sou · H8B374 · 2020-12-15 00:00:00 — Det finns emellertid enligt båda rättsakterna möjlig- het för rådet att ge andra, exempelvis internationella eller regionala organisationer, åtkomst till TIS, se artikel 29.3 i förordning 515/97 och artikel 7.3 i rådsbeslut /917/RIF. Utredningens bedömning är att det i och för sig vore rimligt att ge Eppo motsvarande tillgång till tullinformationssystemet som , men att det inte finns rättsliga förutsätt- ningar för det eftersom Eppo inte är en nationell myndighet. Det får i stället ankomma på EU att se till att Eppo kan få tillgång till upp- gifterna. Det kan anmärkas att Europol och Eurojust har getts till- gång till TIS, se t.ex. artikel 11 och 12 i rådsbeslut /917/RIF. 16.3.3Eppo ges möjlighet till direktåtkomst Utredningens förslag: Svenska europeiska delegerade åklagare ska kunna få tillgång till personuppgifter på samma sätt som en allmän åklagare. Genom ändringar i polisens brottsdatalag, Tull- verkets brottsdatalag, brottsdatalag, Skatte- verkets brottsdatalag och åklagarväsendets brottsdatalag samt i några förordningar ges Eppo samma möjlighet till direktåtkomst till vissa uppgifter som och Åklagarmyn- digheten har. Skälen för utredningens förslag Allmänt om direktåtkomst och utlämnande på medium för automatiserad behandling Det finns inte någon legaldefinition av uttrycket direktåtkomst. Det som vanligtvis avses är att någon har direkt tillgång till någon annans register eller databas och på egen hand kan söka efter information, dock utan att kunna påverka innehållet i registret eller databasen. Vid direktåtkomst fattas beslutet om överföring i varje enskilt fall av mottagaren. Den faktiska begränsningen av direktåtkomsten görs med hjälp av olika tekniska lösningar, beroende på hur omfattningen av direktåtkomsten har begränsats i det enskilda fallet. personuppgiftsansvarige (se 3 kap. 6 § brottsdatalagen) som ska se till att åtkomsten rent faktiskt begränsas på det sätt som föreskrivs. I princip anses allt elektroniskt utlämnande som inte sker genom direktåtkomst ske genom utlämnande på medium för automatiserad behandling. har ansett att gränsdrag- ningen mellan vad som är direktåtkomst och annat utlämnande på medium för automatiserad behandling är avhängig av om den aktu- ella uppgiften kan anses vara förvarad hos den mottagande myndig- heten enligt 2 kap. 3 § andra stycket TF, se HFD 2015 ref. 61. Utlämnande av personuppgifter på medium för automatiserad behandling kan alltså göras på många olika sätt. Det kan vara fråga om att personuppgifter lämnas t.ex. via upptagningar mellan myn- digheter, e-post eller usb-minne. Begreppet anses omfatta överläm- nande av elektroniskt lagrade uppgifter via alla slags medium för lag- ring och överföring (se Överskottsinformation vid direktåtkomst, SOU 2012:90, s. 198). Direktåtkomst för svenska europeiska delegerade åklagare I avsnitt 16.3.2 har utredningen redovisat i vilka fall Eppo, genom de svenska europeiska delegerade åklagarna, bör få tillgång till motsva- rande information som de svenska åklagarna. När Eppo ska ges så- dan tillgång kan utlämnande alltid ske på medium för automatiserad behandling. Frågan är dock om Eppo bör ges direktåtkomst när de svenska åklagarmyndigheterna har sådan åtkomst. Regeringen har ti- digare uttalat att det ur ett integritetsskyddsperspektiv bör råda re- striktivitet när det gäller att medge direktåtkomst för utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer, se prop. 2014/15:63 s. 102. Utredningen anser att det är en rimlig utgångspunkt. När det gäller brottsbekämpning betraktas dock möjligheten till direktåt- komst annorlunda numera. Det har beslutats att utländska myndigheter för visst ändamål kan få direktåtkomst till uppgifter hos , se Ny lag om Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter, prop. 2018/19:163, s. 106 f. I 3 kap. 7 § polisens brottsdatalag anges vilka myndigheter som kan medges direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts ge- mensamt tillgängliga enligt 3 kap. 2 § samma