sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — I avgörandet MIG 2007:54 vägrades en utlänning, som åberopat anknytning till genom här bosatt maka, ett tidsbegränsat uppehållstillstånd redan på den grunden att han saknade pass. Migrationsöverdomstolen har också avgjort ett mål där migrationsdomstolen i det överklagade avgörandet hade ansett att passkravet i svensk rätt inte skulle tillämpas, eftersom det utgjorde hinder för att bevilja en utlänning ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av sådan anknytning som omfattades av familjeåterförenings- direktivet. Migrationsöverdomstolen konstaterade att den sökande varken uppfyllde utlänningslagens eller familjeåterföreningsdirekti- vets krav på dokumentation och att det därmed saknades förutsätt- ningar att bevilja henne uppehållstillstånd.58 Migrationsöverdomstolen har i ett annat avgörande bedömt att en tredjelandsmedborgare som är anhörig till en EES-medborgare ska uppvisa ett giltigt pass för att styrka sin uppehållsrätt.59 Det finns som tidigare nämnts ingen uttrycklig bestämmelse som anger att den som ansöker om uppehållstillstånd på grund av anknyt- ning måste klarlägga sin identitet. Att så är fallet framgår dock dels genom de förarbetsuttalanden som redovisats i det föregående, dels indirekt genom den i 2 kap. 1 § utlänningslagen upptagna huvud- regeln att den som reser in i eller vistas i ska ha pass.60 Enligt praxis är det den sökande som ska klargöra sin identitet, men det är inte nödvändigt att detta sker genom ett pass. Om en sökande inte förmår att klarlägga sin identitet på ett godtagbart sätt ska ansökan om uppehållstillstånd normalt avslås.61 I ett förarbets- uttalande har dock angetts att det undantagsvis kan bli aktuellt att göra avsteg från kravet på styrkt identitet då den som ansöker om uppe- hållstillstånd på grund av anknytning redan befinner sig i Sverige.62 I rättsfallet MIG 2012:1 uttalade Migrationsöverdomstolen att det 57Rättsfallet MIG 2009:1. 58Migrationsöverdomstolens dom i mål UM 1014-09. 59Rättsfallet MIG 2007:56. 60Se även rättsfallet MIG 2011:11. 61Rättsfallet MIG 2011:11. 1999/2000:43 s. 58 och 59. Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … som huvudregel ställs ett högt beviskrav för uppgifter om en sökan- des identitet. I målet, som rörde uppehållstillstånd på grund av familje- återförening, uttalade domstolen att det i vissa fall kan vara motiverat med en bevislättnad, t.ex. inom asylrätten. Även enskilda familje- medlemmars rätt till återförening och hänsyn till ett barns bästa kan vid en intresseavvägning motivera ett sänkt beviskrav, enligt dom- stolen. Domstolen framhöll också att ett högt krav på bevisning i fråga om identiteten bl.a. har till syfte att skydda barnet från olagliga eller annars otillbörliga förfaranden från utomstående. Läs mer om passkravet nedan. 13.2.3Kontakter med föräldrar som bor i olika länder Bestämmelser om umgänge med en förälder som ett barn inte bor tillsammans med finns i . Barnet ska ha rätt till umgänge med den förälder det inte bor hos. Med umgänge avses inte bara att barnet och föräldern träffas utan även annat slags kontakt, t.ex. via brev, telefon- eller videosamtal. Ett barns föräldrar har ett gemen- samt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. Även en särskild vårdnadshavare har ett sådant ansvar. En boendeförälder ska ta del i kostnaderna för de resor som föranleds av barnets behov av umgänge med den andra föräldern. Det ska ske efter vad som är skäligt med hänsyn till föräldrarnas ekonomiska förmåga och övriga omständigheter. (Se 6 kap. 15 och 15 b §§ FB.) Det är också möjligt att få ekonomiskt bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL för umgängesresor.63 Läs mer i kapitlet om artikel 27. Både en socialnämnd och en förälder som barnet inte bor tillsam- mans med kan föra talan om att ett barn ska få rätt att umgås med föräldern (6 kap. 15 a § FB). En boendeförälder kan föra talan om att begränsa den andre förälderns umgänge, även om det inte framgår av lagtexten.64 Läs mer om detta främst i kapitlen om artiklarna 9 och 18. När det är fråga om internationella tvister om vårdnad, boende och umgänge uppstår frågor om domsrätt, tillämplig lag samt erkän- nande och verkställighet av andra länders domar. Beroende på vilka stater som berörs av tvisten regleras dessa frågor i t.ex. II- 63Jämför rättsfallen RÅ 1987 ref. 109 och RÅ 1994 ref. 81. 