sou · H8B337 · 2020-06-17 00:00:00 — Liknande bedömningar – att arbetslöshetskassorna bör hämta ledning från förvaltningslagen när det gäller myndighetsutövning – finns i flera andra uttalanden, t.ex. JO dnr 3820-2003 som gällde kommunicering och JO dnr 6945-2013 som gällde beslutsmotivering. Det finns även andra aspekter av arbets- löshetskassornas handläggning som kritiserats av JO, t.ex. långsam handläggning, hantering av återförvisning och omprövning (JO dnr 3290-2007). I stora delar tillämpar arbetslöshetskassorna, med ledning av JO:s uttalanden, de principer som följer av förvaltningslagen (2017:900). Det finns utöver detta även en mångårig praxis inom arbetslöshets- kassorna som vuxit fram genom exempelvis meddelanden från den tidigare , ställningstaganden från IAF samt vissa gemensamma ställningstaganden hos arbetslöshetskassorna genom samorganisationen , som formulerats i handläggar- stöd. Uttryckliga regler om ansökan om arbetslöshetsersättning Som framgår ovan saknas många uttryckliga bestämmelser om hand- läggning av ärenden inom arbetslöshetsförsäkringen. Handläggningen har i stället utvecklats utifrån allmänna förvaltningsrättsliga princi- per och genom vissa uttalanden från JO (se ovan). Det finns dock vissa bestämmelser om handläggningen. Enligt 47 § ska en an- sökan om arbetslöshetsersättning ges in till och prövas av arbetslös- hetskassan. Den sökande ska lämna de uppgifter som behövs för bedömningen av rätten till ersättning. Sökanden ska intyga på heder och samvete att lämnade uppgifter är riktiga och fullständiga samt anmäla ändrade förhållanden av betydelse för rätten till ersättning. Till ansökan ska ett intyg bifogas av arbetsgivaren om den sökandes arbetsförhållanden och de uppgifter i övrigt som behövs för att bedöma rätten till ersättning. Om det medför stora svårigheter att skaffa ett intyg får den sökande styrka uppgifterna på något annat sätt. Intyg och övriga uppgifter ska förvaras bland arbetslöshetskassans hand- Enligt 47 b § ska en anmälan om ändrade förhållanden göras och dagar efter det att den sök- ande fick kännedom om förändringen. Enligt 47 a § ska en ansökan om arbetslöshetsersättning göras hos arbetslöshetskassan från den i den tidsperiod som ansökan avser. Görs inte ansökan inom den angivna tiden är rätten till ersättning för den tidsperioden förlorad, om det inte finns synnerliga skäl. 18.3Det finns behov av nya handläggningsregler Bedömning: Det finns behov av att anpassa nuvarande handlägg- ningsbestämmelser inom arbetslöshetsförsäkringen till de som gäller inom annan myndighetsutövning. Anpassningen bör bl.a. innebära att vissa bestämmelser i förvalt- ningslagen och socialförsäkringsbalken införs i den nya lagen sam- tidigt som delgivningslagen bör göras tillämplig på ärenden inom arbetslöshetsförsäkringen. Som framgår av utredningens direktiv ska utredningen föreslå en ny lag och förordning för arbetslöshetsförsäkringen. Utformningen av en ny arbetslöshetsförsäkring bör öka förutsebarheten för enskilda och underlätta tillämpningen för arbetslöshetskassorna. Av direkti- ven framgår även att det bör övervägas om andra bestämmelser, t.ex. bestämmelser i delgivningslagen (2010:1932), ska göras tillämpliga för att öka förutsebarheten för enskilda och underlätta tillämpningen för arbetslöshetskassorna. Det innebär att utredningen behöver ut- reda om och i så fall vilka bestämmelser i som bör föras över till en ny lag om arbetslöshetsförsäkring. Det innebär vidare att det behöver övervägas vilka bestämmelser i andra regelverk som ska göras tillämpliga inom arbetslöshetsförsäkringen. Regelverket för arbetslöshetsförsäkringen innehåller och bör även i ett nytt regelverk innehålla både materiella och processuella regler. Utöver bestämmelser i den ovan angivna delgivningslagen bör det därför utredas om och i så fall vilka regler i förvaltningslagen som bör göras tillämpliga. Dessa förändringar behövs eftersom arbetslös- hetskassorna i stor utsträckning ägnar sig åt sådan handläggning