sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Eftersom förslagen till stor del bygger på att de materiella bestäm- melserna meddelas i myndighetsföreskrifter eller myndighetsbeslut blir det dock en fråga för den föreskrivande eller beslutande myn- digheten att ta ställning till om en föreslagen bestämmelse i det konkreta fallet är förenlig med . Det kan dock konstateras att det med stöd av föreslagna bemyndiganden är möjligt att meddela föreskrifter eller fatta beslut som går längre än vad som krävs enligt . Det kan också konstateras att de föreslagna bestäm- melserna om frivilliga kontrollprogram inte har till syfte att leva upp till EU-rättsliga krav. Dessa bestämmelser är dock inte nya utan förs endast över från nuvarande reglering. De ändringar som görs är i allt väsentligt redaktionella och, när det gäller slopandet av bestäm- melsen 7 § lagen om kontroll av husdjur, en följd av att det inte längre bedrivs någon frivillig hälsokontroll för kronhjort och dovhjort. 23.2.5Behov av speciella informationsinsatser Djurhälsolagstiftningen består av ett omfattande och komplext regelverk där bestämmelser finns både i EU:s djurhälsoförordning, EU:s kontrollförordning, delegerade akter och genomförandeför- ordningar till dessa grundförordningar, annan EU-lagstiftning och i nationella föreskrifter på lag-, förordnings- eller myndighetsföre- skriftsnivå. Detta är inte en följd av våra förslag som bedöms utgöra en förenkling av det nationella regelverket på så sätt att djurhälsobe- stämmelserna samlas i en lag och görs mer enhetliga. Vår bedömning är dock att det kan krävas ganska betydande informationsinsatser för att hjälpa enskilda få klarhet i vilka krav som ställs på dem. Informa- tionen bör i första hand förmedlas genom tydlig och uppdaterad väg- ledning på de relevanta myndigheternas hemsidor, med hänvisning till de tillämpliga regelverken. 23.3Sociala och miljömässiga konsekvenser Förslagen i detta betänkande bedöms inte ha några miljömässiga kon- sekvenser. De bedöms inte heller ha några nämnvärda sociala effekt- er, t.ex. för jämlikhet, tillgänglighet, kultur, hälsa eller utbildning. Förslagen bedöms inte ha några särskilda effekter på förhållandena mellan stora, medelstora eller små företag. Vad gäller de materiella bestämmelser som föreslås i detta betän- kande bedömer vi att det inte behövs några särskilda hänsynstagan- den till små företag. När det gäller de föreslagna bemyndigandena för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter är det svårt att bedöma om särskild hänsyn behöver tas till små företag då det beror på vilka föreskrifter som beslutas med stöd av normgivningsbemyndigandena. 23.5Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Våra förslag bedöms inte ha några effekter på den kommunala själv- styrelsen. 23.6Konsekvenser för enskilda aktörer Våra förslag om anmälningsplikt innebär att vissa personer som inte är anmälningspliktiga i vissa situationer kan ha anmäl- ningsplikt. Detta kan inte antas medföra några kostnader men är ändå ett åliggande som medför viss tidsåtgång. Det införs även en ny skyldighet att tillkalla veterinär vid bl.a. onormal dödlighet, som kan uppfattas som ett ökat åtagande. torde det kunna antas att djurhållare normalt tillkallar veterinär i dessa fall . Den praktiska skillnaden framstår därför som liten. Det kan tilläggas att bestämmelsen införs till följd av kraven i artikel 18.1 c i EU:s djur- hälsoförordning, som inte lämnar något större handlingsutrymme för medlemsstaterna. tar vi bort den anmälningsplikt för sällskapsdjurshållare som följer av epizootilagen. Det innebär i teorin en lättnad av sällskapsdjurshållares åligganden men lär i praktiken få begränsad betydelse eftersom det är ovanligt att misstanke om en epizooti anmäls av sällskapsdjurshållare. Vi föreslår bestämmelser om vissa skyldigheter för veterinärer i samband med utbrott av a-, b- och vissa c-sjukdomar. Veterinärer är skyldiga att vidta åtgärder i samband med misstanke om en epizootisk