sou · H8B347 · 2020-08-26 00:00:00 — Båda dessa begrepp har också en vidare betydelse. Värdigt liv har en tydlig anknytning till människans värdighet, som hör till de grundläggande värden som den offentliga 2009/10:116, s. 25 f. 63Socialstyrelsen (2016). Individens behov i centrum – behovsinriktat och systematiskt arbetssätt med dokumentation av individens behov utifrån ICF, s. 42. 64SOU 2015:56, s. 82 ff. Insatser efter behovsprövning – bistånd makten ska utövas med respekt för enligt 1 kap. 2 § regeringsformen. Välbefinnande ingår i definition av hälsa som ett tillstånd av fullkomlig fysiskt, psykiskt och socialt väl- befinnande och inte endast frånvaro av sjukdom. I termbank definieras hälsa i enlighet med detta som ”tillstånd av fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande, och inte endast frånvaro av sjuk- dom eller skada”.65 Begrepp som avser de förutsättningar som ska påverkas Ett annat alternativ är att ersätta ”levnadsnivå” med ett begrepp som avser de förutsättningar eller processer som genom biståndet ska förändras till det bättre när det gäller den enskildes livsföring. Då handlar det mindre om att uppnå ett förutbestämt resultat av bistån- det än att säkerställa förutsättningarna att uppnå det resultat som är viktigt för den enskilde. Två begrepp som kan markera ett förändrings- eller process- perspektiv på biståndet är levnadsvillkor och levnadsförhållanden. Båda dessa begrepp förekommer i dagens socialtjänstlag, men inte när det gäller insatser till enskilda. Till övergripande mål hör att främja jämlikhet i levnadsvillkor (1 kap. 1 §). I social- nämndens uppgift ingår att göra sig väl förtrogen med levnadsförhål- landena i kommunen och att genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållanden (3 kap. 1 §). Till det kommer, som framgår ovan, att goda levnads- villkor är ett centralt begrepp i 7 § LSS. Inte i någon av dessa be- stämmelser har levnadsvillkor eller levnadsförhållanden en tydligt definierad betydelse. I förarbetena till socialtjänstlag be- skrivs dock levnadsförhållanden som ”förverkligade livsvillkor”. Det antyder en åtskillnad mellan livs- eller levnadsvillkor som något mer övergripande och levnadsförhållanden som något som mer direkt berör den enskildes dagliga liv.66 I likhet med levnadsnivå har levnadsvillkor och levnadsförhållan- den en tydlig förankring i den välfärdsforskning som utvecklades i . I denna forskning uppmärksam- mades särskilt de resurser som människor förfogade över och de om- 65Socialstyrelsen (2016). Individens behov i centrum – behovsinriktat och systematiskt arbetssätt med dokumentation av individens behov utifrån ICF, s. 41. 1979/80:1, Del A s. 133. Insatser efter behovsprövning – bistånd givande förhållanden som bestämmer vad de enskilda individerna kan uppnå. Utgångspunkten var att välfärd mera handlar om att öka människors handlingsfrihet genom tillgång till olika resurser och positiva levnadsförhållanden än att fastställa vissa kriterier på vad som är ett gott liv i form av exempelvis materiell standard.67 Levnadsförhållanden i stället för levnadsnivå Utredningen anser att det finns behov av ett mer ändamålsenligt och vägledande begrepp än skälig levnadsnivå som tillmötesgår och för- tydligar lagens intentioner vid bistånd för livsföringen i övrigt. ”Levnadsnivå” är relevant vid ekonomiskt stöd som behöver kunna preciseras och avgränsas på en viss nivå, men problematiskt vid in- satser som avser annat stöd där det som ska uppnås bara kan beskri- vas genom individuella mål och olika sätt att uppnå detta. Utred- ningen bedömer att ”levnadsförhållanden” är ett bättre begrepp än ”levnadsnivå” i detta avseende. ”Levnadsförhållanden” är inte på samma sätt kopplat till en föreställning om mät- och jämförbara nivåer. I stället fångar det ett bredare perspektiv på de faktorer som kan bidra till att biståndet leder