av ärenden och myndighetsutövning som normalt styrs av förvaltnings- lagen. Dagens knapphändiga reglering avseende handläggning av ären- den inom arbetslöshetsförsäkringen är otillfredsställande och behöver kompletteras med grundläggande förvaltningsrättsliga bestämmelser för att öka förutsebarheten för enskilda och underlätta tillämpningen av försäkringen. Centrala förvaltningsrättsliga principer i förvaltningslagen bör införas Det är viktigt att allmänheten har förtroende för att arbetslöshets- försäkringen handhas på ett ansvarsfullt och korrekt sätt. Det är arbetslöshetskassorna och IAF som är beslutsinstanser i ärenden enligt . Arbetslöshetskassorna administrerar arbetslöshetsförsäkringen och beslutar i ärenden när enskilda gör anspråk på arbetslöshets- ersättning. Arbetslöshetskassorna ansvarar även för handläggningen av ärenden som inte behöver ha föregåtts av en ansökan om arbets- löshetsersättning. De har därvid ansvar för att på eget initiativ (ex officio) pröva ärenden om varning och avstängning från rätt till arbetslöshetsersättning, frånkännande av rätt till ersättning och åter- krav av arbetslöshetsersättning. Därutöver kan arbetslöshetskassorna även pröva enskildas rätt till ersättning i de fall en sökande anmäler ändrade förhållanden, t.ex. att han eller hon ska påbörja studier. Det finns relativt få handläggningsbestämmelser i . De ut- tryckliga bestämmelser som finns är av mer övergripande natur. Exempelvis anges det i 5 § att arbetslöshetskassorna handhar arbetslöshetsförsäkringen och i 47 § att kassorna prövar ansökan om arbetslöshetsersättning. Det saknas alltså närmare regler om hur själva prövningen av rätten till ersättning ska göras. Eftersom arbets- löshetskassorna inte heller är myndigheter omfattas de formellt inte av förvaltningslagen, även om den i praktiken ändå har tillämpats i stor utsträckning. Enligt utredningens uppfattning bör det i ett nytt regelverk för arbetslöshetsförsäkring tydliggöras vad som gäller vid arbetslöshets- kassornas handläggning, särskilt när det gäller bärande och centrala principer som utredningsskyldighet, kommunicering och motivering av beslut. Det behövs för att tydliggöra ramarna för handläggningen och få en enhetlig handläggningsprocess inom arbetslöshetsförsäk- ringen för alla arbetslöshetskassor, i syfte att stärka den sökandes rättssäkerhet. Vissa centrala förvaltningsrättsliga principer om hand- läggning av ärenden som gäller för myndigheter bör därför även gälla för arbetslöshetskassorna. Generella regler för förvaltningsärenden och myndighetsutövning finns i förvaltningslagen. Det finns även särskilda regler om hand- läggning anpassade till vissa angivna förmåner i socialförsäkringsbal- ken. Enligt utredningens uppfattning bör förvaltningslagen vara en utgångpunkt för en ny reglering för arbetslöshetsförsäkringen. I vissa fall kan det vara mer lämpligt att i stället använda särskilda regler som är anpassade till just sociala trygghetsförmåner. Nya handläggnings- bestämmelser för arbetslöshetsförsäkringen bör därför utformas med både förvaltningslagens och socialförsäkringsbalkens motsvarande regler som förebilder, men utifrån vad som är mest ändamålsenligt för varje enskild bestämmelse i det nya regelverket för arbetslöshets- försäkringen. Nästa fråga är hur den rättsliga regleringen bör se ut. Den kon- struktion som används i t.ex. socialtjänstlagen (2001:543) utgår från att vissa bestämmelser i förvaltningslagen görs direkt tillämpliga på socialnämndens verksamhet (se 11 kap. 8 § socialtjänstlagen). För- delen med en sådan lösning är bl.a. att den praxis som utvecklas i förvaltningslagen blir direkt tillämplig för socialnämndens ärendehand- läggning. Om denna lösning skulle väljas även för arbetslöshetsför- säkringen skulle praxis avseende förvaltningslagen på motsvarande sätt kunna tillämpas direkt på arbetslöshetskassornas ärendehandlägg- ning. En annan lösning kan vara att spegla vissa av förvaltningslagens bestämmelser, så som i socialförsäkringsbalken (se t.ex. 110 kap. 10 och 13 §§ och 113 kap. 3 och 5 §§ socialförsäkringsbalken). Det är också den strukturen som gäller enligt nuvarande ordning inom arbetslöshetsförsäkringen (se t.ex. bestämmelser om överklagande i 55 och 56 §§ och om ändring i 63 § ). I valet av att antingen hänvisa till att vissa bestämmelser i förvalt- ningslagen ska tillämpas på arbetslöshetskassornas handläggning eller att införa materiella bestämmelser med förvaltningslagens bestäm- melser som förebild, anser utredningen att den ordning som gäller även bör gälla i ett nytt regelverk. Så som utredningen har redo- gjort för i andra delar av betänkandet bör en ny lag om arbetslös- hetsförsäkring vara så sammanhållen som möjligt i syfte att tydlig- göra vad som gäller. Genom att föreslå uttryckliga bestämmelser i det nya regelverket för arbetslöshetsförsäkringen med förvaltnings- lagens motsvarigheter som förebild blir den föreslagna lagen både tydligare och mer sammanhållen. Bestämmelserna bör utformas så nära förvaltningslagens och, i förekommande fall, socialförsäkrings- balkens motsvarigheter som möjlig. Genom en sådan ordning skulle arbetslöshetskassorna kunna använda den praxis som kan komma att utvecklas för förvaltningslagen och socialförsäkringsbalken. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen bör omfattas av den nya lagens handläggningsbestämmelser IAF fattar beslut i samband med att myndigheten utfärdar intyg till personer som uppfyller villkoren för att med bibehållen ersättning söka arbete i något annat EU- eller EES-land eller i , s.k. U2- intyg. Därtill kan IAF under vissa förutsättningar föra talan i dom- stol, både till förmån för en sökande och för statens räkning. Till skillnad från vad som gäller för arbetslöshetskassorna om- fattas IAF, på samma sätt som andra myndigheter, av förvaltnings- lagen. Det innebär att den rättssäkerhet som kan uppnås för enskilda genom att göra vissa bestämmelser i förvaltningslagen tillämpliga på arbetslöshetskassornas handläggning av ärenden redan uppnås i ären- den som handläggs av IAF. Trots detta anser utredningen att IAF bör omfattas av de handläggningsregler som föreslås gälla för arbets- löshetsförsäkringen. Ett skäl är att det blir tydligare för enskilda som då kan hitta alla handläggningsregler för arbetslöshetsförsäkringen samlat. Ett annat skäl är att bestämmelser om handläggning inom arbetslöshetsförsäkringen kan utformas mer anpassat till försäkringens särart. Förvaltningslagen gäller subsidiärt i förhållande till speciallag- stiftningar, vilket innebär att bestämmelser av förvaltningsrättslig karaktär i lagen om arbetslöshetsförsäkring som i så fall kommer att gälla IAF har företräde framför motsvarande bestämmelser i förvalt- ningslagen. Däremot kommer övriga bestämmelser i förvaltnings- lagen att gälla för IAF, dvs. de bestämmelser som inte påverkas av den nya lagen om arbetslöshetsförsäkring. Delgivningslagen bör göras tillämplig på arbetslöshetsförsäkringen Som framgår ovan har utredningen i uppdrag att se över om bestäm- melser i delgivningslagen ska göras tillämpliga på arbetslöshetskassor- nas verksamhet, i syfte att öka förutsebarheten för enskilda och underlätta tillämpningen för arbetslöshetskassorna. En grundläggande princip i en rättsstat är att enskilda i mål och ärenden ska ges möjlighet att framföra sin uppfattning och därigenom kunna påverka det allmännas beslutsfattande i frågor som rör dem. Domstolar och andra myndigheter har därför en långtgående skyldighet att låta parter få ta del av information som finns i ett mål eller ärende, vilket bl.a. framgår av kommunikationsskyldigheten i 25 § förvaltnings- lagen. Som framgår ovan bör en ny lag om arbetslöshetsförsäkringen innehålla fler handläggningsregler i syfte att öka rättssäkerheten för enskilda. Det bör exempelvis införas regler om arbetslöshetskassornas kommunikationsskyldighet i ärenden om arbetslöshetsersättning. För myndigheter gäller delgivningslagen som föreskriver på vilket sätt myndigheter