sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Paragrafen har justerats för att tydlig- göra barnets rätt att komma till tals enligt artikel 12 i barnkonventio- nen. Barnet kan framföra sina åsikter på olika sätt; det kan ske munt- ligt, skriftligt eller på något annat sätt. Vidare kan barnet framföra sina åsikter direkt eller genom en företrädare. I domstolsförfaranden är det t.ex. vanligt att barnets åsikter framförs genom att socialtjäns- ten inhämtar och redovisar dessa till domstolen. har således ett stort ansvar när det gäller att ge barn möjligheter att komma till tals. Det är viktigt att barnet får möjlighet att framföra sina åsik- ter i en miljö som känns trygg för barnet och att metoder och arbets- sätt är väl anpassade till barnets förutsättningar. Barnets förmåga att förstå det som han eller hon ska uttrycka sin åsikt om måste bedömas i varje enskilt ärende och situationen och informationen anpassas utifrån det. Om barnet inte kan, dvs. inte är i stånd att bilda egna åsikter, eller inte vill framföra sina åsikter ska barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Detta kan ske genom inhämtande av uppgifter från barnets närstående eller någon annan företrädare för barnet. Vidare kan inställningen klarläggas genom dokumentation av vad barnet har framfört. Med hänsyn till principen om barnets bästa är det angeläget att barnets inställning klargörs på ett sätt som iakttar respekten för barnets integritet och självbestämmanderätt (jfr 1 kap. 1 § tredje stycket socialtjänstlagen). Behovet av att klarlägga barnets inställning är särskilt stort i de fall då barnet är i behov av skydd.4 2012/13:10 s. 37–39. 2012/13:10 s. 135. 48.3Tolkning i den praktiska tillämpningen föreskrifter, råd och handböcker I SOSFS 2014:6 står det följande, under rubriken en- ligt 11 kap. SoL. bör inleda utredningen med att pla- nera hur den är tänkt att bedrivas. Planeringen bör göras i nära samråd med barnet utifrån dess ålder och mognad samt med barnets vård- nadshavare. bör [under utredningen] träffa barnet såväl med som utan vårdnadshavare för att genom samtal och obser- vationer bilda sig en uppfattning om barnets situation. Barnet bör ges möjlighet att uttrycka sin åsikt både genom att svara på frågor och berätta fritt. Av SOSFS 2014:5 framgår särskilda dokumentationskrav vid ären- den som rör barn (4 kap. 15–18 §§). Bl.a. ska det av dokumentatio- nen framgå vilken information som lämnats till barnet, vilka åsikter barnet fört fram och, om barnet inte fört fram några åsikter, hur man gått tillväga för att klarlägga barnets inställning. Vidare ska det fram- gå hur hänsyn har tagits till barnets åsikter och hur barnets bästa har beaktats. I dokumentation inom (s. 50 och 51) anges följande om bedömning av barnets bästa och om barns rätt att uttrycka sin åsikt. Barns och ungas rätt till information är en viktig förutsättning för att de ska kunna komma till tals och bli delaktiga. Vad som är barnets bästa får bedömas i varje enskild situation. Det får sin betydelse först i ett givet sammanhang och är en process i flera steg. Processen innebär att vetenskap och be- prövad erfarenhet beaktas, underlag hämtas in från närstående och yrkespersoner som har kunskap om barnet och det som barnet själv ger uttryck för beaktas. I övrigt hänvisas främst till förarbetsuttalandena. I barn och unga (s. 25 och 28) står det bl.a. följande. Inför ett beslut eller en åtgärd ska därför an- svarig beslutsfattare överväga om beslutet eller åtgärden berör barnet eller barnen och i så fall på vilket sätt, det vill säga ha ett barnper- spektiv. Om åtgärden eller beslutet bedöms få konsekvenser för bar- net eller barnen ska hänsyn tas till de mänskliga rättigheter som barn har enligt bland annat . Att på så sätt säkerställa barnets rättigheter i åtgärder eller vid beslut som rör barn innebär att ha ett barnrättsperspektiv. Principen om barnets bästa påverkar också hur barnet ska ges möjlighet att framföra sina