sou · H8B373 · 2020-11-30 00:00:00 — En inskränkning i enskilds rätt att använda mark eller vatten som grundas på skyddsbestämmelse i kapit- let får därför inte gå längre än som krävs för att syftet med skyddet skall tillgodoses. De ändamål som det formella skyddet i är avsett att tillgodose – skydd för natur- och kulturmiljön – anses vara sådana angelägna allmänna intressen som motiverar en inskränkning av egen- domsskyddet i 2 kap. 15 § regeringsformen. Bestämmelsen i 7 kap. 25§ ger uttryck för den med egendomsskyddet samman- länkande proportionalitetsprincipen, som innebär att det allmännas och den enskildas intressen måste vägas mot varandra och att in- greppet i den enskildes rätt inte får vara mer långtgående än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med ingreppet. Att det ska ske en sådan intresseavvägning är grundläggande vid inskränkningar av egen- domsskyddet, men kommer inte i uttryck direkt i 2 kap. 15 § första stycket regeringsformen. Bestämmelsen i 7 kap. 25 § ger uttryck för den självklara förvaltningsrättsliga principen att varje åt- 60RÅ 1999 ref. 71. 1980/81:68 s. 230. gärd som medför en inskränkning för den enskilde förutsätter en rimlig balans, eller proportionalitet, mellan vad den enskilde förlorar och vad det allmänna vinner genom inskränkningen.62 Bestämmelsen som delvis avsåg att kodifiera den praxis63 som utverkats på området bör kunna få betydelse även för hur långtgående och omfattande föreskrifter som får beslutas. Ett områdesskydd får till exempel inte förbjuda fritidsfiske eller jakt om det inte är moti- verat av ett allmänintresse som områdesskyddet har till syfte att ta tillvara. Bestämmelsen ställer därmed upp hinder för mer schablon- mässigt utformade föreskrifter i ett områdesskydd. Möjligheten till ersättning för en rådighetsinskränkning vägs in vid bedömning av om ett ingrepp är förenligt med proportionalitets- principen. Vid en ersättning om av marknadsvärdet bör till exempel en stor del ideella värden, vid sidan av de ekonomiska, kunna anses vara ersatta. Proportionalitetsprincipen har tidigare inte ansetts utgöra en själv- ständig grund för dispens från till exempel det generella förbudet att uppföra byggnader enligt strandskyddsbestämmelserna.64 års rättsutveckling har emellertid inneburit att de avvägningar som lag- stiftaren gjort vid reglernas tillkomst inte alltid kan vara ensamt ut- slagsgivande vid en proportionalitetsprövning.65 Även om lagstift- ningen avser att ge uttryck för en intresseavvägning ger därmed proportionalitetsprincipen möjlighet att beakta även andra skäl för dispens från strandskyddsbestämmelserna.66 Det finns skäl att tro att samma betraktelsesätt även kan anläggas på dispenser och undantag från andra föreskrifter i , till exempel angående vilka åt- gärder som får vidtas i, eller i närheten av, skyddad natur. För områdesskydd enligt finns, vid sidan av de förelägg- ande och förbud som kan meddelas inom ramen för tillsynen en sär- skild straffrättslig sanktion, brott mot områdesskydd. Till böter eller fängelse i högst döms, med stöd av 29 kap 2 § , den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1997/98:45 del 1 s. 321–323 samt lagrådet i a. prop. del 2 s. 471 f. 63Särskilt RÅ 1996 ref. 40, RÅ 1996 ref. 44 och RÅ 1996 ref. 56. 65NJA 2018 s. 753. –i ett biotopskyddsområde bedriver en verksamhet eller vidtar någon annan åtgärd som kan skada naturmiljön och som är förbjuden enligt 7 kap. 11 § andra stycket, –i en nationalpark, naturreservat eller kulturreservat orsakar skada eller risk för skada för de miljövärden som avses skyddas, genom att bland annat olovligen uppehålla sig i området eller där olov- ligen uppföra bebyggelse, stängsel eller upplag, utföra markavvatt- ning, plantering eller avverkning, utöva jakt eller fiske, eller an- vända bekämpningsmedel. Att timmer och trävaror från en sådan olaglig avverkning, eller dess motsvarande värde, kan förklaras förverkat följer av 11 § lag (2014:1009) om handel med timmer och trävaror. 