till önskade förändringar eller andra resultat. Begreppet är också förenligt med socialtjänstlagens värdestruktur. Som framgår ovan beskrivs levnadsförhållanden som ”förverkligade livsvillkor” i förarbetena till socialtjänstlag. Levnadsförhål- landenas betydelse har främst uppmärksammats på grupp- och samhällsnivå inom (3 kap. 1 §, 5 kap. 6 § första stycket och 5 kap. 8 § första stycket). Att införa ”levnadsförhållan- den” i biståndsbestämmelsen för insatser som inte avser ekonomisk hjälp innebär ett förtydligande av ansvar i de situa- tioner då den enskilde inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt. På det sättet kommer ”levnads- förhållanden” att användas på alla nivåer som arbetar. Genom att ge ”levnadsförhållanden” en central roll på alla dessa nivåer framhålls sammanhanget mellan dessa dem. blir det tyd- ligare att biståndsinsatser på individuell nivå också ska ges med ett förebyggande perspektiv, t.ex. när det gäller att stödja den enskildes egen förmåga till självbestämmande, aktivitet och delaktighet. /uppslagsverk//lång/levnadsnivå (hämtad ). Insatser efter behovsprövning – bistånd i avsnitt 18 om utredningens bedömningar och förslag när det gäller utformning av insatser till enskilda. Att införa ”levnadsförhållanden” vid bistånd för livsföringen innebär ett förtydligande av ansvar också i de situationer då den enskilde inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt. Eftersom ”levnadsförhållanden” redan används i socialtjänstlagen kan kom- munerna dessutom förväntas ha en vana vid att tillämpa det i olika sammanhang och situationer. Andra alternativa begrepp är mer problematiska när det gäller att ange vad biståndet ska tillförsäkra den enskilde. ”Levnadsvillkor” har ett processperspektiv och skulle skapa enhetlighet i förhållande till LSS, men blir oklart i socialtjänstlagen eftersom det redan används i portalparagrafen som övergripande benämning på alla delar av social- tjänstens område, inte enbart behovsprövade insatser. ”Livskvalitet” och ”välbefinnande” har, med WHO:s definitioner, en så stark be- toning på den enskildes subjektiva upplevelse att de skulle vara svåra att använda vid prövningen av rätten till bistånd. Utredningen anser däremot att insatser som avser omsorg och vård till enskilda bör utformas med inriktning på den enskildes välbefinnande inom ramen för exempelvis ett biståndsbeslut. Se vidare i avsnitt 18.3. Som framgår ovan har nya sätt att arbeta med handläggning om biståndsärenden börjat tillämpas för den helhetssyn som ska utmärka . Det handlar om utvecklingsekologiska och biopsyko- sociala modeller, som beskriver individuella behov i förhållande till miljön och ett antal faktorer som påverkar samspelet mellan individ och miljö. Utifrån dessa modeller har möjligheterna ökat till mer träffsäkra beskrivningar och bedömningar av den enskildes behov. Mer ändamålsenliga och mindre standardiserade insatser kan där- efter ges som tillgodoser den enskildes behov och stödjer hans eller hennes förmåga till exempelvis aktivitet, utveckling, självständighet eller delaktighet. Konkret kan det innebära att stöd inte ges för vissa moment i den dagliga livsföringen som den enskilda kan klara medan stöd i stället ges för att den enskilde ska kunna stärka eller behålla sin förmåga att utföra aktiviteter såsom att duscha, göra inköp och sköta hemmet. Insatserna kan i större utsträckning individualiseras i stället för att utgå från vad som andes gälla för målgrupper. Arbetet med dessa modeller har utvecklats i anslutning till dagens biståndsbestämmelse, men utredningen bedömer att begreppet ”lev- nadsförhållanden” på ett tydligare och mer korrekt sätt ger såväl den Insatser efter behovsprövning – bistånd enskilde som vägledning i det fortsatta arbetet med att strukturera och konkretisera helhetssynen på rätten till bistånd. ”Levnadsförhållanden” ger