åsikter. Att barns åsik- ter ska tillmätas betydelse i förhållande till ålder och mognad ställer till exempel krav på att socialnämnden har kunskap om barns fort- löpande utveckling, behov och förmåga. Det finns dock inga specifika åldersgränser för barnets betydelsefulla delaktighet i beslutsfattan- den. I övrigt refereras till flera förarbetsuttalanden. Barns behov i centrum (BBIC) Barns behov i centrum (BBIC) är ett metodstöd som tagits fram av för myndighetsutövning.5 I metodstödet anges bl.a. att barnets bästa ska vara avgörande. Enligt metoden ska barnets bästa bestämmas utifrån både ett objektivt och subjektivt perspektiv. Det objektiva perspektivet innebär att en beslutsfattare bedömer vad som är barnets bästa grundat på forskning och beprö- vad erfarenhet. Det subjektiva perspektivet utgörs av att det berörda barnet själv får ge uttryck för vad som är hans eller hennes bästa. Det framhålls att barn inte kan ses isolerade från sina föräldrar utan att det ligger i barnets intresse att de vuxna får bästa möjliga stöd. Vid en intressekonflikt mellan barnet och de vuxna måste dock barnets intresse ha företräde. Barnets bästa är resultatet av en sammanväg- ning av –barnets behov och uppfattning –föräldrarnas förmåga och uppfattning –faktorer i familj och miljö –utlåtanden från sakkunniga och referenspersoner. I rättsfallet RÅ 2006 not. 83 ansåg att hänsyn skulle tas till en 14-årings vilja vid bedömandet om social- nämndens medgivande till adoption skulle återkallas. Hovrätten över och har i rättsfallet RH 2010:89, mot bakgrund av barnets bästa, ansett att en socialnämnds behörig- 5Läs mer om BBIC i i BBIC (2018). het att föra talan om vårdnadsöverflyttning för ett barn ska bestå trots att barnet flyttat från kommunen. I dnr 3233-2018 har JO uttryckt att en socialnämnd måste göra omsorgsfulla överväganden angående behovet av att samtala med ett barn i varje enskilt fall. En allmän utgångspunkt är att vårdnadshavar- nas inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. Frivillig medverkan och bästa möjliga samarbete med barnets vårdnadshavare är alltid att föredra och bör eftersträvas så långt det är möjligt, enligt JO. Bestämmelsen i 11 kap. 10 § SoL ger inte någon rätt att hämta ett barn och ta med honom eller henne till en plats som nämnden bedömer lämplig för samtal, enligt JO. JO har i dnr. 7898-2017 framhållit att en socialnämnd borde ha gett en 13-årig pojke möjlighet att framföra sina åsikter i fråga om en utredningsåtgärd (observationer av pojken i skolan). Eftersom nämnden inte gjort det hade de enligt JO brustit i handläggningen. I ett annat beslut, JO 2018/19 s. 518, har JO förtydligat att be- stämmelsen om att barnets intressen särskilt ska beaktas inte innebär att barnets bästa alltid ska vara avgörande för de beslut som fattas. Barnperspektivet kan nämligen stå i strid med andra intressen. Inför ett beslut ska dock socialnämnden analysera och väga olika alternativ till lösningar mot varandra. Barnets bästa ska därför alltid beaktas, utredas och redovisas. Vidare har JO uttalat att i en utredning som rör bistånd till en vuxen som också är förälder ska socialnämnden utreda vilka följder som ett beslut får ur ett barnperspektiv. Om ett beslut t.ex. innebär att ett barn måste flytta från sin invanda miljö eller att barnet genom ett beslut skulle få begränsade möjligheter att behålla en nära och god kontakt med båda sina föräldrar ska de över- väganden som socialnämnden gör i det aktuella avseendet redovisas i underlaget för beslutet. Om och i vilken utsträckning barnets situa- tion påverkar det beslut som fattas får givetvis bedömas utifrån om- ständigheterna i det enskilda fallet. Vår rättsfallsstudie har delats in i två delar: avgöranden om ekonom- iskt bistånd och avgöranden om vård- och behandlingsinsatser. Det är olika bestämmelser om barnets bästa som gäller för dessa två delar. För biståndsmålen gäller att barnets bästa särskilt ska beaktas medan det