sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Vid framtagandet av sådana föreskrifter måste dock beaktas att förflyttning av säll- skapsdjur inte får begränsas av andra djurhälsoskäl än de som följer av tillämpningen av EU:s sällskapsdjursförordning (se artikel 4). Införsel av djur från ett land utanför EU är enligt 4 § 1 och 2 införselförordningen inte tillåten om djuren kommer från ett om- råde från vilket införsel inte får ske till EU eller omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt beslut inom EU. Kommissionen kan enligt artikel 36 i EU:s sällskapsdjursförordning tillfälligt stoppa förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte från länder eller områden där rabies eller annan sjukdom förekommer. Om sådana bestämmelser riktar sig till medlemsstaterna kan det finnas behov av en nationell bestämmelse med det innehåll som finns i 4 § 1 och 2 införselförordningen. I den nya djurhälsolagen bör det därför an- ges att, utöver vad som följer av EU:s sällskapsdjursförordning, är förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte från ett land utanför Europeiska unionen inte tillåten om 1.djuren kommer från ett område från vilket införsel inte får ske till EU, eller 2.djuren omfattas av ett införselförbud enligt särskilt beslut inom EU. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Som anges i avsnitt 11.5.2 finns det däremot inte något behov av bestämmelsen som finns i 3 § andra stycket införselförord- ningen som anger att får meddela föreskrifter om införselförbud för djur som inte får förflyttas enligt särskilda EU- beslut. För det fall sådana föreskrifter behöver meddelas, trots bestämmelsen om att införsel inte är tillåten om djuren omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt EU-beslut, kan sådana meddelas redan med stöd av den bestämmelse vi föreslår om att Jordbruks- verket får meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot för- flyttning av sällskapsdjur. kan meddela rena verkställighetsföreskrifter med stöd av det allmänna bemyndigandet vi föreslår i avsnitt 5.11.4. Bestämmelserna i 3 § tredje till fjärde styckena införselförord- ningen bedöms inte ha någon relevans när det gäller förflyttning av sällskapsdjur och bör därför inte tas in i den nationella djurhälso- förordningen. 13.5.3Offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet Förslag: Bestämmelserna om behöriga myndigheter vid förflytt- ning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte förs in i den nya djurhälsoförordningen. Sällskapsdjur som inte uppfyller kraven får inte lämnas ut innan meddelat beslut. Bedömningar: Det behövs inte någon särskild bestämmelse om att får förordna en officiell veterinär att utföra kontroller i samband med förflyttning av sällskapsdjur eller om föreskrifter om kontroll. Det behövs inte heller någon bestäm- melse om införselorter i den nya förordning som ska komplettera djurhälsolagen. Det finns inte heller något behov av att i djur- hälsoförordningen föreskriva om karantänsanläggningar, utan sådana föreskrifter bör i stället meddelas av . Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Skälen för förslagen och bedömningarna Införselförordningen innehåller i 1 a, 1 b och 10 §§ bestämmelser som pekar ut de myndigheter som ska utföra olika uppgifter enligt EU:s sällskapsdjursförordning. Av bestämmelserna framgår att Jord- bruksverket ska utföra flera av de uppgifter som åligger medlems- staten och den behöriga myndigheten. ska övervaka att införseln sker enligt gällande bestämmelser och ska också utföra den kontroll vid förflyttning av sällskapsdjur som följer av EU:s säll- skapsdjursförordning. ska dock fatta beslut om åt- gärder om kontrollerna visar att sällskapsdjuren inte uppfyller för- ordningens villkor. Dessa bestämmelser behöver föras in i den nya djurhälsoförordningen. Uppgifter som får utföras av officiell veterinär Vi har i avsnitt 11.14 kommit fram till att en bestämmelse motsvar- ande 2 § första stycket införselförordningen som anger att Jord- bruksverket