sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — Trots att bestämmelsen om åklagarens talerätt inte är uttryckligen begränsad till äktenskap som ingåtts enligt svensk lag, är det så att den i praktiken inte fyller någon funktion när det gäller äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag. Dessa hanteras i stället enligt reglerna i IÄL. Om det finns förutsättningar att erkänna ett äktenskap här i landet vidtar svensk åklagare enligt vad som framkommit inte åtgärder för att upplösa det. Utredningen bedömer mot denna bakgrund att det bör förtydligas att åklagarens möjlighet att föra talan om upplösning av ett äktenskap som ingåtts när någon redan är gift inte gäller äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag. Samma överväganden gör sig gällande i förhållande till de övriga former av äktenskap som omfattas av bestämmelsen, dvs. barn- och tvångsäktenskap samt släktskapsfall. Utredningen föreslår att en bestämmelse om detta införs i ett nytt fjärde stycke i paragrafen. I klargörande syfte föreslås vidare att det i paragrafen införs en hänvisning till bestämmelserna om ickeerkännande av utländska äktenskap i 1 kap. 8 a § IÄL. Enligt utredningens bedömning finns det däremot inte anledning att begränsa parternas egna möjligheter att begära omedelbar äktenskapsskillnad enligt 5 kap. 5 § första och andra stycket ÄktB. Eftersom det handlar om äktenskap som är oacceptabla i framstår det som rimligt att de berörda makarna själva kan ta initiativ till en upplösning av äktenskapet utan föregående betänketid. Någon sådan begränsning föreslås därför inte. Utredningens bedömning: Det finns inte behov av några förändringar när det gäller regleringen av utländska tvångsäktenskap. är frågan om erkännande av utländska tvångsäktenskap strängt reglerad. Förbudet mot erkännande av utländska tvångsäktenskap gällde redan från början oavsett parternas anknytning till Andra utländska äktenskap som inte erkänns i när äktenskapet ingicks. Som denna och tidigare utredningar på området har redogjort för kan ett nekat erkännande i vissa fall leda till effekter som inte framstår som rimliga. Därför infördes en möjlighet att göra undantag från erkännandeförbudet, en s.k. ventil, vid särskilda skäl (prop. 2003/04:48 s. 32). ansåg regeringen att det fanns skäl att ytterligare betona den restriktivitet som ska gälla och undantaget snävades därför in till att numera endast kunna tillämpas vid synnerliga skäl. har därefter tillkännagett att regeringen bör återkomma till med lagförslag som innebär att möjligheten att i undantagsfall erkänna tvångsäktenskap begränsas ytterligare (betänkande 2016/17:CU10 punkt 1, rskr. 2016/17:189, jfr även 2018/19:CU7 punkt 1, rskr. 2018/19:180). Det finns inte något krav på anknytning genom medborgarskap eller hemvist för att ett tvångsäktenskap ska vägras erkännande enligt 1 kap. 8 a § första stycket tredje punkten IÄL. Frågan är om det trots detta finns anledning att ytterligare begränsa erkännandet av utländska tvångsäktenskap. Enligt utredningens bedömning kan i huvudsak två alternativ övervägas. För det första kan diskuteras om det nuvarande kravet på att det ska vara sannolikt att det är fråga om ett äktenskap som har ingåtts under tvång skulle kunna sänkas, t.ex. till att det kan antas att äktenskapet har ingåtts under tvång. För det andra skulle det kunna övervägas om möjligheten att undantagsvis erkänna ett tvångsäktenskap vid synnerliga skäl bör tas bort. När det till en början gäller frågan om beviskravet har framhållits att enbart ett enkelt påstående om tvång inte innebär att kravet på sannolikhet är uppfyllt. Däremot kan t.ex. konkreta och preciserade uppgifter som lämnats under en inledd förundersökning utgöra tillräckligt underlag. Tvånget ska ha varit av sådan karaktär att det skulle ha utgjort en straffbar handling enligt svensk lag. Det har inte uteslutits att det även kan förekomma andra situationer i vilka det utövade tvånget framstår som så