6.2Övriga rättsliga instrument som kan medföra skogsbruksrestriktioner 6.2.1Föreläggande och förbud enligt 35 § skogsvårdslagen Enligt 35 § skogsvårdslagen får , som tillsynsmyndig- het, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att skogs- vårdslagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen ska följas. Förelägganden och förbud kan förenas med vite. Om någon inte rättar sig efter ett föreläggande, får tillsynsmyndigheten även besluta att åtgärden ska vidtas på dennes bekostnad. De förelägganden och förbud som innebär restriktioner för skogs- bruket härleds i stor utsträckning till 30 § skogsvårdslagen som be- myndigar att meddela föreskrifter om den hänsyns som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen vid skötsel av skog. Sådana föreskrifter får inte vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras. har utfärdat relativt omfattande föreskrifter om hän- syn till naturvårdens och kulturmiljövårdens intresse. Föreskrifterna anger att hänsynen ska prioriteras så att den biologiska mångfalden gynnas så mycket som möjligt och att hänsyn till hotade arter ska tas i första hand. I övrigt anges vad som ska iakttas vad gäller exempelvis trädslagsblandning, döda träd, hyggen, skogsbilvägar, hänsynskrävande biotoper, kulturmiljöer och kulturlämningar, växt- och djurarter, skyddszoner och markberedning.67 Den tillsyn som kan komma att medföra ett föreläggande eller förbud enligt 35 § skogsvårdslagen initieras i samband med den under- rättelse som markägaren, enligt 14 § skogsvårdslagen, är skyldig att lämna in inför vissa skogsbruksåtgärder, bland annat avverkning. I underrättelsen ska markägaren bland annat ange vad han eller hon avser att göra för att tillgodose naturvården och kulturmiljövårdens intressen i samband med avverkning och vad som avses att göras för att trygga återväxten av skogen. Syftet med underrättelsen är att ge i egenskap av tillsynsmyndighet möjlighet att agera om den anser att den planerade avverkningen skulle strida mot olika miljökrav eller naturvårdsintressen. Tillsynen avslutas genom vägledning I de flesta fall föranleder en underrättelse om avverkning ingen till- synsåtgärd från myndighetens sida, mer än en bekräftelse att anmälan kommit in. Den planerade avverkningen kontrolleras först mot en checklista, vilket medför att cirka 3–sållas bort. Därefter väljs en delmängd av ärendena ut för vidare handläggning, efter en riskbedömning. Riskbedömningen görs utifrån checklista och till- gänglig GIS-data men också lokalkännedom hos skogskonsulenten. Den fortsatta tillsynen kan därefter ske genom att området fält- besöks för en bedömning av vilken hänsyn som krävs för att uppfylla lagstiftningens krav eller genom att underlag i form av flygfoton och annat geografiskt informationsmaterial granskas. tillsynsarbete i fråga om hänsyn enligt 30 § skogs- vårdslagen har i stor utsträckning inneburit att myndigheten i stället för att fatta ett beslut skriver en vägledning, i vilken det anges vilka åtgärder och vilken hänsyn som myndigheten anser att markägaren behöver vidta och iaktta för att leva upp till skogsvårdslagens krav. Denna vägledning med vilken ärendet avslutas har, enligt ett ny- ligen avgjort mål i , ansetts ha en sådan handlingsdirigerande effekt för markägaren att den utgör ett förvalt- ningsbeslut. Däremot är vägledningen, så länge det klart framgår att 67Föreskrifterna återfinns i 7 kap. föreskrifter och allmänna råd (SKSFS 2011:7) till skogsvårdslagen. det som uttrycks endast är myndighetens uppfattning om vad mark- ägaren bör iaktta för hänsyn för att uppfylla författningsreglerade krav och inte är utformat på ett sådant sätt att de uppfattas som bindande, inte ett överklagbart beslut. Ett sådant beslut innebär näm- ligen att markägaren kan tillgodose naturvårdsintressena även på andra sätt än de som anges i vägledningen.68 Av sammanlagt cirka 65 000 avverkningsanmälningar skrevs vägledningar i cirka 2 500 fall och 1 900 fall . Tillsynen avslutas med ett