sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Av artikeln framgår inte att den högre utbildningen ska eller bör vara fri från kostnader eller finansierad med hjälp av ekonomiskt stöd för dem som behöver det.28 Däremot gäller alltjämt likabehandlingsprincipen. Någon diskrimi- nering på grund av t.ex. kön eller etniskt ursprung får således inte ske. Av artikeln kan möjligen också utläsas att den förberedande utbild- ningen måste vara av så god kvalitet att kompletterande privat utbild- ning inte ska vara nödvändig.29 Skyldigheten är relativt svagt uttryckt; staterna ska genom varje lämpligt medel göra utbildningen tillgänglig. Vilka dessa lämpliga medel är blir sålunda främst upp till staterna att bedöma. Viss vägledning kan dock ges av artikel 4. Även om artikel 28 vad gäller högre utbildning i stort har samma lydelse som artikel 13 i den internationella konventionen om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter så finns det skillnader. Av den konventionen framgår att högre utbildning ska göras lika tillgäng- lig för alla som har fallenhet för sådan utbildning samt att åtgärder särskilt ska vidtas för att gradvis göra utbildningen kostnadsfri. 27Jämför definitionen av barn i artikel 1 och HR/PUB/07/1, artikel 28, C 7 p. 28Unicef har emellertid i sin handbok anfört att staterna, för att fullgöra sina skyldigheter vad gäller högre utbildning, åtminstone bör införa åtgärder som gör det möjligt för fattiga barn att ta examen som berättigar till kurser inom högre utbildning och att få bidrag eller stipendier om de lyckas. (2008) s. 302. 29Jämför (2007) s. 425. Artikel 28 – utbildning Studievägledning (artikel 28.1 [d]) En stat ska göra utbildnings- och yrkesrelaterad information och väg- ledning tillgänglig och åtkomlig för alla barn. Något närmare krav på vad informationen ska innehålla eller hur studie- och yrkesvägled- ningen ska utföras nämns inte i artikeln. Med beaktande av att det främst är vårdnadshavarna som ska ge barnet ledning och råd vid valet av utbildning, kan det med vägledning inte menas någon beak- tansvärd styrning från statens sida.30 Det kan ifrågasättas om det är någon större skillnad på att göra informationen och vägledningen tillgänglig respektive åtkomlig (avail- able and accessible). Begreppet åtkomlig kan möjligen anses innebära inte bara en skyldighet att tillhandahålla materialet utan att det även ska vara lättillgängligt för barnet. Det borde få till följd både att infor- mationen och vägledningen går lätt att få tag på och att de ska vara anpassade efter barnets förmåga att ta till sig dem. Närvaro i skolan (artikel 28.1 [e]) Det kan framstå som att uppmuntra regelbunden närvaro och minska antalet studieavbrott är samma sak. Vid en jämförelse med den engelska och franska språkversionen av konventionen framgår emellertid tyd- ligt att det med studieavbrott menas avhopp från studierna, inte bara tillfälliga avbrott.31 Regelbunden närvaro innebär inte bara att man är inskriven på utbildningen utan att man faktiskt deltar i utbild- ningen. En stat ska vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan och minska antalet studieavbrott. Staten är alltså inte bara skyldig att tillhandahålla en obligatorisk undervisning utan måste också aktivt försöka se till att eleverna närvarar i skolorna. Utan en sådan skyldighet blir det obligatoriska inslaget i utbildningen närmast en kvasiskyldighet för staten. Såsom bestämmelsen är utformad av- ser den inte endast den obligatoriska skolan; all utbildning i skolan omfattas. Vilka åtgärder en stat ska vidta lämnas till respektive stat att avgöra, viss vägledning kan dock ges av artikel 4. 30Jämför artikel 5 i , artikel 13.3 i den internationella konventionen om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna samt artikel 26.3 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. 