ska fullgöra kommunikationsskyldigheten. Delgivningsregleringens syfte är att skapa rimliga garantier för att den person som berörs har kunnat ta del av innehållet i aktuella handlingar. Bestämmelserna om delgivning fyller ur det perspektivet en viktig funktion. Det saknas motsvarande regler för arbetslöshets- kassorna. I syfte att uppnå den rättssäkerhet som enskilda har gent- emot myndigheter bör delgivningslagen göras direkt tillämplig på arbetslöshetskassornas handläggning i ärenden om arbetslöshets- ersättning. Förvaltningslagens tillämplighet på arbetslöshetskassorna bör utredas Som framgår ovan bör vissa centrala principer i förvaltningslagen gälla för arbetslöshetskassornas handläggning av ärenden om arbets- löshetsersättning genom uttryckliga bestämmelser i den nya lagen. Det finns emellertid anledning att se över om förvaltningslagen i sin helhet ska göras tillämplig på arbetslöshetskassornas verksamhet. Det finns andra bestämmelser i förvaltningslagen som kan vara värde- fulla för att uppnå en enhetlig och rättssäker administration av arbets- löshetsförsäkringen. Exempelvis kan det vara av värde för både arbets- löshetskassorna och sökanden att ha uttryckliga bestämmelser om partsinsyn, tolkning, ombud och jäv. För den sökande kan det finnas ett särskilt behov av att veta att ärenden avgörs så snart som möjlig för att arbetslöshetsersättningen inte ska försenas onödigt . Därmed kan även bestämmelserna i förvaltningslagen om åtgärder när handläggningen försenas vara av intresse. Utredningen bedömer inte att det ligger i utredningens uppdrag att se över om hela eller större delar av förvaltningslagen ska göras tillämplig på arbetslöshetskassornas verksamhet. Ett sådant arbete skulle dessutom kräva mer tid och resurser än vad utredningen har till sitt förfogande. Ett sådant arbete bör i stället utredas i särskild ordning. I en sådan utredning bör det i så fall även ses över om förvalt- ningslagen ska vara tillämplig på arbetslöshetskassornas handlägg- ning enligt lagen (1997:329) om arbetslöshetskassor, förkortad LAK. 18.4Ansökan om arbetslöshetsersättning och utfärdande av U2-intyg Förslag: Den som vill begära arbetslöshetsersättning ska ansöka om ersättningen hos arbetslöshetskassan. En ansökan ska inne- hålla de uppgifter som behövs i ärendet. Uppgifter om faktiska för- hållanden ska lämnas på heder och samvete. En ansökan om arbetslöshetsersättning ska göras senast vid utgången av månaden efter den månad som ansökan avser. Görs inte ansökan inom den angivna tiden ska rätten till arbetslös- hetsersättning för den månaden vara förlorad, om det inte finns särskilda skäl. Bestämmelser om ansökan bör förtydligas i den nya lagen I den nuvarande ordningen regleras ansökan om arbetslöshetsersätt- ning i 47 § . Det kommer även i ett nytt regelverk för arbets- löshetsförsäkringen att finnas behov av bestämmelser om ansökan eftersom dessa sätter de yttre ramarna för prövningen. När hand- läggningen av ärendet påbörjas genom en ansökan aktiveras en rad andra handläggningsregler, t.ex. den utrednings- och kommunika- tionsskyldighet för kassorna som föreslås i senare avsnitt. En ansökan om arbetslöshetsersättning ska lämnas in till den arbetslöshetskassa som en sökande är medlem i eller ansluten till. En särskild ordning gäller även för den som har valt att inte bli medlem i eller ansluta sig till någon arbetslöshetskassa. Ansökan ska då ställas till Alfa-kassan. Liksom omfattar ansökan både det initiala anspråket på ersättning och de löpande ansökningarna som görs genom tidrapporter. Vid den initiala prövningen kommer en arbets- löshetskassa att behöva fler uppgifter för att bedöma om en sökande har rätt till arbetslöshetsersättning, än vid de löpande ansöknings- tillfällena. Däremot kan prövningar som därefter sker löpande nor- malt göras mer summariska, givet att inga nya omständigheter upp- står som ändrar de tidigare förutsättningarna. Oavsett om det handlar om den första ansökan eller de efterföljande månadsvisa