sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — Förutsatt att makarna inte har gjort något särskilt lagval, innebär den nya EU-förordningen om makars förmögenhetsförhållanden att utländsk rätt regelmässigt kommer att vara tillämplig när makarna för äktenskapets ingående hade anknytning till ett annat land än genom hemvist, medborgarskap eller andra omständigheter. Detta gäller även om makarna sedermera har flyttat till ett annat land och bott där . Enligt utredningens bedömning kommer utländsk lag gälla i de allra flesta situationer som utredningens uppdrag rör, dvs. utländska månggiften som ingås när parterna inte är medborgare eller har hemvist i . Det finns skäl att anta att förhållandena i ett månggifte sällan är sådana att makarna har avtalat att svensk lag ska vara tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden. Det torde inte heller vara vanligt att makarna kan sägas ha förlitat sig på svensk lag för att ordna eller planera sina förmögenhetsförhållanden på ett sådant sätt att svensk lag blir tillämplig. Konsekvensen blir alltså att deras förmögenhetsförhållanden kommer att omfattas av utländsk lag, normalt lagen i det land där de tog hemvist efter det att äktenskapet ingicks. Detta kommer att gälla även om makarna flyttar till och bor här . De rättsliga konsekvenserna för berörda parter av att ett äktenskap inte erkänns – jämfört med om det erkänns – blir därför i praktiken till stor del beroende av innehållet i utländsk lag. Även om ett äktenskap i ett utländskt månggifte erkänns, är det långt ifrån säkert att en make har giftorätt på liknande sätt som i eller rätt till bodelning när ett äktenskap upplöses. De utländska månggiften som förekommer i har oftast ingåtts i länder med rättsordningar av islamiskt slag vilka tillåter att en man är gift med flera kvinnor. Som beskrivits närmare i avsnitt 7.2.2 tar sig den islamiskt präglade rätten varierande uttryck i olika länder, men bestämmelserna om makarnas förmögenhetsförhållanden är i regel utformade på ett sätt som skiljer sig från svensk lag. Den islamiskt präglade familjerätten saknar bodelningsregler som motsvarar den svenska giftorätten. I stället för en rätt till bodelning kan kvinnor ha rätt till s.k. mahr.23 Avtal om mahr utgör i allmänhet en del av ett äktenskapskontrakt och innebär att mannen i anledning av äktenskapets ingående överför eller förpliktar sig att överföra viss egendom eller ett visst belopp till kvinnan, t.ex. med anledning av äktenskapets upplösning eller efter anmodan. Om den mahr som bestämts är av mindre värde eller om kvinnan saknar rätt till mahr enligt tillämpliga utländska bestämmelser24 kan en kvinna 23I NJA 2017 s. 168 har högsta domstolen kvalificerat ett visst avtal om mahr som en sådan reglering rörande makarnas förmögenhetsförhållanden som omfattades av tillämpningsområdet för den numera upphävda lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden, vilken författning avgjorde lagvalsfrågan. Eftersom avtal om mahr har olika utformning och ändamål, poängterade dock att kvalifikationen av tvistefrågan bör ske med utgångspunkt i avtalets ordalydelse och dess ändamål när det ingicks. Avtalet bör också ses i ett helhetsperspektiv och sättas i sitt sammanhang. vid s.k. Khul’ (upplösning av äktenskapet) som innebär att kvinnan återlämnar eller avstår från sin rätt till mahr i utbyte mot att mannen accepterar att skilja sig. Khul’-institutet hänger ihop med att många islamiskt präglade rättsordningar begränsar kvinnors rätt till skils- vid upplösning av äktenskapet ha endast begränsade ekonomiska anspråk, eller helt sakna sådana, i förhållande till sin make. I dessa fall blir konsekvenserna av att ett utländskt äktenskap vägras erkännande inte lika stora som om svensk lag hade varit tillämplig. Detta eftersom kvinnan vid erkännande av äktenskapet ändå inte hade haft möjlighet att kräva att få del av mannens egendom.25 Om t.ex. hustru nummer två i ett