sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Det innebär att det inte kommer att finnas någon reglering avseende förflyttning till tredjeland som inte sker i försäljningssyfte. Detta torde dock inte få några större konsekvenser eftersom såväl export som annan förflyttning till tredjeland i princip är oreglerad på djurhälsområdet . Införsel till och export från unionen får enligt 2 § utförselförordningen meddela föreskrifter om de villkor som ska vara uppfyllda vid utförsel av djur. Föreskrifterna får avse krav på frihet från vissa djursjukdomar, besiktning av officiell veterinär, anläggningar för produktion av djur och produkter av djur samt marknadsplatser för försäljning av djur, intyg om sjukdomsfrihet, härstamning och identitet, och märkning av djur. I 3 § första stycket 4 bisjukdomslagen finns ett bemyndig- ande för regeringen, tillsynsman eller annan myndighet som reger- ingen bestämmer att förbjuda eller föreskriva villkor för utförsel av levande bin m.m. Som regel finns det inte något behov av att meddela föreskrifter om villkor för export eftersom det vanligen är det importerande tredjelandets krav som ska följas. Det kan dock inte uteslutas att kraven från ett tredjeland medför ett behov av föreskrifter för att kraven ska kunna följas. I Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2017:8) om exportkarantän för hästar inför export till tredje- land finns t.ex. vissa krav som gäller för den som vill inrätta en exportkarantän som tagits fram för att uppfylla krav som ställts av tredjeland. En bestämmelse om att föreskrifter om de villkor som ska vara uppfyllda vid export får meddelas bör därför föras in i den nya regleringen. verkställighetsföreskrifter kan meddela med stöd av det allmänna bemyndigandet vi föreslår i avsnitt 5.11.4. Smittskyddsåtgärder vid kontakt med djur I 3 § utförselförordningen ges möjlighet att med- dela föreskrifter om åtgärder som i smittskyddsyfte ska vidtas av den som vid köp eller hämtning av djur ska besöka djurstall eller på annat sätt komma i kontakt med djur. Det finns inte några bestämmelser om export i EU:s djurhälso- förordning som särskilt reglerar sådana åtgärder. Dock finns i arti- kel 10 en allmän bestämmelse om biosäkerhetsåtgärder, som t.ex. rengöring och desinfektion, som ska vidtas av olika aktörer i syfte att minimera risken för att sjukdomar sprids. har inte meddelat några föreskrifter som stödjer sig på bestäm- melsen i utförselförordningen. Det finns däremot allmänna före- Införsel till och export från unionen skrifter om förebyggande åtgärder avseende hygien som meddelats med stöd av andra bestämmelser (se SJVFS 2013:14). Vi föreslår i avsnitt 7.3 att ska bemyndigas att meddela före- skrifter om fysiska skyddsåtgärder, skötselåtgärder och andra bio- säkerhetsåtgärder. Enligt vår bedömning omfattas de åtgärder som anges i 3 § utförselförordningen av den bestämmelsen. Det finns därför inte något behov av en särskild bestämmelse om sådana före- byggande åtgärder vid kontakt med djur som ska exporteras. I den mån särskilda föreskrifter om transport av djur behöver meddelas av djurskyddsskäl är det möjligt med stöd av bemyndigandet i 2 kap. 13 § fjärde stycket djurskyddslagen (2018:1192). Beslut om rengöring och vård En officiell veterinär får enligt 4 § utförselförordningen besluta att djur som transporteras inom landet för att föras ut ur landet ska lastas ur och rengöras eller vårdas på annat sätt. EU:s djurhälsoför- ordning innehåller inte några särskilda krav på rengöring eller vård av djur under transport utan endast bestämmelser om rengöring av transportmedlet i artikel 125, som blir tillämplig även vid export enligt artikel 243.1. Som anges ovan finns däremot i artikel 10 en all- män bestämmelse om biosäkerhetsåtgärder som ska vidtas av aktör- erna. Med stöd av det föreslagna bemyndigandet till om biosäkerhetsåtgärder m.m. kan föreskrifter även meddelas om rengöring och vård i samband med förflyttning. Som sagts kan bestämmelser av djurskyddskaraktär