för vårdmålen ska vara avgörande. Avgörandena i studien utgörs primärt av förvaltningsrätters prövningar av överklagade socialnämnds- beslut. Studien omfattar dels avgöranden i biståndsmål meddelade mellan , varav huvuddelen är , dels avgöranden i mål om vård- och behandlingsåtgärder med- delade mellan . När det först gäller bistånd framgår följande av studien. Syste- matiken i domarna utgörs ofta av att domstolen inledningsvis kon- staterar att barnets bästa särskilt ska beaktas, därefter görs en allmän bedömning om de sökande kan tillförsäkras en skälig levnadsstan- dard utan bistånd och i slutet gör domstolen en formulering i stil med: ”även med beaktande av barnperspektivet” eller ”även med be- aktande av barnets bästa”. Det är svårt att avgöra i vilken omfattning barnets bästa har beaktats. Det framgår inte heller tydligt hur barnets egna åsikter beaktats. När det gäller bistånd för barns umgängesresor utomlands tycks barnets egen vilja emellertid beaktas i större ut- sträckning. I ett mål om bistånd för kostnader för psykologbehand- ling från Förvaltningsrätten i återförvisades målet till social- nämnden, eftersom nämnden inte hade haft någon kontakt med den 17-åring som målet gällde.6 När det gäller behandlingsinsatser framgår följande av studien. Barnets egen inställning redovisas ofta, men det framgår inte alltid tyd- ligt hur den beaktas. Det är främst en behovsprövning som görs, men den redovisas relativt konkret. Vid önskan om byte av boende görs bedömningen oftast utifrån om barnet tillförsäkras en skälig levnads- nivå på det aktuella boendet och inte vilket av det och andra alternativ som är bäst. Det finns dock även exempel på att en bedömning av bar- nets bästa görs. Barnets bästa används även för att avslå överklagan- den från barnet själv. Nedan följer en presentation av enkätsvaren för yrkeskategorin social- sekreterare. Totalt har 51 socialsekreterare svarat på enkäten, varav 34 har svarat endast på vissa frågor. Av respondenterna arbetar 71 pro- cent (36 respondenter) i huvudsak med vård och behandlingsinsatser 6Förvaltningsrätten i , avgörande i mål 4399-16. som rör barn och (15 respondenter) med ekonomiskt bistånd där barn berörs. Av enkätundersökningen framgår att en majoritet av responden- terna känner sig trygga med hur de ska bedöma och beakta barnets bästa vid åtgärder och beslut som rör barn. Det gäller oavsett hur länge de har varit yrkesverksamma och inom vilken typ av kommun de arbetar. De två respondenter som svarat att de sällan respektive aldrig känner sig trygga i hur de ska bedöma och beakta barnets bästa är socialsekreterare som främst arbetar med ekonomiskt bistånd där barn berörs. På frågan Vad innebär enligt din uppfattning att ta hänsyn till bar- nets bästa i din yrkesutövning? är det framför allt två resonemang som framträder. Det ena är vikten av att göra ett barn delaktig i det beslut som fattas kring barnet. Det andra är att beakta ett barns behov i beslutet. Att beslut som rör ett barn ska gynna barnets utveckling är också något som förekommer i svaren. Det är främst tids- och resursbrist som försvårar för respondent- erna att göra en fullgod prövning av barnets bästa. Ungefär var tredje respondent uppger att bedömningen av barnets bästa försvåras i hög eller ganska hög utsträckning av konflikt med andra lagbestämmel- ser. Den lag som oftast uppges försvåra en bedömning av barnets bästa är (vårdnadshavares bestämmanderätt). En annan lag som nämns är LSS. Polisens förundersökningar när det misstänks förekomma våld mot ett barn beskrivs också som ett försvårande och tidskrävande moment. En respondent skriver: Jag tänker framför allt på och att föräldrarnas rättigheter är så starka som de är. Även vid LVU har föräldrarna saker att säga till om, vilket kan påverka barnet på ett negativt sätt. I vårdnadstvister far barnen alltid illa, men det är ofta svårt att hitta en bra lösning utifrån föräldrarnas starka rättigheter. Ungefär en fjärdedel