lag. Ekobrottsmyndig- heten och hör till de myndigheter som räknas upp i paragrafen. Motsvarande bestämmelser finns i 3 kap. 7 § Tull- verkets brottsdatalag, 3 kap. 6 § brottsdatalag, 3 kap. 6 § brottsdatalag och 3 kap. 5 § åklagarväsen- dets brottsdatalag. Utredningen uppfattar artikel 43.1 så att den inte lämnar något utrymme för att särreglera tillgången till uppgifter, när det är fråga om för Eppo relevant information och det är möjligt för svenska åklagare att få tillgång till den i liknande ärenden. Däremot reglerar Eppo-förordningen inte hur Eppos åklagare ska få tillgång till upp- gifterna. Frågan är då om de alltid bör ha tillgång till uppgifterna på samma sätt som svenska åklagare, dvs. i vissa fall även genom di- rektåtkomst. Effektivitetsskäl och det förhållandet att Eppo-åklagare inte bör ha sämre möjligheter att snabbt få tillgång till information i sina ärenden talar för att Eppo ska kunna beredas direktåtkomst. Även den lojalitetsplikt som föreskrivs i artikel 5.6 talar för det. Mot det talar framför allt integritetsskäl, eftersom möjligheten att kontrol- lera åtkomsten är mer begränsad och avhänder sig möjlighe- ten att utöva tillsyn över personuppgiftsbehandlingen vid en anslut- ning till det fördjupade samarbetet (se avsnitt 17.2.6 och 17.2.7). Som utredningen har redovisat i avsnitt 15.4.2 förväntas dock upp- gifterna ha ett minst lika gott sekretesskydd hos Eppo som hos mot- svarande svenska myndigheter. Vid en avvägning mellan intressena anser utredningen att Eppo-åklagare bör ha möjlighet att få infor- mationen i samma form som svenska åklagare. Det betyder att det i lagstiftningen bör öppnas möjlighet för Eppo att få direktåtkomst. Eftersom svenska åklagare kan medges direktåtkomst, bör alltså de svenska europeiska delegerade åklagarna också kunna medges det. Det bör i sammanhanget understrykas att det är enbart en lagteknisk möjlighet till direktåtkomst som bestämmelserna ger uttryck för. Den ger inte Eppo någon obegränsad rätt att kräva det. I de kom- pletterande förordningarna till respektive lag ges den myndighet som behandlar uppgifterna i fråga möjlighet att ställa upp villkor i fråga om behörighet och säkerhet för att myndigheten ska medge direktåtkomst. Direktåtkomst får inte medges innan myndigheten har försäkrat sig om att den mottagande myndigheten uppfyller kra- ven på behörighet och säkerhet. Det framgår av exempelvis 7 § för- ordningen (2018:1942) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (i fortsättningen polisens brottsdata- förordning). Det beror således på om Eppo anser att behovet av att få direktåt- komst är så stort att myndigheten är villig att uppfylla de villkor som ställs för att få tillgång till uppgifterna i den formen. Om Eppo anser att det är tillräckligt att få uppgifterna i annan elektronisk form från vissa av myndigheterna kan tillgången till information tillgodoses på annat sätt. Liksom beträffande de föreslagna lagändringarna i avsnitt 16.3.2 bör Eppo således anges som en av myndigheterna i 3 kap. 7 § poli- sens brottsdatalag. Detsamma bör gälla i motsvarande bestämmelser i övriga myndigheters brottsdatalagar, dvs. i 3 kap. 7 § brottsdatalag, 3 kap. 6 § brottsdatalag, 3 kap. 6 § brottsdatalag och 3 kap. 5 § åklagarväsendets brotts- datalag. I 5 kap. 10 § polisens brottsdatalag regleras direktåtkomst till re- gister över dna-profiler. Paragrafen saknar motsvarighet i övriga myndigheters brottsdatalagar. Såväl som kan medges direktåtkomst enligt de förutsätt- ningar som föreskrivs i paragrafen. Enligt 8 § polisens brottsdataför- ordning är myndigheternas direktåtkomst begränsad till uppgifter som avslöjar om någon förekommer i sådana register. Även där an- ges och med myndig- heternas namn. Eftersom och åklagare kan få direktåtkomst till de angivna uppgifterna bör de europeiska delegerade åklagarna ges samma möjlighet. Eppo bör där- för anges som en av de myndigheter som kan medges direktåtkomst enligt 5 kap. 10 § polisens brottsdatalag. För att uppnå överensstäm- melse med vad som gäller för övriga myndigheter bör Eppo läggas till även i 8 § polisens brottsdataförordning. I 5 kap. 17 § polisens brottsdatalag anges som en av de myndigheter som kan medges direktåtkomst till per- sonuppgifter i fingeravtrycks- och signalementsregister. Av samma skäl som angetts i avsnitt 16.3.2 beträffande 2 kap. 10 § samma lag bör Eppo inte tas upp bland myndigheterna i den paragrafen. 17Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar I direktiven framhålls att bestämmelserna i förordningen visserligen är utförliga men inte heltäckande och att ansvarsfördelningen inte framgår med tillräcklig tydlighet. En medlemsstat får inte vidta di- sciplinära åtgärder mot en europeisk delegerad åklagare med hänvis- ning till skäl som hör samman med skyldigheterna enligt Eppo-för- ordningen utan samtycke från den europeiska chefsåklagaren. Vidare gäller protokollet om EU:s immunitet och privilegier för Eppo och dess anställda. Det innebär att Eppos åklagare inte på samma sätt som svenska åklagare står under riksåklagarens, JO:s, JK:s eller Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn när de utför upp- gifter för Eppo. Gränsdragningen mellan och svenska myn- digheters respektive Eppo och EU:s möjligheter att utöva tillsyn, vidta disciplinära åtgärder och väcka frågan om straffrättsligt ansvar Utredningen ska därför undersöka och klargöra behovet av anpassningar av svensk rätt till förordningens bestämmelser, lämna nödvändiga författningsförslag och lämna för- slag till andra åtgärder som bedöms vara nödvändiga. 17.2.1Allmänt om tillsynen över åklagarverksamhet Tillsynen har en lång tradition Av tradition finns det en omfattande tillsyn över den svenska åkla- garverksamheten. Den har sin grund i att när det nuvarande åklagar- väsendet bildades, vilket var i samband med att in- Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar fördes, förändrades åklagarrollen i grunden. Målsägandens rätt att väcka åtal gjordes subsidiär. Polisdomstolarna avskaffades och deras mål fördes över till underrätterna. Delar av åklagarväsendet ansågs emellertid inte fullt ut svara mot de nya kraven. Åklagare hade olika utbildningsnivåer, alltifrån samma utbildning som domare, inklusive tingsmeritering, till en mer begränsad åklagarutbildning. Åklagarnas befogenheter var anpassade till de olika utbildningarna. som åklagarväsendet var självständigt bedrev både JO och riksåklagaren ordinär tillsyn över viss åklagarverksamhet. , när åklagar-, polis- och kronofogdeverksamheten i sin hel- het förstatligades, har alla åklagare, liksom domare, både juristexa- men och genomförd notarietjänstgöring vid domstol. mo- tiveras tillsynen över åklagare främst med att åklagare successivt har fått ytterligare uppgifter och befogenheter och att många åklagarbe- slut är av den arten att de inte prövas av domstol (se bl.a. proposi- tionen 7 kap. , prop. 2000/01:92, s. 15 och , Förvaltningsrättslig tidskrift 2000 s. 47). Svenska åklagare står i sin tjänsteutövning under tillsyn av flera olika tillsynsorgan. Tillsynen över åklagarverksamhet bedrivs dels i form av generell tillsyn, dels tillsyn begränsad till vissa frågor. Några av tillsynsorganen bedriver ordinär tillsyn, vilket innebär att tillsy- nen ingår i de ordinarie arbetsuppgifterna. I ordinär tillsyn kan, be- roende på hur regleringen är utformad, ingå rätt att avbryta verksam- het, ändra beslut eller på annat sätt ingripa i handläggningen. Begreppet tillsyn används för verksamhet som avser självständig granskning för att kontrollera att den som granskas, tillsynsobjektet, uppfyller krav som följer av lagar och andra bindande föreskrifter. Kravet på självständig granskning innebär att granskningen normalt ska utföras av en annan myndighet, ett tillsynsorgan. Tillsyn kan i vissa fall leda till beslut om åtgärder som syftar till att åstadkomma ändring eller rättelse. I skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79) utvecklar regeringen sin allmänna syn på tillsynsverksamhet. Tillsyn över bl.a. rättsskipningen och polisiär verksamhet berörs inte, men de uttalanden som görs är allmängiltiga. Det är viktigt att skilja mellan tillsyn och intern kontroll. Det sist- nämnda förekommer i de flesta myndigheter och kan delvis ha sam- ma inriktning som tillsyn men har inte sådan självständighet. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar Närmare om tillsynen inom åklagarväsendet Riksåklagaren och under honom eller henne överåklagare utövar med stöd av bestämmelser i 7 kap. ordinär tillsyn över all åklagarverksamhet. Att tillsyn i detta fall utövas inom samma myndighet avviker från vad som annars gäller för tillsyn. Det får dock ses mot bakgrund av att tillsynen inom åklagarväsendet anses vara särskilt viktig beroende på åklagarnas långtgående rättsliga be- fogenheter och att deras beslut oftast inte kan överprövas av dom- stol eller något annat fristående organ (se prop. 2000/01:92 s. 15 f. och Förstärkt granskning av polis och åklagare, 2003:41, s. 88 f.). Tillsynen enligt omfattar både rätten att överta en åklagaruppgift och att ändra ett åklagarbeslut. När 7 kap. senast sågs över framhöll regeringen att systemet med överprövning är en viktig del av åklagarväsendets interna kontroll av kvaliteten och riktigheten i åklagarbeslut. Vidare anförde regeringen att det är en väsentlig rättssäkerhetsgaranti för enskilda medborgare, se prop. 2000/01:92 s. 15. Riksåklagaren har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om till- synsverksamheten i föreskrifter och allmänna råd om rättslig tillsyn, ÅFS 2012:2. Överåklagares tillsyn över un- derordnade åklagare vid bedrivs vid myndig- hetens utvecklingscentrum. Överåklagare vid Ekobrottsmyndighe- ten utövar tillsyn över underordnade åklagare vid den myndigheten. Riksåklagarens tillsyn omfattar åklagare vid båda myndigheterna. Direkt under riksåklagaren finns det en tillsynsavdelning som bl.a. ansvarar för riksåklagarens tillsynsverksamhet. Avdelningens arbete redovisas numera i en årlig tillsynsrapport. JO utövar enligt 2 § lagen med instruktion för ombuds- män tillsyn över statliga tjänstemäns myndighetsutövning, däribland åklagare, och annan som innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighetsutövning, såvitt avser den verksamheten. Enligt 2 och 3 §§ lagen om Justitiekanslerns tillsyn utövar JK tillsyn över statliga myndigheter och deras anställda, däribland åklagare, och över andra som, utan att vara knutna till statlig myndighet, innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighetsutövning. Både JO:s och JK:s till- Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar syn är extraordinär. Det innebär att de själva fritt väljer om de ska utöva tillsyn på ett visst område, vad den ska omfatta och hur den ska bedrivas. Det finns även tillsynsorgan som utövar tillsyn enbart över vissa delar av åklagarverksamheten. Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden utövar enligt 1 § lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet tillsyn över åklagares användning av hemliga tvångsmedel och därmed sammanhängande verksamhet. Nämnden är skyldig att på begäran av en enskild kontrollera om an- vändningen av hemliga tvångsmedel mot honom eller henne har varit lagenlig. Enligt 2 a § förordningen (2007:975) med instruktion för Datainspektionen utövar myndigheten tillsyn över personuppgifts- behandlingen i åklagarväsendet. Tillsynen omfattar personuppgifts- behandlingen både i åklagarverksamheten och i den administrativa verksamheten. Såväl Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens som Datainspektionens tillsyn är ordinär tillsyn. I samtliga fall rör det sig om s.k. rättslig tillsyn. Med det avses tillsyn över att verksamheten bedrivs i enlighet med lag och annan författning och uppfyller kraven på rättssäkerhet. Tillsynsorganens befogenheter när de upptäcker fel Tillsynsorganen har olika befogenheter om de upptäcker felbeteen- den. JO, JK och riksåklagaren har alla rätt att väcka åtal mot åklagare för brott som de har begått i anställningen, att väcka frågan om disciplinansvar