ansök- ningarna är det viktigt att arbetslöshetskassan har allt underlag som behövs för att kunna pröva om förutsättningarna är uppfyllda för rätt till arbetslöshetsersättning. En ansökan bör därför, liksom , innehålla de uppgifter som behövs i ärendet. Enligt utredningens uppfattning bör handläggningsbestämmel- serna, och då även regler om ansökan, tydliggöras och kompletteras. Den ordning för handläggning som gäller inom socialförsäkringen är enligt utredningen tydlig och har en struktur som är ändamåls- enlig. Utredningen anser att en ny bestämmelse om ansökan bör ut- formas med socialförsäkringsbalkens motsvarighet som förebild. Den bör emellertid anpassas till innehållet i 47 § , bl.a. till att det inte ska ställas krav på egenhändigt undertecknande, som gäller enligt 110 kap. 4 § socialförsäkringsbalken. Utredningen föreslår i detta betänkande att en ny arbetslöshets- försäkring ska vara grundad på inkomster och inte som . Det innebär att en sökande i stället för att uppfylla ett arbetsvillkor ska uppfylla ett inkomstvillkor för att ha rätt till arbets- löshetsersättning. I normalfallet ska en arbetslöshetskassa kunna kon- trollera en sökandes inkomster genom de månatliga inkomstdekla- rationer som lämnats till och som gjorts tillgängliga för arbetslöshetskassan. Därigenom ska arbetslöshetskassan kunna bedöma om en sökande uppfyller inkomstvillkoret och fastställa ersättningens längd och storlek. Med dessa uppgifter kommer arbetslöshetskassan även få information om en sökande under arbetslösheten t.ex. får lön från arbete eller uppbär en socialförsäkringsförmån. Genom en sådan ordning anser utredningen att det inte längre finns ett behov av en uttrycklig och specifik bestämmelse som innebär att det alltid ska lämnas in ett intyg av arbetsgivaren om den sökandes arbetsförhållanden och de uppgifter i övrigt som behövs för att bedöma rätten till ersättning. Utredningen föreslår därför att det ska finnas en mer generellt utformad uppgiftsskyldighet för arbetsgivare (se av- snitt 17.5). Uppgifter ska lämnas på heder och samvete Det är viktigt att de uppgifter som ligger till grund för ett beslut om arbetslöshetsersättning är riktiga, i syfte att rätt ersättning ska kunna betalas ut. Arbetslöshetsförsäkringen bygger i stor utsträck- ning på uppgifter som den sökande lämnar. Arbetslöshetskassorna har begränsade möjligheter att kontrollera samtliga uppgifter i ansökan. För att inskärpa vikten av att lämnade uppgifter är korrekta gäller att den sökande ska lämna uppgifter på heder och samvete samt intyga att lämnade uppgifter är riktiga och fullständiga. I en arbets- löshetsförsäkring grundad på inkomster från förvärvsarbete i stället för arbetad tid kommer arbetslöshetskassorna att kunna kontrollera fler uppgifter, t.ex. genom den arbetsgivardeklaration som arbets- givare ska lämna till . Det kommer dock även i en arbets- löshetsförsäkring grundad på inkomster att finnas nödvändiga upp- gifter som endast förfogas av den sökande. Det är självklart viktigt att dessa uppgifter är riktiga. Enligt utredningens uppfattning finns det även i fortsättningen ett behov av regler som inskärper vikten av att lämnade uppgifter är riktiga och korrekta. De regler som gäller om att en sökande ska lämna uppgifter på heder och samvete bör därför gälla även i ett nytt regelverk för arbetslöshetsförsäkringen. Utredningen föreslår också att en sökande enligt den nya lagen, genom en tydligare reglering, ska ha ett mer övergripande ansvar att medverka i utredningen av ärenden jämfört med tidigare. Därutöver bör han eller hon vara skyldig att liksom anmäla ändrade för- hållanden av betydelse för rätten till arbetslöshetsersättning (se vidare i kapitlet). En kortare tidsgräns för när en ansökan senast ska göras bör införas Det är viktigt att arbetslöshetskassorna kan kontrollera att villkoren för rätten till arbetslöshetsersättning är uppfyllda. Enligt den nu- varande ordningen kan, som framgår ovan, en sökande lämna in sin ansökan så långt som