allvarligt att äktenskapet inte bör erkännas. Avsikten är dock inte att bestämmelsen ska komma till användning om påtryckningarna varit av mindre ingripande karaktär, SOU 2020:2Andra utländska äktenskap som inte erkänns i och den enskilde därför haft reella möjligheter att själv besluta i frågan. Så har ansetts vara fallet t.ex. om den som ingått äktenskap valt att göra det för att inte dra på sig familjens misshag eller för att inte gå miste om en förmån (prop. 2003/04: 48 s. 55 f.). Ett sänkt beviskrav riskerar att göra regleringen mindre rättssäker och innebär en otydligare reglering av vad som avses med ett tvångsäktenskap. Under utredningens arbete har inte framkommit att det gällande beviskravet skulle vara problematiskt. Det finns anledning att anta att ett lägre krav inte skulle leda till någon förändring i praktiken, eftersom de berörda parterna över huvud taget ofta inte vågar berätta för myndigheterna om påtryckningar. Utredningens bedömning är därför, i likhet med de bedömningar som gjorts i tidigare lagstiftningsärenden, att det gällande kravet på sannolikhet inte bör ändras.10 Enligt utredningens bedömning finns det inte heller skäl att ta bort möjligheten att göra undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl. En sådan ändring skulle kräva att det går att förutse att ett nekat erkännande inte i något fall kommer att leda till ett orimligt resultat eller ett ställningstagande att konsekvenser för någon enskild aldrig – hur allvarliga de än må vara – kan väga tyngre än skälen som motiverar förbudet. Inte heller när det gäller tvångsäktenskap är det dock möjligt att göra en sådan bedömning (jfr regleringen av äktenskap i vilka någon av parterna är vid prövningen, prop. 2017/18:288 s. 254 f.). Ett slopande av undantagsbestämmelsen vid synnerliga skäl skulle få svåröverblickbara konsekvenser för de berörda. Utredningen konstaterar vidare att möjligheten att göra undantag från erkännandeförbudet mot tvångsäktenskap är mycket restriktiv. Det bör även beaktas att det inte är aktuellt att ta bort bestämmelsen om synnerliga skäl såvitt avser de övriga kategorier av äktenskap som omfattas av erkännandeförbudet i 1 kap. 8 a § IÄL. Samma typer av överväganden gör sig gällande också i förhållande till tvångsäktenskap. Utredningens slutsats är därför att undantagsbestämmelsen vid synnerliga skäl även i fortsättningen bör finnas kvar. 10SOU 2012:35 s. 240. Se även SOU 2017:96 s. 105, i vilken en sänkt tröskel för tvångsäktenskap diskuterades som en tänkbar väg för att stärka skyddet mot barnäktenskap men avfärdades. Andra utländska äktenskap som inte erkänns i Sammantaget gör utredningen bedömningen att regleringen i IÄL innebär ett starkt skydd mot utländska tvångsäktenskap och att det inte finns behov av några förändringar i detta avseende. 11.6Myndigheternas prövning av frågor om erkännande av utländska äktenskap Utredningens bedömning: Ordningen för myndigheternas prövning av frågor om erkännande av utländska äktenskap bör inte ändras. Som har redogjorts för i avsnitt 4.3.3 kan frågan om erkännande av ett utländskt äktenskap prövas i olika sammanhang och av olika myndigheter. Det är vanligt att frågan prövas i ett folkbokföringsärende vid eller i ett ärende om uppehållstillstånd vid . En prövning kan även ske i domstol, prejudiciellt eller slutligt, samt inom ramen för den prövning av ekonomiskt bistånd och förmåner som görs av socialtjänsterna, och . Vad som är en lämplig ordning för prövningen av erkännande av utländska äktenskap har berörts i tidigare lagstiftningssammanhang (prop. 2003/04:48 s. 34 f., prop. 2013/14:208 s. 37, prop. 2017/18:288 s. 30 och SOU 2017:96 s. 116). Frågan har även uppmärksammats i på så sätt att civilutskottet uttalat att det förutsätter att regeringen tar initiativ till en översyn av frågan (betänkande 2018/19:CU4 s. 16). Ett alternativ till dagens system med prövning av olika myndigheter samt av domstol skulle kunna vara att låta en särskilt utsedd