för åklagare vid och att uttala kritik eller synpunkter på åklagares handläggning. Riksåklagaren och överåklagare kan dessutom ändra åklagarbeslut och överta handlägg- ningen av en åklagaruppgift. Enligt 20 § förordningen (2007:1141) med instruktion för Säker- hets- och integritetsskyddsnämnden är nämnden skyldig att anmäla till om åklagare kan ha gjort sig skyldig till en straffbar handling. Nämnden får enligt 2 § lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet uttala sig om åklagares handläggning och sin uppfattning om behov av förändringar i verksamheten. Nämnden ska också, inom sitt verksamhetsområde, verka för att brister i lag eller annan författning avhjälps. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar Datainspektionens uppgift är bl.a. att arbeta för att människors grundläggande fri- och rättigheter skyddas i samband med behand- ling av personuppgifter och att underlätta det fria flödet av sådana uppgifter inom EU. Datainspektionen, som är tillsynsmyndighet en- ligt bl.a. brottsdatalagen, har enligt 5 kap. 5–7 §§ den lagen såväl un- dersökande som förebyggande och korrigerande befogenheter. Da- tainspektionen får bl.a. förelägga den personuppgiftsansvarige att vidta åtgärder för att behandlingen ska bli författningsenlig eller att uppfylla andra skyldigheter enligt lagstiftningen om personuppgifts- behandling. Inspektionen får också förbjuda fortsatt behandling av personuppgifterna om bristen är allvarlig och, i sista hand, besluta att den personuppgiftsansvarige ska betala en sanktionsavgift. Data- inspektionens tillsyn riktar sig mot de personuppgiftsansvariga, vil- ket i detta fall är åklagarmyndigheterna, inte mot enskilda åklagare. Direkta bestämmelser om tillsyn Eppo-förordningen innehåller endast några få bestämmelser som tar direkt sikte på tillsyn över Eppos verksamhet. Det är först och främst artikel 85, som föreskriver att Europeiska datatillsynsmannen ska ansvara för kontroll och säkerställa att bestämmelserna i förordningen om dataskydd för operativa uppgifter tillämpas. Euro- peiska datatillsynsmannen ska bl.a. ta emot och utreda klagomål från enskilda och antingen på eget initiativ eller på grund av klagomål ut- reda handläggningen samt ge Eppo råd i frågor som rör dataskydd. Europeiska datatillsynmannen har också befogenhet att bl.a. beordra Eppo att rätta, begränsa eller radera operativa personuppgifter som står i strid med bestämmelserna om hur sådana uppgifter får behand- las, att väcka talan vid och att intervenera i mål där. I artikel 87 regleras Europeiska datatillsynsmannens samarbete med nationella tillsynsmyndigheter. I artikel 109.3 föreskrivs att beslut som fattas av Eppo i enlighet med artikel 8 i öppenhetsförordningen kan utgöra föremål för kla- gomål till Europeiska ombudsmannen eller en talan inför EU-dom- stolen. Enligt skäl 90 är förordning (EG) nr 45/2001 tillämplig på Eppos behandling av administrativa personuppgifter. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar har dock ersatts av förordning (EU) 2018/1725. Enligt artikel 52 i den nya förordningen ska Europeiska datatillsynsmannen övervaka och säkerställa tillämpningen av bestämmelserna i förordningen och andra unionsrättsakter om skyddet för fysiska personers grundlägg- ande fri- och rättigheter då en unionsinstitution eller ett unionsor- gan behandlar personuppgifter. Enligt artikel 112 i Eppo-förordningen ska Eppos administrativa verksamhet vara föremål för Europeiska ombudsmannens undersök- ningar i enlighet med artikel 228 FEUF. Bestämmelser som indirekt påverkar tillsynen Det finns emellertid även artiklar och skäl i Eppo-förordningen som har indirekt betydelse för frågan om tillsyn över verksamheten. Den grundläggande inställningen är enligt artikel 6.1 att Eppo ska vara helt oberoende. Eppos åklagare får varken be om eller ta emot in- struktioner från någon person utanför myndigheten, någon av med- lemsstaterna eller någon av unionens egna organ när de fullgör sina skyldigheter enligt Eppo-förordningen. Medlemsstaterna