av respondenterna har svarat att otydlig lag- stiftning i hög eller ganska hög utsträckning är faktorer som försvå- rar en fullgod bedömning av barnets bästa. Dessa respondenter anser att otydlig lagstiftning medför ett brett tolkningsutrymme och där- med olika bedömningar av vad som är barnets bästa vid åtgärder och beslut som rör barn. Ungefär lika stor andel uppger att brist på interna riktlinjer och rutiner gör det svårare att göra en fullgod prövning av barnets bästa. Respondenterna anser däremot inte att deras kunskaps- nivå försvårar en bedömning av barnets bästa. Enligt flera av respondenterna utgör tidsbrist ett hinder för att göra en fullgod prövning av barnets bästa. Detta är i olika utsträck- ning beroende på kommuntyp. Cirka 7 av 8 respondenter som arbe- tar i en storstadskommun uppger att tidsbrist i hög eller ganska hög grad utgör ett hinder, medan endast en fjärdedel av de respondenter som arbetar i en mindre kommun på landsbygden upplever samma problem. I storstadskommuner och mindre tätortskommuner har angett att tidsbrist i hög eller ganska hög utsträck- ning utgör ett hinder för att göra en fullgod prövning. Liknande resul- tat gäller i fråga om resursbrist utgör ett hinder mot att göra en full- god prövning av barnets bästa. För en majoritet av respondenterna är principen om barnets bästa oftast eller alltid avgörande vid åtgärder och beslut som rör barn. En fjärdedel av respondenterna uppger att barnets bästa viktas mot andra intressen och väger tungt. Ingen av respondenterna uppger att de inte tar hänsyn till barnets bästa. Andra intressen än barnets bästa som beaktas är föräldrarnas intressen och situation samt vilka in- satser som finns att tillgå. Respondenterna använder en stor bredd av kunskapskällor för att bedöma och beakta barnets bästa vid åtgärder och beslut som rör barn. Det vanligaste är att hämta kunskap från kollegor och lagtext. Det är även vanligt att hämta kunskap från allmänna råd, internut- bildningar, interna riktlinjer, handböcker och information från Social- styrelsen. Knappt två tredjedelar av respondenterna använder sig av material från barnrättsorganisationer så som , och . Bland respondenterna samtalar de flesta alltid med ett barn om det är eller äldre. När ett barn är 3–förhåller det sig olika. De flesta samtalar alltid eller ofta med barnet, medan några sällan gör det. Någon gör det aldrig. Om barnet är 0–samtalar en tredjedel av socialsekreterarna aldrig med barnet, en dryg tredjedel samtalar sällan med barnet och en knapp fjärdedel samtalar ofta eller alltid med barnet. En respondent samtalar aldrig med barn som är . På frågan när respondenterna anser att ett barns inställning ska klarläggas på annat sätt än att barnet själv framför sina åsikter, är det vanligast att respondenterna hänvisar till barnets unga ålder eller situa- tioner när barnet har en funktionsnedsättning som gör att barnet inte kan höras. Andra exempel som lyfts är intresse- eller lojalitets- konflikt med barnets vårdnadshavare. Det finns exempel på att man inhämtat barnets inställning genom utlåtande från förskola eller barna- vårdscentral i de fall det anses olämpligt att samtala med barnet. Respondenterna använder sig främst av sina kollegor för att få information om hur de bäst kan samtala med ett barn i sin yrkesroll. Näst vanligast är internutbildningar. Information från Socialstyrel- sen, handböcker och interna riktlinjer är också vanligt förekommande kunskapskällor. Drygt hälften av respondenterna använder sig av sådant de lärt sig under sin universitetsutbildning i hög eller ganska hög utsträckning. Tillgång till vägledning för att samtala med ett barn med funk- tionsnedsättning skiljer sig mellan kommunerna. I enkätsvaren fram- går att det finns särskilda vägledningar för att samtala med barn med diagnoserna autism och ADHD. I mindre kommuner som är tätorter har respondenterna uppgett att de inte vet om vägledning finns. I mindre kommuner på landsbygden