sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Hovrätten fann inte skäl att ändra vad tings- rätten hade bestämt i fråga om påföljd. Hovrätten fastställde tingsrättens domslut utan några ändringar. Hovrätten för mål nr B 4548-17 Åklagaren yrkade ansvar för TN för djurplågeri under påstående att TN med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt drygt 6 000 slaktkycklingar för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att TN hade transporterat kycklingarna varvid TN utfört transporten trots att erforderliga tillstånd såsom kompetensbevis och transportörstillstånd saknats samt att TN använt sig av ett icke godkänt djurtransportfordon vilket saknat funge- rande/tillräckligt ventilations-/klimatsystem och att 3 863 kycklingar hade dött dog under transporten till följd av värme, cirkulations- rubbningar och/eller kvävning. Tingsrätten fann bl.a. utrett att det under den aktuella transporten hade dött 3 863 slaktkycklingar av 6 060 stycken samt att ytterligare 20 fåglar fått avlivas efter levandedjurbesiktningen. Vidare konsta- terade tingsrätten att de döda fåglarna visat akuta cirkulationsrubb- ningar som orsakats av extrem värme med vätskeansamling i lungorna, hyperemi och ödem, som är ett vanligt fynd vid allmän cirkulations- rubbning. Tingsrätten uttalade också att lungorna nästan var svarta p.ga. höggradig hyperemi och att skummig ödemvätska kunde pressas ur dem, vilket är en typisk bild vid kvävning. Tingsrätten konsta- terade att avlivning genom kvävning innebär ett lidande för djuret. Vidare konstaterade tingsrätten att TN hade utfört transporten trots att erforderliga tillstånd saknats samt att han hade använt sig av ett icke godkänt djurtransportfordon. Tingsrätten fann dock att TN varken agerat uppsåtligen eller av grov oaktsamhet och ogillade därför åtalet. Åklagaren yrkade att TN skulle dömas för djurplågeri. Hovrätten instämde i vad tingsrätten hade funnit utrett när det gällde transporten och dess följder samt att TN hade utfört trans- porten utan erforderliga tillstånd och med ett fordon som inte varit godkänt för djurtransport. Hovrätten fann vidare utrett att kyck- lingarna hade varit utsatta för ett otillbörligt lidande av inte obetyd- lig intensitet och varaktighet samt att de objektiva rekvisiten för djurplågeri var uppfyllda. Hovrätten bedömde att TN hade handlat grovt oaktsamt och att han därmed skulle dömas för djurplågeri. Vid påföljdsbedömningen beaktade hovrätten att händelseför- loppet hade begränsats och att gärningen inte hade varit uppsåtlig, men också att gärningen orsakat ett stort antal djur ett omfattande lidande. Hovrätten ansåg att gärningen var så allvarlig att påföljden inte kunde stanna vid böter och bestämde den till villkorlig dom och ett måttligt bötesstraff. Med ändring av tingsrättens dom i dömde hovrätten TN för djur- plågeri till villkorlig dom och 60 dagsböter. mål nr B 2888-17 Åklagaren yrkade ansvar för KGA för djurplågeri under påstående att KGA med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt sina nöt- kreatur för otillbörligt lidande under i vart fall fram till utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gäll- ande att KGA inte hade tillsett att djuren haft tillräckligt med vatten och foder eller foder av tillräcklig kvalitet, varvid djuren blivit av- magrade och underutvecklade. Vidare gjorde åklagaren gällande att sjuka djur inte hade fått erforderlig vård eller avlivats utan dröjsmål samt att det hade saknats torra och rena liggplatser och att de djur som gått ute hade saknat skydd mot väder och vind. Vidare yrkade åklagaren ansvar för KGA för djurplågeri under påstående att han med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en ko får lidande mellan och utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att KGA inte hade haft tillräcklig tillsyn över djuret och inte tillsett att kon, som efter en kalvning fått livmoderframfall, kommit under vård eller avlivats. Kon hade enligt åklagaren i stället blivit liggande