får förordna en officiell veterinär att utföra kontroller av djur inte behövs i samband med förflyttning inom unionen efter- som det framgår av andra författningar. Av samma skäl bör någon sådan bestämmelse inte heller föras in i den nya regleringen när det gäller förflyttning av sällskapsdjur. I avsnitt 11.14 har vi också gjort överväganden om bestämmelsen i 2 § andra stycket införselförordningen som reglerar Jordbruks- verkets möjlighet att helt eller delvis överlåta sin befogenhet att be- sluta i enskilda fall enligt förordningen eller föreskrifter som med- delats med stöd av den på en officiell veterinär. Vi har där gjort bedömningen att några sådana bestämmelser inte behövs i fråga om förflyttningar inom unionen. Vi gör samma bedömning i fråga om förflyttningar av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte. En officiell veterinär som är anställd vid är en del av myndigheten, varför det över huvud taget inte blir fråga om någon delegering. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Av 5 § införselförordningen framgår att får med- dela föreskrifter om hur kontrollen vid införsel ska genomföras. har med stöd av den bestämmelse vi föreslår i av- snitt 21.19 möjlighet att meddela föreskrifter om hur den offentliga kontrollen ska gå till. Eftersom bemyndigandet omfattar kontroll generellt behövs det inte någon särskild bestämmelse om kontrollen vid förflyttning av sällskapsdjur. Införsel från ett land utanför EU får enligt 6 § införselförordningen endast ske via de platser som föreskriver. Sådana föreskrifter behövs inte när det gäller hundar, katter och illrar efter- som det framgår direkt av artikel 10.2 i EU:s sällskapsdjursförord- ning att förflyttning från ett tredjeland som inte är upptaget i kom- missionens förteckning endast får göras via en resandes inreseort som förtecknats av medlemsstaten enligt artikel 34.3. När det gäller förflyttning av andra sällskapsdjur ska nationella bestämmelser tillämpas enligt artikel 14.3 i EU:s sällskapsdjursför- ordning så länge inte kommissionen meddelar delegerade akter med villkor för förflyttning. har dock inte några före- skrifter om införselorter om andra sällskapsdjur än hund, katt och iller. För flera av dessa djur finns det i stället krav på införseltillstånd enligt SJVFS 2011:49. Det synes därmed inte finnas något behov av en bestämmelse om införselorter i den nya djurhälsoförordningen. Åtgärder som ska vidtas när sällskapsdjuren inte uppfyller villkoren I 11 § första meningen införselförordningen regleras att Jordbruks- verket ska bestämma vad som ska ske med godset om införseln inte är tillåten. När det gäller förflyttning av sällskapsdjur framgår detta redan av den föreslagna bestämmelsen om att är behörig myndighet att vidta de åtgärder vid bristande efterlevnad som regleras i artikel 35.1 i EU:s sällskapsdjursförordning och arti- kel 138 i EU:s kontrollförordning. Bestämmelsen i 11 § första men- ingen införselförordningen behövs därför inte. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Eftersom det är som utför själva kontrollen behöver det däremot alltjämt regleras att djuren inte får lämnas ut till dess meddelat sitt beslut (se 11 § andra meningen in- förselförordningen). Enligt bestämmelserna i kontrollförordning är det inte möj- ligt att delegera beslut om efterlevnadsåtgärder till en officiell vete- rinär som inte är anställd av . Bestämmelsen om att officiell veterinär i avvaktan på beslut får bestämma hur djur ska tas om hand (se 11 § tredje meningen införselförord- ningen) bör därför enligt vår bedömning inte föras in i den nya regleringen. En officiell veterinär som är anställd av kan dock utföra uppgifter som ankommer på den behöriga myndig- heten utan att detta är särskilt reglerat. Bestämmelserna om hur karantänsanstalter ska vara anordnade i 14 och 15 §§ införselförordningen är också av relevans när det gäller sällskapsdjur eftersom isolering respektive karantän nämns som åtgärder som kan vidtas vid bristande efterlevnad enligt artikel 35 