har tre av fyra svarat att det finns vägledning när det gäller vissa funktionsnedsättningar. Respondenter som arbetar i större kommuner har uppgett att det inte finns någon vägledning. Som hinder för att samtala med ett barn har respondenterna upp- gett bl.a. barnets unga ålder och att barnets vårdnadshavare mot- sätter sig att det handläggaren håller samtal med barnet. Många har även svarat att risken för en lojalitetskonflikt med vårdnadshavare är en faktor som i hög eller ganska hög utsträckning försvårar möjlig- heterna att låta barnet framföra sina åsikter. Det upplevs ibland även som försvårande att barnets vårdnadshavare närvarar vid samtalet. Flera av respondenterna uppger att lojalitetskonflikten handlar om att barnet inte vågar säga sanningen med rädsla för att svika eller lämna ut sin förälder. Det kan leda till att barnet undanhåller san- ningen eller att barnets svar är svårt att tolka. En respondent skriver: Barnet hamnar i en situation där hen känner förväntningar på sig att berätta om saker i sin situation som innebär att lämna ut en förälder. Detta kan göra att barnet antingen undanhåller saker, eller berättar saker som hen sedan ångrar att hen sagt. Otydlig lagstiftning eller konflikt med andra lagbestämmelser tycks inte vara en försvårande faktor. En respondent lyfter däremot fram självständighet och erfarenhet som viktiga faktorer: Jag som handläggare är beroende av kollegors bedömning på familje- enheten och om de är oerfarna styrs de mer av riktlinjer och budget (chefer) och kan ha svårt att stå på sig om det finns behov av placering eller andra insatser. Det kan även vara svårt att göra bedömningar endast utifrån mallar och kurser som inte har satt sig och kan användas som ett verktyg. Det krävs träning för att göra redskapen som finns till ett natur- ligt led i arbetet. På frågan om vilka andra intressen än barnets bästa som beaktas i samband med beslut som rör barn enligt socialtjänstlagen framgår i några kommentarer att hänsyn tas till tillgängliga resurser och för- valtningens ekonomi. En majoritet av respondenterna redovisar i en utredning om ett barn har framfört sina åsikter och redovisar på vilket sätt detta i så fall har skett. De redogör för tid, plats samt vilka andra som har när- varat vid samtalet och deras hållning. Nästan alla respondenter upp- ger att de redovisar vad ett barn har berättat. Många redovisar också vad ett barn uttryckt på annat sätt än verbalt. Cirka två tredjedelar av respondenterna redovisar vad de bedömer är barnets bästa i ären- det. Om ett barn inte har fått möjlighet att framföra sina åsikter redo- visar de flesta respondenterna anledningen till detta. En majoritet av respondenterna använder sig av barnets åsikt som ett av flera intressen i bedömningen av barnets bästa. En av respon- denterna uppger att det barnet framför inte alls påverkar bedöm- ningen av ärendet, men respondenten framför synpunkterna i utred- ningen. En respondent uppger att den inte alls använder sig av vad barnet framfört. gick igenom 65 barnavårdsutredningar som socialtjänster genomfört med grund i en orosanmälan om att ett barn har bevittnat våld inom familjen. Utredningarna kom från olika kommuner. Majoriteten av utredningarna rörde barn . I sin kartläggning kom i huvudsak fram till följande.7 Barnets bästa användes inte regelmässigt som ett tillvägagångssätt eller en utgångspunkt för en bedömning. av utredning- arna var fokus i stället på att redogöra för och bedöma ett barns 7SOU 2016:19 s. 219–222 och 227–233. De allra flesta utredningarna gjordes med hjälp av handlägg- nings- och dokumentationssystemet Barns behov i centrum (BBIC). I dessa utredningar var barnets behov tydligt utrett och insatser for- mulerades i relation till behoven. Barnets bästa kunde implicit komma till uttryck i bedömningarna men . Det kunde handla om att en handläggare identifierat vissa behov hos ett barn, utan att väga samman och analysera behoven utifrån barnets