sou · H8B313 · 2020-03-05 00:00:00 — För brott mot de särskilt angivna EU-bestämmelserna, som bedöms särskilt centrala från djurskyddssynpunkt, kan påfölj- den bestämmas till böter eller fängelse i högst . Denna bestäm- melse som bygger på en annan hänvisningsteknik – stängd och dyna- misk hänvisning – kommenteras närmare i avsnitt 6.5.4. Påföljden för brott mot övriga EU-bestämmelser som lagen kom- pletterar, dvs. de överträdelser som inte omfattas av någon av de uppräknade punkterna i 10 kap. 3 § djurskyddslagen, kan endast bestämmas till böter. I lagstiftningsarbetet med den nya djurskyddslagen (se prop. 2017/18:147) behandlades bl.a. frågan om utformningen av en straff- bestämmelse som generellt hänvisar till på ett visst om- råde. Beträffande den lagtekniska lösningen med hänvisningar till ”de EU-bestämmelser som lagen kompletterar” efterfrågade flera remiss- instanser under lagstiftningsarbetet av rättssäkerhetsskäl bl.a. att det i 9Brott mot vissa handlingsregler i EU-bestämmelser om skydd av djur under transport och förfaranden som hänger samman med det samt om skydd av djur för avlivning ska liksom kunna straffas med böter eller fängelse i högst . Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser lagtexten tydliggörs att regeringen i SFS ska tillkännage vilka EU- bestämmelser som avses, att det i bestämmelsen hänvisas till de aktu- ella förordningarna, föreskrifterna och EU-reglerna eller att man bör försöka precisera vilka bestämmelser som träffas av straffbudet. Regeringen, som tidigare i samma proposition (prop. 2017/18:147) hade gjort bedömningen att vissa allvarligare brott mot bestämmelser om skydd av djur under transport och skydd av djur vid avlivning bör ha fängelse i straffskalan, gjorde en annan bedöm- ning beträffande hänvisningen till övriga EU-bestämmelser på djur- skyddsområdet. Regeringen anförde bl.a. att innehåller, utöver de bestämmelser om skydd av djur under transport och skydd vid avlivning av djur som regeringen bedömt som särskilt allvarliga, ett stort antal skyldigheter riktade till den enskilde som gäller bl.a. allmänna villkor för transport av djur, transporthandlingar vid djur- transporter, krav på planering av djurtransporter m.m. Regeringen resonerade kring huruvida det har varit avsett att den övre delen av straffskalan skulle användas för brott mot samtliga de EU-bestäm- melser som lagen kompletterar eftersom den delen av straffskalan i vart fall inte har tillämpats för brott mot dessa bestämmelser i praxis. Regeringen kom därefter fram till att man delade utredningens be- dömning, dvs. att gärningar som innebär brott mot andra EU- bestämmelser än de som gäller transport och avlivning av djur är fråga om sådana gärningar som inte har ett högre straffvärde än att det är motiverat med ett bötesstraff. Den lagstiftningsteknik som utred- ningen föreslog för sådana gärningar var samma teknik som använts djurskyddslag, dvs. att i lagtexten straffbelägga överträdelser ”mot de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen.” Vilka EU- bestämmelser som kompletteras av lagen tillkännagavs av regeringen enligt 1 a § gamla djurskyddslagen i (vil- ket motsvaras av 1 kap. 5 § nuvarande djurskyddslag). Även i denna proposition påpekas emellertid att regeringen har för avsikt att utreda vilken lagstiftningsteknik som bör användas när bestämmelser i förordningar straffbeläggs. Enligt regeringens mening bör beträffande nu aktuell bestämmelse i vart fall tills vidare samma lagstiftnings- teknik användas även i den nya djurskyddslagen.10 2017/18:147 s. 259. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser 6.3.4Ytterligare exempel inom samma kategori Zoonoslagen (1999:658) och lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m. är exempel på lagar som kompletterar ett begränsat antal EU-bestämmelser, där regeringen beträffande vissa av de tillkänna- givna förordningarna även har angivit vilka artiklar, bilagor inom vissa områden m.m., som lagen kompletterar. Lagarna innehåller en generellt utformad straffbestämmelse som innebär att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen döms till visst straff. 