utländskt månggifte vill lämna sin make i ett fall där utländska bestämmelser om mahr blir tillämpliga kan situationen bli sådan att hon inte har några förmögenhetsrättsliga anspråk mot mannen eller endast begränsade sådana, även om äktenskapet erkänns i . En make kan dock ha rätt att överta makarnas gemensamma bostad och bohag enligt bestämmelserna i , även om utländsk rätt är tillämplig. Det kan t.ex. vara fråga om en lägenhet som innehas med hyres- eller bostadsrätt. Vidare gäller att en make inte får förfoga över den gemensamma bostaden och bohaget utan den andra makens samtycke. Om äktenskapet inte erkänns har maken inte några sådana möjligheter att överta den gemensamma bostaden eller bohaget eller att hindra att den andra maken förfogar över egendomen. I dessa avseenden kan det få negativa konsekvenser för en make om äktenskapet erkänns eller inte. Som nämnts ovan gäller EU-förordningen om makars förmögenhetsförhållanden inte frågan om tillämplig lag för äktenskap som har ingåtts före . I dessa fall gäller i stället LIMF, som i större utsträckning innebär att svensk lag kommer att vara tillämplig om makarna har bott i eller är svenska medborgare. Ett icke-erkännande av ett äktenskap kan därför även i dessa fall få negativa konsekvenser för de berörda parterna. Sammantaget kan konstateras att de situationer i vilka frågor om makars förmögenhetsförhållanden aktualiseras är varierande. Vilka konsekvenserna blir av att ett utländskt månggifte inte erkänns i mässa medan män i praktiken har en ovillkorlig rätt att skilja sig. (2010), s. 220 f. 25Det ska tilläggas att situationen i och för sig kan vara den omvända, dvs. att kvinnan enligt utländsk rätt skulle ha rätt till egendom av ett större värde än enligt svenska regler för det fall värdet på den mahr som bestämts överstiger hälften av det samlade giftorättsgodset och rätten därtill inte gått förlorad. beror i stor utsträckning på omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. och i vilket land äktenskapet har ingåtts, de berördas anknytning till olika länder genom hemvist, medborgarskap och andra förhållanden samt de berördas egendoms- och skuldförhållanden. Den nya EU-förordningen om makars förmögenhetsförhållanden innebär att det i de allra flesta fall kommer att vara fråga om att tillämpa utländsk rätt, i första hand lagen i det land där makarna tog hemvist efter det att de gift sig. Enligt den tillämpliga utländska lagen kan ordningen när det gäller makars förmögenhetsförhållanden vara reglerad på helt andra sätt än i svensk lag. Även om ett äktenskap i ett utländskt månggifte erkänns är det långt ifrån säkert att en make har giftorätt på liknande sätt som i eller rätt till bodelning när ett äktenskap upplöses. Om en sådan rätt saknas drabbas en ekonomiskt svagare part i många fall inte av ett vägrat erkännande. Som beskrivits ska bestämmelserna i om förfogande över makars gemensamma bostad och bohag och om en makes rätt att överta sådan egendom dock alltid tillämpas om bostaden och bohaget finns i . Dessa rättigheter saknar parterna om äktenskapet inte erkänns, vilket kan vara negativt. Om ett äktenskap i ett månggifte erkänns men inte tillåts bestå blir situationen något annorlunda. I ett sådant fall skulle parternas äktenskap upplösas genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1), och rätten till bodelning kvarstå, i vart fall när svensk rätt är tillämplig. utsträckning utländsk rätt är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden kommer det dock i många fall inte att vara aktuellt med någon bodelning, i förekommande fall med undantag för den gemensamma bostaden och bohaget. 