rörande transport av djur med- delas med stöd av djurskyddslagen. Bestämmelsen i 4 § utförselför- ordningen bör därför inte tas in i den nya regleringen. Godkännande av transportmedel och desinficering I 5 § utförselförordningen regleras att transportmedel för att föra ut djur ur landet ska vara godkända av en officiell veterinär innan de får användas. Det ställs vidare krav på att godsvagnar och andra fordon där djur förvaras under transport ut ur landet ska desinficeras före användning, om fordonet tidigare använts för djurtransporter. Desinfi- ceringen ska godkännas av en officiell veterinär. får medge undantag från bestämmelserna. Införsel till och export från unionen Bestämmelsen innehåller alltså till en början vissa krav på trans- porten vid utförsel av djur. Sjukdomsförebyggande åtgärder när det gäller transport regleras i artikel 125 i EU:s djurhälsoförordning när det gäller hållna landlevande djur. De åtgärder som ska vidtas är bl.a. rengöring, desinficering och andra biosäkerhetsåtgärder. Komplet- terande bestämmelser finns i kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/688. Liknande krav gäller i fråga om vattenlevande djur enligt artikel 192 i EU:s djurhälsoförordning och kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/990 av om komplettering av och rådets förordning (EU) 2016/429 vad gäller djurhälsokrav och krav avseende utfärdande av intyg för förflyttningar av vattenlevande djur och produkter av animaliskt ursprung från vattenlevande djur inom unionen. Det kan inte uteslutas att det kan finnas ett behov av närmare föreskrifter om tillämpningen av bestämmelserna om sjukdomsföre- byggande åtgärder vid transport. Sådana föreskrifter kan Jordbruks- verket meddela med stöd av det generella bemyndigande vi föreslår i avsnitt 5.11.4. Bestämmelsen i 5 § utförselförordningen bör därför inte tas in i den nya regleringen. 12.12Offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet i samband med export 12.12.1 Inledning till övervägandena Som framgått i avsnitt 12.1 och 12.8.1 redovisar vi våra övergripande ställningstaganden om fördelningen av ansvaret för offentlig kon- troll i kapitel 21. Eftersom reglerna om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet är så intimt sammankopplade när det gäller export har vi dock valt att redovisa våra närmare överväganden om både offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet rörande export redan i detta kapitel. Övervägandena utgår från ställningstagandet i avsnitt 21.3 att ansvarsfördelningen så långt möjligt ska överensstämma med vad som gäller . Införsel till och export från unionen EU:s kontrollförordning gäller även offentlig kontroll av efterlev- naden av krav på djur och varor vid export från unionen (artikel 1.3). Även annan offentlig verksamhet regleras i förordningen. Till skillnad från vad som gäller vid införsel finns det inte några regler i EU:s kontrollförordning som särskilt tar sikte på offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet när det gäller export till tredjeland. Förordningens allmänna bestämmelser är dock tillämp- liga. Det finns även i artikel 20 särskilda bestämmelser om offentlig kontroll och åtgärder som de behöriga myndigheterna ska vidta när det gäller djur, produkter av animaliskt ursprung och avelsmaterial. EU:s kontrollförordning innehåller även bestämmelser om offi- ciellt intygande i kapitel VII i avdelning II. Dessa ska enligt arti- kel 87 även tillämpas på officiella intyg som är nödvändiga för export av sändningar av djur och varor till tredjeländer. Förslag: ska utöva offentlig kontroll i fråga om export från unionen. När det gäller produkter av animaliskt ursprung ska i stället den myndighet som prövar frågan om godkännande av en anlägg- ning eller som registrerar en anläggning, i praktiken Livsmedels- verket och kommunen, vara behörig myndighet. Detta ska allt- jämt regleras i förordningen (2011:1060) om kontroll vid export av livsmedel. ska övervaka att export sker i