6.4Lagstiftningsteknik 3: Sluten och statisk hänvisning Det som här kallas lagstiftningsteknik 3 är en teknik som slutet och statiskt hänvisar till EU-bestämmelser. Detta innebär att hänvis- ningarna sker till förordningar eller reglerade områden som specifikt anger vilka normer och bestämmelser som utgör själva utfyllnads- och att straffbestämmelserna hänvisar till EU-bestämmel- serna i en viss lydelse. Närmare beskrivningar av slutna resp. statiska hänvisningar framgår av avsnitt 5. Bestämmelser som använder denna lagstiftningsteknik kan ange t.ex. att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot en viss artikel i en EU-förordning i en viss lydelse döms till böter eller fängelse. I kartläggningsarbetet har endast ett exempel på sluten och sta- tisk hänvisning påträffats, i läkemedelslagen nedan. 6.4.2Läkemedelslagen (2015:315) 16 kap. 1 § /Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/ Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot artikel 3.1, 12.2 eller 37.2 i och rådets förordning (EG) nr 726/2004, i den ur- sprungliga lydelsen, eller 5 kap. 1 § första stycket, 7 kap. 9 § första stycket, 8 kap. 2 §, 9 kap. 1 § första stycket eller 10 kap. 1 § i denna lag Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser döms till böter eller fängelse i högst , om gärningen inte är belagd med straff enligt eller enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Lag (2018:485). 16 kap. 1 § /Träder i kraft som regeringen bestämmer/ Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot 5 kap. 1 § första stycket, 7 kap. 10 §, 8 kap. 2 §, 9 kap. 1 § första stycket eller 10 kap. 1 § i denna lag, 2.bryter mot artikel 3.1, 12.2 eller 37.2 i och rådets förordning (EG) nr 726/2004, i den ursprungliga lydelsen, 3.genomför en klinisk läkemedelsprövning på människor utan att tillstånd till prövningen har meddelats eller anses beviljat enligt Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 536/2014, i den ursprung- liga lydelsen, eller 4.tillverkar eller importerar prövningsläkemedel för människor utan tillstånd enligt artikel 61 i och rådets förordning (EU) nr 536/2014, i den ursprungliga lydelsen, med den begränsning som följer av artikel 64 i samma förordning. Till ansvar enligt denna paragraf döms det inte om gärningen är belagd med straff enligt eller enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Lag (2018:1272). I propositionen till läkemedelslag (prop. 2014/15:91) an- förde regeringen att straffbestämmelserna i den tidigare läkemedels- lagen (SFS 1992:859) skulle föras över till den nya läkemedelslagen med viss redaktionell och språklig omarbetning samt vissa ändringar i sak. För att tydliggöra straffansvarets omfattning infördes bl.a. en hänvisning i 16 kap. 1 § till senaste lydelse av artiklarna i förordning (EG) 726/2004. Denna bestämmelse (16 kap. 1 §) straffbelägger brott mot ett antal uppräknade artiklar i förordning (EG) nr 726/2004 och mot vissa paragrafer i lagen. Av bestämmelsen ska också framgå vilken lydelse av en viss artikel i en EU-rättsakt som avses vid hänvisningar i lagen (prop. 2014/15:91 s. 97). Regeringen redovisade skälen för ståndpunkten, att hänvisningar ska ske till EU-bestäm- melser i en viss lydelse, enligt följande (prop. 2014/15:91 s. 81): I den nuvarande läkemedelslagen förekommer hänvisningar till vissa bestämmelser, och i ett fall en bilaga, i EU-rättsakter. Dessa hänvis- ningar åtföljs i många fall av en formulering som anger när den aktuella rättsakten senast ändrades. Regeringen föreslår att hänvisningar till artiklar eller bilagor i EU-rättsakter utformas så att det i stället anges vilken lydelse som avses. Denna ändring har sin grund i de nya rikt- Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser linjerna