrekt konsolidering. I 6 kap. 10 § tillsynslagen finns en bestämmelse om tystnadsplikt som hänger ihop med uppgiftsskyldigheten i 7 §. Enligt bestämmel- sen får en styrelseledamot eller befattningshavare hos ett finansiellt holdingföretag eller blandat finansiellt holdingföretag, som i den egen- skapen får kunskap om affärsförhållanden i ett företag som enligt 7 § ska lämna uppgifter, inte obehörigen röja vad han eller hon fått veta och inte heller utnyttja kunskapen i strid med det uppgiftslämnande företagets intresse. För att tystnadsplikt även ska gälla för sådana uppgifter som lämnas i enlighet med artikel 7.1 i värdepappersbolags- förordningen behöver bestämmelsen i 6 kap. 10 § tillsynslagen kom- pletteras på så sätt att tystnadsplikt även ska gälla för en styrelseledamot eller befattningshavare hos ett värdepappersinriktat holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag som i den egenskapen får kunskap om affärsförhållanden i ett företag som enligt nämnda artikel ska lämna uppgifter. Att tystnadsplikt gäller för den som är eller har varit knuten till ett värdepappersbolag som anställd eller uppdragstagare följer av 1 kap. 11 § lagen om värdepappersmarknaden. Enligt 6 kap. 11 § tillsynslagen är ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag skyldigt att lämna ut upp- gifter om enskildas förhållanden till företaget, om det under en utred- ning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål begärs av undersökningsledaren eller om det begärs av åklagare i ett ärende om rättslig hjälp i brottmål, på framställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol, eller i ett ärende om erkännande och verk- ställighet av en europeisk utredningsorder. Bestämmelsen behöver kompletteras så att motsvarande uppgiftsskyldighet även ska gälla för ett värdepappersinriktat holdingföretag. Av 6 kap. 12 § tillsynslagen framgår att den undersökningsledare eller åklagare som begär uppgifter enligt 11 §, under de förutsättningar som anges i paragrafen, får besluta om meddelandeförbud i förhål- lande till holdingföretaget samt dess styrelseledamöter och anställda. Motsvarande bör gälla i förhållande till värdepappersinriktade hold- ingföretag. Bestämmelsen i 6 kap. 12 § gäller för holdingföretag gene- rellt. Genom att värdepapperinriktade holdingföretag läggs till bland de uppgiftsskyldiga företagen i 6 kap. 11 § kommer det utan någon ytterligare lagstiftningsåtgärd vara möjligt att besluta om medde- landeförbud i förhållande till värdepappersinriktade holdingföretag samt dess styrelseledamöter och anställda. 11Sanktioner och andra ingripanden Kapitalkravsdirektivet (2006/49/EG) innehöll, utöver skyldigheten att i vissa situationer återkalla ett instituts tillstånd, inga specifika regler om administrativa sanktioner. Kapitaltäckningsdirektivet stäl- ler däremot krav på att medlemsstaterna i sin nationella lagstiftning inför särskilda regler som gör det möjligt för de behöriga myndig- heterna att vid överträdelser av tillsynsförordningen och kapital- täckningsdirektivet vidta olika former av administrativa sanktioner, även mot fysiska personer. Sanktionerna ska vara effektiva, propor- och avskräckande. Överträdelser som ska åtföljas av en sanktion är bl.a. sådana som innebär att ett institut beviljats auktorisation på grundval av oriktiga uppgifter samt överträdelser avseende åsidosättande av vissa under- rättelseskyldigheter, rapporteringskrav, bestämmelser om stora expo- neringar och offentliggörande av information. Sanktioner ska kunna drabba institut som begått en överträdelse, men även fysiska perso- ner i institutets ledning som befunnits ansvariga för överträdelsen. Kapitaltäckningsdirektivet anger i katalogform vilka sanktioner som kan bli aktuella. Bland dessa kan nämnas rätt att kräva att otillåtna ageranden upphör och att förbjuda fysiska personer att utöva vissa funktioner i institutet. Såväl juridiska som fysiska personer ska också kunna åläggas en sanktionsavgift. Bestämmelserna om administrativa sanktioner i direktivet utgör en minimireglering.