föreläggande eller förbud Vid tillsynen förekommer även att tillämpar 35 § skogs- vårdslagen och avslutar ärendet genom att meddela ett föreläggande eller ett förbud. De vanligaste fallen då meddelar ett tillsynsbeslut till följd av en underrättelse om avverkning är då en fridlyst art be- rörs. För artskyddsförordningen har både och läns- styrelserna ett gemensamt ansvar. ska som tillsyns- myndighet besluta om de hänsyn som krävs vid en skogsbruksåtgärd för att inte äventyra bevarandestatusen hos fridlysta arter som kräver ett visst område med kontinuerlig ekologisk funktion. Saknas för- utsättningar för detta är det som prövar möjligheten till dispens för åtgärden enligt artskyddsförordningen. Av det skälet har gemensamma riktlinjer för handläggningen utarbetats av Skogs- styrelsen, och länsstyrelserna.69 Av riktlinjerna fram- går att ett ärende där vissa artskyddsfrågor aktualiserats ska avslutas med ett överklagbart beslut, i syfte att stärka rättssäkerheten för markägaren och underlätta uppföljande tillsyn. Om de hänsyn som krävs ryms inom den så kallade intrångsbegränsningen meddelar alltid ett beslut enligt 35 § skogsvårdslagen. Andra situationer där föreläggande eller förbud tillämpas är när det krävs för att en åtgärd ska stå i överensstämmelse med Skogs- styrelsens föreskrifter, om exempelvis skyddszoner mot vattendrag eller då en kulturlämning kan beröras. 68Högsta förvaltningsdomstolens dom i mål 5893-18. Av domen följer även att Århuskonventionen inte innebär att en miljöorganisation har rätt att överklaga ett sådant vägledningsbeslut. 69Naturvårdsverket och , Gemensamma riktlinjer för handläggning av artskydds- ärenden i skogsbruket , version 1.1, ,. Antalet beslut enligt 35 § skogsvårdslagen som meddelas för att tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen vid skötsel av skog har succesivt ökat ; Från att knap- past förekommit alls , till att uppgå till cirka 450. Ungefär hälften av besluten rörde artskyddsfrågor.70 Av 38 a § punkten 4 skogsvårdslagen följer att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte rättar sig efter ett föreläggande eller bryter mot ett förbud som har meddelats för att en föreskrift enligt 30 § ska följas, döms till böter. En påföljd beträffande en överträdelse av 30 § skogsvårdslagen kan således endast bli aktuell om markägaren bryter mot ett av myndigheten meddelat beslut. Föreskrifterna i sig är inte straffsanktionerade. Att virke efter avverkning som innebär brott enligt skogsvårds- lagen, eller dess motsvarande värde kan förverkas följer av 39 § skogs- vårdslagen. 6.2.2Föreläggande och förbud enligt 12 kap. 6 § Bestämmelsen om samråd återfinns i 12 kap. 6 § och inne- bär bland annat att en åtgärd som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön ska anmälas för samråd hos tillsynsmyndigheten. Skogs- styrelsen har ansvar för tillsynen i fråga om de vanligt förekommande skogsbruksåtgärderna som kan aktualisera samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken.71 Den som i enlighet med 14 § skogsvårdslagen under- rättat om avverkning, uttag av skogsbränsle eller dik- ning i samband med avverkning, anses i och med detta även ha gjort en anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken.72 En särskild anmälan för samråd krävs därför för de åtgärder som annars får vid- tas utan att underrätta , till exempel gallring och röj- ning. Därutöver har föreskrivit om obligatorisk sam- 70Skogsstyrelsen, Behovsutredning för tillsyn 2020–2022, , dnr 2019/2476. 712 kap. 10 § miljötillsynsförordningen (2011:13). 