myndighet ta ställning till frågor om erkännande av utländska äktenskap på ett sätt som får rättskraft i andra sammanhang där frågan om äkten- Andra utländska äktenskap som inte erkänns i skapets erkännande kan ha betydelse. Det skulle t.ex. kunna vara , allmän domstol eller förvaltningsdomstol eller en helt ny myndighet. En sådan ordning skulle kunna tänkas bidra till en enhetlig prövning och det skulle bli tydligt för enskilda vad som gäller för deras äktenskap. Som konstaterats i tidigare förarbeten finns det dock fördelar med den flexibilitet som gäller. Det kan vara till fördel för den enskilde att det finns utrymme att komma till olika slutsatser i erkännandefrågan beroende på omständigheterna i det sammanhang där frågan prövas. På så sätt skapas förutsättningar att särskilt beakta en utsatt persons intressen i en specifik situation. Exempelvis kan besluta att inte folkbokföra en person som gift, medan en allmän domstol i samband med t.ex. en arvstvist, eller någon annan civilrättslig fråga, inom ramen för den prejudiciella bedömningen har utrymme att göra en annan bedömning för att undvika orimliga konsekvenser för de berörda (prop. 2003/04:48 s. 35 och prop. 2017/18:288 s. 30). Inte minst intresset av att värna enskildas ekonomiska rättigheter talar för den rådande ordningen. Förslagen i detta betänkande innebär att det införs en tydlig huvudregel om att merparten av de äktenskapskategorier som omfattas av 1 kap. 1 8 a § i IÄL ska vägras erkännande oavsett om någon anknytning till fanns vid äktenskapets ingående. Avsteg från denna utgångspunkt ska göras med restriktivitet. För t.ex. del kommer det sällan att bli aktuellt.11 Förslagen innebär alltså att rättsläget klargörs på ett sätt som underlättar bedömningar för både enskilda och myndigheter. Utredningens förslag om att tillhandahålla bättre information om erkännande av utländska äktenskap (se kap. 13) ökar dessutom förutsebarheten för berörda personer. För det fall frågan om ett utländskt äktenskaps giltighet trots allt skulle vara oklar har parterna möjlighet att få saken prövad i allmän domstol (14 kap. 2 ÄktB). En dom i ett mål om fastställande av att äktenskapet består eller inte består har rättskraft i alla andra sammanhang där frågan har betydelse. Rätt att väcka en sådan talan har bl.a. den som har hemvist här i landet och den som är svensk medborgare och har hemvist här i landet. Detsamma gäller om svaranden har hemvist här i landet (se 3 kap. 1 och 2 §§ IÄL). 11Enligt uppgift tillämpade inte bestämmelsen om synnerliga skäl i något fall, se SOU 2017:96 s. 112. Andra utländska äktenskap som inte erkänns i Dessutom kan den som inte är part i det utländska äktenskapet, men ändå har ett intresse i saken, få frågan prövad genom en sedvanlig fastställelsetalan (13 kap. 2 § ). På ett övergripande plan underlättar dessutom det förhållandet att t.ex. beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, och att det allmänna ombudet vid har möjlighet att driva mål till högsta instans, en enhetlig tillämpning av regelverket (prop. 2017/18:288 s. 30). Det har inte framkommit – varken inom ramen för denna utredning eller i samband med tidigare lagstiftningsärenden som berört frågan – att ordningen för myndigheternas prövning skulle utgöra något problem i praktiken. Sammantaget finns det enligt utredningens bedömning goda möjligheter för de som kan ha ett intresse av detta att få frågan om ett utländskt äktenskap prövad. En ordning som innebär att en särskilt utsedd myndighet skulle ta ställning till frågor om erkännande på ett sätt som får rättskraft i andra sammanhang tillgodoser inte de krav på flexibilitet som lagstiftningen bör erbjuda. Det saknas därför skäl att ändra den ordning som gällt för att pröva om ett utländskt äktenskap erkänns. Inte heller när det gäller handläggning finns det anledning att föreslå några förändringar. Däremot kan det finnas skäl för att överväga att göra en översyn av sådana månggiften som redan förekommer i folkbokföringen för att säkerställa att registreringarna är korrekta (se kap. 14). 