på marken i utan möjlighet att få i sig foder eller vatten eller att få skydd mot väder eller vilda djur, varvid vilda djur hade ätit på den levande kon. Vidare gjorde åklagaren gällande att KGA hade avlivat djuret på ett sätt som medfört lidande för djuret utan godtagbara skäl, genom att han inte hade bedövat djuret på föreskrivet sätt innan avblodning påbörjats och avblod- ningen hade således utförts när kon var vaken med upprepade snitt under ett utdraget förlopp. I fråga om åtalet för djurplågeri fram till konstaterade tingsrätten bl.a. att 35 djur hade omhändertagits efter kontroll, och att skä- len för omhändertagandet var att djuren var för små och för magra. Tingsrätten fann också klarlagt att djuren genom att få lite och/eller för dåligt foder hade lidit och att lidandet hade pågått under i vart Tingsrätten konstaterade att genom att inte se till att djuren hade fått tillräckligt med foder av god kvalitet hade KGA av grov oaktsamhet genom vanvård utsatt 35 nötkreatur för otillbörligt lidande. Vidare konstaterades att fyra djur hade varit så sjuka att de hade avlivats, och att det var utrett att dessa djur hade varit sjuka under ca en veckas tid utan att KGA hade kontaktat veterinär eller avlivat dem. Tingsrätten fann att de därigenom hade utsatts för otillbörligt lidande och att KGA i vart fall handlat grovt oaktsamt. Tingsrätten fann också utrett att utegångsdjuren hade saknat tillräckligt skydd för väder och vind i hagen och att djur, såväl ute som inne, samt kalvarna i kalvhyddorna hade saknat torra och rena liggplatser. Dessa brister hade enligt tingsrätten inte varit till- fälliga och de hade orsakat djuren lidande. Tingsrätten fann att KGA av grov oaktsamhet hade utsatt djuren för otillbörligt lidande. Tings- rätten fann vidare att utredningen inte var sådan att åtalet kunde bi- fallas i den del som avsåg brist på vatten, men fann åtalet för djur- plågeri i övrigt styrkt. I fråga om åtalet för djurplågeri beträffande en ko konstaterade tingsrätten utrett att kon efter kalvningen eller hade blivit förlamad och att kon varit skadad efter att ha angripits av djur. Vidare fann tingsrätten att KGA, med hänsyn till de skador djuret haft, borde ha tillkallat veterinär alter- nativt avlivat djuret omgående och att han genom att vänta hade utsatt djuret för otillbörligt lidande. När det gäller frågan hur avlivningen av kon gick till fann tingsrätten visat att kon inte varit bedövad när avblodningen skedde. Tingsrätten konstaterade vidare att avblodning utan bedövning innebär lidande för djuret samt att det hade varit fråga om ett utdraget förlopp och att det inte funnits god- tagbara skäl för KGA:s handlande. Tingsrätten ansåg att KGA i vart fall hade agerat grovt oaktsamt och fann därmed åtalet för djurplågeri styrkt. I fråga om påföljd uttalade tingsrätten att det sammantagna straff- värdet för gärningarna uppgick till sex månaders fängelse. Eftersom det inte var fråga om brott av sådan art att fängelse måste väljas som påföljd ansåg tingsrätten att påföljden kunde stanna vid en villkorlig dom och böter. KGA dömdes för djurplågeri –till villkorlig dom och 100 dagsböter. KGA yrkade att hovrätten skulle ogilla åtalet i dess helhet. Hovrätten värderade bevisningen på samma sätt som tingsrätten hade gjort, med undantag för åtalet gällande djurplågeri avseende en ko och . Hovrätten fann inte styrkt att KGA av oaktsamhet hade utsatt djuret för lidande i samband med den utdragna avlivningen. Bortsett från detta fann alltså hovrätten utrett att KGA av oaktsamhet hade utsatt djur för lidande i den utsträckning som tingsrätten hade angett, och att detta hade skett otillbörligen. I frågan om graden av oaktsamhet fann hovrätten att KGA hade visat en oaktsamhet som var att bedöma som grov. Trots att hovrätten ogillade viss del av åtalet fann hovrätten inte skäl att frångå tingsrättens påföljdsbestämning. Hovrätten ändrade tingsrättens dom endast på så sätt att hov- rätten ogillade del av åtalet för djurplågeri beträffande en ko