31Reduction of drop-out rates respektive la réduction des taux d’abandon scolaire. Artikel 28 – utbildning Åtgärder som kan vidtas i syfte att uppmuntra närvaron i skolan och minska avhoppen utgörs inte bara av att staten inrättar en skol- plikt och följer upp hur eleverna sköter den. Det kan också vara fråga om att staten ser till att levnadsförhållandena är sådana för barnet att det blir praktiskt möjligt för det att vara i skolan (jämför artikel 27). Vilken tid och dagen utbildningen äger rum, skolskjuts och andra saker som har med tillgängligheten att göra kan också spela roll. Det är också viktigt att utbildningen håller sådan kvalitet och adekvans att barnet upplever den som relevant. Även miljön i skolan är viktig t.ex. vad avser mobbning och sexuella trakasserier.32 Några konkreta skyldigheter, utöver att staterna ska vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro och minska antalet studieavbrott, kan emellertid inte utläsas av artikeln. Denna del av artikeln ger inte heller barnet någon rättighet, såsom att t.ex. få skolskjuts. En annan sak är att staten kan behöva ordna med skolskjuts för att rätten till utbildning i ett enskilt fall ska kunna förverkligas. Oavsett utgör såväl förebyggande arbete mot mobbning som skolskjuts sådana åtgärder som staten kan utföra för att uppmuntra närvaron i skolan och minska antalet avhopp på sätt som avses i artikeln.33 31.1.4Upprätthållande av disciplin i skolan (artikel 28.2) En stat ska vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att disciplinen i skolan upprätthålls på ett sätt som är förenligt med barnets mänskliga värdighet och i överensstämmelse med denna konvention. Denna del av artikeln kan enligt ordalydelsen läsas både som en förpliktelse att se till att disciplinen upprätthålls i skolan och som en skyldighet att säkerställa att inga andra disciplinära metoder används än sådana som respekterar barnets värdighet och i övrigt är förenliga med konventionen.34 Båda tolkningarna är relevanta. En orolig skol- miljö påverkar självfallet ett barns möjligheter att ta till sig kunskap och på så sätt förverkliga sin rätt till utbildning. Miljön i skolan bör också vara sådan att eleverna kan uttrycka sina åsikter fritt (jämför artikel 12) och känna sig trygga. Genom att upprätthålla disciplinen 32Jämför även artikel 3, som ålägger staten att tillförsäkra barnet sådant skydd och sådan om- vårdnad som behövs för dess välfärd samt säkerställa att institutioner som ansvarar för om- vårdnad (däribland skolorna) uppfyller fastställda normer om barnets hälsa och säkerhet. 33Se även avsnittet om respekten för mänskliga rättigheter i kapitlet om artikel 29. 34Jämför (2019) s. 1105 och 1106. Artikel 28 – utbildning i skolan på ett positivt sätt uppmuntras även regelbunden närvaro. är det tydligt i artikeln att all disciplinering måste ske på ett värdigt sätt. Jämför man denna del av konventionstexten med artikel 19 är det uppenbart att alla former av fysiskt och psykiskt våld, t.ex. aga, är otillåtna. I tidiga utkast av konventionstexten nämndes detta uttryckligen men kom sedan att falla bort, bl.a. efter invändning om att sådana åtgärder bör vara förbjudna även utanför skolan och därför borde behandlas generellt i en egen artikel (jämför artikel 19).35 har i en allmän kommentar om kroppslig och annan förnedrande bestraffning uttalat sig om artikel 19 och 28.2. Kommittén förtydligar att varje form av straff med användande av fysiskt våld och som är avsedd att orsaka en viss grad av smärta eller obehag, hur ringa den än är, utgör en fysisk bestraffning samt att varje form av sådan bestraffning är förnedrande. Andra grymma och för- nedrande bestraffningar kan enligt kommittén innefatta att barnet förringas, förödmjukas, smutskastas, görs till syndabock, hotas, skräms eller förlöjligas.36 Även kommittén för ekonomiska, sociala och kul- turella rättigheter har påpekat att t.ex. offentlig förnedring är en form av disciplinering som inte är förenlig med den mänskliga värdig- heten.37 har också uttalat att det inte går att moti- vera kroppsbestraffning med barnets bästa (artikel 3), eftersom den bestämmelsen måste tolkas i ljuset av hela