för författningsskrivning, Gröna boken (Ds 2014:1), som bl.a. innehåller riktlinjer om hur hänvisningar till EU-rättsakter bör utfor- mas. Detta förslag medför ändringar i sak, som innebär att framtida ändringar i de bestämmelser i till vilka nya läkemedels- lagen hänvisar kräver lagändring för att återspeglas i gällande svensk rätt. I de fall där bestämmelser i den nya läkemedelslagen omnämner en EU-rättsakt, men där någon särskild artikel eller bilaga inte anges, så bör senaste lydelse av rättsakten dock inte anges. Detta eftersom hänvis- ningarna i dessa fall även ska avse rättsaktens framtida lydelser. Av den senaste propositionen som ledde till ändring i straffbestäm- melsen i 16 kap. 1 § läkemedelslagen (som ännu inte har trätt i kraft [prop. 2017/18:196]) framgår att förslaget avser att anpassa svensk rätt till och rådets förordning om kliniska prövningar av humanläkemedel och om upphävande av direktiv /20/EG. Förordningen trädde i kraft . Det datum när den börjar gälla fastställs dock först när förordningens portal och databas nått full funktionalitet. Genom förslaget kommer lydelsen i 16 kap. 1 § att utökas ytterligare med hänvisningar till ytterligare en EU-förord- ning. För att göra bestämmelsen mer lättläst föreslog regeringen att bestämmelsens första stycke delas upp i punkter.11 6.5Lagstiftningsteknik 4: Sluten och dynamisk hänvisning Det som här kallas lagstiftningsteknik 4 är en teknik som slutet och dynamiskt hänvisar till EU-bestämmelser. Detta innebär att hän- visningarna sker till förordningar eller reglerade områden genom att specifikt ange vilka normer eller bestämmelser som utgör själva ut- fyllnadsnormen, men utan att straffbestämmelserna hänvisar till EU-bestämmelserna i en viss lydelse. Närmare beskrivningar av slutna resp. dynamiska hänvisningar framgår av avsnitt 5. Bestämmelser som använder denna lagstiftningsteknik kan ange t.ex. att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot en viss angiven artikel i en EU:s förordning utan att ange någon särskild 2017/18:196 s. 162. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser lydelse (vilket som huvudregel innebär vid tillfället gällande lydelse) döms till böter eller fängelse. Lagstiftningsteknik 4 används både i lagar där straffbestämmel- serna kompletterar ett stort antal EU-bestämmelser, som 29 kap. , liksom där överträdelser av en eller ett mer begränsat antal EU-bestämmelser kriminaliseras, som i nedan redovisade lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner. 6.5.2Miljöbalken (1998:808) 29 kap. innehåller ett antal straffbestämmelser med både normgivningsinterna och normgivningsexterna hänvisningar. I de bestämmelser som har tagits upp som exempel har utredningen fokuserat på de bestämmelser som innehåller hänvisningar till norm- givning som omfattas av EU:s normgivningskompetens. Vissa be- stämmelser utgör även exempel på s.k. dolt12 normgivningsextern utfyllnad av straffbestämmelserna.13 De kriminaliserade gärningarna nedan har således alla sin grund i EU-förordningar och innebär att det i de svenska straffbestämmel- serna anges att överträdelser av olika föreskrifter i angivna artiklar i förordningarna är straffbara. 29 kap. 3 § : 3 § För miljöfarlig kemikaliehantering döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet tar befattning med en kemisk produkt, bioteknisk organism eller vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt utan att vidta de skydds- åtgärder, produktval eller försiktighetsmått i övrigt som behövs på grund av produktens, organismens eller varans inneboende egenskaper och genom denna underlåtenhet orsakar eller riskerar att orsaka skada på människor eller i miljön. 12Se avsnitt 5.1.4. 