i EU:s sällskapsdjursförordning respektive artikel 138 i EU:s kontroll- förordning. EU-regleringen innehåller inte någon reglering om godkännande av karantänsanläggningar för sällskapsdjur. Vi gör i av- snitt 11.17 bedömningen att det fortsatt kan finnas behov av natio- nella bestämmelser om karantän samt att dessa föreskrifter bäst antas av . Bestämmelserna om karantän i 14 och 15 §§ införselförordningen bör därför inte överföras till djurhälso- förordningen. Bestämmelser som inte bör föras in i den nya regleringen Bestämmelserna i 7, 8, 9, 12 och 13 §§ införselförordningen bedöms inte ha någon relevans när det gäller förflyttning av sällskapsdjur. Bestämmelserna bör därför inte tas in i djurhälsoförordningen. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte 13.6Anpassning till EU:s djurhälsoförordning 13.6.1Bestämmelserna i den nya djurhälsoregleringen anpassas till EU:s djurhälsoförordning Bedömning: Bestämmelserna om förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte i den nya djurhälsolagen och den till- hörande förordningen ska anpassas till EU:s djurhälsoförordning när bestämmelserna om förflyttning av sällskapsdjur i den för- ordningen ska börja tillämpas . I samband med att bestämmelserna om förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte i del VI i EU:s djurhälsoförordning ska börja tillämpas måste den nya djurhälsolagen och den tillhörande förordningen komplettera de bestämmelserna i stället för EU:s sällskapsdjursförordning. Viss anpassning kan då behöva göras av de bestämmelser vi föreslagit. I avsnitten nedan gör vi bedömningar av vilka anpassningar som behövs. Eftersom det ännu inte har antagits några delegerade akter med stöd av bestämmelserna i del VI i EU:s sällskapsdjursförordning kan bedömningarna och för- slagen i detta avsnitt behöva ses över senare i lagstiftningsprocessen. Bestämmelserna om icke-kommersiell förflyttning av sällskaps- djur är i stort sett desamma i EU:s djurhälsoförordning som i EU:s sällskapsdjursförordning. Flera av bestämmelserna är direkt tillämp- liga. Andra ger kommissionen befogenhet att anta delegerade akter eller genomförandeakter med ytterligare bestämmelser. Endast i ett fåtal fall riktar sig bestämmelserna till medlemsstaterna och kräver nationella lagstiftningsåtgärder. Vilka bestämmelser det är framgår av avsnitten nedan. Där gör vi också överväganden kring vilka kom- pletterande nationella bestämmelser som behövs med anledning av de bestämmelserna. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte 13.6.2Krav för förflyttning av sällskapsdjur Bedömning: Bestämmelserna om att förflyttning från ett land utanför EU inte är tillåten om djuren kommer från ett område från vilket införsel inte får ske till EU eller omfattas av ett införselförbud enligt särskilt beslut inom EU kan och bör be- hållas. Detsamma gäller bestämmelserna om att får meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och andra villkor för införsel. I likhet med sällskapsdjursförordningen ger EU:s djurhälsoförord- ning utrymme för medlemsstaterna att tillämpa nationella bestäm- melser när det gäller andra sällskapsdjur än hund, katt och iller om inte kommissionen meddelat delegerade akter om sådana djur (artik- larna 248.3 och 250.3). De nationella bestämmelserna måste dock tillämpas på ett sätt som står i proportion till risken för människors och djurs hälsa i samband med förflyttning och får inte vara strängare än de som gäller för dessa arter vid förflyttning inom unionen respektive införsel till unionen enligt del IV respektive V i EU:s djurhälsoförordning. Nationella bestämmelser ska också tillämpas vid förflyttning av hundar, katter och illrar mellan och (artikel 251). Bemyndigandet som vi föreslagit till att meddela föreskrifter om tillstånd och villkor bör således vara kvar oförändrat. Liksom sällskapsdjursförordningen innehåller EU:s djur- hälsoförordning i artikel 245.1 en bestämmelse om att förflyttning av sällskapsdjur inte får begränsas av andra djurhälsoskäl än de som följer