i EU och unionens institutioner, organ och byråer ska respektera Eppos obe- roende och får inte försöka påverka myndigheten när den utför sina uppgifter. Enligt skäl 23 används i förordningen termerna allmän tillsyn, kontroll och ledning samt övervakning för att beskriva olika kon- trollverksamheter som utövas inom Eppo. Allmän tillsyn bör förstås som den allmänna förvaltningen av Eppos verksamhet, där man en- dast ger instruktioner i frågor som har en övergripande betydelse för Eppo. Kontroll och ledning bör förstås som befogenheter att kon- trollera och leda enskilda utredningar och lagföringar. Övervakning bör förstås som en närmare och kontinuerlig tillsyn över utredningar och lagföring, inklusive vid behov ingripanden och instruktioner om utrednings- och lagföringsfrågor. Det är enligt utredningens mening uppenbart att skäl 23 enbart tar sikte på Eppos interna kontroll. I artikel 12.1 föreskrivs att de europeiska åklagarna, på den per- manenta avdelningens vägnar, ska övervaka utredningar och lagfö- ring som de europeiska delegerade åklagarna handlägger. Enligt arti- kel 12.4 ska – om det enligt en medlemsstats nationella lagstiftning föreskrivs en intern prövning av vissa beslut inom den nationella Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar åklagarmyndighetens struktur – prövningen av sådana beslut fattade av en europeisk delegerad åklagare omfattas av den övervakande europeiska åklagarens övervakningsbefogenheter. Det ska dock inte påverka den permanenta avdelningens övervaknings- och kontroll- befogenheter. Vidare föreskrivs i artikel 96.5 att protokollet om Europeiska unionens immunitet och privilegier ska gälla för Eppo och myndig- hetens anställda. Utredningen återkommer till frågan om immunitet i avsnitt 17.3.3. Immuniteten har betydelse för tillsynsorganens be- fogenheter att väcka åtal och väcka frågan om disciplinansvar. 17.2.3Ingen svensk tillsyn över Eppo-åklagare Utredningens bedömning: Den tillsyn över åklagares verksam- het som JO, JK, riksåklagaren, överåklagare och bedriver får inte omfatta de svenska åklagarna vid Eppo, trots att de agerar som åklagare i och har samma befogenheter som allmänna åklagare. Utredningens förslag: Eppos åklagare undantas från tillsyn när de bedriver åklagarverksamhet för Eppo i . Det görs ge- nom ändringar i lagarna om JO:s, JK:s och Säkerhets- och integri- tetsskyddsnämndens tillsyn. Skälen för utredningens bedömning och förslag Ingen svensk tillsyn över Eppo-åklagarnas handläggning Det ligger i sakens natur att de svenska tillsynsorganen enbart utövar tillsyn över företrädare för svenska myndigheter, eftersom tillsynen har till uppgift att garantera den svenska statsförvaltningens kvalitet och oberoende. Redan det förhållandet att Eppo är en EU-myndig- het innebär att de organ som har till uppgift att utöva tillsyn över svensk förvaltning inte har någon rätt att utöva tillsyn över verksam- heten i Eppo. Det understryks också i artikel 6.1 i Eppo-förord- ningen att myndigheten ska vara helt oberoende. Vidare gäller för Eppos tjänstemän och anställda. Tillsyn, straffansvar och disciplinansvar bl.a. att de har straffrättslig immunitet för brott som de begår i sin tjänsteutövning. Grunden för JO:s och JK:s tillsyn är ytterst deras möjlighet att väcka åtal mot tjänstemän för brott som de begår i sin tjänsteutöv- ning eller att ta initiativ till disciplinär bestraffning för sådant hand- lande. De möjligheterna finns, som utvecklas i avsnitt 17.3, inte när det gäller Eppos åklagare. Det skulle kunna hävdas att Eppos oberoende inte sträcker sig så långt att nationell tillsyn skulle vara utesluten. Det förutsätter dock att artikel 6.1 tolkas så att det bara är tillsyn som direkt kan påverka åklagarnas beslut i fråga om förundersökning och åtal som inte får förekomma. En så snäv tolkning är inte förenlig med den svenska synen på myndigheters (och åklagares) oberoende. Dessutom skulle sådan tillsyn få bedrivas under helt andra villkor än dem som gäller för tillsyn över svenska myndigheter.