726 § förordning (1998:904) om anmälan för samråd. rådsplikt för vissa åtgärder.73 För dessa åtgärder ska alltid en anmälan om samråd göras. Efter att en anmälan om samråd gjorts ska bedöma om åtgärden omfattas av samrådsplikt. För det krävs att åtgärden kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Under förutsättning att dessa kriterier är uppfyllda har på sig att bedöma om den anmälda åtgärden berör någon regel i och i så fall överväga om myndigheten behöver vidta någon åtgärd med anledning av samrådet. Samrådet sker genom att antingen träffar markägare och ombud på plats i skogen eller ringer upp för att diskutera åtgärden per telefon. Vid samrådet diskuteras olika åtgärder och förslag till lösningar, som dokumenteras i ett protokoll. I de fall och mark- ägaren är överens om vilka hänsyn som ska tas för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön antecknas detta i protokollet. I de fall den planerade åtgärden innebär avverkning undersöks regelmäs- sigt förutsättningarna för inrättande av områdesskydd eller för att markägaren frivilligt ska avsätta området. I de fall myndigheten och markägaren inte kommer överens om nödvändig anpassning meddelar i vissa fall beslut en- ligt 30 § skogsvårdslagen om hänsyn, upp till den så kallade intrångs- begränsningen. Även i de fall detta inte är tillräckligt för att bevara naturvärdena har samrådet därefter i en övervägande majoritet av fallen avslutats med ett icke förpliktigande ställningstagande från Skogs- styrelsen om att avverkning inte bör ske. Mark- och har avgjort ett mål där ett så kallat samrådsprotokoll som upprättats av hade över- klagats av en miljöorganisation.74 Enligt domstolen har Skogsstyrel- sen i ett ärende enligt 12 kap. 6 § en skyldighet att be- döma om det föreligger risk för skada på en fridlyst art och att, under vissa förutsättningar, förelägga om åtgärder. under- låtenhet att fatta beslut om försiktighetsmått etc. måste, enligt arti- kel 9.3 i Århuskonventionen, kunna bli föremål för överprövning. Enligt domstolen är det också ett sådant beslut som kan överklagas av en miljöorganisation. Av 12 kap. 6 § fjärde stycket följer att den myndighet med vilken samråd sker har möjlighet att förelägga den anmälningsskyldige att 74Mark- och avgörande i mål nr M 13871-19. vidta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Om sådana åtgärder inte är tillräckliga och det är nöd- vändigt för skyddet av naturmiljön, får myndigheten förbjuda verk- samheten. tillämpar emellertid denna möjlighet ytterst spar- samt. Av de cirka 2000 samråd som skedde avslutades endast 25 med något beslut enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket.75 I 12 kap. 6 § fjärde stycket erinras om rätten till ersättning som kan följa av 31 kap. 4 § första stycket punkten sju, om pågående mark- användning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras. En markägare har alltid att, utan ersättning, iaktta de krav som uppställs i 30 § skogsvårdslagen och de föreskrifter som meddelats med stöd av denna bestämmelse, upp till den gräns då markanvänd- ningen avsevärt försvåras. Frågan om ett föreläggande eller förbud avseende ytterligare hänsyn som meddelats med stöd av 12 kap. 6 § ger rätt till ersättning och i så fall på vilket sätt detta ska beräknas är under rättslig prövning.76 Rättsläget är osäkert med hänsyn till att ett föreläggande som har sin grund i de allmänna hänsynsreglerna, som kommer till uttryck i , inte ansetts ge rätt till ersättning.77 Att ersättning gäller vid ett förbud, eller ett så ingripande föreläggande, att inskränk- ningen går utöver vad som kan anses följa av de allmänna hänsyns- reglerna i bör inte vara ifrågasatt. Var denna gräns går och på vilket sätt ersättning ska beräknas är dock mycket otydligt . Av de allmänna hänsynsreglerna i 3 § följer bland annat att alla som vidtar eller avser 75Skogsstyrelsen och till , Kunskap och ansvarsfördelning, , s. 49. 76För närvarande prövas frågan av Mark- och i mål M 7888-19, angående ersättning för förbud mot avverkning meddelat med stöd av 12 kap. 6 § till skydd för tjäderspelplats. I målet argumenterar staten för att ersättning endast kan utgå om restrik- tionerna i markanvändningen går längre än vad som följer av de allmänna hänsynsreglerna, vilket staten inte anser är fallet då förbudet endast hade till syfte att formalisera vad som gäller enligt I underrätten (, mark- och miljö- domstolen) förpliktades staten att utge ersättning som vid områdesskydd. Motsatt utgång meddelades i av , mark- och miljödomstolen dom i mål M 3433-19 (även det angående tjäderspelplats) som ansåg att föreläggande enligt 12 kap. 6 § miljö- balken endast var ett uttryck av vad som gäller enligt artskyddsförordningen och inte innebär intrång i pågående markanvändning. 