konventionen.38 Det har påståtts att denna del av artikeln också förpliktar staten att vidta åtgärder mot mobbning.39 Artikeln är emellertid mycket generellt formulerad och fokuserar främst på disciplinen i skolan och inte elevernas generella beteenden mot varandra. Det är svårt att ut- läsa att staterna enbart med stöd i denna artikel skulle ha en konkret skyldighet att motverka mobbning. Ett sådant arbete kan emellertid vara relevant för att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan och minska antalet studieavbrott. Det kan också utgöra en del av arbetet med att utbilda barnet i respekt för mänskliga rättigheter och andra kulturer samt inom utbildningen utveckla barnets fulla möjligheter och förbereda det för ett ansvarsfullt liv (artikel 29). Här bör även ett barns rätt till privatliv i enlighet med artikel 16 beaktas. 35HR/PUB/07/1, artikel 28, C 7 p. 79–81. 36CRC/C/GC/8 p. 37E/C.12/1999/10 p. 38CRC/C/GC/8 p. 39Jämför (2007) s. 431. Artikel 28 – utbildning denna artikel får ett barn inte utsättas för olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende. Angrepp på ett barns heder eller anseende kan t.ex. handla om såväl verbala som skriftliga angrepp.40 Det kan också röra sig om nätmobbning eller att privata bilder sprids genom internet eller telefoner.41 När det gäller mobbning är även artikel 19 av relevans. (Läs mer i kapitlen om respektive artikel). 31.1.5Internationellt samarbete (artikel 28.3) Enligt konventionen ska en stat främja och uppmuntra det internatio- nella samarbetet i utbildningsfrågor. Särskilt vad avser avskaffandet av okunnighet och analfabetism samt underlättandet av tillgången till tek- nisk och vetenskaplig kunskap och moderna undervisningsmetoder. Det framgår inte av artikeln på vilket sätt eller i vilken omfattning som staterna ska främja och uppmuntra, utöver att särskild hänsyn ska tas till utvecklingsländernas behov. Även om det med stöd av artikel 28.3 inte kan anses åligga staterna att utföra några specifika åtgärder, är det tydligt att de är skyldiga att på något sätt bidra till att andra länder respekterar och realiserar barnets rätt till utbildning. I regeringsformen stadgas att det allmänna ska trygga rätten till ut- bildning och motverka diskriminering av människor på grund av bl.a. kön, etniskt ursprung och funktionshinder Vidare framgår att alla barn som omfattas av den allmänna skolplikten har rätt till kostnads- fri grundläggande utbildning i allmän skola och att det allmänna också ska svara för att högre utbildning finns. Dessa rättigheter får inte begränsas. (Se 1 kap. 2 §, 2 kap. 18 § och 2 kap. 20 och 25 §§ RF mot- satsvis.) Rätten till undervisning finns även i (artikel 2 i det första tilläggsprotokollet). Till skillnad från i , uttrycks rättigheten negativt: ingen må förvägras rätten till undervis- ning. Bestämmelsen innebär därigenom inte en skyldighet för staten att tillhandahålla utbildning av visst slag eller kvalitet, utan snarare 40Jämför (2007) s. 160. 41CRC/C/GC/13 p. 30 och 31. Artikel 28 – utbildning en förpliktelse att inte förhindra någon av invånarna att delta i den utbildning som finns; utbildningen ska vara tillgänglig för alla.42 Rättig- heten gäller även högre utbildning, men tillgången till sådan utbild- ning får begränsas genom t.ex. kompetenskrav eller inträdesprov, under förutsättning att begränsningarna är förutsebara och propor- tionella.43 Av konventionen följer även att staten ska respektera föräld- rarnas rätt att tillförsäkra sina barn en undervisning som står i överens- stämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse.44 Det framgår inte av artikeln att utbildningen måste vara gratis. Om utbildningen är gratis ska den emellertid vara det för alla, i vart fall på grundskolenivå och som huvudregel på gymnasienivå. Det strider däremot inte mot att låta utlänningar få betala högre högskoleavgifter än medborgare i det egna landet. Europadom- stolen har, med hänvisning bl.a. till och utveck- lingen mot alltmer kunskapsbaserade