12Faderskapet till barn som vid födelsen hade hemvist utomlands Utredningens förslag: Vid bedömningen av om en man ska anses som far till ett barn som vid födelsen hade sin hemvist utomlands, ska frågan om mannen är eller har varit gift med barnets mor bedömas enligt den lag som gäller för faderskapspresumtionen. En bestämmelse om detta införs i 2 § lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor. 12.1Gällande bestämmelser om tillämplig lag för legala faderskapspresumtioner på grund av äktenskap Bestämmelser om faderskap till barn i internationella situationer finns i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor (IFL). I 2 § regleras tillämplig lag för frågan om faderskap direkt på grund av lag. Tillämpningsområdet är alltså begränsat till legala faderskapspresumtioner på grund av äktenskap. Huvudregeln i paragrafens första mening är begränsad till barn som inte från början har hemvist i . Om barnet vid födelsen fick hemvist i en främmande stat ska faderskapsfrågan bedömas enligt den statens lag. Någon möjlighet att tillämpa annan lag finns inte om barnet vid födelsen blev medborgare i samma stat. Är barnet statslöst är det också hänvisat till hemvistlandets lag. Om barnet vid födelsen blev medborgare i en annan stat än hemvistlandet avgör lagen i hemvistlandet normalt ändå om en legal faderskapspresumtion är tillämplig. Endast om någon sådan inte gäller enligt Faderskapet till barn som vid födelsen hade hemvist utomlands hemvistlandets lag, ska lagen i det land där barnet vid födelsen blev medborgare tillämpas. Detta torde inträffa endast i undantagsfall. Genom att bestämmelserna får denna utformning undviks att mer än en man utpekas som far till barnet.1 När ett barn flyttar till kan det framgå av t.ex. ett intyg eller registrering från myndigheterna i barnets tidigare hemvistland att mannen i äktenskapet enligt det landets lag anses som barnets far. Faderskapet kan då antecknas i den svenska folkbokföringen utan att det behöver fastställas i vilket land barnet blev medborgare vid födelsen eller vad lagen i det landet innehåller. Andra meningen i paragrafen gäller barn som vid födelsen fick hemvist i . För dem ska frågan om vem som på grund av lag är att anse som deras far alltid bedömas enligt svensk lag oavsett barnets medborgarskap. Även om en faderskapspresumtion gäller enligt lagen i en främmande stat där barnet vid födelsen blev medborgare, kommer någon sådan presumtion alltså inte att bli tillämplig här, om inte förutsättningarna är uppfyllda enligt svensk lag. I enlighet med det som beskrivits ovan ska frågan om en legal faderskapspresumtion på grund av äktenskap normalt bedömas enligt lagen i den stat där barnet hade sin hemvist vid födelsen. Om barnet hade sin hemvist i ett annat land än bedöms faderskapet alltså enligt det landets lag. Eftersom bestämmelsens tillämpning förutsätter att mannen är eller har varit gift med barnets mor blir dock frågan enligt vilket lands lag äktenskapets giltighet ska bedömas. Det är en s.k. prejucidiell fråga. Som redogjorts för i bl.a. avsnitt 7.2.2 och 7.6.1 har det ansetts att en prejudiciell prövning av äktenskapsfrågan i de flesta fall bör göras enligt lagen i det land där frågan bedöms, dvs. svensk lag om frågan prövas i (lex fori). Det skulle i det här sammanhanget innebära att mannen i äktenskapet inte anses som barnets far om han inte betraktas som gift med barnets mor enligt bestämmelserna i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). Av dessa framgår att bl.a. barnäktenskap ska vägras erkännande trots att äktenskapet ingåtts vid en tid- 1984/85:124 s. 42. Faderskapet till barn som vid födelsen hade hemvist utomlands punkt då parterna saknade anknytning till genom medborgarskap eller hemvist. Utredningens förslag innebär att detsamma ska gälla i månggiftessituationer och släktskapsfall (se kap. 9 och 11). Enligt