sjukdom. Den skyldighet som vi föreslår, och som grundar sig på krav i EU:s djurhälsoförordning som medlemsstater- na är skyldiga att leva upp till, är mindre omfattande än epizootilag- ens, sett till antalet sjukdomar som omfattas. Vi föreslår även en skyldighet för veterinärer att i vissa fall bistå när de befinner sig på platsen för ett utbrott. Möjligen kan detta förslag uppfattas som en viss utvidgning av veterinärers skyldigheter. Av- sikten är inte att detta ska innebära någon kostnad eller inkomst- förlust för veterinären, eftersom veterinären ska kompenseras för sin insats, men det är ändå fråga om ett åliggande som kan uppfattas som betungande. Detsamma gäller våra förslag i avsnitt 9.13 om att en- skilda har vissa skyldigheter att medverka vid förebyggande och bekämpning, som träffar något bredare än motsvarigheten i 9 § epi- zootilagen i fråga om vilka sjukdomar som omfattas. Förslagen avseende sanktioner innebär inte några utökade skyl- digheter för privatpersoner eller näringsidkare. Endast de som inte följer gällande regler kommer att beröras. Vid utformningen av för- slagen har särskild hänsyn tagits till vikten av att säkerställa att sank- tionerna på djurhälsoområdet är rättssäkra och proportionella för de fysiska och juridiska personer som berörs. Förslagen bedöms därför inte leda till några negativa konsekvenser för de enskilda som berörs. kan man inte bortse ifrån att det ändå kan upplevas som en ökad belastning, särskilt med hänsyn till att det regelverk som enskilda har att följa är oerhört omfattande och att vissa grupper, kanske särskilt hästhållare, omfattas av nya EU-rättsliga krav när det gäller bl.a. registrering. Detta understryker behovet av tydlig och lättillgänglig information från myndigheterna, så som vi framhållit i avsnitt 23.2.5. Vi har föreslagit att nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk, reptiler och andra djur samt produkter av andra djur inte längre ska omfattas av inregränslagens bestämmelser om krav på anmälan och befogenheter att kontrollera att anmälningsskyldigheten fullgjorts. Förslaget föranleds av att EU-regleringen inte bedöms ge utrymme för nationella regler om att anmälan ska ske vid gränsen. Förslaget innebär en minskad börda för enskilda som förflyttar bl.a. djur över gränsen. Vi föreslår i avsnitt 11.9.2 att det inte längre av djurhälsoskäl ska krävas tillstånd för förflyttningar av vattenlevande djur. Detta följer av EU:s djurhälsoförordning och vi bedömer därför inte konse- kvenserna av detta. Vi föreslår dock även att kravet på tillstånd enligt förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen avskaffas när det gäller förflyttningar från naturen till en vatten- bruksanläggning eller mellan vattenbruksanläggningar. Detta med- för en viss lättnad för enskilda vattenbruksföretagare. Övriga förändringar avseende enskilda följer av EU-lagstiftning- en. Därutöver kommer, som redan påtalats, en stor del av detaljreg- leringen att finnas i myndighetsföreskrifter och beslut som inte finns och därför inte kan bedömas. En generell bedömning är dock att våra normgivningsbemyndiganden och de beslutsbefogen- heter vi föreslår i förhållande till enskilda i allt väsentligt överens- stämmer med det som gäller . Förslagen i betänkandet innebär att ett antal överträdelser som är straffbelagda i stället kommer att omfattas av ett system med sanktionsavgifter. Detta bedöms kunna vissa innebära lättnader för , och de allmänna domstol- arna. Lättnaden framstår dock som försumbar med hänsyn till att ytterst få överträdelser av djurhälsoregelverket blir föremål för för- undersökning och åtal. torde straffskärpningen innebära att vissa brott mot djurhälsoregelverket blir högre prioriterade och därmed mer resurskrävande för de brottsutredande myndigheterna. Straffskärpningen avser dock enbart vissa särskilt klandervärda ageranden i samband med att det upprättats en restriktionszon där det vidtas åtgärder för bekämpning av en sjukdom. Det kan därför förväntas handla om