av tillämpningen av EU:s djurhälsoförordning. Bestämmelsen måste beaktas vid framtagandet av föreskrifterna. Det finns även efter det att bestämmelserna om icke-kommersiell förflyttning av sällskapsdjur i EU:s djurhälsoförordning ska börja tillämpas ett behov av bestämmelserna om att införsel av djur från ett land utanför EU inte är tillåten om djuren kommer från ett område från vilket införsel inte får ske till EU eller omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt beslut inom EU. Bestämmelserna vi föreslagit i avsnitt 13.5.2 om detta bör därför vara kvar i den nya Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Bestämmelserna bör dock hänvisa till EU:s djurhälso- förordning i stället för till EU:s sällskapsdjursförordning. 13.6.3Offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet Förslag: Bestämmelserna om vilka myndigheter som ska utföra olika uppgifter enligt EU:s sällskapsdjursförordning bör ändras på så sätt att de i stället reglerar utförandet av motsvarande upp- gifter enligt EU:s djurhälsoförordning. Övriga bestämmelser om annan offentlig verksamhet avseende förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte kan och bör behållas. Hänvisningar till EU:s sällskapsdjursförordning ska dock ändras till att avse EU:s djurhälsoförordning. De bestämmelser vi föreslagit ovan som pekar ut vilka myndigheter som ska utföra uppgifter enligt vissa specifika artiklar i EU:s säll- skapsdjursförordning bör i samband med att bestämmelserna i djurhälsoförordning ska börja tillämpas ändras på så sätt att de i före- kommande fall hänvisar till motsvarande bestämmelser i djur- hälsoförordning. Det rör sig om bestämmelserna om att medlems- staterna ska upprätta förteckningar över inreseorter i artiklarna 249.2 och 250.2 d samt bestämmelserna om information till allmänheten i artikel 256. Uppgifterna bör precis som utföras av Jordbruks- verket. Bestämmelserna om att får meddela tillstånd för förflyttningar i enlighet med vissa undantagsbestämmelser bör upp- hävas eftersom de artiklar som tas upp i bestämmelsen saknar mot- svarighet i EU:s djurhälsoförordning. Detta är områden där kom- missionen enligt artiklarna 249 och 252 i EU:s djurhälsoförordning har getts befogenhet att meddela delegerade akter. För det fall mot- svarande bestämmelser tas in i delegerade akter bör det regleras att även fortsättningsvis ska fatta dessa beslut. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Förslaget innebär vidare att inte längre kommer ha uppgiften att utföra kontroll vid förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte. Enligt huvudregeln blir det då som kontrollerar förflyttningen. Vi bedömer dock att kommissionen kommer att anta en delegerad akt som närmare reglerar hur denna kontroll ska bedrivas och vi vill inte föregå detta arbete. Närmare ställningstagande om fördelningen av kontrollansvaret för denna kon- troll behöver därför göras i det fortsatta författningsarbetet. Åtgärder som ska vidtas när sällskapsdjuren inte uppfyller villkoren bör även efter det att bestämmelserna i djur- hälsoförordning ska börja tillämpas besluta om vad som ska ske med sällskapsdjur som inte uppfyller de krav som ställs vid förflyttning. Den bestämmelse vi föreslår ovan om att djuren inte får lämnas ut till dess meddelat sitt beslut bör därför vara kvar. Hänvisningen till villkoren i EU:s sällskapsdjursförordning bör dock ändras till att gälla EU:s djurhälsoförordning. Bestämmelserna om hur karantänsanläggningar ska vara anord- nade, som vi ovan föreslagit ska föras i in i den nya regleringen, är alltjämt av relevans när bestämmelserna om förflyttning av sällskaps- djur i EU:s djurhälsoförordning ska börja tillämpas. Till skillnad från när det gäller kommersiella förflyttningar inom EU finns det inte någon reglering av karantänsanläggningar för sällskapsdjur i EU:s djurhälsoförordning. Även dessa bestämmelser bör därför vara kvar oförändrade. 