7.4.1Konsekvenser av ett icke-erkännande vid tillämpning av svensk lag Varje make råder över sin egendom och svarar under äktenskapet för sina skulder. Makar har dock en underhållsskyldighet mot varandra under och ibland även efter äktenskapet (6 kap. ÄktB). Underhållsskyldigheten under äktenskapet avser att tillgodose makarnas gemensamma och personliga behov, varvid var och en efter sin förmåga ska bidra till det underhåll som behövs (6 kap. 1 § ÄktB). Om det som den ena maken ska bidra med inte räcker till för den makens personliga behov eller för de betalningar som den maken annars ombesörjer för familjens underhåll, ska den andra maken skjuta till de pengar som behövs (6 kap. 2 § ÄktB). Om den ena maken på grund av sjukdom eller bortavaro inte kan sköta sina angelägenheter och det saknas medel för familjens underhåll, får den andre maken under vissa förutsättningar lyfta den sjuke eller bortavarande makens inkomst och avkastning av dennes egendom samt kvittera ut banktillgodohavanden och andra penningmedel. Enligt huvudregeln är en rättshandling som en make företagit med stöd av denna rätt bindande för den sjuke eller bortavarande maken (6 kap. 4 § ÄktB). Om den ena maken försummar sin underhållsskyldighet får domstol ålägga den maken att betala underhållsbidrag till den andra maken (6 kap. 5 § ÄktB) och om makarna inte varaktigt bor tillsammans ska den ena maken fullgöra sin underhållsskyldighet genom att betala sådant bidrag till den andra maken (6 kap. 6 § ÄktB). Efter en äktenskapsskillnad svarar däremot varje make enligt huvudregeln för sin egen försörjning. I vissa fall är dock den ene maken skyldig att efter skilsmässan bidra till den andres försörjning genom att betala underhållsbidrag (6 kap. 7 § ÄktB). Trots att det i ÄktB inte finns några särskilda bestämmelser om underhållsskyldighet mellan makar i polygama situationer bör man kunna utgå från att bestämmelserna gäller även i förhållande till erkända månggiften på så sätt att mannen är underhållsskyldig mot alla sina hustrur och vice versa. Om ett äktenskap i ett utländskt månggifte inte erkänns kan de berörda personerna inte hävda någon rätt till underhåll enligt 6 kap. ÄktB. Om t.ex. en man är gift med två kvinnor och hustru nummer två vill lämna mannen har hon inte rätt till äktenskapsskillnad och därmed inte heller rätt till underhåll efter äktenskapets upplösning enligt 6 kap. 7 § ÄktB. Om ett äktenskap i ett månggifte erkänns men inte tillåts bestå blir situationen annorlunda. I ett sådant fall skulle parternas äktenskap upplösas genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1) och rätten till underhåll enligt 6 kap. 7 § ÄktB inte gå förlorad. 7.4.2Tillämpning av utländsk lag Redogörelsen ovan förutsätter att svensk lag är tillämplig. Även när det gäller frågor om underhåll mellan makar kan den internationellt privaträttsliga regleringen dock leda till en annan bedömning i det enskilda fallet. EU:s underhållsförordning26 gäller bl.a. underhållsskyldighet som har sin grund i äktenskap och föreskriver att frågan om underhållsskyldighet ska regleras av lagen i den stat där den underhållsberättigade har sin hemvist. I fråga om underhållsskyldighet mellan makar, tidigare makar eller parter i ett äktenskap som annullerats, gäller detta dock inte om en av parterna motsätter sig det och lagen i en annan stat, särskilt den stat där de senast hade gemensam hemvist, har närmare anknytning till äktenskapet. I sådant fall ska i stället lagen i den andra staten tillämpas (artikel 15 i underhållsförordningen och Haagprotokollet av om tillämplig lag avseende underhållsskyldighet som förordningen hänvisar till, artiklarna 3 och 5). Enligt underhållsförordningens behörighetsregler kan det finnas svensk domsrätt även när utländsk rätt är tillämplig (artiklarna 3–7 i underhållsförordningen). Lagvalsreglerna har universell karaktär (artikel 2 Haagprotokoll) och innebär att även utomeuropeisk lag kan vara tillämplig. Också här kan det därför vara på sin plats att nämna något om rätten i sådana islamiskt präglade familjerättsordningar inom vilka polygama äktenskap som förekommer i regelmässigt har sitt ursprung (se avsnitt 3.3 och 3.4). Underhållsskyldigheten i den islamiskt präglade familjerätten är annorlunda