64Rättsfallet NJA 1994 s. 128. Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … förordningen, , Europarådskonven- tion, som införlivats i lagen (1989:14) om erkännande och verkstäl- lighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn. Läs mer om dessa bestämmelser i kapitlet om artikel 11. 13.2.4Bestämmelser om att resa in i eller lämna I detta avsnitt redogör vi för bestämmelser som kan begränsa eller främja att personer rör sig mellan länder i familjeåterföreningssyfte eller för att upprätthålla ett personligt förhållande mellan ett barn och dess föräldrar, om föräldrarna bor i olika länder. EU:s grundläggande rätt till fri rörlighet och bosättning för personer Den fria rörligheten för personer är en av EU:s grundprinciper och gäller även för familjemedlemmar.65 Det betyder att EU-medborgare har rätt att resa till ett annat EU-land och vistas där en längre eller . Den fria rörligheten för personer omfattar även rätten att ta med sig sin familj vid flytt till ett annat EU-land, oavsett om de är EU-medborgare eller inte. Den fria rörligheten kan på olika sätt begränsas genom fördragen eller på grund av t.ex. hänsyn till all- män ordning, säkerhet eller hälsa. Möjligheten till begränsningar har tolkats snävt i praxis. Det finns även en möjlighet för medlemssta- terna att neka inflyttning om unionsmedborgaren saknar de ekono- miska resurser som krävs för dennes uppehälle.66 har i ett avgörande prövat om ett barn som vårdats enligt kafala67 skulle anses vara en ”släkting i rakt ned- 65Artikel 3.2 i fördraget om Europeiska unionen (), artikel 21 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), avdelningarna IV och V i EUF-fördraget och artikel 45 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Se även och Rådets direktiv /38/EG av om unionsmedbor- gares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (”rörlighetsdirektivet”). 66Bernitz och (2014) s. 370. 67Kafala innebär, enligt den algeriska rätt som var aktuell i målet, att en vuxen person åtar sig att sörja för ett barns underhåll, uppfostran och skydd på samma sätt som en förälder skulle göra för sitt barn samt att vara barnets rättsliga vårdnadshavare. Däremot följer ingen arvsrätt. Kafala upphör när barnet blir myndigt. Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … stigande led”, enligt hur begreppet används i rörlighetsdirektivet68. Domstolen påpekade att ”föräldra-barnförhållande” ska ges en vid tolkning och anses omfatta t.ex. adoptivbarn, om det har fastställts att adoptionen ger upphov till ett rättsligt föräldra-barnförhållande. Däremot omfattas inte den situationen att den rättsliga vårdnaden om ett barn har överförts till en unionsmedborgare (utan att ett för- äldra-barnförhållande fastställts). Däremot är ett sådant barn att anse som en ”annan familjemedlem”, för vilka en stat ska underlätta inresa och uppehåll i landet. Domstolen påpekade att artikel 7 i rättighets- stadgan (rätten till respekt för privatlivet och familjelivet), som har samma innebörd och räckvidd som de rättigheter som garanteras i artikel 8 i , behöver beaktas när bedömningar om inresa och uppehåll görs. Vidare framhöll domstolen att artikel 7 i stadgan ska tolkas i ljuset av skyldigheten att beakta barnets bästa enligt artikel 24.2 i stadgan.69 In- och utresa för svenska medborgare Enligt regeringsformen får en