samhällen, framhållit vikten av utbildning för människors sociala och ekonomiska välbefinnande.45 har uttryckt att rättigheten ska tolkas mot bak- grund av andra konventioner, såsom FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och barnkonventionen.46 Det är för övrigt logiskt med hänvisning till att den allmänna förklaringen nämns i inledning (preambel). Även genom säkerställs barnets rätt till utbildning (när är tillämplig). I EU-stadgan anges att var och en har rätt till utbildning och till tillträde till yrkesutbildning och fortbild- ning samt att denna rätt innefattar möjligheten att kostnadsfritt följa den obligatoriska undervisningen (artikel 14 i EU-stadgan). Skolsystemet regleras i första hand av skollagen (2010:800). I lagen finns en hänvisning till regeringsformens bestämmelse om rätten till utbildning i allmän skola. I förarbetena till bestämmelsen poängteras 42Europadomstolens avgörande i målet Relating to certain aspects of the laws on the use of languages in education in mot (1968) § 3. 43Europadomstolens avgörande i målen Tarantino m.fl. mot (2013) §§ 43–49. 44Denna del av artikeln hade tidigare gjort förbehåll mot med hänvisning bl.a. till skyl- digheten att deltaga i de allmänna skolornas undervisning. Förbehållet är emellertid inte längre i kraft. 45Europadomstolens avgörande i målet Ponomaryovi mot (2011) §§ 55–58. 46Europadomstolens avgörande i målet Catan m.fl. mot och (2012) § 136. Artikel 28 – utbildning också barnets rätt till utbildning enligt barnkonventionen.47 Med all- män skola avses grundskola, grundsärskola, specialskola och same- skola som anordnas av en offentlig huvudman.48 I all utbildning som rör barn ska barnets bästa vara utgångspunk- ten. Barnets inställning ska så långt det är möjligt klarläggas i alla frågor som rör honom eller henne och tillmätas betydelse i förhål- lande till barnets ålder och mognad (1 kap. 10 § skollagen). Bestämmel- sen om barnets bästa infördes med grund i . I för- arbetena poängteras att en barnkonsekvensanalys ska göras inför varje beslut och åtgärd som rör barnet samt att barnets bästa ska väga tungt i förhållande till andra intressen. Vidare framhålls att även andra av barnets rättigheter enligt , såsom rätt till infly- tande och delaktighet, rätt till respekt för sin personliga integritet och att barnet inte ska diskrimineras, ska beaktas vid utformningen av barnets utbildning.49 Kommunen är den huvudsakliga huvudmannen för grund- och gym- nasieskola men även en region och enskilda får, under vissa förut- sättningar, vara huvudman. Staten är huvudman för specialskolan och sameskolan. (Se 2 kap. 2–5 §§ skollagen.) Första delen av den obligatoriska utbildningen är förskoleklassen, som ska bedrivas under ett läsår och omfatta minst . Där- efter följer , som ska ha nio årskurser och totalt omfatta undervisningstid för varje elev. Läsåret ska omfatta minst . (Se 9 kap. 3 och 7 §§ samt 10 kap. 3 och 5 §§ skol- lagen och 3 kap. 2 § skolförordningen, 2011:185.) Den efterföljande gymnasiala utbildningen är inte obligatorisk (se avsnittet om skol- plikt nedan). Gymnasieutbildningen ska utgöra en bas för den natio- nella och regionala kompetensförsörjningen till arbetslivet och en bas för rekrytering till högskolesektorn. Den är öppen endast för ung- domar som avslutat sin grundskoleutbildning eller motsvarande ut- bildning och som påbörjar sin gymnasieutbildning senast det år de fyller . (Se 15 kap. 3 och 5 §§ skollagen.) Utbildningen i gymnasieskolan består av nationella program som är yrkesprogram eller högskole- 2009/10:165 s. 698. 2009/10:165 s. 698. 