ett fåtal ärenden . Den ökade arbetsbelast- ningen för , åklagarna och de allmänna domstol- arna kan därför förväntas bli marginell och bör kunna hanteras inom den befintliga budgetramen. En inte obetydlig del av överträdelserna kan förväntas vara sådana som omfattas av avkriminaliseringen. Beslut om sanktionsavgift kan enligt förslagen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det är svårt att bedöma hur många överklaganden av beslut om sanktions- avgift det kan bli fråga om. Det kan dock konstateras att antalet överklaganden på andra områden där det finns sanktionsavgifter är relativt få. Eventuella merkostnader för de allmänna förvaltnings- domstolarna kan därmed förväntas bli så begränsade att de bör kunna rymmas inom befintlig budgetram. Våra förslag innebär vidare att alla beslut som överklagas till i stället ska överklagas direkt till allmän förvalt- ningsdomstol. Det handlar om överklagande enligt zoonoslagen av en enskild veterinärs beslut, beslut av en bitillsynsman och beslut av en sammanslutning eller organisation som anordnar frivillig kontroll enligt lagen om kontroll av husdjur eller artikel 7.2 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av den 17 novem- ber 2003 om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedels- burna zoonotiska smittämnen. känner inte till något ärende där en veterinärs beslut enligt zoonoslagen har överklagats. Av detta bör man kunna dra slutsatsen att sådana överklaganden inte förekommit eller i vart fall är ytterst ovanliga. Endast ett fåtal beslut av en bitillsynsman överklagas . Det är vidare mycket ovanligt med överklaganden till av beslut som meddelats av organisationer eller sammanslutningar som anord- nar frivillig kontroll. Med hänsyn till det anförda gör vi bedöm- ningen att den ökade måltillströmning som kan uppkomma till de all- männa förvaltningsdomstolarna genom att ärendena inte först måste passera kommer att vara marginell och kan hanteras inom befintliga budgetramar. 23.8.1Fördelning av ansvaret för offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet Fördelningen av offentlig kontroll Vår utgångspunkt har varit att ansvaret för offentlig kontroll på djurhälsoområdet ska fördelas på ett sätt som ligger så nära den nu- varande fördelningen som möjligt. En exakt överensstämmelse kan dock inte uppnås utan komplicerade speciallösningar som knyter an till den nuvarande uppdelningen av sjukdomar i olika kategorier och inte till den kategorisering som följer av EU:s djurhälsoförordning. Vi har därför valt att göra fördelningen utifrån vilken typ av åtgärder det är fråga om. Detta leder till vissa skillnader. En av dessa är att länsstyrelserna utövar offentlig kontroll över alla sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder och bekämpningsåtgärder, och inte som bara sådana åtgärder som omfattas av epizootilagen och zoonoslag- en. Detta betyder att offentlig kontroll avseende åtgärder av detta slag flyttas från när det gäller åtgärder som vidtas enligt provtagningslagen och bitillsynsmännen när det gäller åtgärder som vidtas enligt bisjukdomslagen. När det gäller kontroll av efterlevnaden av beslut som fattat är det dock som föreslås utöva offentlig kontroll, vilket överensstämmer med dagens ordning enligt epizootilagen och zoo- noslagen. Konsekvenserna för länsstyrelsernas och del beror på i vilken utsträckning meddelar föreskrifter av det aktuella slaget. Detta är i hög grad händelsestyrt, varför kon- sekvenserna inte kan beräknas på något meningsfullt sätt. Konse- kvenserna av den föreslagna nya ordningen för bitillsyn redovisas i ett särskilt avsnitt i det följande. Överflyttning av offentlig kontroll Enligt provtagningslagen kan överlämna uppgiften att utöva offentlig kontroll till länsstyrelserna. Vi föreslår att möjlig- heten ska finnas kvar och omfatta alla de områden där Jordbruksver- ket ansvarar för offentlig kontroll. Möjligheten föreslås även om- fatta sådan annan offentlig verksamhet som hänger samman med den offentliga