därför huvudmän ett stöd för lokala rikt- linjer och liknande som är i överensstämmelse med lagens intentio- ner och stödjer individualiserade bedömningar av rätten till bistånd för livsföringen. Begreppet gör det också lättare för socialsekreterare och biståndsbedömare att se hur bestämmelsen om bistånd som inte avser ekonomiska behov överensstämmer med socialtjänstlagens in- tentioner och de arbetssätt som alltmer används i arbetet med att beskriva och bedöma behov. Tolknings- och tillämpningsfrågor kommer dock att vara aktuella även i fortsättningen eftersom rätten till bistånd, enligt utredningens mening, inte bör formuleras som en rätt enbart till vissa angivna in- satser för personer med preciserade behov. Erfarenheterna av tidi- gare preciseringar och avgränsningar av vilka insatser som ska ingå i rätten till bistånd enligt socialtjänstlagen är negativa. Sådana föränd- ringar kan försvaga rätten till bistånd för vissa enskilda.68 Goda eller skäliga levnadsförhållanden? Utredningen bedömer att de levnadsförhållanden som den enskilde ska tillförsäkras genom bistånd för annat än ekonomiska behov borde vara goda. Att ändra ”skälig levnadsnivå” till ”goda levnadsförhål- landen” när det gäller bistånd för livsföringen är i linje med de ambi- tioner som kommit till uttryck i socialtjänstlagen sedan 1980 års lag infördes. De mål som avser t.ex. barn och unga, människor med funktionshinder och äldre människor måste, enligt utredningens be- dömning, tolkas som beskrivningar av goda levnadsförhållanden (se 5 kap. 1 § punkt 1 och 2, 5 kap. 4 § andra stycket och 5 kap. 7 §). På ett grundläggande plan markerar begreppet ”goda levnadsförhållan- den” anknytningen till den generella välfärdspolitik som socialtjäns- ten utgör en del av. För att upprätthålla tilliten till hos enskilda behöver rätten till bistånd för insatser som inte avser ekono- miskt stöd vara tydligt formulerad på den punkten. Med begreppet ”goda levnadsförhållanden” skulle också den viktigaste oklarheten i förhållande till LSS och kvalitetsbestämmelsen i socialtjänstlagen undanröjas. 2000/01:80, s. 88 ff. Insatser efter behovsprövning – bistånd Det finns en osäkerhet om motsvarar dessa ambitioner, inte minst genom ett begränsande ”nivåtänkandet” i riktlinjer m.m. utifrån begreppet skälig levnadsnivå. Det går därför inte att utesluta att en ändring till ”goda levnadsförhållanden” skulle leda till ökade kostnader för det offentliga. Mot den bakgrunden är utredningen förhindrad av sina direktiv att föreslå det begrepp som är mest ändamålsenligt och vägledande för att tillmötesgå och för- tydliga lagens intentioner för bistånd för livsföringen. I direktiven finns en tydlig avgränsning som innebär att utredningens förslag om biståndsbestämmelsen och begreppet ”skälig levnadsnivå” inte ska leda till en ambitionshöjning på området eller ha några ekonomiska konsekvenser för det offentliga. Utredningen föreslår därför enbart att ”skälig levnadsnivå” byts ut mot ”skäliga levnadsförhållanden”. En sådan förändring innebär ändå en förändring till ett begrepp som bättre svarar mot vad som är relevant vid bistånd för livsföringen och möjliggör ytterligare preci- seringar och kommentarer som svarar mot vad som är aktuellt vid dessa insatser. Ett bibehållande av ”skälig” gör det också tydligt att kommunerna även fortsättningsvis kommer att kunna väga samman olika omständigheter såsom den önskade insatsens lämplighet som sådan, kostnaderna för den önskade insatsen i jämförelse med andra insatser samt den enskildes önskemål. Utredningens förslag innebär ingen ändring i det avseendet. Vad innebär skäliga levnadsförhållanden? Det är inte möjligt att närmare ange innebörden av begreppet ”skä- liga levnadsförhållanden”. Utrymmet för individuella lösningar och utvecklingen av nya insatser för att möta behov som inte är kända måste behållas i bestämmelsen