2009/10:165 s. 230. Artikel 28 – utbildning förberedande program och som är normalt avsedda att genomgås på tre läsår. Varje läsår ska omfatta minst . (Se 15 kap. 7 § och 16 kap. 15 § skollagen samt 3 kap. 1 § gymnasieförordningen, 2010:2039.) En elev har rätt att slutföra den högsta årskursen även om skol- plikten har upphört. Det finns också en rätt att slutföra sin grund- skoleutbildning under om eleven inte nått upp till de kunskapskrav som krävs för skolformen. (Se 7 kap. 15 § skollagen.) För elever som avslutat årskurs 9 utan att vara behöriga att söka till ett nationellt gymnasieprogram samt för elever som avslutat års- kurs 8 och riskerar att i nästa årskurs inte nå kunskapskraven ska det erbjudas lovskola . Sådan lovskola är inte obligato- risk. Lovskolans verksamhet får omfatta och får inte förläggas till , eller andra helgdagar. (Se 10 kap. 23 a–23 c §§ skollagen.) Utbildningen i förskoleklass, grundskola och gymnasium ska vara avgiftsfri och eleverna ska utan kostnad ha tillgång till böcker och andra lärverktyg. Det får dock förekomma enstaka inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleverna. (Se 9 kap. 8 och 9 §§, 10 kap. 10 och 11 §§ samt 11 kap. 17 och 18 §§ skollagen.) Med obe- tydlig kostnad avses t.ex. utgifter för en färdbiljett med allmänna kommunikationsmedel eller en mindre entréavgift till ett museum.50 Det har i förarbetena förtydligats att det inte är tillåtet att anordna avgiftsbelagda utbildningsaktiviteter med hänvisning till att det sam- tidigt anordnas en alternativ avgiftsfri verksamhet för dem som inte vill eller kan delta. Däremot är det tillåtet att låta vårdnadshavare be- kosta aktiviteter, så länge de är öppna för alla elever, oavsett om ele- ven eller dess vårdnadshavare bidragit ekonomiskt eller inte. Vidare har det framhållits att även obetydliga kostnader kan vara påfrestande för ett hushåll, om de kommer regelbundet. Det krävs därför, enligt förarbetena, att skolan noga överväger när och hur ofta denna möj- lighet ska utnyttjas.51 Även Skolinspektionen har påpekat att belopp som var för sig kan bedömas som obetydliga kan tillsammans strida mot bestämmelserna om en avgiftsfri skola.52 Inspektionen hade tidi- 1985/86:10 s. 101 och 2009/10:165 s. 374, 415 och 732. 2009/10:165 s. 374 och 375. 52Skolinspektionens informationsblad Avgifter i skolan, publicerat , uppdaterat . Artikel 28 – utbildning gare riktlinjer om vilka belopp som utgjorde obetydliga kostnader. Dessa fick viss kritik53 och finns kvar. Elever i grundskola, grundsärskola har som huvudregel rätt till kostnadsfri skolskjuts inom hemkommunen, om det behövs med hän- syn till färdvägens längd, trafikförhållanden, elevens funktionsnedsätt- ning eller någon annan särskild omständighet. (Se t.ex. 10 kap. 31 och 40 §§ och 18 kap. 30 och 35 §§ skollagen.) Elever i sameskolan och specialskolan har rätt till de resor som krävs för utbildningen (12 kap. 25 § och 13 kap. 23 § skollagen). Barn kan av olika anledningar vara frihetsberövade av det allmänna, t.ex. på grund av tvångsvård eller för att de är misstänkta eller dömda för brott. har poängterat vikten av att även frihets- berövade barn ges möjlighet till utbildning motsvarande normal skol- gång vid såväl längre som kortare frihetsberövanden.54 Barn som vårdas på särskilda ungdomshem ska, om de inte lämp- ligen kan fullgöra sin skolplikt på annat sätt, delta i utbildning vid hemmet. Utbildningen ska anordnas genom försorg av huvudmannen för hemmet och motsvara utbildningen i eller, i före- kommande fall, grundsärskolan eller specialskolan. (Se 24 kap. 8 § skollagen.) Barn som begått brott för vilken påföljden bör bestämmas till fäng- else ska i stället dömas till sluten ungdomsvård, om det inte finns särskilda skäl. Sådana särskilda skäl utgörs främst av att den dömde vid lagföringen blivit äldre.55 Det finns emellertid exempel på perso- ner under som fått påföljden bestämd till fängelse.56 Sluten ung- domsvård verkställs på särskilda ungdomshem, se föregående stycke.57 Någon särskild bestämmelse om utbildning finns inte för barn som vistas i kriminalvårdsanstalter.58 Det är emellertid ovanligt med barn i fängelserna. Även det barn som dömts till fängelse kan nämligen 53Se t.ex. organisationen som funderar över avgifter och insamlingar i skolan s. 6. 54Europadomstolens avgörande i målet Blokhin mot (2016) § 170. 5532 kap. 5 § BrB och prop. 1997/98:96 s. 162. 56Se t.ex. rättsfallet NJA 2001 s. 913. 