13Detta framgår bl.a. av Lagrådets yttrande i prop. 2011/12:59 s. 71: ”Det är också uppenbart att även om det inte direkt hänvisades till regleringen i EU-förordningarna i de svenska straff- bestämmelserna skulle den regleringen ofta vara av avgörande betydelse för bedömningen av erforderlig aktsamhetsstandard och att medvetna överträdelser av förordningarnas bestäm- melser i allmänhet skulle uppfattas som ett starkt indicium på uppsåt också i förhållande till den effekt eller fara som en tillämpning av bestämmelserna förutsätter.” Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser För miljöfarlig kemikaliehantering döms även den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot ett förbud att sprida bekämpningsmedel enligt 14 kap. 7 §, 2.bryter mot ett förbud eller en föreskrift om en skyddsåtgärd, ett produktval eller ett annat försiktighetsmått som regeringen har meddelat med stöd av 14 kap., 3.på marknaden släpper ut ett tvätt- eller rengöringsmedel eller en tensid för ett sådant medel utan att följa en skyldighet enligt artikel 3 eller 4 i och rådets förordning (EG) nr 648/2004 av om tvätt- och rengöringsmedel, 4.bryter mot en begränsning för att producera, släppa ut på marknaden eller använda ett ämne enligt artikel 3 i och rådets förordning (EG) nr 850/2004 av om lång- livade organiska föroreningar och om ändring av direktiv /117/EEG, 5.i fråga om åtgärder för bortskaffande eller återvinning av avfall bryter mot artikel 7.2 eller 7.3 i förordning (EG) nr 850/2004, 6.i fråga om åtgärder för att hindra eller åtgärda läckage av fluorerade växthusgaser bryter mot bestämmelserna i artikel 3.2 eller 3.3 första stycket i och rådets förordning (EU) nr 517/2014 av om fluorerade växthusgaser, […] p. 7–21 innehåller motsvarande hänvisningar till artiklar i EU-för- ordningar. 22.i egenskap av innehavare av ett produktgodkännande av en biocid- produkt inte ser till att produkten innehåller beståndsdelar som av- skräcker från konsumtion enligt vad som krävs i artikel 69.1 andra stycket andra meningen i förordning (EU) nr 528/2012. är en ramlag. Den innehåller allmänna principer och regler som behöver fyllas ut för att det ska bli klart vad som krävs av en verksamhetsutövare i en viss situation. Denna utfyllnad sker på olika sätt. Liksom majoriteten av andra specialrättsbestämmelser är de flesta av bestämmelserna i 29 kap. av blankett- karaktär. De innehåller inte en fullständig beskrivning av den gär- ning som kriminaliserats, utan säger att den ska dömas till straff som överträder ett förbud eller påbud som föreskrivits i ett visst sam- manhang eller i ett visst lagrum. Vissa av bestämmelserna skulle kunna betecknas som rena blankettstraffbud. De innehåller endast allmänna hänvisningar till föreskrifter som meddelats med stöd av eller till bestämmelser i som komplet- terar . Andra bestämmelser innehåller en mer eller mindre beskrivande text av vad som är brottsligt, men hänvisar i övrigt till andra bestämmelser i , eller föreskrifter meddelade med stöd av . Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser (SOU 2004:37, sanktions- system och hänsynsregler) hade i uppdrag att utvärdera tillämpningen av . I ett delbetänkande redovisade kommittén den del av uppdraget som avser sanktionssystem. I ett avsnitt om straff och EU-rätt anförde kommittén följande (a.a. s. 140 ff.). Ut- formningen av de bestämmelser som straffsanktionerar bestäm- melser i EU-förordningar är problematiska i flera avseenden, i synnerhet från tydlighets- och avgränsningssynpunkt. Det är långt ifrån alltid klart vad som straffsanktioneras, vilka bestämmelser som omfattas och hur olika begrepp ska förstås. Bestämmelserna borde därför av rättssäkerhets- och legalitetsskäl avgränsas på ett bättre sätt och göras tydligare. blankettstraffbud hänvisar till särskilt angivna förordningar men anger inte vilka bestämmelser i förordningarna som avses. Inriktningen borde här liksom i övrigt inom straffrätten vara att så långt som möjligt utforma självständiga straffbestämmelser med fullständiga brottsbeskrivningar. I den aktuella översynen kunde ambitionen inte sträcka sig längre än till att tydliggöra och avgränsa straffbestämmelserna