om den enskildes rätt till bi- stånd. Skäliga levnadsförhållanden beskrivs genom de omständig- heter som föranleder behovet av bistånd och på vilka sätt dessa om- ständigheter ska påverkas genom biståndet, t.ex. genom trygghet i boendet, stöd till den enskildes förmåga i olika livssituationer eller vård och hjälp vid vissa sociala problem. Vid bedömningen av om biståndet tillförsäkrar den enskilde skäliga levnadsförhållanden ska utgångspunkten vara de övergripande mål som gäller för verksamhet (1 kap. 1 § SoL). Insatser efter behovsprövning – bistånd ska även hämtas från andra mål och regler som uppställs i lagen. Till exempel framgår det av 5 kap. 4 § andra stycket SoL att socialnämn- den ska arbeta för att äldre personer får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och menings- full tillvaro i gemenskap med andra. Av 5 kap. 7 § framgår att social- nämnden ska arbeta för att personer som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Nämnden ska medverka till att dessa personer får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. Vidare framgår det av 5 kap. 1 § 1–2 att socialnämn- den ska arbeta för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social ut- veckling hos barn och unga. Ett biståndsbeslut som bygger på bedömningen av skäliga lev- nadsförhållanden blir ett uttryck för biståndets kvalitet genom valet av insats och vilken ambitionsnivå som kan vara rimlig i ett enskilt fall mot bakgrund av rättighetsbestämmelsens syfte. Inom dessa ramar ska biståndet sedan utformas i enlighet med de regler som gäller i övrigt. Det innebär bl.a. att insatserna ska ha god kvalitet, att kvali- teten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras samt att det för utförandet av insatserna ska finnas personal med lämplig ut- bildning och erfarenhet. I den meningen är det inte relevant att be- skriva bistånd för skäliga levnadsförhållanden som insatser på en miniminivå. Insatserna ska vara på den nivå som är skälig i förhål- lande till den enskildes behov, vad som kan uppnås genom olika in- satser och rättighetsbestämmelsens syfte. Vid bedömningen av vilken insats som kan komma ifråga krävs, som vid tillämpningen av nu gällande socialtjänstlag, en sammanväg- ning av olika omständigheter såsom den önskade insatsens lämplig- het som sådan, kostnaderna för den önskade insatsen i jämförelse med andra insatser samt den enskildes önskemål. I enlighet med vad utredningen i övrigt föreslår ska bedömningen också omfatta ett ställningstagande till om insatsen är förenlig med vetenskap och be- prövad erfarenhet eller varför detta inte är möjligt eller lämpligt. Insatser efter behovsprövning – bistånd 16.4.3Krav på utformningen av biståndet I den nu gällande biståndsbestämmelsen anges att biståndet ska ut- formas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett själv- ständigt liv. Detta krav gäller för alla former av bistånd. Utredningen föreslår i avsnitt 18 vilka krav som ska gälla för utformning av insat- ser till enskilda oavsett om de ges som bistånd eller utan individuell behovsprövning. Dessa krav ersätter den nuvarande bestämmelsen om hur biståndet ska utformas. 17 Insatser utan behovsprövning 17.1Stöd och hjälp till enskilda 17.1.1Allmänna förutsättningar att lämna stöd och hjälp Kommunerna har enligt kommunallagen (2017:725), förkortad KL, befogenhet att utföra olika uppgifter; den s.k. allmänna kompeten- sen. En angelägenhet måste enligt 2 kap. 1 § KL vara av allmänt in- tresse för att falla inom ramen för kommunens allmänna kompetens. Allmänintresset ska också ha anknytning till kommunens område eller dess medlemmar (lokaliseringsprincipen). I kravet på allmänintresse ligger i princip ett förbud mot att ge understöd till enskilda kommunmedlemmar. Sådant stöd betraktas inte som en angelägenhet av allmänt intresse. Understöd till enskilda får bara ges i