13.7Anpassning av bestämmelserna i inregränslagen Förslag: Hundar och katter som förs in till eller ut från för andra ändamål än handel ska inte längre omfattas av inregräns- lagens bestämmelser om krav på anmälan och befogen- heter. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Hundar och katter som förs in till från ett annat EU-land för annat ändamål än handel omfattas som nämnts av inregränslagens regler om anmälningsplikt och befogenheter för . Det- samma gäller utförsel av sådana djur. Som skäl för att låta dessa djur omfattas angavs vid lagens tillkomst att i förhandlingarna inför EU-medlemskapet fick möjlighet att tillämpa strängare regler för att skydda landet mot rabies. Eftersom införsel för privat bruk av sällskapsdjur inte heller hade blivit föremål för någon gemenskapsrättslig reglering bedömdes den nationella regler- ingen, med bl.a. krav på tillstånd för privat införsel av hundar och katter, tillåten (prop. 1995/96:166 s. 51). Som framgår av avsnitt 13.2 har rabiessituationen förbättrats . Dessutom har kraven för förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte varit föremål för EU-reglering . De strängare krav, som bl.a. fick behålla enligt den första EU-förordningen om sällskapsdjur, gäller inte längre. Enligt EU:s sällskapsdjursförordning gäller numera samma krav vid förflyttning av sällskapsdjur inom hela unionen med undan- tag för att avmaskningskrav gäller vid införsel till länder som är fria från rävens dvärgbandmask. Förflyttning av sällskapsdjur utan kom- mersiellt syfte som uppfyller djurhälsovillkoren i EU-regleringen får inte förbjudas, begränsas eller hindras av andra djurhälsoskäl än de som följer av tillämpningen av de gemensamma reglerna (se artikel 4 i EU:s sällskapsdjursförordning och artikel 245.1 i EU:s djurhälso- förordning). Även kontrollen av efterlevnaden som ska göras är harmoniserad inom EU och regleras av EU:s sällskapsdjursförord- ning och även av EU:s kontrollförordning. EU-regleringen innehåller inte bestämmelser om anmälnings- plikt vid förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte, annat än den kontakt som den som reser med ett sällskapsdjur är skyldig att ta med den behöriga myndigheten när det gäller förflyttning från andra tredjeländer än sådana som kommissionen förtecknat. Den skyl- digheten följer av den direkt tillämpliga bestämmelsen i artikel 34.2 i EU:s sällskapsdjursförordning. Någon skyldighet att anmäla vid in- resa från ett annat EU-land finns alltså inte. Däremot är den som reser med ett sällskapsdjur skyldig att visa upp djuret och dess identitetshandling på anmodan av kontrollmyndigheten. Förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte ingen synes inte heller ge utrymme för nationella regler om anmälan vid inresa från ett EU-land. Vi gör mot denna bakgrund bedömningen att regleringen i inre- gränslagen när det gäller hundar och katter inte är förenlig med den EU-rättsliga regleringen. Hundar och katter som förs in till eller ut från landet för andra ändamål än handel bör därför inte längre om- fattas av inregränslagens bestämmelser om krav på anmälan och Tull- verkets befogenheter för att kontrollera att anmälningsskyldigheten har fullgjorts. När det gäller kontrollmyndighetens befogenheter finns det be- stämmelser i artikel 14 i EU:s kontrollförordning om att kontrollen får innefatta inspektion av exempelvis utrustning, transportmedel, djur och produkter. Dessutom får dokument granskas och frågor ställas till aktörer. Aktörerna är enligt artikel 15 skyldiga att ge be- höriga myndigheter tillgång till utrustning, transportmedel, djur, dokument etc. Med aktör avses enligt artikel 3.29 i EU:s kontroll- förordning varje fysisk eller juridisk person som har en eller flera av de skyldigheter som fastställs i de bestämmelser som avses i arti- kel 1.2, dvs. exempelvis bestämmelser om djurhälsokrav. Sällskaps- djurshållare omfattas alltså av definitionen av aktör enligt EU:s kon- trollförordning till skillnad från vad som gäller enligt definitionen i artikel 4.24 i EU:s djurhälsoförordning. Bestämmelserna i kontroll- förordningen bedöms därför