svensk medborgare inte landsförvisas eller hindras att resa in i . Bestämmelsen hör till de fri- och rättighetsregler som är absoluta, dvs. de går inte att inskränka i lag. (Se 2 kap. 7 § RF.) Även i framgår det att ingen får utvisas från den stat som han eller hon är medborgare i, vare sig genom individuella eller kollektiva åtgärder (se artikel 3 i det fjärde tilläggsprotokollet till konventionen). En svensk medborgare får som huvudregel inte lämna utan pass och vid inresa från annan stat ska resenären medföra giltigt pass (5 § passlagen, 1978:302). En passmyndighet är skyldig att utfärda ett pass till en svensk medborgare, om förutsättningarna för det är uppfyllda (se 6 a och 10 §§ passlagen). Vad som utgör hinder mot pass framgår av 7 § passlagen. I vissa fall kan ett gällande pass åter- kallas (se 4 och 12 §§ passlagen). Det rör sig t.ex. om när passinne- havaren är föremål för olika frihetsberövande påföljder. Läs mer om pass, passtillstånd och återkallelse av pass i kapitlet om artikel 8. 68Europaparlamentets och rådets direktiv /38/EG av om unionsmed- borgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG. 69EU-domstolens avgörande i målet mot Entry Clearance Officer, (2019). Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … In- och utresa för utlänningar I bl.a. utlänningslagen och i utlänningsförordningen (2006:97) finns bestämmelser om rätten för en utlänning att resa in, vistas och arbeta i , rätten till asyl och uppehållstillstånd samt behandlingen av utlänningar under tid då ansökan om uppehållstillstånd behandlas.70 I samma lagstiftning anges också under vilka förutsättningar en ut- länning kan avvisas eller utvisas från . Några av dessa bestäm- melser har vi redogjort för ovan. För att en utlänning ska få resa in och vistas i ska vissa krav vara uppfyllda. De grundläggande kraven är att utlänningar ska ha pass, visering eller uppehållstillstånd och, om de ska arbeta här, arbetstillstånd. Läs mer om visering nedan. Från de grundläggande kraven finns flera undantag, bl.a. för medborgare i de nordiska län- derna och för medborgare i en EES-stat eller Schengenstat. (Se 2 kap. 1, 3, 4, 7–8 c och 10 §§ utlänningslagen.) Undantag från passkravet finns i 2 kap. utlänningsförordningen. I 3 kap. samma förordning finns det undantag från kravet på visering. Där regleras bl.a. att annan identitetshandling än pass kan gälla vid utlänningens ankomst till och som utlänningen har rätt att vistas här, under vissa förutsättningar. Av utlänningsförordningen framgår också att en utlänning under inte behöver ha eget pass för inresa eller vistelse i , om han eller hon följer med en vuxen person vars pass innehåller de uppgifter som behövs för att fastställa barnets identitet (se 2 kap. 1 § utlänningsförordningen). Utlänningar som är i behov av skydd, dvs. flyktingar eller skydds- behövande i övrigt, kan inte vägras att resa in och vistas här enbart av det skälet att de saknar pass eller visum. Med visering avses ett tillstånd att resa in i och vistas i under viss . Den som har en gällande visering är undantagen från kravet på uppehållstillstånd och vice versa. Schengenstaterna har gemensamma och enhetliga viseringsregler och en enhetlig utform- 70För bl.a. asylsökande finns det också bestämmelser i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … ning av visumhandlingar.71 Om det finns särskilda skäl får en natio- nell visering beviljas (3 kap. 4 § utlänningslagen). En nationell viser- ing ger endast rätt till inresa och vistelse i . Medborgare i de nordiska länderna är befriade från viseringskravet och det finns ingen begränsning i tiden hur länge de får stanna i . Genom en rad undantag får också medborgare i många andra länder resa in och uppe- hålla sig i utan något särskilt tillstånd. Bl.a. är medborgare i övriga västeuropeiska länder och ett antal andra länder undantagna från kravet på visering, men