och vad gällde avlivningen av denna ko. I övrigt stod tingsrättens dom fast. mål nr B 3216-17 Åklagaren yrkade ansvar för KE för djurplågeri under påstående att KE uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade utsatt omkring 180 nöt- kreatur för lidande mellan och utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att KE inte hade tillsett att djuren fått tillräckligt med foder och inte heller foder av tillräcklig kvalitet varvid dessa hade avmagrat kraftigt och även vad gällde ungdjuren hade blivit underutvecklade. Tingsrätten fann att det av utredningen framgick att av de 228 djur som fanns i besättningen vid inspektionerna var under eller kraftigt under normalhull och större delen av ungdjuren be- dömdes vara kraftigt underutvecklade. Tingsrätten fann vidare att det genom utredningen var klarlagt att djuren hade fått för lite foder eller foder av för dålig kvalitet . Enligt tingsrätten fick djuren därmed anses ha utsatts för lidande. Tingsrätten ansåg att KE:s agerande var grovt oaktsamt. Tingsrätten fann därmed att KE skulle dömas för djurplågeri i enlighet med åtalet. I fråga om påföljd fann tingsrätten att förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till villkorlig dom och ett kännbart bötesstraff. KE dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 80 dagsböter. KE yrkade hovrätten skulle frikänna honom eller, i andra hand, lindra påföljden. Hovrätten konstaterade sammanfattningsvis att det inte framgick hur många djur som varit under normalhull och hur många som varit kraftigt under normalhull. Vidare fann hovrätten att utredningen inte heller visade hur många av de 228 djuren som varit kalvar, ung- djur, kvigor, mjölkkor respektive sinkor. Hovrätten fann samman- taget att bevisningen inte talade med tillräcklig styrka för att en över- vägande majoritet av de vuxna djuren hade varit kraftigt avmagrade. Hovrätten bedömde därför att antalet kraftigt avmagrade djur var avsevärt färre än vad som gjorts gällande i åtalet. Hovrätten konstaterade att det inte hade framkommit något som gav anledning att ifrågasätta vittnenas bedömning att avmagringen och underutvecklingen hade berott på att djuren inte fått tillräcklig med foder. Vidare delade hovrätten tingsrättens bedömning att det genom utredningen var visat att underutfodringen hade pågått samt att djuren, genom att de försatts i ett tillstånd av undernäring/svält, hade utsatts för lidande. Hovrätten delade tings- rättens bedömning att KE varit grovt oaktsam. Med hänsyn till att KE skulle dömas för djurplågeri av ett färre antal djur samt att han p.g.a. den aktuella gärningen ålagts förbud att ha hand om eller skaffa klövdjur, ansåg hovrätten att det fanns sär- skilda skäl mot att förena den villkorliga domen med böter. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att hovrätten bl.a. bestämde påföljden till villkorlig dom som inte förenades med böter. Hovrätten över och mål nr B 2686-171 Åklagaren yrkade ansvar för VG för djurplågeri under påstående att VG med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt sin hund för lidande utan godtagbara skäl. 1Refererat i Rättsfall från hovrätterna, RH 2018:12. gällande att VG upprepade gånger hade sparkat och slagit mot i vart fall hundens huvud med knuten hand samt med tillhygge i form av en flaska och en trädgren, vilket orsakat hunden smärta. Tingsrätten fann klarlagt att VG hade slagit och sparkat sin hund på det sätt och med den effekt åklagaren påstått. Tingsrätten fann att de slag och sparkar som VG hade utdelat mot hunden var att bedöma som misshandel och konstaterade att det hade varit fråga om ett någorlunda varaktigt händelseförlopp, med flertalet slag och sparkar, som åtminstone till en del utövats mot hundens huvud. Att hunden skrikit så pass mycket att det hörts inifrån bostäder på åttonde våningen styrkte enligt tingsrätten att hunden i samband med misshandeln hade utsatts för lidande. Tingsrätten fann att VG med uppsåt otill- börligen hade utsatt hunden för lidande. Åtalet