kontrollen, t.ex. beslut om åtgärder vid bristande efterlevnad. Detta stämmer överens med vad som föreslås i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning. Inget talar för att våra förslag kommer att leda till att offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet i samband med offentlig kontroll överlämnas i någon större omfattning än . Någon anled- ning att beräkna konsekvenserna för och länsstyrel- serna finns därför inte. Bekämpning och sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder Vi föreslår att möjligheten för att överlämna beslut- et i det enskilda fallet om sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder eller bekämpningsåtgärder till görs generell. finns sådana möjligheter när det gäller vissa åtgärder i epizootilagen och i större utsträckning enligt zoonoslagen, medan några motsvarande möjligheter inte alls finns enligt bisjukdomslagen eller provtagnings- lagen. Det faktiska konsekvenserna förväntas dock bli små. Det är nämligen relativt ovanligt att möjligheten till överlämnande används och det finns inte anledning att räkna med att den utökade möjlig- heten kommer att utnyttjas i någon större utsträckning. Länsstyrel- serna har en viktig roll inom epizootiberedskapen. De har alltså kunskaper och en organisation för att hantera utbrott av allvarliga djursjukdomar. Att länsstyrelserna därutöver får en större möjlighet att fatta enskilda beslut kan inte antas föranleda något be- hov av ökade resurser. En av de större förändringar som föreslås i betänkandet handlar om förebyggande och bekämpning av bisjukdomar och offentlig kon- troll avseende bin. Vi föreslår att systemet med bitillsynsmän av- skaffas och att tar över de uppgifter som vilar på tillsynsmännen. Genom våra förslag försvinner de enpersonsmyndig- heter som bitillsynsmännen utgör. Detta innebär att kostnaderna för bitillsynsmännen försvinner och ersätts med kostnader för den nya organisation för bitillsyn som skapas. I landet finns omkring 20 000 registrerade bigårdar, varav de flesta i södra och . , som var ett genom- snittligt år, genomförde bitillsynsmännen drygt 2 000 förrättningar och drygt 300 bekämpningsåtgärder. har uppskattat antalet arbetstimmar för bitillsynsmännen till sammanlagt 6 800 tim- mar , inte inräknat tid för utbildning. Länsstyrelsernas uppgifter inom bitillsynen har krävt sammanlagt omkring 2,5 årsarbetskrafter, med ganska stor variation mellan olika länsstyrelser kopplat till bl.a. antalet bigårdar i respektive län. Under antagande att en genomsnittlig verksamhetstimme kostar cirka 650 kro- nor och att en årsarbetskraft utgör debiterbar tid, mot- svarar detta en total kostnad för länsstyrelsernas administrativa och samordnande verksamhet på . uppgifter avseende bihälsa finansieras delvis genom verkets ramanslag 1:6 som avser bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar. Av anslaget används för uppgifter avseende bihälsa. Kostnaderna fördelas på så sätt att uppskattningsvis används för arvode åt tillsyns- män, arbetsgivaravgifter för uppdragstagare, bilersättningar och rese- ersättningar samt kostnaderna för länsstyrelsernas arbete utöver löne- kostnader. läggs på de analyser som utförs av (). Resterande belopp används bl.a. till utbildning av bitillsynsmän. Därutöver finansieras kostanden för en dryg årsarbetskraft av förvaltningsanslag. Baserat på våra tidigare antaganden om kostnaden för en årsarbets- kraft kan kostnaden beräknas till . Den totala kostnaden för dagens organisation för bitillsyn kan mot denna bakgrund beräknas till . Våra förslag innebär att de bitillsynsansvariga länsstyrelserna be- frias från de samordnande administrativa uppgifter de har enligt bisjukdomslagstiftningen. Detta beräknas motsvara en total bespa- ring för länsstyrelsernas administrativa och samordnande verksam- het på . När det gäller kostnaderna för organisation gör Det är rimligt att anta att praktiska uppgifter i fråga om förebyggande och bekämpning av bi- sjukdomar till stor del kommer