än de svenska bestämmelserna. I stället för en rätt till sådant underhåll kan kvinnor ha rätt till s.k. mahr (detta institut kan alltså ha olika syften, se avsnitt 7.3.2 om mahr i förhållande till sådan förmögenhetsutjämning som sker vid bodelning samt NJA 2017 s. 168).27 Beroende på villkoren för utfående av den mahr som avtalats, och dess storlek, kan en kvinna ha endast begränsade ekonomiska anspråk, eller helt sakna sådana i förhållande till sin make. I dessa fall blir konsekvenserna av att ett 26Rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet. 27Huruvida ett visst avtal om mahr ska kvalificeras som en fråga om underhåll eller om bodelning får därför göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Om en fråga om mahr bedöms som en fråga rörande makars förmögenhetsförhållanden gäller i stället de lagvalsregler som föreskrivs i EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden, se avsnitt 7.3.2. utländskt äktenskap vägras erkännande inte av lika stor vikt som om ÄktB vore tillämplig. 7.5.1Konsekvenser av ett icke-erkännande vid tillämpning av svensk lag Makar vars äktenskap erkänns i skyddas av de regler som finns i (ÄB) beträffande makes arvsrätt. Den efterlevande maken har rätt att ärva hela den avlidne makens kvarlåtenskap, om den avlidne maken inte har egna barn (särkullbarn) (3 kap. 1 § första stycket ÄB). Den efterlevande maken har dessutom alltid, alltså även om det finns särkullbarn, rätt att ur kvarlåtenskapen efter den avlidne maken erhålla egendom som tillsammans med enskild egendom och egendom som erhålles vid bodelning motsvarar fyra gånger prisbasbeloppet (3 kap. 1 § andra stycket ÄB). En efterlevande make har även rätt att begära jämkning på så sätt att han eller hon får behålla del av eller hela sitt giftorättsgods i samband med bodelningen vid den andre makens död (12 kap. 2 § första stycket ÄktB). Frågan är då hur reglerna i ÄB bör tillämpas i månggiftessammanhang. Detta är långt ifrån klart. Några särskilda regler om månggifte finns inte och vägledande avgöranden i rättspraxis saknas. har berörts i Familjelagssakkunnigas slutbetänkande (SOU 1987:18). Utredningen framhöll att man får försöka göra en anpassad tillämpning av den svenska arvsrätten med utgångspunkten att de olika äktenskapen i ett månggifte betraktas som likvärdiga (jfr det som sagts om makarnas egendomsförhållanden och bodelning i avsnitt 7.3.1). I betänkandet beskrivs att arvet efter en make i ett polygamt äktenskap bör fördelas enligt reglerna om legala arvingar och efterarvingar i ÄB. Om en hustru avlider tillfaller arvet mannen i enlighet med 3 kap. 1 § ÄB, och vid mannens bortgång tillskiftas arvet den avlidna hustruns arvsberättigade släktingar i enlighet med 2 kap. ÄB.28 28SOU 1987:18 s. 198 f. och och (2017), s. 61. Om i stället mannen avlider och efterlämnar två eller flera hustrur behöver en enda samlad bodelning göras. De efterlevande hustrurna bör kunna åberopa jämkningsregeln i 12 kap. 2 § ÄktB. Oavsett om respektive hustru begär sådan jämkning bör hustrurna tillskiftas lika stor andel av mannens arv.29 Detta kan illustreras med följande exempel: Anta att den avlidne mannens nettoförmögenhet är . Anta vidare att hustrurnas nettoförmögenheter utgör följande: Hustru 1: , hustru 2: och hustru 3: . I bodelningen ska en tredjedel av respektive hustrus nettoförmögenhet tas i beaktande. Beräkningen blir enligt följande. Hustru 1: Nettoförmögenheten i bodelningen är . Av mannens nettoförmögenhet tas i beaktande varpå det sammanlagda värdet utgör . Respektive part har alltså rätt till var. Hustru 1 får utöver sitt giftorättsgods. Hustru 2: Nettoförmögenheten i bodelningen är . Av mannens nettoförmögenhet tas i beaktande varpå det sammanlagda värdet utgör . Respektive part har alltså rätt till var. Hustru 2 får utöver sitt giftorättsgods. Hustru 3: Nettoförmögenheten i bodelningen utgör . Av mannens nettoförmögenhet tas i beaktande varpå det sammanlagda