form av generella insatser. För att kunna lämna indivi- duellt anpassade insatser krävs stöd i speciallag. Kommunerna måste även beakta likställighetsprincipen. Likstäl- lighetsprincipen innebär enligt 2 kap. 3 § KL att en kommun ska be- handla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat. Utgångspunkten är att kommunens medlemmar ska vara lik- ställda i förhållande till kommunen beträffande såväl rättigheter som skyldigheter. Det krävs därför att kommunen är objektiv och rättvis i sin behandling av medlemmarna. För att en kommun ska kunna be- handla sina medlemmar olika krävs att beslut om detta grundar sig på rationella hänsyn eller sakliga överväganden. Något godtycke får inte förekomma.1 Utöver den allmänna kompetensen får kommunerna utföra upp- gifter inom ramen för sin specialreglerade kompetens, dvs. sådan kom- petens som följer av speciallag. Till exempel kan en kommun i spe- ciallagstiftning ha fått befogenhet att på olika sätt ge understöd till 1990/91:117 s. 149; RÅ 1991 ref. 61. Socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, är ett exempel på sådan speciallag. 17.1.2Stöd och hjälp enligt socialtjänstlagen Socialtjänstlagen är en målinriktad ramlag som lämnar stor frihet till varje kommun att utforma verksamheten efter lokala förutsättningar och behov. Lagen anger vissa mål och ska överlämna åt tillämparen att med ledning av förarbeten ge lagen ett närmare innehåll. Syftet är att lagens mål och intentioner ska styra hur verksamheten utformas i praktiken. Lagen är konstruerad för att fånga upp individens alla behov, även sådana som inte är definierade i förväg. Stöd och hjälp ska ges på lika villkor med utgångspunkt i varje enskild persons behov. verksamhet ska bygga på respekt för människor- nas självbestämmanderätt och integritet, den s.k. frivillighetsprincipen. ska erbjuda stöd och hjälp, men förlita sig på att män- niskor själva vet bäst vad de behöver. Den enskilde ska vända sig till av fri vilja eller frivilligt medverka till de insatser som vill genomföra. ska särskilt beakta att människor som berörs av verksamhet är i en utsatt position. Stöd och hjälp ska ges i förtroendefull samverkan mellan enskilda och . Av 2 kap. 1 § SoL följer att varje kommun svarar för socialtjäns- ten inom sitt område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta innebär ingen in- skränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. Utredningen har i avsnitt 6.2.2 föreslagit att stöd och hjälp i den nya socialtjänst- lagen ska ersättas med begreppet insatser. I 4 kap. 1 § SoL regleras att den enskilde under vissa förutsättningar har rätt till bistånd. Där anges att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillför- säkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. Med begreppet ”livsföring i övrigt” avses de olika behov som den enskilde kan ha för att tillförsäkras en skälig levnadsnivå och som inte omfattas av försörjningsstödet. Det kan vara fråga om vård- och behandlingsinsatser, familjehemsplacering, hemtjänst, särskilt boende för äldre, kontaktperson eller bostad med särskild service för personer med funktionsnedsättning m.m. Syftet med 4 kap. 1 § SoL är att garantera att den enskilde får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver. Bestämmelsen förut- sätter dock att det föreligger ett hjälpbehov. Den som på egen hand kan klara sin försörjning och sin livsföring i övrigt kan som regel inte anses ha ett sådant behov. I behovsprövningen ingår därför att bedöma om det föreligger ett behov och om detta kan eller borde kunna till- godoses av den enskilde själv eller på något annat sätt. Beslut enligt 4 kap. 1 § SoL kan överklagas genom s.k. förvaltnings- besvär till allmän förvaltningsdomstol.2 Av 4 kap 2 § SoL följer att socialnämnden, om det finns skäl för det, får ge bistånd utöver vad som följer av 4 kap. 1 § SoL. Bestämmelsen