för djurplågeri befanns därmed styrkt. I påföljdsfrågan konstaterade tingsrätten bl.a. att eftersom det inte förelåg några försvårande omständigheter och hunden hade inte visats få några fysiska men av misshandeln kunde påföljden stanna vid böter. VG dömdes för djurplågeri begånget till 60 dagsböter. Åklagaren yrkade att hovrätten skulle skärpa påföljden till villkorlig dom och dagsböter. VG yrkade att hovrätten skulle ogilla åtalet. Hovrätten fann i likhet med tingsrätten att VG hade slagit och sparkat hunden i enlighet med åklagarens påstående. Hovrätten konstaterade att VG:s uppgift om att händelsen hade föregåtts av att hunden försökt bita honom och att han därför tillrättavisat hunden inte var motbevisad. Hovrätten fann dock att hans agerande mot hunden låg långt utöver vad som skulle kunna accepteras som en tillrättavisning. Hovrätten konstaterade att vittnena berättat att de hade hört hunden skälla eller vråla i samband med att den blev slagen. Med tanke på att det hade varit fråga om upprepade slag kunde det enligt hovrätten inte dras någon annan slutsats än att VG haft för avsikt att utsätta hunden för ett lidande. Hovrätten fann alltså att VG skulle dömas för uppsåtligt djurplågeri. I fråga om påföljd uttalade hovrätten att våldet som VG hade utövat mot hunden hade pågått under en inte obetydlig tid, att det hade bestått av såväl sparkar som knytnävsslag och att han även vid några slag använt tillhygge. Hovrätten fann mot denna bakgrund att påföljden inte kunde stanna vid böter och ansåg i stället att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och ett bötesstraff. Hovrätten ändrade tingsrättens domslut på så sätt att hovrätten bestämde påföljden till villkorlig dom och 40 dagsböter. Hovrätten över och mål nr B 2785-17 Åklagaren yrkade ansvar för JEJ för djurplågeri under påstående att JEJ och minst en månad av grov oakt- samhet hade utsatt i vart fall 81 får (63 tackor och 18 baggar) för lid- ande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att JEJ hade brustit i sin tillsyn av djuren, inte gett dem tillräckligt med foder av god kvalité och inte gett dem nödvändig vård, vid behov av veterinär, eller avlivat dem, vilket lett till att fåren varit mycket kraf- tigt avmagrade och att vissa får hade haft tarmparasiter, vilket kunde ha bidragit till avmagringen. Vidare gjorde åklagaren gällande att åtta baggar hade legat ner och inte kunnat resa sig upp till följd av muskel- förtvining och avlivats på plats. En av dessa baggar hade enligt åkla- garen dessutom slitna klövar med upplösta kapslar samt ett infek- terat sår över vänster hasled, vilket orsakat smärta. Vidare gjorde åklagaren gällande att det på fastigheten hittades tio får som hade självdött. Tingsrätten konstaterade bl.a. att 77 djur hade graderats som kraftigt till mycket kraftigt avmagrade vid inspektion. Tingsrätten fann att det inte gick att dra någon annan slutsats än att JEJ underlåtit att se till att djuren fått den vård och omsorg de behövde. Att låta ett djur självdö utan att ge det adekvat vård måste enligt tingsrätten anses ha förorsakat djuret lidande. Vidare fann tingsrätten utrett att djuren hade lidit av svält och att det förhållande att inte fåren behandlades för parasiter också hade medfört ett lidande för djuren. Vidare fann tingsrätten att djurens tillstånd hade varat en inte helt ; ett vittne uppskattade tidperioden för djurens försämrade tillstånd till en månad och ett annat vittne uppskattade tiden . Mot bakgrund av det sagda fann tingsrätten utrett att djuren utsatts för lidande och att JEJ hade agerat grovt oaktsamt. Tingsrätten fann inte visat att JEJ inte gett fåren tillräckligt med foder av god kvalitet. I övrigt fann tingsrätten åtalet styrkt. I påföljdsfrågan konstaterade tingsrätten att brottsligheten avsåg ett stort antal djur som hade utsatts för lidande och den därför hade ett förhållandevis högt straffvärde, som översteg dagsbotsnivån. Tings- rätten fatt att förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till