värdet utgör . Respektive part har alltså rätt till var. Hustru 3 får utöver sitt giftorättsgods. Av makens giftorättsgods utgavs sammanlagt i bodelningslikvid till hustrurna. Av makens egendom återstår (1 200 000–450 000) som utgör arvet efter honom. Den avlidne mannens hustrur har rätt till en tredjedel var av arvet, dvs. Exemplet är förenklat på så sätt att det bortser från att den avlidne maken kan ha upprättat ett testamente. Fördelningen av arvet kan även kompliceras på grund av basbeloppsregeln, som innebär att den efterlevande maken alltid har rätt att ur kvarlåtenskapen efter den avlidne maken få egendom som, tillsammans med övrig enskild egendom och egendom som erhålls vid bodelning, motsvarar fyra gånger 30Exemplet är hämtat ur och (2017), s. 61. prisbasbeloppet (3 kap. 1 § andra stycket ÄB). Basbeloppsregeln avser att skydda efterlevande make då även andra arvingar finns. Man bör dock behöva kunna göra ett undantag från denna regel i månggiftessammanhang eftersom den annars skulle kunna leda till att avsteg görs från principen att efterlevande hustrur ska tillskiftas lika stora arvslotter (dvs. principen om likabehandling av hustrurna som behandlats i avsnitt 7.3.1).31 En tänkt fördelning av arv i månggiftessituationer kan ytterligare kompliceras om det finns särkullbarn. Ett problem kan vara att mannen t.ex. har två hustrur men endast barn tillsammans med hustru nummer två. Om barnet skulle betraktas som särkullbarn i förhållande till hustru nummer ett, ärver hustru nummer två hela kvarlåtenskapen eftersom det är fråga om ett gemensamt barn till henne och den avlidne mannen. Det kan ifrågasättas om en sådan ordning är rimlig och om det inte finns skäl att tolka 3 kap. 1 § så att bestämmelsen om särkullbarn inte är tillämplig i månggiftessammanhang. Rättsläget måste bedömas som oklart. Ett icke-erkännande av ett utländskt månggifte skulle innebära att den hustru vars äktenskap inte erkänns saknar arvsrätt efter den avlidne mannen. Endast hustru nummer ett har arvsrätt. Likaså saknar mannen arvsrätt efter hustrurna i det eller de äktenskap som vägras erkännande. Om den avlidne mannen har barn med båda hustrur, fördelas arvet på antalet barn varpå hustru nummer ett tillskiftas det arv som avser henne och mannens barn med fri förfoganderätt. Barnen i det äktenskap som inte erkänns betraktas som särkullbarn, varför de är direkt berättigade till sina arvslotter. Hustru nummer två får alltså inte något arv. Om det i stället är så att mannen endast har barn tillsammans med hustru nummer två, ärver barnet som särkullbarn hela kvarlåtenskapen. Hustru nummer två ärver alltså inte och hustru nummer ett endast i enlighet med basbeloppsregeln (3 kap. 1 § ÄB) Fördelningen av kvarlåtenskapen kan förändras om mannen har upprättat ett testamente. Genom ett testamente kan hustru nummer två tillförsäkras del i kvarlåtenskapen. Barnen har dock rätt till sina laglotter om de skulle påkalla jämkning i testamentet (7 kap. 1 § och 3 § ÄB).32 Mannen har även möjlighet att sätta in hustru nummer två som förmånstagare i en livförsäkring. 31Ulf och (2017), s. 62. Se även SOU 1987:18 s. 199. 32Ibid (2017), s. 63 f. Om ett äktenskap i ett månggifte i stället erkänns men inte tillåts bestå, på så sätt att det upplöses genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1), avskärs hustru nummer två från arv från maken i samband med äktenskapsskillnaden. Sammantaget kan konstateras att rättsläget på många sätt är oklart när det gäller tillämpningen av ÄB i det fallet att ett utländskt månggifte erkänns. Det är därför svårt att dra några säkra och generella slutsatser om vilka konsekvenserna i praktiken blir om ett äktenskap inte erkänns eller inte tillåts bestå. Det bör tilläggas att frågan om en person är gift kan ha viss betydelse även i försäkringsrättsliga sammanhang. Det kan t.ex. vara så att avtal om liv- och pensionsförsäkringar innehåller standardiserade förmånstagarförordnanden för försäkringstagarens make och sambo. Om ett äktenskap inte erkänns kan det finnas anledning för de berörda personerna att överväga ett särskilt förmånstagarförordnande. 