allmänna internationellt privaträttsliga principer anses det dock finnas ett visst utrymme att i stället bedöma prejudiciella frågor enligt lagen i det land som gäller för huvudfrågan (lex causa). Det skulle i det här sammanhanget innebära det landets lag som enligt 2 § IFL gäller för faderskapet. Som exempel kan nämnas att ett barn vid födelsen har hemvist i . Enligt syrisk lag anses en man som barnets far eftersom han är gift med barnets mor. Även om det är fråga om ett månggifte och äktenskapet inte erkänns i , skulle faderskapspresumtionen gälla här i landet. Hur bestämmelsen i 2 § IFL ska tillämpas i situationer där ett äktenskap inte erkänns i är inte helt klart. När IFL infördes fanns inte bestämmelserna om icke-erkännande av äktenskap i 1 kap. 8 a § IÄL. Någon vägledning i förarbetena till IFL ges därför inte. Det finns inte heller någon vägledande rättspraxis i frågan. har dock valt att tillämpa bestämmelsen i 2 § IFL så att en utländsk faderskapspresumtion gäller i , även om moderns äktenskap inte erkänns här i landet2. Även har detta som utgångspunkt vid ansökningar om uppehållstillstånd3. Även enligt utredningens bedömning finns det ur ett barnperspektiv skäl att tillämpa bestämmelsen i 2 § IFL på det sättet att ett faderskap grundat direkt på utländsk lag gäller även om äktenskapet i sig inte erkänns i , men är giltigt i det land där barnet vid födelsen fick hemvist. Detsamma gäller i den situationen att faderskapet följer av lagen i det land där barnet blev medborgare vid födelsen. Lagstiftningens utgångspunkt är att det för barn födda utanför är naturligt och förenligt med barnets bästa att en faderskapspresumtion som gäller enligt lagen i barnets hemvist- eller medborgarland också ska gälla när barnet byter hemvistland.4 Dessa intressen gör sig gällande även om det från det allmännas sida finns skäl att ha invändningar mot föräldrarnas äktenskap. Frågan om äktenskapet har i detta sammanhang ett så nära samband med tillämpningen av faderskapspresumtionen att det framstår som rimligt att den avgörs enligt samma lands lag. 2Skatteverket (2016), Ställningstagande – Faderskap i internationella förhållanden. 3Att faderskapspresumtionen i regel gäller trots att äktenskapet inte erkänns i nämns även i prop. 2017/18:288 s. 17. 1984/85:124 s. 22. Faderskapet till barn som vid födelsen hade hemvist utomlands Hänsyn bör tas till att barnet och familjen kan ha inrättat sig efter de familjerättsliga förhållandena i sitt ursprungliga hemland. Om faderskapspresumtionen inte skulle fortsätta att gälla i , kan faderskapet behöva utredas och fastställas här. Det kan vara förenat med svårigheter för barn som fötts utomlands. Mannen och även modern kan befinna sig utomlands på okänd ort eller vara avliden. I förlängningen kan detta få konsekvenser när det gäller bl.a. frågor om vårdnaden om barnet och barnets rätt till arv. Att faderskapspresumtionen inte gäller kan även inverka på möjligheterna för barnet att få uppehållstillstånd på grund av anknytning. Frågan om tillämpningen av 2 § IFL i situationer där ett utländskt äktenskap inte erkänns i har praktisk betydelse i flera sammanhang. Den aktualiseras vid handläggning av frågor om folkbokföring och vid handläggning av ärenden om uppehållstillstånd. Frågan kan även aktualiseras i domstol och vid andra myndigheters handläggning. Frågan kommer att få ökad betydelse om 1 kap. 8 a § IÄL ändras på det sätt som utredningen föreslår, dvs. så att huvudregeln blir att utländska månggiften som regel inte ska erkännas i , oavsett anknytning hit när äktenskapet ingicks. Mot denna bakgrund, och i syfte att säkerställa en tillämpning av 2 § IFL som är förenlig med barnets bästa, föreslår utredningen att det i paragrafen införs en bestämmelse som klargör att frågan om en man är eller har varit gift med barnets mor i detta sammanhang ska bedömas enligt den statens lag som gäller för faderskapspresumtionen. 