att utföras av personal inom distrikts- veterinärorganisationen, dock inte nödvändigtvis av veterinärer. Bitillsynsmännens arvode uppgår till inklusive ersättning för restid. Därutöver tillkommer i normalfallet 400 kro- nor i årlig ersättning för utrustning samt milersättning med 28,50 kro- nor per mil. Vi bedömer att timkostnaden blir högre om uppgifterna i stället utförs av personal inom distriktsveterinärorganisationen, och att kostnaden kan uppskattas till . Under förutsättning att antalet nedlagda arbetstimmar mot- svarar den arbetstid som bitillsynsmännen lägger ner, skulle detta innebära en total årlig kostnad på . Utifrån vad som framkommit vid våra kontakter med Jordbruks- verket förefaller det dock mer troligt att besluten i allmänhet kom- mer att fattas på verkets smittbekämpningsenhet. Om verksamheten organiseras på det sättet, bör man kunna utgå ifrån att den nedlagda arbetstiden inom distriktsveterinärorganisationen blir lägre. Enligt uppgift från fattar bitillsynsmännen omkring Under antagande att varje beslut tar omkring i anspråk innebär det en minskning av den beräknade kostnaden på x , dvs. Således be- dömer vi att kostnaden för upp- gifter kommer att uppgå till . Arbetet med att fatta besluten antar vi som sagt kommer att utföras av handläggare på . Där- utöver behöver utföra vissa samordnande och admi- nistrativa uppgifter. Vi bedömer att dessa bör bli betydligt mindre omfattande än de uppgifter som ligger på länsstyrelserna och att man kan skapa synergieffekter genom att samla uppgifterna inom en myndighet. Sammanlagt kan uppgifterna för avseende samordning, administration och beslutsfattande beräknas kräva två årsarbetskrafter. Utifrån våra tidigare antaganden om kost- naden för en årsarbetskraft skulle kostnaden uppgå till omkring Därutöver tillkommer kostnaden för analyser av SLU, som uppgår till och omkring Med hänsyn till det anförda beräknar vi att den totala årliga kostnaden för uppgifter inom bihälsa kommer att uppgå till omkring 9 miljoner, vilket innebär en kostnadsökning för staten på sammanlagt . Vi föreslår att kostnadsökningen finansieras genom höjda anslag till . måste man vidare räkna med ytterligare kostnader för att bygga upp den nya organisationen och för kom- petensutveckling. Dessa kostnader kan uppskattas till 2 miljoner kro- nor. Även denna kostnad bör finansieras genom höjda anslag till . Det följer av EU:s djurhälsoförordning och delegerade akter en ut- ökad registreringsskyldighet avseende bl.a. anläggningar och vissa aktörer. Vi föreslår att ska vara ansvarig för de register som krävs. Det kan konstateras att de utökade registrerings- kraven kommer att medföra behov av nya register eller mer troligt att befintliga register utökas och anpassas. Detta är dock inte en konsekvens av våra förslag och vi redovisar därför inte någon analys av konsekvenserna av detta. Våra förslag om ansvaret för registren innebär en skillnad när det gäller livsmedelsanläggningar för sjukdomsbekämpning hos vattenlev- ande djur. Där innebär våra förslag en överflyttning av ansvaret från till . Det handlar om ett relativt litet antal anläggningar, varför uppgiften inte kan förväntas medföra några beaktansvärda kostnader för eller besparingar för . tar även över ansvaret för att offentliggöra vissa uppgifter om de godkända anläggningarna. Inte heller denna uppgift kan förväntas medföra några beaktansvärda kostnader eller besparingar. Vi föreslår vidare att uppgiften att registrera anläggningar för bin flyttas över från länsstyrelserna till . Registrerings- skyldigheten som följer av bisjukdomslagen kommer i fram- tiden att följa direkt av EU:s djurhälsoförordning. Kravet på att anläggningar för bin ska registreras är alltså inte något vi föreslår, men däremot anser vi att det åligger oss att bedöma konsekvenserna av vårt förslag att flytta över ansvaret på . Det är mycket svårt att bedöma dessa konsekvenser. Det pågår en förstudie inom om hur fram- tidens register ska utformas. Det går inte att bedöma