bästa. I några utred- ningar fanns det en formulering om barnets bästa som en avslutande del av analysen. Generellt gjordes det inte några analyser av positiva eller negativa konsekvenser av ett visst beslut för det enskilda barnet. Beslutsmotiveringarna visade inte att hänsyn hade tagits till barnets bästa. Det framgick normalt inte heller i vilken utsträckning barnets åsikter hade tillmäts betydelse i besluten. I drygt hälften av utred- ningarna där samtal förts med barnet saknades det redogörelser för barnets åsikter i den analys som gjorts inför beslutet. I utredningar som rörde äldre barn kunde det finnas en antydan att hänsyn tagits till barnets åsikter. Det var vidare ovanligt att barnet hade fått yttra sig om det beslut som hade tänkt fatta. Generellt var det svårt att avgöra i vilken utsträckning hade tillmätt bar- nets åsikter betydelse. hänvisade även till äldre studier som enligt utredningen gett ett liknande resultat, bl.a. att bedömningen av ett barns bästa reduceras till en redogörelse för en bunt behov, snarare än att behoven vägs mot varandra. När det gäller barnets rätt att uttrycka sin åsikt fanns det enligt brister. I mindre än hälften av utredningarna hade man inte haft något samtal med barnet. Majoriteten av dem rörde små barn (upp till ). Låg ålder var ofta en motivering till varför samtal inte utförts. Men ibland saknades motivering, även för äldre barn. I några fall hade barnet eller vårdnadshavaren inte lämnat sitt samtycke. Bestämmelsen i 11 kap. 2 § SoL, om att ett barn under vissa förutsättningar får höras utan samtycke från en vårdnads- havare, hade inte använts. I de fall när samtal hade hållits hade sam- talet oftast skett enskilt med barnet, men det förekom även samtal tillsammans med en förälder eller ett syskon. Syftet med samtalet var ofta oklart. Det fanns stora variationer i vad barnen hade fått komma till tals om. Det fanns flera exempel på utsagor som inte alls hade med utredningens frågeställningar att göra, t.ex. som favoritmat, idrotts- aktiviteter och favoritämnen i skolan. Det fanns även brister i doku- Det var inte tydligt om det var ett eller flera samtal, på vilket sätt ett barn berättat eller när samtalet ägt rum. Mycket sällan framgick kontexten för samtalet och socialsekreterarens frågor. Utred- ningen hänvisade även till andra studier som visat brister i hur bar- nets åsikter dokumenteras. Enligt socialtjänstlagen ska vid åtgärder som rör barn, barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara av- görande. Ett barn ska ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet. Om barnet inte framför sina åsikter, ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Bar- nets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. I förarbetena till bestämmelserna i socialtjänstlagen påpekar reger- ingen vikten av att de analyser och uppgifter som ligger till grund för bedömningen av barnets bästa finns med som en del i beslutsunder- laget. Själva bedömningen av barnets bästa är, enligt regeringen, en process med flera steg. Dels ska man beakta vetenskap och beprövad erfarenhet samt inhämta underlag från närstående och yrkespersoner som har kunskap om barnet. Dels ska man beakta det som barnet själv ger uttryck för. Vad som är barnets bästa ska avgöras utifrån en bedömning av förhållandena i det enskilda fallet. Inga andra intres- sen får ta över det som är bäst för barnet. I finns instruktioner när det gäller att bedöma vad som är barnets bästa. Vad som anges i handboken är huvudsakligen detsamma som anges i förarbetena. JO har därtill för- tydligat att bestämmelsen om att barnets intressen särskilt ska be- aktas inte innebär att barnets bästa alltid ska vara avgörande för de beslut som fattas. Barnperspektivet kan nämligen stå i strid med andra intressen. Inför ett beslut ska dock en socialnämnd analysera och väga olika alternativ till lösningar mot varandra. Barnets bästa ska därför alltid beaktas, utredas och redovisas.