genom att ange vilka bestämmelser i som är straffsanktionerade. Arbetet borde emellertid fortgå med inriktningen att integrera de straffrättsliga bestämmelser som sanktionerar EU-rätt med de straffbestämmelser som sanktionerar motsvarande nationell rätt samt att skapa självständiga straffbestämmelser med fullständiga straffbeskrivningar. Kommittén sade sig inte dela uppfattningen att självständiga straffbestämmelser står i strid med principen att EU-förordningarna är direkt tillämpliga och att det skulle innebära en form av ”smyg- implementering” att återge bestämmelser i en EU-förordning i en självständig straffbestämmelse. Den ansåg tvärtom att en sådan ordning borde rekommenderas av tydlighets- och avgränsningsskäl. (SOU 2004:37 s. 142) straffbestämmelser har därefter ändrats ett flertal gånger. Mer omfattande lagändringar har skett (prop. 2005/06:182), (prop. 2007/08:80) och (prop. 2011/12:59). Ändringarna innebar bl.a. att flertalet straff- bestämmelser i arbetades om och att ett antal nya bestämmelser skapades. Reformen syftade bl.a. till att förtydliga och bättre avgränsa straffbestämmelserna för att säkerställa att de upp- fyllde grundläggande legalitetskrav. Blankettstraffbuden hörde till de Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser straffbestämmelser som ägnades uppmärksamhet. Beträffande blan- kettstraffbud som innehöll hänvisningar till EU-förordningar gjordes bedömningen att dessa borde förtydligas och avgränsas genom att det i straffbestämmelsen angavs vilka artiklar i EU-förordningarna som var straffsanktionerade (se prop. 2005/06:182 s. 41 f.). konstaterade i SOU 2017:63 (s. 375) att antalet straffbara överträdelser har ökat mångfalt sedan trädde i kraft och särskilt som föregick utredningen. Nya sanktioner har inordnats i en redan befintlig straffbestämmelse genom användandet av punktuppställningar, vilket har lett till att de flesta av straffbestämmelserna har en sådan utformning och att punk- terna är många. Som ett exempel nämnde att brottsbeteckningen miljöfarlig kemikaliehantering har 22 punkter. Vid utformningen av straffbestämmelser eftersträ- vades att straffbestämmelserna så långt som möjligt skulle få fullstän- diga brottsbeskrivningar och egna brottsbeteckningar. Det visade sig emellertid vara svårt att i alla avseenden åstadkomma brottsbeskriv- ningar som var så tydliga att de var godtagbara ur legalitets- och rätts- säkerhetssynpunkt.14 För att åstadkomma en acceptabel nivå av tydlighet och avgräns- ning, som det inte är möjligt att konstruera självständiga brottsbeskrivningar i alla situationer, var det enligt regeringen lämp- ligt att de blankettstraffbud som hänvisar till EU-förordningar anger de artiklar där de handlingsregler/normer finns som är avsedda att omfattas av straffbudet, dvs. genom att det i straffbestämmelsen angavs vilka artiklar i EU-förordningarna som var straffsanktione- rade.15 Denna hållning får också stöd av i NJA 2016 s. 680 (p. 14), där HD anför att vad som måste krävas, åtminstone i allmänhet, är att det i straffbestämmelsen finns hän- visningar till de EU-förordningar som innehåller de handlingsnor- mer som är straffsanktionerade. Lagrådet yttrade sig i lagstiftningsarbetet inför den proposition (prop. 2011/12:59) som kriminaliserade överträdelser av bestämmel- ser i ett flertal tillkommande EU-förordningar i 29 kap. 3 § miljö- balken som antagits . I yttrandet (av ) anförde Lagrådet att förslagen till bestämmelserna i 29 kap. , som sedermera föreslogs av regeringen med vissa 1997/98:45, del. 1, s. 522 f., prop. 2005/06:182, s. 72. 2005/06:182, s. 41 f. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser redaktionella ändringar och antogs av , rent lagtekniskt an- knöt till gällande rätt och den ordning för straffbestämmelsernas ut- formning som redovisades redan i prop. 2005/06:182 om miljöbal- kens sanktionssystem m.m. Denna ordning innebar bl.a. att ambitio- nen var att de handlingsregler som skulle medföra straffansvar också skulle framgå direkt av lag. I förhållande till EU-förordningarna ska- par den ambitionen enligt Lagrådet ett särskilt problem eftersom förordningarna är direkt tillämpliga och att det därför ansetts att de handlingsregler som dessa innehåller inte ska ”tas in i den svenska lagtexten”. I lagtexten har i stället hänvisningar gjorts till de artiklar i förordningarna där de föreskrifter finns som är avsedda att om- fattas av straffbuden. Detta innebar emellertid enligt Lagrådet att det av själva straffbestämmelserna inte mer än antydningsvis framgår vilka förfaranden som omfattas av kriminaliseringen. För att få upp- lysning om vilka förfaranden som omfattas av kriminaliseringen krävs att man går vidare till förordningarna. Lagrådet anmärkte också att förordningarna innefattar ett stort och omfattande regel- system vars enskilda delar inte kan förstås utan att de sätts in i sitt sammanhang. Hänvisningarna till EU-förordningarna är dynamiska i den meningen att vad som avses är artiklarna i gällande lydelse. I nämnda lagrådsyttrande anmärkte Lagrådet på att det i många av de artiklar som det hänvisas till i 29 kap. hänvisas vidare till andra artiklar och bilagor etc., varav vissa inte ens fanns i sinnevärlden vid tiden för Lagrådets yttrande. Lagrådet kom- menterade vidare att i vart fall vissa av de artiklar som det hänvisas till framstod som komplicerade till sin uppbyggnad och/eller oklara till sin innebörd. Enligt Lagrådet blir nackdelarna med att utforma straffbestämmelser på detta sätt mer påtagliga ju fler bestämmelser som den särskilda kriminaliseringen av föreskrifter i förordningarna omfattar. Detta gjorde sig särskilt gällande beträffande bestämmel- serna om miljöfarlig kemikaliehantering i 29 kap. 3 § andra stycket eftersom antalet särskilt straffbelagda punkter i vilka det hänvisas till EU-förordningar utökats från ursprungliga två, till åtta och sedan 15 i det förslag Lagrådet yttrade sig över. Om utveck- lingen leder till att det uppkommer behov av att lägga till ytterligare punkter i straffbestämmelsen fanns det enligt Lagrådet skäl att på nytt överväga vilken lagteknisk lösning som lämpligen bör väljas. Kartläggning av lagstiftningstekniker för straffbestämmelser Ytterligare två sådana punkter med hänvisningar till EU-bestäm- melser infördes kort därefter i 29 kap. 3 § , vilket kom att innebära att antalet punkter utökades till 19 (SFS 2013:309 se även prop. 2012/13:135). Lagrådet hade i lagstiftningsärendet yttrat sig på nytt (yttrande av ) och framhöll ånyo vikten av att överväga vilken lagteknisk lösning som lämpligen bör väljas om det uppkommer behov av att lägga till punkter som den särskilda kriminaliseringen omfattar. Enligt Lagrådets yttrande av är det klart att hänvisningar av detta slag i straffbestämmelser, dvs. blankettstraff- bud, i vissa fall endast används för att slippa upprepa en hand- lingsregel som finns på annat håll, ofta i samma lag som straffbe- stämmelsen. Straffbestämmelsen ska enligt Lagrådet i sådana fall läsas som om handlingsregeln stod i själva straffbestämmelsen. Detta innebär att ansvar förutsätter att rekvisiten i handlingsregeln är sub- jektivt täckta. Däremot krävs inte att gärningsmannen haft uppsåt eller varit oaktsam i förhållande till existensen av eller innehållet i den straffbelagda handlingsregeln. I andra fall är det enligt Lagrådet lika klart att en straffbestämmelse som hänvisar till andra normer inte ska läsas som om dessa normer stod i själva straffbestämmelsen. Vad som straffbeläggs är alltså inte normerna i sig, utan att bryta mot dem. I dessa fall krävs enligt Lagrådet subjektiv täckning i förhållande till att gärningen stått i strid mot en norm av det slag som det hänvisas till i straffbestämmelsen. Ett exempel på en sådan straffbestämmelse är 20 kap. 1 § (tjänstefel) i vilken det straffbeläggs att vid myndighetsutövning åsidosätta ”vad som gäller för uppgiften”.16