7.5.2Tillämpning av utländsk lag Den jämförelse som har gjorts när det gäller rättsverkningarna beroende på om ett utländskt månggifte erkänns eller inte förutsätter att svensk lag är tillämplig. Så blir också i regel fallet enligt EU:s arvsförordning33 när den avlidne hade sin hemvist i vid sin död (artikel 21 första punkten). I dessa fall finns även svensk domsrätt enligt behörighetsbestämmelserna i förordningen (artikel 4). I något fall kan dock utländsk rätt bli tillämplig. Om den avlidne vid sin död uppenbart hade en närmare anknytning till en annan stat än hemviststaten, ska nämligen lagen i den andra staten vara tillämplig på arvet (artikel 21 andra punkten). Reglerna om tillämplig lag har universell karaktär (artikel 20) och innebär att även utomeuropeisk lag kan bli tillämplig i frågor om arv. Också här kan det vara på sin plats att nämna något om rätten i sådana islamiskt präglade familjerättsordningar inom vilka polygama äktenskap som förekommer i i regel har sitt ursprung (se avsnitt 3.3 och 3.4). Även om den islamiskt präglade arvsrätten skiljer sig åt mellan olika länder och rättsskolor förekommer det att män och kvinnor inte likabehandlas i arvshänseende. Ett exempel på detta 33Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg. är att det inom vissa rättsordningar görs skillnad på om den efterlevande är kvinna eller man på så sätt att kvinnor ärver mindre av sin make än vad män gör från sin maka.34 I dessa fall blir konsekvenserna av att ett utländskt äktenskap vägras erkännande inte av lika stor vikt för kvinnors del som om ÄktB vore tillämplig. Detta eftersom kvinnan vid erkännande av äktenskapet ändå inte hade ärvt sin make i samma utsträckning som enligt svensk rätt. Som framgått ovan blir utländsk rätt i regel även tillämplig (och utländsk domstol i stället för svensk behörig) om den avlidne hade sin hemvist utanför vid sin död. 7.6Faderskap, vårdnad om barn och underhållsskyldighet mot barn När ett barn har fötts ska faderskapet fastställas enligt reglerna i 1– 3 kap. (FB). Den man som är gift med barnets mor när barnet föds är enligt en presumtionsregel att anse som barnets far (1 kap. 1 § FB). Under vissa förutsättningar kan domstol förklara att mannen i äktenskapet inte är far till barnet (1 kap. 2 § första stycket FB). Även när mannen i äktenskapet och barnets mor skriftligen godkänner en annan mans bekräftelse av faderskapet anses det fastställt att mannen i äktenskapet inte är barnets far (1 kap. 2 § andra stycket FB). Några särskilda bestämmelser i om faderskap i polygama sammanhang finns inte. Om samtliga äktenskap i ett månggifte erkänns måste utgångspunkten dock vara att maken presumeras vara far till de barn som föds i dennes respektive äktenskap. Om något av äktenskapen i ett utländskt månggifte däremot inte skulle erkännas, gäller inte faderskapspresumtionen i det eller de utländska äktenskap som berörs, eftersom barnets mor då betraktas som ogift. Faderskapet ska då i stället fastställas genom bekräftelse eller dom (1 kap. 3 FB). För en sådan bekräftelse gäller bl.a. att den ska göras skriftligen, bevittnas av två personer och godkännas av 34Den bakomliggande förklaringen till att kvinnor ärver mindre än män är den generella underhållsbörda för övriga familjemedlemmar som åvilar män. Se (2010), s. 226 ff. socialnämnden samt av modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet (1 kap. 4 § FB).35 Situationen blir densamma om äktenskapet inte skulle tillåtas bestå i , dvs. har upplösts genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1). Om barnet föds innan en sådan upplösning har kommit till stånd bör faderskapspresumtionen dock gälla. Tillämpning av utländsk lag Det som sagts ovan gäller om det barn som har fötts har sin hemvist i .