vill- korlig dom och böter. JEJ dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 60 dagsböter. JEJ yrkade att åtalet skulle ogillas. Den prövning som hovrätten gjorde av bevisningen och av de rättsliga frågorna ledde till att hovrätten anslöt sig till tingsrättens bedömning. Hovrätten fastställde tingsrättens domslut utan några ändringar. Hovrätten över och mål nr B 172-18 I målet yrkade åklagaren ansvar för djurplågeri under påstående att JK med uppsåt eller av grov oaktsamhet genom vanvård eller på annat sätt hade utsatt 68 djur; hundar, katter och hästar, för otill- börligt lidande i form av avmagring, skadedjursangrepp, instängning, överväxta klor, frätskador på trampdynor och hovar, obehandlad sjukdom samt hudirritation till . Vidare yrkade åklagaren på ansvar för brott mot djurskyddslagen under påstående att JK i strid med av meddelat förbud uppsåtligen eller av oaktsamhet hade haft hand om 90 olika djur. Åklagaren gjorde gällande att förbudet mot bakgrund av tidigare misskötsamhet av djur var en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Tingsrätten fann klarlagt att djuren hade varit vanvårdade och att dessa hade lidit p.g.a. JK:s bristande tillsyn. Tingsrätten ansåg att det framstod som särskilt allvarligt att djuren inte hade haft tillräcklig tillgång till mat och att flera djur inte getts tillräcklig tillsyn och vård. Tingsrätten ansåg att JK i vart fall måste anses ha handlat med ett s.k. likgiltighetsuppsåt och fann således åtalet för djurplågeri styrkt. Vidare fann tingsrätten klarlagt att JK uppsåtligen hade brutit mot djurförbudet och att hon därmed hade gjort sig skyldig till brott mot djurskyddslagen på det sätt som åklagaren gjort gällande. I fråga om straffvärde och påföljd ansåg tingsrätten att det inte förelåg några sådana omständigheter som pekat på i NJA 2006 s. 339 i bedömningen om ett brott utgör ett artbrott och tingsrätten fann att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och dagsböter. JK dömdes således för djurplågeri begånget –och brott mot djurskyddslagen begånget till villkorlig dom och 100 dagsböter. Åklagaren yrkade att påföljden skulle bestämmas till fängelse inte understigande . JK yrkade att åtalen skulle ogillas eller åtminstone påföljden skulle lindras. Hovrätten instämde i tingsrättens bedömning av åtalet för djur- plågeri. När det gällde frågan brottet begåtts fann hovrätten att utredningen emellertid inte gav stöd för påståendet att djuren utsatts för otillbörligt lidande under inledningen av åtalsperi- oden. Mot bakgrund av att både bostaden och djuren var i mycket dåligt skick vid åtalstidens slut ansåg dock hovrätten att det kunde hållas för visst att djurplågeriet pågått under i vart fall . Vidare fann hovrätten att JK skulle dömas enligt åtalet för brott mot djurskyddslagen. Hovrätten anslöt sig i påföljdsfrågan till tingsrättens bedömning. Hovrätten – som åberopade 34 kap. 1 § 1 st 2 p i dess lydelse före – ändrade tingsrättens domslut på så sätt att hovrätten angav tiden för djurplågeribrottet till – I övrigt fastställdes tingsrättens domslut. mål nr B 9933-17 Åklagaren yrkade ansvar för SJ för djurplågeri under påstående att SJ uppsåtligen hade utsatt en hund för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att SJ hade miss- handlat hunden genom att lyfta upp hunden och kasta den mot ett balkongräcke samt genom att utdela slag mot hunden med en golf- klubba. Tingsrätten konstaterade att hunden vid undersökning bl.a. hade uppvisat tecken på smärta i rygg, mage och höfter samt haft en ytlig fraktur på en tand samt ett djupgående sår i underläppen. Tings- rätten fann genom utredningen klarlagt att SJ hade misshandlat hunden genom att kasta den mot en balkong och den plåt/räcke som fanns där samt att han utdelat mer än ett slag med en golfklubba som träffat hunden. Tingsrätten konstaterade att det inte hade funnits något som helst godtagbart skäl för SJ att göra detta och att han därför skulle dömas för ett uppsåtligt fall av