1997/98:45 del 2 s. 514. att vidta en åtgärd ska utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begräns- ningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att före- bygga, hindra eller motverka att åtgärden medför skada eller olägen- het för människors hälsa eller miljön. I samma syfte ska vid yrkesmässig verksamhet användas bästa möjliga teknik. Av 2 kap. 7 § följer att bland annat kraven i 3 § endast gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Vid denna bedömning ska särskild hänsyn tas till nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktig- hetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. Rätten till ersättning förefaller därmed, med reservation för att rätts- frågan är under prövning av en prejudikatinstans, vara att de hänsyn som krävs enligt 12 kap. 6 § ger rätt till ersättning om kra- ven är orimliga att uppfylla inom ramen för pågående markanvänd- ning. De allmänna hänsynsreglerna har i viss mån specificerats ge- nom de föreskrifter som meddelat med stöd av 30 § skogsvårdslagen. Dessa föreskrifter är dock relaterade till begreppet avsevärt försvårande av pågående markanvändning som inte nödvän- digtvis sammanfaller med de krav som ska anses vara rimliga att upp- fylla enligt 2 kap. 7 § . Artskyddsförordningen och dess tillämpning utreds i särskild ordning.78 Den utred- ningen ska bland annat lämna förslag på hur ersättningsrätten ska bestämmas. Enligt 29 kap 4 § döms den som bland annat vidtar en åtgärd utan att först ha gjort en anmälan enligt 12 kap 6 §, för otill- låten miljöverksamhet till böter eller fängelse högst . Detta kan bli fallet om exempelvis gallring som inte kräver anmälan enligt skogs- vårdslagen vidtas i en nyckelbiotop utan att samråd på- kallats av markägaren. Samma straffskala gäller enligt 29 kap. 8 § miljö- balken för den som bryter mot ett förbud till skydd för naturmiljön som meddelats med stöd av 12 kap. 6 § fjärde stycket. Att timmer och trävaror från en sådan olaglig avverkning, eller dess motsvarande värde, kan förklaras förverkat följer av 11 § lag (2014:1009) om handel med timmer och trävaror. Enligt 9 § samma 2020:58, Översyn av artskyddsförordningen. Utredningen ska avge sitt betänkande . lag framgår att även den som uppsåtligen eller av oaktsamhet släpper ut timmer från olaglig avverkning eller trävaror som härrör från så- dant timmer på marknaden, om avverkningen skett i strid med bestäm- melser om bland annat anmälan för samråd kan dömas till böter eller fängelse . Det är dock inte straffbart att avverka ett område i strid med Skogs- styrelsens rekommendationer som inte kommit i uttryck i ett beslut med stöd av skogsvårdslagen eller . Timmer från sådan avverkning är därmed inte heller att betrakta som olagligt avverkat så länge underrättelse om avverkning skett i enlighet med 14 § skogs- vårdslagen. 6.2.3Föreläggande och förbud enligt 26 kap. 9 § har som tillsynsmyndighet möjlighet att, enligt 26 kap. 9§ , på eget initiativ besluta om de förelägganden och för- bud som behövs för att regler ska följas. Det kan exem- pelvis avse en otillåten åtgärd som kan skada miljön i ett område av betydelse för flora och fauna och måste stoppas . Ett så- dant beslut får förenas med vite. Bestämmelsen kan för Skogsstyrel- sens del aktualiseras i de fall då en verksamhetsutövare varken under- rättat myndigheten om åtgärden enligt skogsvårdslagen och inte anmält åtgärden för samråd enligt 12 kap. 6 §.79 Beträffande artskyddet, som kan komma att aktualiseras i sam- band med att en åtgärd vidtas som inte prövats inom ramen för ett samråd enligt 12 kap. 6 § , är tillsynsmyn- dighet. kan därför i fall då en skogsbruksåtgärd kan