enligt huvudregeln får de inte stanna utan att ha beviljats uppehålls- tillstånd.72 Reglerna om reseförbud och anmälningsskyldighet finns i 25 kap. RB. Reseförbud innebär ett förbud för någon som är misstänkt för brott att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort. Vistelseorten kan be- stämmas till den misstänktes hemort, den ort där han eller hon har sitt arbete eller annan ort som är lämplig med hänsyn till behovet att ha den misstänkte tillgänglig vid utredningen eller för att kunna över- vaka honom eller henne. Anmälningsskyldighet innebär en skyldig- het för den misstänkte att på viss ort och på vissa tider anmäla sig hos . Anmälningsskyldigheten kan användas själv- ständigt och anses då vara ett lindrigare tvångsmedel än reseförbud. Det vanligaste är dock att anmälningsskyldighet ingår som ett sär- skilt villkor vid reseförbud. (Se 25 kap. 1 § RB.) Såväl reseförbud som anmälningsskyldighet kan förenas med olika typer av villkor (25 kap. 2 § RB). Ett reseförbud kan t.ex. förenas med villkoret att lämna ifrån sig pass, biljetter, fordon eller annan egen- dom som är av betydelse för möjligheten att lämna landet. För rese- förbud eller anmälningsskyldighet räcker det att den misstänkte är skäligen misstänkt för ett brott som det finns fängelse i straffskalan för. Därutöver ska det föreligga flyktfara utifrån samma rekvisit som 71Se bl.a. Art 10–15 samt och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex). 72Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1806 av om fastställande av förteckningen över tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha viser- ing när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredjeländer vars med- borgare är undantagna från detta krav (kodifiering) Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … gäller för häktning (25 kap. 1 § RB). Om det rör sig om kvalificerad flyktrisk, det vill säga om det kan befaras att den misstänkte undan- drar sig lagföring eller straff genom att lämna landet, krävs det inte att det kan följa fängelse på brottet. Reseförbud och anmälningsskyl- dighet kan även meddelas om det föreligger kollusionsfara eller recidivfara (25 kap. 1 § tredje stycket RB). Reseförbud eller anmäl- ningsskyldighet får endast meddelas om det kan anses försvarbart utifrån en i 25 kap. föreskriven proportionalitetsregel. Reseförbud och anmälningsskyldighet ska hävas om åklagaren eller rätten anser att det inte längre finns skäl för beslutet (25 kap. 7 § RB). Ytterligare ett reseförbud finns i LVU. Om det finns en påtaglig risk för att någon som är förs utomlands eller lämnar i syfte att ingå äktenskap eller en äktenskapsliknande förbin- delse eller könsstympas, ska han eller hon förbjudas att lämna (utreseförbud). Beslut om utreseförbud meddelas av förvaltnings- rätten efter ansökan av socialnämnden. Vid brådskande fall finns det också en möjlighet för socialnämnden att besluta om ett tillfälligt ut- reseförbud. (Se 31 a–31 i §§ LVU.) Ett utreseförbud utgör också ett hinder mot bifall till passansökan (7 a § passlagen). Artikel 10 i är uppdelad i två delar: familjeåter- förening och möjligheterna till kontakt mellan ett barn och dess för- äldrar när föräldrarna är bosatta i olika stater. Dessa delar behandlas var för sig nedan. Artikel 10 kan i viss mån ses som ett förtydligande av artikel 9 för situationer när ett barn och en eller flera familjemedlemmar befinner sig i olika länder. Genom hänvisningar till artikel 9.1, som finns i båda delarna av artikel 10, framgår det att bakgrunden till bestäm- melserna i artikel 10 är den grundläggande skyldigheten att säkerställa att ett barns familj inte är splittrad, utom när så är bäst för barnet. Det ligger också i linje med inledning (preambel) och övriga artiklar i konventionen. Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … 13.3.1Familjeåterförening (artikel 10.1) Artikel 10 ger inte någon rätt till familjeåterförening. Det framgår såväl av artikelns ordalydelse som av konventionens förarbeten. Barn- konventionen är inte avsedd att påverka en stats rätt att reglera immi- gration till det egna landet. I stället reglerar artikel 10 hur en ansökan om familjeåterförening ska behandlas, nämligen positivt, humant och skyndsamt. I detta ligger inte ett krav på att tillåta familjeåterförening på det egna territoriet men likväl får det anses innefatta en skyldighet att göra vissa ansträngningar för att en familjeåterförening ska kunna ske. En lagstiftning som inte på något sätt skulle ge möjlighet till uppehållstillstånd i familjeåterföreningssyfte och som inte heller på annat sätt skulle möjliggöra en återförening för en familj framstår t.ex. inte som förenlig med artikelns innebörd. I finns det såväl bestämmelser om möjlighet att få uppe- hållstillstånd i familjeåterföreningssyfte som processuella bestämmelser om t.ex. skyndsam handläggning. Bestämmelserna om familjeåterför- ening bygger bl.a. på internationella bestämmelser (EU:s familjeåter- föreningsdirektiv). Det finns också bestämmelser om resebidrag, för utlänningar som vill lämna och bosätta sig i utlandet, t.ex. i familjeåterföreningssyfte. Det har inte framkommit att det skulle finnas några bestämmelser som hindrar eller försvårar att en ansökan om familjeåterförening kan hanteras på ett positivt, humant eller skynd- samt sätt. Den tillfälliga lagen, med vissa begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd, gäller endast till och med . Det finns därför inte anledning att i detalj analysera den lagens överens- stämmelse med konventionen. Därutöver pågår det ett arbete med att se över utformningen av den framtida svenska migrationspolitiken i syfte att fastställa en ordning som är långsiktigt hållbar.73 Det kan emellertid framhållas att det i förarbetena till den tillfälliga lagen har gjorts överväganden i förhållande till bl.a. rätten till respekt för familje- livet och . Det finns, liksom i utlänningslagen, sär- skilda bestämmelser som rör barn och som ger bättre möjligheter till familjeåterförening än när barn inte är inblandade. I samband med förlängningen av den tillfälliga lagen gjordes ytterligare övervägan- den kring mänskliga rättigheter och justeringar gjordes för att lagen 73Se betänkande En långsiktigt hållbar migrationspolitik SOU 2020:54. Kommitténs förslag bereds inom . Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … bättre skulle stämma överens med rätten till skydd för privat- och familjeliv i . Därtill finns det en ventil, som han- terar konflikter mellan svensk rätt och internationella åtaganden och som innebär att uppehållstillstånd alltid ska meddelas om ett avslag skulle strida mot ett svenskt konventionsåtagande, t.ex. enligt barn- konventionen. Denna ventil har också använts av Migrationsöver- domstolen för att säkerställa familjeåterförening.74 har den tillfälliga lagen mött kritik. Det har bl.a. framhållits att den tillfälliga lagen och förarbetena till lagen saknar ett tydligt barnrättsperspektiv samt att nödvändiga analyser och konsekvensbeskrivningar saknas.75 I det fortsatta arbetet med en utformning av bestämmelserna om uppe- hållstillstånd och familjeåterförening är det nödvändigt att det görs grundliga barnrättsliga analyser och att principen om barnets bästa be- aktas. Vår sammantagna bedömning är att svensk lag och praxis stäm- mer överens med innebörden av artikel 10.1. 