enlighet med EU:s djurhälsoförordning, djurhälsolagen, djurhälsoförordningen och de föreskrifter som meddelats med stöd av dessa författningar. EU:s kontrollförordning reglerar hur medlemsstaterna ska kontrollera att export från unionen sker i enlighet med regleringen i EU:s djur- hälsoförordning. De myndigheter som ska vara behöriga att utföra den offentliga kontrollen måste därför utses (se artikel 4). Införsel till och export från unionen På samma sätt som vid införsel bör vara behörig myndighet när det gäller kontroll av djur och avelsmaterial. Kontroll av export av livsmedel regleras i förordningen om kontroll vid export av livsmedel. Förordningen är tillämplig på kon- troll av att livsmedel uppfyller såväl djurhälsokrav som krav på livsmedelssäkerhet. För att undvika dubbelreglering och underlätta för tillämparen gör vi därför i avsnitt 5.4 bedömningen att bestäm- melserna bör finnas kvar i förordningen. I likhet med den bedöm- ning vi gjort angående införsel, bör bestämmelserna vara tillämpliga inte bara på livsmedel utan även på sådana produkter av animaliskt ursprung som inte utgör livsmedel (se artikel 4.29 i EU:s djurhälso- förordning). Behörig myndighet när det gäller kontroll av livsmedel är den myndighet som prövar frågan om godkännande av en anläggning eller som registrerar en anläggning enligt 23 § livsmedelsförord- ningen. Ansvaret enligt 23 § livsmedelsförordningen är fördelat mellan , , kommunen och Försvarsinspektören för hälsa och miljö. I praktiken är det och kom- munerna som utför kontroller inför export av produkter av ani- maliskt ursprung. Bestämmelsen om behöriga myndigheter bör behållas i förordningen om kontroll vid export av livsmedel. Vidare bör bestämmelsen i 9 § utförselförordningen om att Tull- verket övervakar att utförsel sker enligt förordningen och föreskrif- ter som meddelats med stöd av den föras in i den nya lagstiftningen. ansvar bör dock framöver även omfatta regleringen i EU:s djurhälsoförordning. 12.12.4Uppgifter avseende export som får utföras av officiell veterinär Förslag: får överlåta sin befogenhet att utfärda officiella intyg vid export av sändningar av djur och produkter till tredjeländer på en officiell veterinär som förordnats enligt lagen om officiella veterinärer. En motsvarande möjlighet till delegering införs för i förordningen om kontroll vid export av livsmedel. Införsel till och export från unionen Djur och produkter som ska exporteras kontrolleras vanligen av en officiell veterinär som skriver ett intyg om att djuren eller produkterna uppfyller de villkor som gäller för export till det impor- terande tredjelandet. Att intyg ska utfärdas framgår inte av någon författning utan av de krav som uppställs från destinationslandet. Det finns däremot i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2015:7) om officiella veterinärer regler om vilka kunskapskrav som gäller för en officiell veterinär som är förordnad enligt lagen om officiella veterinärer när denne ska vara intygsgivare. Kraven följer av rådets direktiv /93/EG av om certifiering av djur och animaliska produkter. Kontrollen sker som regel inte vid gränsen utan utförs där djuren eller produkterna befinner sig innan exporten i samband med att intyg skrivs. När EU:s djurhälsoförordning ska börja tillämpas ska exporten enligt artikel 243.1 ske enligt bestämmelserna om förflyttning inom EU i del IV. Det innebär att även bestämmelserna om djurhälsointyg i den delen blir tillämpliga. Om exporten däremot ska följa tredje- landets lagstiftning enligt artikel 243.2 kommer intygsskrivningen inte att regleras i EU:s djurhälsoförordning utan precis som följa av de krav som ställs av det tredjelandet. Om ett exportintyg krävs av tredjelandet ska dock bestämmelserna om officiellt intyg- ande i EU:s kontrollförordning tillämpas. Officiella intyg ska enligt artikel 88 utfärdas av de behöriga myndigheterna. I artikeln uppställs vissa krav på de intygsgivare som ska utses av den behöriga myn- digheten. Intygsgivarna