kostnaden för varje enskilt djurslag som läggs till i registren. Enligt gällande rätt krävs tillstånd för att bedriva vattenbruk. Vi föreslår ingen ändring i detta avseende. Enligt EU:s djurhälsoförordning tillkommer ett krav på godkännande av vissa vattenbruksanläggningar. Vi föreslår att uppgiften att pröva godkän- nanden läggs på . Det är alltså inte fråga om en ändring av ansvaret utan om en helt ny uppgift för . Uppgiften följer av EU-regleringen, varför vi inte gör någon bedöm- ning av konsekvenserna. Detsamma gäller andra krav på godkänn- ande som tillkommer enligt EU-regleringen. Den ändring avseende förflyttningstillstånd mellan vattenbruk som viredogjort för i avsnitt 23.6 innebär en viss lättnad för länsstyrel- serna som prövar dessa tillståndsfrågor. Uppgift att föra talan i domstol Det följer av förslagen i lagrådsremissen En anpassning av bestäm- melser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning att den myndighet som delegerat uppgiften att fatta ett visst beslut till en person eller ett organ ska föra det allmännas talan om beslutet överklagas. Vi gör därför inte någon bedömning av konsekvenserna av detta. Därutöver föreslår vi, som angetts tidigare, att vissa överklagan- den som prövats av i stället ska överklagas direkt till allmän förvaltningsdomstol och att i dessa fall ska föra det allmännas talan. Vidare tillkommer uppgiften att fö- ra statens talan om ett beslut om sanktionsavgift överklagas. Som vi konstaterat tidigare får det antas handla om ett begränsat antal ären- den, varför uppgiften bör kunna hanteras inom befintliga budgetramar. Det finns i både EU:s djurhälsoförordning och EU:s kontrollförord- ning direkt tillämpliga regler som gör det möjligt att delegera offent- lig kontroll och annan offentlig verksamhet till enskilda fysiska och Vi kommenterar inte konsekvenserna av sådana direkt tillämpliga regler, men konstaterar ändå att delegering till enskilda endast förekommer i begränsad omfattning och att det inte finns anledning att anta att bestämmelserna kommer att leda till någon beaktansvärd ökning. Vi lämnar även förslag som i korthet går ut på att det är tillåtet för de behöriga myndigheterna att delegera alla de uppgifter som omfattas av artikel 14.2 i EU:s djurhälsoförordning till enskilda. Möjligheten begränsas i fråga om uppgiften att föra register och ut- färda identitetshandlingar, som vi förordar bara ska kunna delegeras till organ, dvs. Denna begränsning överensstäm- mer med vad som gäller enligt 9 § andra stycket provtagningslagen. Även här bedömer vi att det inte finns skäl att anta att det ska ske någon beaktansvärd ökning i fråga om delegering. Därutöver föreslår vi att det ska vara möjligt för att till en veterinär eller annan fysisk person överlämna uppgiften att fatta beslut om sjukdomsförebyggande eller bekämpande åtgärder när det gäller salmonella. Förslaget syftar till att uppnå möjligheter motsvarande zoonoslagens och förväntas inte medföra någon ökad delegering. Vi lämnar motsvarande förslag angående bisjukdomar. Det är tänkbart att praktiska uppgifter och beslutsfattande rörande bin, i vart fall , kan komma att delegeras till enskilda. Våra överväganden om kostnaderna för bitillsynen har redovisats i avsnitt 23.8.1. Möjligheten till delegering kan inte för- väntas innebära att kostnaderna blir högre än vad som beräknas där. Förslaget om ändring i straffskalan för vissa allvarliga överträdelser inom restriktionszoner bedöms inte innebära några ekonomiska eller andra konsekvenser för kontrollmyndigheterna. Förslaget om sanktionsavgifter innebär att kontrollmyndigheterna ska fatta beslut om sanktionsavgifter. De kontrollmyndigheter som berörs av för- slagen om sanktionsavgifter är och länsstyrelserna. Det är svårt att bedöma hur många sanktionsavgifter som kom- mer att beslutas men det kan konstateras att det område som kom- mer att överföras till ett system med sanktionsavgifter är begränsat. Det föreslagna systemet har utformats så att ärenden om sanktions-