13.3.2Kontakt med föräldrar som är bosatta i olika stater (artikel 10.2) Artikel 10.2 rör ett barns möjligheter till kontakt med en förälder när barnets föräldrar lever åtskilda och är bosatta i olika länder. Det kan noteras att bestämmelsen enligt ordalydelsen inte omfattar situa- tionen med t.ex. ett ensamkommande barn vars föräldrar befinner sig i barnets ursprungsland. Den omfattar inte heller barn med endast en förälder. I stället är det fråga om en situation där barnets föräldrar av olika anledningar bor i olika stater. Av förarbetena kan det dock utläsas att det fanns en ambition att även de beskrivna situa- tionerna skulle omfattas av artikeln.76 Ett barn som skilts från en förälder ska alltid ha rätt att regel- bundet upprätthålla ett personligt förhållande till föräldern (eller föräldrarna), såvida det inte strider mot barnets bästa. Det följer av artikel 9.3 och gäller oavsett om barnet och föräldrarna bor i samma land eller inte. Artikel 10.2 förtydligar att även när föräldrarna är bo- satta i olika länder ska det som huvudregel vara möjligt för ett barn 74Se rättsfallet MIG 2018:20. 75Se t.ex. remissyttrande , dnr BO 2019-0106, och Justitiekanslerns remissyttrande , dnr 1214-19-8.1, båda med anledning av ett förslag om förlängning av den tillfälliga lagen. 76HR/PUB/07/1, volym 1, artikel 9, E 2 p. 219–223. Se även (2019) s. 360. Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … att ha regelbunden kontakt med båda sina föräldrar. Det ska med andra ord inte uppställas hinder mot att ett sådant förhållande upp- rätthålls även över nationsgränser, förutom i undantagsfall. I artikeln nämns särskilt att ett barn och dess föräldrar ska ha rätt att lämna ett land i detta syfte. Det ska följaktligen, som huvudregel, inte vara möj- ligt att t.ex. hindra en svensk eller en utlänning från att resa från i syfte att få kontakt med sin förälder eller sitt barn. När det gäller rätten till inresa enligt artikeln omfattar den endast det egna landet. Med andra ord ställer artikel 10.2 inte något krav på att utlänningar ska få resa in i landet för t.ex. umgänge med en för- älder eller ett barn. Mot bakgrund av bl.a. artiklarna 3.1, 4 och 9.3 kan det däremot finnas anledning att även i dessa fall vidta åtgärder för att underlätta för barnet och föräldern att upprätthålla kontakten med varandra, såvida det inte skulle strida mot barnets bästa. Rätten att resa ut ur ett land är inte absolut, utan får enligt arti- kel 10.2 begränsas med hänsyn bl.a. till den nationella säkerheten eller den allmänna moralen. I finns det ett grundlagsskydd för svenska medborgare som gör att de inte kan hindras inresa i landet. Även den som har uppehållstillstånd ska få komma in i landet. Som huvudregel gäller även att alla personer får lämna . För både in- och utresa kan det dock krävas att man har en giltig passhandling. Det finns vissa begränsningar när det gäller att lämna landet, t.ex. kan en person vara frihetsberövad (läs mer i kapitlen om artiklarna 9 och 37) eller ålagd ett reseförbud. Syftena bakom dessa begränsningar är närmare diskuterade i andra kapitel, främst det om artikel 37, men framstår generellt sett som godtagbara i förhållande till artikel 10. Även utreseförbudet i syfte att skydda barn som riskeras att föras utomlands för att ingå äktenskap eller könsstympas får anses ha ett sådant godtagbart syfte (jämför t.ex. artikel 24.3 i ). Av framgår att ett barn som huvudregel ska ha kontakt med den förälder som barnet inte bor med (läs mer i kapitlet om artikel 9). Det finns i svensk rätt också bestämmelser om bistånd från boendeföräldern eller socialnämnden, för att umgängesresor ska underlättas. Ett barns kontakt med sina föräldrar underlättas också, för det fall föräldrarna är oense om umgängets omfattning, av de be- stämmelser som finns om domstols behörighet vid internationella tvister om föräldraansvar, t.ex. II-förordningen (läs mer i kapitlet om artikel 11). Artikel 10 – familjeåterförening och kontakt med föräldrar … Sammantaget är vår bedömning att svensk lag och praxis stämmer överens med innebörden av artikel 10.2. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 10 i . 14Artikel 11 – olovligt bortförande och kvarhållande av barn Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 11 i .