ska bl.a. vara opartiska, fria från intresse- konflikter och ha fått lämplig utbildning. Delegering av uppgifter som har samband med utfärdande av officiella intyg ska enligt artikel 86.2 ske i enlighet med artiklarna 28–33. Själva utfärdandet av ett intyg är att betrakta som annan offentlig verksamhet, medan kontrollen av om t.ex. ett djur uppfyller kraven för ett intyg ska kunna utfärdas är att se som offentlig kontroll. Enligt den bedömning vi har gjort i avsnitt 6.3 möjliggör EU:s kon- trollförordning delegering av uppgifter som avser offentlig kontroll direkt med stöd av bestämmelser i förordningen. Delegering av annan offentlig verksamhet som följer av EU:s kontrollförordning kräver dock, som tidigare konstaterats, att det finns en bestämmelse som tillåter sådan delegering antingen på EU-nivå eller i nationell reglering. Införsel till och export från unionen Vi bedömer att det är möjligt att anta nationella bestämmelser om delegering av intygsskrivning, som kompletterar bestämmelserna i kontrollförordning. För att även i fortsättningen ska kunna låta de officiella veterinärer som är förordnade enligt lagen om officiella veterinärer utfärda intyg i samband med export som sker enligt reglerna i det importerande tredjelandet krävs det enligt vår bedöm- ning en bestämmelse som tillåter sådan delegering. En sådan bestäm- melse bör därför införas i den nya regleringen. bör ha samma möjligheter att delegera utfärdandet av intyg. En bestäm- melse om att får överlåta sin befogenhet att utfärda officiella intyg vid export av sändningar av produkter av animaliskt ursprung till tredjeländer på en officiell veterinär som förordnats enligt lagen om officiella veterinärer bör införas i förordningen om kontroll vid export av livsmedel. Eftersom officiella veterinärer som är anställda av den behöriga myndigheten fattar beslut för myndighetens räkning är det inte att betrakta som delegering i den mening som avses i EU:s kontroll- förordning. Det finns därför inte något som hindrar att sådana vete- rinärer skriver intyg utan att detta är särskilt reglerat. 12.13 Registreringsskyldighet vid export Bedömning: Det behövs inte någon särskild bestämmelse om att det får meddelas föreskrifter om registreringsskyldighet vid ut- försel. får enligt 2 § andra stycket utförselförord- ningen meddela föreskrifter om registreringsskyldighet för den som för ut djur och djurprodukter ur landet. I artikel 15.5 i EU:s kon- trollförordning regleras aktörers skyldighet att lämna uppgifter till den förteckning som de behöriga myndigheterna ska föra enligt arti- kel 10.2 i förordningen. Som tidigare nämnts föreslår vi i avsnitt 10.3 ett bemyndigande för att meddela föreskrifter om registrering av aktörer och sällskapsdjurshållare som kompletterar Införsel till och export från unionen bestämmelserna i kontrollförordningen. Den som för ut djur och djur- produkter torde regelmässigt vara att anse som en aktör enligt EU:s djurhälsoförordning. Det bemyndigande vi föreslår i avsnitt 10.3 om- fattar därmed även sådana föreskrifter om registreringsskyldighet som regleras i utförselförordningen. Något särskilt bemyn- digande som avser registrering vid utförsel bedöms därför inte behövas. 12.14 Särskilt om exportkontroll av livsmedel Bedömning: Bestämmelser om exportkontrollerade livsmedels- anläggningar och intyg vid export av livsmedel till ett land utanför unionen ska även fortsättningsvis finnas i förordningen om kon- troll vid export av livsmedel. Förordningen om kontroll vid export av livsmedel innehåller bestäm- melser om exportkontrollerade anläggningar och exportintyg när det gäller livsmedel. En behörig myndighet får enligt 1 § efter ansökan ställa en anläggning under särskild kontroll med anledning av be- stämmelser i ett tredjeland som livsmedel från anläggningen exporteras till. Om det krävs av mottagarlandet ska livsmedel som exporteras från en exportkontrollerad anläggning enligt 3 § åtföljas av ett exportintyg. Intyget ska utfärdas av den behöriga