djurplågeri. I fråga om påföljd uttalade tingsrätten att SJ med full avsikt slagit hunden med ett tillhygge. Vidare konstaterade tingsrätten att även om det fick godtas att hunden bitit SJ i handen/armen i ett inledande skede av händelseförloppet fanns det inte något som helst skäl för SJ att ta till det kraftiga våld som han gjort gentemot hunden. Vidare fann tingsrätten att det inte hade funnits något behov för SJ att freda sig och han hade gott om tid att besinna sig, men att han trots detta hade tagit fram en golfklubba och utdelat slag mot hunden som vållat ett kraftigt lidande för hunden. Enligt tingsrätten var omständig- heterna så försvårande att någon annan påföljd än ett kortare fäng- elsestraff inte kunde komma i fråga. SJ dömdes för djurplågeri begånget till fängelse en månad. SJ yrkade att han skulle frikännas. I andra hand yrkade han att på- följden skulle bestämmas till villkorlig dom. Hovrätten delade tingsrättens bedömning att det var utrett att SJ först hade kastat hunden mot ett balkongräcke och att en golfklubba därefter använts vid den fortsatta attacken. När det gällde golf- klubban konstaterade hovrätten dock att det åberopade vittnet inte hade iakttagit att SJ skulle ha träffat hunden med denna, men fann det klarlagt att SJ hade slagit med golfklubban efter hunden och att detta vållat ett avsevärt obehag för den. Hovrätten fann att SJ skulle dömas för djurplågeri. Hovrätten konstaterade i påföljdsfrågan att straffvärdet motsvarade en månads fängelse samt att varken straffvärdet eller SJ:s tidigare brottslighet utgjorde skäl för fängelse. Enligt hovrätten fanns det skäl att se allvarligt på det lidande som SJ hade utsatt hunden för, men konstaterade att det inte hade framkommit att omständigheterna varit av det särskilda slag som enligt domstolspraxis krävs för att djurplågeri ska vara ett artbrott, och hänvisade till NJA 2006 s. 339. Hovrätten fann således att inte heller brottets art utgjorde skäl för att döma SJ till fängelse, utan ansåg att det fanns förutsättningar att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att påföljden be- stämdes till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 7236-18 Åklagaren yrkade ansvar för TL för djurplågeri under påstående att han mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt en hundvalp för lidande genom att skjuta den ett 40-tal gånger med luftgevär samt genom att sticka/skära valpen två gånger med en kniv. Åklagaren yrkade vidare ansvar för ringa narkotikabrott samt brott mot lagen om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål (nedan knivlagen). Tingsrätten konstaterade att hunden var en valp på och att det vid undersökning av hunden hade framkommit att den träffats med ett 40-tal skott med kulor liknande de som används till luftvapen. Vidare konstaterades att ett fåtal av kulorna hade pene- trerat både in i buk och brösthåla samt genom skallbenet medan övriga hade fastnat i muskler och annan vävnad. Vidare var det utrett att djuret hade blivit stucket med något skärande två gånger i bröst- hålan med ett tryck som också hade fått tre revben att gå av samt att ett par djupa skärande snitt hade gjorts under halsen och bl.a. skurit av blodkärl, luftstrupe och muskulatur, varav ett av snitten hade gått hela vägen in till kotkanalen. Det konstaterades vidare utrett att de flesta snitt och skotthål hade gjorts medan valpen varit vid liv eller i nära anslutning till dödsögonblicket och att våldet utförts vid ett och samma tillfälle, sannolikt inte mer än , och lett fram till valpens död. Skottskadorna och det skärande våldet hade enligt utredningen lett till ett uppenbart lidande för djuret. Under- sökande veterinär hade vidare bedömt att den stress och hotfulla situation valpen befunnit sig i, utan möjlighet att komma undan, också inneburit ett lidande för djuret. Av utredningen framgick att valpen hade försökt komma undan och gömma sig då bilder på blod- spår visade hur hunden sprungit längs väggen och sökt skydd bakom möbler.