efter den tidpunkt som ersätt- ningen avser. Om en ansökan kommer in långt som ansökan avser blir det svårt och i bland omöjligt för en arbetslös- hetskassa att utreda om förutsättningarna för rätt till arbetslöshets- ersättning är uppfyllda. Det kan t.ex. vara svårt att kontrollera huru- vida en sökande faktiskt har varit aktivt arbetssökande om det gått alltför mellan arbetslöshetens inträde och ansökan om arbets- löshetsersättning. Utredningen anser mot den bakgrunden att det är rimligt att begränsa hur det får gå innan en sökande ska kunna ansöka om och ha rätt till arbetslöshetsersättning. Arbetslöshetsersättning är en ersättning som ska ersätta ett inkomst- bortfall. Som framgår ovan föreslår utredningen att inkomstbort- fallet ska bedömas . Inkomstbortfallet kommer även att i många fall kunna kontrolleras i efterhand genom månadsvisa arbets- givardeklarationer på individnivå. För samma månad bör den sök- ande bedömas utifrån de allmänna villkoren, dvs. om han eller hon är arbetslös och står till arbetsmarknadens förfogande. Därtill före- slår utredningen att utbetalning av arbetslöshetsersättning bör göras i efterskott. Enligt utredningens uppfattning bör en tids- gräns för ansökan om arbetslöshetsersättning anpassas till den delvis nya regleringen som utgår från att bedömningen av rätten till ersätt- ning görs över en hel månad. Det är mot den bakgrunden ändamåls- enligt att en ansökan om arbetslöshetsersättning ska göras senast vid utgången av månaden efter den månad som ansökan avser. Genom en sådan ordning ges arbetslöshetskassorna reella möjligheter att utreda om alla villkor är uppfyllda för rätt till ersättning. En sådan ordning innebär också en viss anpassning till vad som gäller för andra förmånssystem, t.ex. enligt förordningen (2017:819) om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser. Följden av att en ansökan inte görs föreslås vara att ersätt- ningsrätten går förlorad för den aktuella månaden om det inte finns särskilda skäl mot detta. Vad som kan utgöra särskilda skäl får av- göras från fall till fall. Som exempel på vad som skulle kunna vara särskilda skäl kan dock nämnas tekniska störningar i datatrafik, om ansökan görs elektroniskt. Särskilda skäl skulle också kunna vara om en sökande på grund av sjukdom är förhindrad att ansöka . Det kan röra sig om både sökandens sjukdom och sjukdom i familjen. Även andra trängande familjeangelägenheter kan utgöra särskilda skäl att inte lämna in en ansökan . Utredningen föreslår att en ansökan som kommer in för sent ska kunna avvisas (se avsnitt 18.5.4). Av 2 § bidragsbrottslagen (2007:612) framgår att den som lämnar oriktiga uppgifter eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lag eller förordning, och på så sätt orsakar fara för att en ekonomisk förmån felaktigt betalas ut eller betalas ut med ett för högt belopp, döms för bidragsbrott till fäng- else i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Av 15 kap. 10 § framgår att den som på annat sätt än muntligen lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen, när upp- giften enligt lag eller annan författning lämnas på heder och samvete eller under annan liknande försäkran, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för osann försäkran till böter eller fängelse . Genom den ordning som gäller och som även föreslås gälla i en ny arbetslöshetsförsäkring, dvs. att den sökande på heder och samvete ska lämna de uppgifter som behövs i ett ärende om arbets- löshetsersättning, kommer straffbestämmelsen om osann eller vårds- lös försäkran i 15 kap. 10 § även att vara tillämplig , under förutsättning att uppgifterna lämnas skriftligen. Den som lämnar oriktiga uppgifter kan, liksom , även komma att straffas enligt bidragsbrottslagen. 18.4.2Ansökan om utfärdande av U2-intyg Förslag: Den som vill begära intyg om att med bibehållen arbets- löshetsersättning söka arbete i något annat EU- eller EES-land eller i ska ansöka om intyget hos Inspektionen för arbets- löshetsförsäkringen.