be- röra en fridlyst art meddela ett förbud enligt 26 kap. 9 § . På grund av att länsstyrelsernas och tillsyns- ansvar i skogen ibland är överlappande, underrättar myndigheterna varandra om behovet av tillsynsåtgärder och strävar efter att samordna arbetet i stor utsträckning.80 Någon ersättningsrätt är inte föreskriven då ett förbud att vidta en skogsbruksåtgärd beslutas. Frågan har prövats rättsligt beträffande 79De områden som omfattas av tillsyn enligt framgår av 2 kap. 10§ miljötillsynsförordningen och omfattar bland annat skogsbruksåtgärder som är sådana som avses i 12 kap. 6 § , exempelvis gallring i en nyckelbiotop. 80Se 1 kap. 17 § miljötillsynsförordningen, prop. 1997/98:45 del 2 s. 905 samt Naturvårdsver- ket och , Gemensamma riktlinjer för handläggning av artskyddsärenden i skogs- bruket, , version 1.1, . en nationellt fridlyst art, bombmurkla, och mark- och miljööverdom- stolen har då kommit fram till att en dispensansökan måste beviljas efter ett förbud, om pågående markanvändning avsevärt försvåras genom förbudet. Vad gäller frågan om detsamma gäller för en art som skyddas enligt EU-rättsliga förpliktelser är rättsläget ännu osäkert.81 6.2.4Intermistiska förbud enligt 7 kap. 24 § Enligt 7 kap. 24 § får ett temporärt skydd tillskapas för områden som utgör tilltänka natur- eller kulturreservat. Länsstyrel- sen eller kommunen får då, i högst med möjligheter till för- längning , meddela förbud att utan tillstånd vidta åtgärder som strider mot syftet med det tilltänkta reservatet. I för- budet anges normalt att vissa åtgärder som avverkning eller bebyg- gelse inte är tillåtna under förbudstiden.82 Bestämmelsen kan tillämpas även när ett områdesskydd föreligger enligt tidigare beslut men fråga har väckts om nya föreskrifter som utökar skyddet. Genom bestämmelsen kan eller kom- munen förebygga ingripanden i området medan utredning om skyd- det pågår och i avvaktan på att ett områdesskydd vinner laga kraft. En annan situation då paragrafen bör kunna tillämpas är när ett om- råde förtecknats som ett särskilt skyddat område enligt 7 kap. 27 § som ska ges ett formellt skydd. Ett intermistiskt förbud enligt 7 kap. 24 § är inte upp- räknat som ett ersättningsberättigat beslut enligt 31 kap. 4 §. Någon ersättning utgår därmed inte redan vid ett beslut om att det krävs till- stånd för vissa åtgärder, exempelvis avverkning. Enligt 31 kap 5 § andra stycket utgår dock ersättning om ett sådant till- stånd vägras. En sådan ersättning ska enligt 31 kap. 31 § andra stycket miljö- balken betalas med ett visst årligt belopp. Om det finns särskilda skäl får ersättningen räknas av mot ersättning som kan komma att lämnas då ett permanent skydd inrättas, till exempel om ersättning till följd 1997/98:45 del 2 s. 96. av definitivt beslut om naturreservat kan bli bestämd inom den när- maste tiden. Ersättningen för skogsmark beräknas med utgångspunkt från aktu- ell avkastningsränta, enligt 5 § räntelagen, vilket motsvarar referens- räntan med ett tillägg av , applicerad på det netto som den planerade avverkningen skulle ha gett.83 Av betydelse i sam- manhanget är också den allmänna skadeståndsrättsliga principen att den skadelidande förväntas vidta skäliga åtgärder för att minska sin skada. Det kan innebära att ägaren måste undersöka möjligheten att avverka på annat håll så länge det interimistiska förbudet gäller vilket kan medföra att årlig ersättning inte utbetalas.84 Ett förekommande alternativ till ett intermistiskt förbud är ett sådant naturvårdsavtal som beskrivs i kapitel 6.3.4. I dessa fall utgår ersättning enligt de grunder som anges i avtalet och utan att beslut om att förbjuda åtgärden först måste fattas. 6.2.5Natura 2000-områden med mera I kap. 8.7 beskrivs de så kallade naturvårdsdirektiven, art- och habitat- direktivet samt fågeldirektivet, mer utförligt. Som ett led igenomför- ande av dessa EU-rättsakter krävs av att vissa områden pekas ut som särskilt skydds- eller bevarandeområde för att ingå i det EU- gemensamma 2000.