myndigheten och innehålla de uppgifter som mottagarlandet behöver. Intyget ska, om mottagarlandet kräver det, utfärdas på en särskild blankett. Blanketterna ska enligt 4 § tillhandahållas av som också får med- dela föreskrifter om dessa. Den behöriga myndigheten ska enligt 2 § utöva den kontroll som behövs för att kunna utfärda intygen. Innehållet i bestämmelserna bör i enlighet med den bedömning vigör i avsnitt 5.4 behållas i förordningen om kontroll vid export av livsmedel. I de delar bestämmelserna avser kontroll av att djurhälso- regleringen följs har de stöd i bemyndigandet till regeringen att meddela föreskrifter om hur offentlig kontroll ska bedrivas som vi föreslår ska finnas i djurhälsolagen (se avsnitt 21.16). Införsel till och export från unionen 12.15Nationella verkställighetsföreskrifter i övrigt avseende kontroll vid export Bedömning: Någon särskild bestämmelse om möjligheten för att meddela verkställighetsföreskrifter när det gäller kontroll vid export behövs inte. får enligt 10 § utförselförordningen besluta om ytterligare föreskrifter om verkställigheten av förordningen. Jord- bruksverket kommer framöver att kunna meddela rena verkställig- hetsföreskrifter med stöd av det allmänna bemyndigandet vi föreslår i avsnitt 5.11.4. Någon särskild bestämmelse om verkställighetsföre- skrifter behövs därför inte när det gäller kontroll vid export. 12.16Reglering i införsel- och utförselförordningarna som inte rör djurhälsa Förslag: Bestämmelser som inte har till syfte att förbygga smitt- spridning ska inte föras in i den nya djurhälsoregleringen utan ska vara kvar i in- och utförselförordningarna. Det tas in en upplysning i djurhälsoförordningen om att det finns ytterligare bestämmelser om in- och utförsel i de förord- ningarna. Som redan framgått har såväl införselförordningen som utförsel- förordningen inte bara till syfte att förebygga smittspridning. Införselförordningen syftar också enligt 1 § 2 och 3 till att förhindra en inplantering av utländska djurarter som är skadliga för landets fauna och att tillgodose djurskyddsintresset. Även utförselförord- ningen har enligt 1 § till syfte att tillgodose djurskyddsintresset. Införsel till och export från unionen I enlighet med den bedömning vi gjort i kapitel 5 bör djurhälso- lagen och djurhälsoförordningen inte innehålla bestämmelser om annat än djurhälsa, i betydelsen smittskydd. De bestämmelser i införselförordningen och utförselförordningen som syftar till att till- godose djurskyddsintresset och att förhindra inplantering av främ- mande djurarter bör därför inte föras över till den nya djurhälsolagen och dess förordning. Bestämmelserna bör i stället vara kvar i in- och utförselförordningarna som framöver bara bör omfatta dessa syften. Det är inte möjligt att inom ramen för denna utredning göra en ingående bedömning av behovet av befintliga bestämmelser i införsel- förordningen och utförselförordningen med hänsyn till intresset att förhindra inplantering av främmande djurarter eller djurskydds- intresset. Vi föreslår därför att alla de befintliga bestämmelser som inte tydligt avser enbart smittskydd ska vara kvar i förordningarna. Vi gör bedömningen att 1 b, 6–9, 12, 14, 15 och 18 §§ införsel- förordningen bör upphävas. Vidare bör 1, 1 a, 2–5, 10, 16, 19 och 20 §§ införselförordningen ändras på så sätt att de endast omfattar införsel av djur som reglering som endast handlar om smittskydd tas bort. När det gäller utförselförordningen bedömer vi att 3 § ska upp- höra att gälla. Dessutom bör 1, 2, 5, 6 och 8 §§ anpassas så att de bara avser djur och inte längre omfattar smittskydd. 13Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte I det här kapitlet redovisar vi våra överväganden och förslag när det gäller förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte. Bestäm- melser om sådan förflyttning finns i del VI i EU:s djurhälsoförord- ning. Bestämmelserna i del VI ska dock inte börja tillämpas förrän . Vi redogör därför även för och rådets förordning (EU) nr 576/2013 av om förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte och om upp- hävande av förordning (EG) nr 998/2003, i fortsättningen benämnd EU:s sällskapsdjursförordning, som kommer att fortsätta gälla fram till dess att del VI i EU:s djurhälsoförordning ska börja tillämpas. Vi behandlar här frågan om vilka av de befintliga nationella bestämmelserna som kompletterar EU:s sällskapsdjursförordning som bör föras in i den nya djurhälsolag och tillhörande förordning som vi föreslår. Vi överväger också vilka av dessa bestämmelser som kan komplettera bestämmelserna i del VI i EU:s djurhälsoförord- ning när den ska börja tillämpas . Frågan om vilka kom- pletteringar som i övrigt behövs till bestämmelserna i del VI i EU:s djurhälsoförordning berörs också liksom frågan om det bör införas några ytterligare bestämmelser på området i syfte att säkerställa ett gott smittskydd. Övergripande ställningstaganden om fördelningen av ansvaret för offentlig kontroll finns i kapitel 21. Eftersom reglerna om offent- lig kontroll och annan offentlig verksamhet är så intimt samman- kopplade när det gäller förflyttning av sällskapsdjur utan kommer- siellt syfte har vi dock valt att redovisa våra närmare överväganden om både offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet rörande sådana förflyttningar redan i detta kapitel. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Eftersom våra överväganden och förslag även aktualiserar EU:s kontrollförordning behandlas även denna och behovet av ytterligare anpassningar till den förordningen. Övervägandena utgår från de allmänna överväganden som gjorts i kapitel 5 och 6 samt, när det gäller offentlig kontroll, kapitel 21. Innan harmoniserade regler om icke-kommersiell förflyttning av sällskapsdjur började tillämpas inom EU var det krångligt att resa utomlands med sällskapsdjur. Den som ville ta med sin hund vid en utlandsresa var tvungen att se till att hunden uppfyllde såväl de krav som gällde i de länder som denne skulle resa till som det egna landets krav inför hemresan. Vid införsel av hund till från andra EU- länder krävdes registrering i förväg. Hunden skulle vara vaccinerad mot bl.a. rabies, vaccinationen skulle upprepas och ett blodprov tas tidigast därefter för att dokumentera vaccinets effekt. Före införseln skulle hunden undersökas av en veterinär och ett friskintyg utfärdas. För införsel från ett tredjeland krävdes tillstånd från och hunden skulle hållas i karan- tän efter införseln. Som ett resultat av att rabiessituationen avsevärt hade förbättrats bedömde att det fanns förut- sättningar att harmonisera reglerna. Den förbättrade situationen föranledde bl.a. att avskaffa sina tidigare karantänskrav. Den första EU-förordningen om djurhälsovillkor för icke-kom- mersiell förflyttning av sällskapsdjur, och rådets förordning (EG) nr 998/2003 av om djurhälsovill- kor som skall tillämpas vid transporter av sällskapsdjur utan kom- mersiellt syfte och om ändring av rådets direktiv /65/EEG, började tillämpas . Enligt förordningen fick hundar, katter och illrar fritt föras mellan medlemsstaterna förutsatt att de var vaccinerade mot rabies, hade ett sällskapsdjurspass och var identi- tetsmärkta. fick bl.a. behålla krav på blodprov för kontroll av rabiesvaccinets effekt. Kommissionen antog med stöd av ett bemyndigande i förordningen en förordning med krav på avmaskning mot rävens dvärgbandmask före införsel till medlemsstater som var fria från parasiten, bl.a. . Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte arter av sällskapsdjur än hund, katt och iller fick medlemsstaterna behålla nationella regler förutsatt att dessa inte var strängare än motsvarande regler om handel i rådets direktiv /65/EEG av om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemen- skapsregler som avses i bilaga A.I till direktiv /425/EEG . ersattes förordning 998/2003 av EU:s sällskaps- djursförordning. 13.3.1EU:s sällskapsdjursförordning och den kompletterande nationella regleringen