innebär en befogenhet för socialnämnden att ge bistånd till enskilda om det bedöms vara ändamålsenligt. Däremot ger den inte stöd för att lämna bistånd till alla enskilda, t.ex. över en viss ålder, utan före- gående behovsprövning. Till skillnad från bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL utgör bistånd enligt 4 kap. 2 § SoL inte någon utkrävbar rättighet. Beslut enligt 4 kap. 2§ SoL kan enbart överklagas genom laglighetsprövning enligt kom- munallagen. Av 3 kap. 1 § SoL följer att socialnämnden ska svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det. Bestämmelsen ger socialnämnden stöd för att arbeta förebyggande med allmänna insatser som kan inriktas på olika sätt.3 får således enligt be- 2Se 16 kap. 3 § SoL. 1979/80:1 s. 188. stämmelsen erbjuda allmänna insatser till enskilda i form av service (utan behovsprövning). Som framgår av avsnitt 6.2.3 finns det ingen entydig definition av begreppet service. I den praktiska tillämpningen används dock be- greppet ofta för att beskriva sådan verksamhet inom där rådgivning och stöd till enskilda ges i form av generellt utformade insatser som är öppna för alla, dvs. när dessa insatser tillhandahålls utan föregående individuell behovsprövning. Detta ska inte sammanblandas med servicetjänster som tillhand- hålls med stöd av lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter (befogenhetslagen). Det ska inte heller sammanblandas med service- insatser inom äldreomsorgen, där begreppet service ibland användas för att markera gränsen mellan insatser som utgör personlig omvård- nad och andra insatser såsom t.ex. städning och matdistribution.4 Den senare omnämns ibland även insatser av servicekaraktär eller service i hemmet.5 Skillnaden mellan bistånd och service är sättet som insatserna till- handahålls på, inte insatserna som sådana. Bistånd förutsätter en ansökan från den enskilde, varefter inleder en utred- ning och fattar ett beslut. Beslutet ska grunda sig på den enskildes behov och situation.6 Om den enskilde beviljas sökt insats blir han eller hon därefter hänvisad till den verksamhet eller de verksamheter som kan utföra den beviljade insatsen. Service bygger i stället på att den enskilde söker upp den verksamhet som han eller hon vill ta del av, även om det kan ske efter rekommendation.7 Service är inte indi- vidanpassad och föregås inte heller av någon behovsprövning. För att insatser ska anses vara service ska de vara allmänt inriktade och generellt utformade, öppna och tillgängliga för alla. Service utgörs främst av rådgivning och stöd till enskilda i form av allmänna erbjudanden som är lika för alla och som följer ett mer eller mindre givet program, oavsett vem den vänder sig till. 2005/06:115 s. 133 ff. och SOU 2003:91 s. 370 ff. samt Bilagedel D till betänkandet, s. 12 ff. 5Se t.ex. prop. 1979/80:1 s. 547, SOU 2003:61 s. 12 ff., RÅ 2008 ref 38 och , kommentaren till 3 kap. 6 § SoL. 6Jfr RÅ 1991 ref. 61. 1979/80:1 s. 152 ff., SOU 2009:68 s. 384 ff. och s. 584 samt Kammarrätten i i mål nr 3252-15, i mår nr 3196-16 och i mål nr 3660-17. Service är ofta en del i förebyggande arbete. Be- greppet förebyggande insatser syftar i likhet med service på insatser i ett tidigt skede av en ogynnsam utveckling, men har en vidare bety- delse. I förebyggande arbete ingår även uppsökande arbete och infor- mationsinsatser. Förebyggande insatser bygger ofta på att verksam- heten själv söker upp, initierar och motiverar för insatser.8 Service planeras och organiseras utifrån efterfrågan och socialtjäns- tens bedömning av olika målgruppers behov. Utgångspunkten är social- tjänstens generella utbud av förebyggande och allmänt inriktade insatser. Hemtjänst utan föregående behovsprövning trädde en ny bestämmelse i kraft, 4 kap. 2 a § SoL, som ger socialnämnden möjlighet att erbjuda hemtjänst till äldre utan föregående behovsprövning.