57Se även 12 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. 58Däremot finns bestämmelser om att vuxenutbildning får anordnas i kriminalvårdsanstalt, 10 § skollagen. Artikel 28 – utbildning verkställa straffet utanför anstalten i vissa fall, genom intensivöver- vakning med elektronisk kontroll (elektronisk fotboja).59 För häktade barn finns det inte heller några särskilda bestäm- melser om hur skolplikten eller annan utbildning ska fullgöras, men liksom för barn i anstalt gäller generella bestämmelser om skolplikt och rätt till utbildning. Enligt uppgift från kriminalvården får häk- tade barn undervisning på häktena. har emeller- tid uttryckt oro för att utbildningen i svenska häkten skiljer sig åt mellan häktena.60 Det kan också nämnas att Häktes- och restriktions- utredningen har föreslagit att barn i första hand ska verkställa häkt- ning på särskilda ungdomshem. Ett av argumenten för det var den skolverksamhet som bedrivs där.61 Barn kan tillfälligt eller vara så sjuka att de inte kan vara i skolan. För elever i , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan som vårdas på sjukhus ska som huvudregel särskild undervisning anordnas på sjuk- huset. Undervisningen ska så långt det är möjligt motsvara den under- visning som eleven inte kan delta i. (Se 24 kap. 17 § skollagen.) För barn som vårdas i ett familjehem, jourhem, annat enskilt hem, stödboende eller hem för vård eller boende ska socialnämnden verka för att de får lämplig utbildning (6 kap. 7 § SoL). Även barn som inte är inlagda på sjukhus men som på grund av sjukdomen eller liknande skäl inte kan delta i vanligt skolarbete ska som huvudregel få särskild undervisning. Den ska ske i hemmet eller på annan lämplig plats. (Se 24 kap. 20 § skollagen.) 59Dock inte om fängelsestraffet ådömts genom 28 kap. 3 § BrB eller om den dömde ska avtjäna fängelse än , 1 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektro- nisk kontroll. 60CRC/C/SWE/CO/5 p. 61SOU 2016:52 avsnitt 6.10.3. Artikel 28 – utbildning Rätten till utbildning gäller barn som är bosatta i , vilket inklu- derar såväl asylsökande barn, barn som beviljats uppehållstillstånd och barn som vistas i landet utan tillstånd (se 7 kap. 2 och 3 §§ samt 29 kap. 2 § skollagen). Rätten till utbildning för barn utan tillstånd att vistas i landet infördes bl.a. med hänvisning till och barnrättskommitténs rekommendationer.62 Även rätten för asyl- sökande har sin bakgrund i barnkonventionen.63 har uttalat att möjligheterna för en stat att inte erbjuda barn som bor i landet, men som t.ex. inte är medborgare eller har uppehållstillstånd, undervisning utifrån samma förutsättningar (t.ex. vad gäller avgifter) som medborgare i landet är mycket små när det gäller grundutbildning och relativt små för utbildning på gym- nasienivå.64 Domstolen har också mycket klart uttryckt att rätten till utbildning enligt gäller alla de barn som vistas i landet, med eller utan tillstånd.65 Barn kan ha såväl fysiska som psykiska funktionsnedsättningar. Dessa kan innebära begränsningar som gör att barnet kan ha svårt att till- godogöra sig utbildning på sedvanligt sätt. Elever som till följd av en funktionsnedsättning har svårt att upp- fylla de olika kunskapskrav eller kravnivåer som finns ska ges stöd som syftar till att så långt som möjligt motverka funktionsnedsätt- ningens konsekvenser (3 kap. 2 § skollagen). Inom skolsystemet finns särskilda skolor för elever med utvecklingsstörningar (grundsär- skolan och gymnasiesärskolan) och för elever med vissa syn- eller hörselskador eller som har en grav språkstörning (specialskolan). Det som sägs i skollagen om personer med utvecklingsstörning gäller även dem som har fått en betydande och bestående begåvningsmässig funk- tionsnedsättning på grund av hjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom. Personer med autism eller autismliknande tillstånd ska vid tillämpningen av skollagen jämställas med personer med ut- vecklingsstörning endast om de också har en utvecklingsstörning