tillräckliga för den kontroll som kan bli aktuell när det gäller förflyttning av sällskapsdjur. Det bör därmed inte heller få några större konsekvenser att bestämmelserna om befogenheter i inregränslagen inte tillämpas vid förflytt- ning av hundar och katter i icke-kommersiellt syfte. För att befogenheter att kunna och agera vid brott inte i onödan ska begränsas föreslår vi i avsnitt 11.19 att djurhälso- lagen förs till de lagar som räknas upp i 1 § tredje stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling samt till de EU-bestämmelser som djurhälsolagen kompletterar. I del VII av EU:s djurhälsoförordning finns bestämmelser om nöd- åtgärder som ska vidtas vid bl.a. utbrott av förtecknade eller nya sjukdomar eller vid fara som sannolikt kan utgöra en allvarlig risk för människors och djurs hälsa. I det här kapitlet redovisar vi våra över- väganden om behovet av nationell reglering med anledning av bestäm- melserna om nödåtgärder. Våra allmänna överväganden i kapitel 5 och 6 utgör en utgångspunkt för våra överväganden även i detta kapitel. Vi har också gjort vissa bedömningar angående nödåtgärder i avsnitt 9.12. När ett utbrott av en allvarlig sjukdom inträffar i de medlemsstater, tredjeländer eller territorier från vilka djur eller produkter förs in till unionen, måste det vidtas åtgärder för förebyggande och bekämpning av sjukdomen för att förhindra dess introduktion och begränsa dess spridning. En sådan nödsituation kan omfatta både förtecknade sjukdomar och nya sjukdomar men även andra djur- hälsofaror. Det har ansetts lämpligt att i EU:s djurhälsoförordning klargöra vilka av de åtgärder för förebyggande och bekämpning som fastställs i förordningen som får användas vid förekomst av sådana sjukdomar eller faror. I alla dessa fall är det mycket viktigt att åtgär- der kan vidtas snabbt och utan dröjsmål. Eftersom sådana åtgärder skulle begränsa förflyttningar inom eller till unionen, har det ansetts att de om möjligt bör genomföras på unionsnivå. 14.3Nödåtgärder avseende förflyttningar inom unionen m.m. Bedömning: Artiklarna 257–259 i EU:s djurhälsoförordning om nödåtgärder avseende förflyttningar av djur och produkter inom unionen samt transportmedel och annat material som kan ha kommit i kontakt med djuren och produkterna medför inte något behov av nationella lagstiftningsåtgärder utöver de som tidigare föreslagits. Bestämmelser om nödåtgärder avseende förflyttningar inom unionen finns i artiklarna 257–259. Reglerna avser inte bara förflyttningar av djur och produkter utan även transportmedel och annat material som kan ha kommit i kontakt med djuren och produkterna. Med produkter avses avelsmaterial, produkter av animaliskt ursprung (livsmedel) och animaliska biprodukter (icke livsmedel) och fram- ställda produkter (produkter som framställts genom en eller flera behandlingar, omvandlingar eller steg i bearbetningen av animaliska biprodukter). I artikel 257 finns bestämmelser om de nödåtgärder som ska vid- tas av den behöriga myndigheten i en medlemsstat där det har in- träffat ett utbrott av en förtecknad eller ny sjukdom eller där det har uppkommit en fara som sannolikt kan utgöra en allvarlig risk för djurs eller människors hälsa. Med fara avses ett smittämne eller ett tillstånd hos ett djur eller en produkt som kan ha en negativ effekt på människors eller djurs hälsa (artikel 4.21). Risk är sannolikheten för att en negativ effekt uppstår och den sannolika omfattningen av de biologiska och ekonomiska konsekvenserna av en sådan negativ effekt (artikel 4.22). I ett sådant fall som avses i artikel 257 ska den behöriga myndigheten vidta ett antal nödåtgärder som räknas upp i artikeln. Åtgärderna ska dock anpassas till situationens allvar och den berörda sjukdomen eller faran. När det gäller för- tecknade sjukdomar ställs krav på bekämpningsåtgärder enbart avseende a-, b- och c-sjukdomar. Åtgärderna som ska vidtas vid sådana sjukdomar beskrivs genom hänvisning till bestämmelserna om sjukdomsbekämpning i del III avdelning II (se kapitel 9).