13Bättre information till berörda personer Utredningens bedömning: Regeringen bör överväga att ge i uppdrag att ta fram information till berörda personer om erkännande av utländska äktenskap i . Bestämmelserna om erkännande av utländska äktenskap i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) kan vara svåra att ta till sig, framför allt för personer som är nyinflyttade till . tillhandahåller varken eller , som oftast är de myndigheter där frågan om erkännande aktualiseras, regelmässigt någon särskild information till berörda personer avseende frågan om utländska äktenskaps giltighet i . Det finns visserligen en rättslig vägledning på webbplats som innehåller allmän information om giltigheten av vigslar, bl.a. sådana som ingåtts enligt utländsk lag.1 Även webbplats innehåller viss information om bl.a. möjligheterna till uppehållstillstånd för att flytta till en make, maka, registrerad partner eller sambo i Sverige.2 Frågan om erkännande av utländska äktenskap berörs dock inte. Vidare informerar berörda om barn- och tvångsäktenskap när sådana frågor aktualiseras i asylärenden, utifrån material från . 1https:///rattsligvagledning/edition/2019.7/330281.html. 2https:///Privatpersoner/Flytta-till-nagon-i-Sverige/Gift- registrerad-partner-eller-sambo.html. Bättre information till berörda personer Myndigheterna har även möjlighet att informera berörda parter i samband med muntlig handläggning/personlig inställelse samt vid andra tillfällen då de kommer i kontakt med enskilda ärenden som aktualiserar bestämmelserna i . Trots att viss information tillhandahålls eller finns tillgänglig är det enligt utredningens bedömning angeläget att standardiserad och lättbegriplig skriftlig information tas fram om erkännande av utländska äktenskap och att informationen når de som är berörda. Av informationen bör bl.a. framgå vilka äktenskap som normalt inte erkänns i , vad det innebär att betraktas som gift respektive ogift här i landet och att saken kan ha betydelse för frågor om bl.a. förmögenhetsförhållanden, underhåll, arv samt vårdnad och faderskap. Av informationen bör också framgå vilka möjligheter som finns för de berörda att få frågan om äktenskapets erkännande prövad en gång för alla genom en fastställelsetalan i domstol. Informationen bör, förutom på svenska, finnas tillgänglig på andra språk som kan vara relevanta. Informationen bör regelmässigt ges till enskilda när frågor om utländska äktenskap är aktuella, främst av och men även av andra myndigheter när det kan finnas behov av det, t.ex. , och kommunernas socialtjänster. Åtgärden skulle bidra till att avhjälpa den osäkerhet som enskilda kan uppleva i frågor om huruvida deras äktenskap gäller i . I förlängningen kan informationen även medverka till att de berörda vidtar sådana åtgärder som de bedömer är önskvärda på grund av att ett äktenskap inte gäller i . Det kan handla om t.ex. förmögenhetsöverföringar parterna emellan och/eller upprättande av testamenten. Eftersom det är som handlägger registreringen av utländska äktenskap i folkbokföringen, och i regel kommer i kontakt med erkännandefrågan på ett tidigt stadium, är det lämpligt att det är den myndigheten som ges i uppdrag att ta fram informationen, eventuellt i samarbete med andra myndigheter som exempelvis . Utredningens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser om erkännande i IÄL ska gälla för äktenskap som har ingåtts före ikraftträdandet. Det är angeläget att utredningens förslag genomförs . Med beaktande av bl.a. remiss- och beredningsarbete bedöms ikraftträdandet tidigast kunna ske . Vid införande av ny civillagstiftning brukar tillses att de nya reglerna inte ingriper i existerande rättsförhållanden. En allmän utgångspunkt är att nya bestämmelser inte bör tillämpas för rättigheter och skyldigheter som har uppkommit före ikraftträdandet. När erkännandeförbudet för tvångsäktenskap och äktenskap som ingåtts i strid mot något äktenskapshinder enligt svensk lag infördes övervägdes vissa alternativa övergångslösningar.