sou · H8B356 · 2020-09-30 00:00:00 — Det är ryska, s.k. Kremlvänliga intressen, och högerextrema grupperingar som utgjort kärnan i den politiskt inriktade desinformationen och propagandan mot . Även det kinesiska pekas ut av Säkerhetspolisen. Därutöver har den amerikanska presidentadministrationen spridit desinformation om . Flera andra antagonistiska aktörer har också agerat för att sprida desinformation och propaganda, varav flera är grupperingar inom landet. Det är svårt att bedöma omfattningen av desinformationen och propagandan, men aktörer som kommittén varit i kontakt med bekräftar bilden av att den är betydande. Desinformation och propaganda är, utifrån vad kommittén kan erfara, något mer förekommande på nationell nivå, men kommun- och regionpolitiker som vi samtalat med vittnar också om att vilseledande information kan förekomma i lokala frågor som uppfattas som kontroversiella eller där det finns djupa motsättningar. Aktiviteten ökar i regel vid de allmänna valen, men också vid särskilda händelser, såsom det stora flyktingmottagandet 2015 och coronapandemin 2020. Möjligen har också desinformationen och propagandan ökat i samband med att motsättningarna i svensk politik tilltagit . Frågor som migration, religion, värderingar kring kön och sexualitet, klimat och hälsofrågor är särskilt berörda av vilseledande information. Desinformation och propaganda inriktar sig generellt sett på politiska beslutsfattare, men kan även utövas mot allmänheten i sin helhet och i synnerhet mot s.k. låglitare. Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet Det finns inte belägg för att främmande makt genom informationspåverkan på ett avgörande sätt lyckats störa vårt demokratiska system. Enligt ansvariga myndigheter drabbades inte valet av några allvarliga störningar. Förtroendet för den svenska demokratin och till myndigheter är allmänt sett högt och har inte minskat . Däremot har de politiska motsättningarna i det svenska samhället tilltagit och den politiska debatten har blivit mer hätsk, enligt de aktörer som kommittén samtalat med. Desinformation och propaganda, och i synnerhet kampanjer för att påverka Sverigebilden, kan i viss mån ha bidragit till denna polarisering. Det är också mycket som tyder på att den problematik som rör desinformation och propaganda inte är övergående utan tvärtom fortsatt kommer utmana vår demokrati. Mot bakgrund av utvecklingen i såväl som i vår omvärld liksom hur demokratin i exempelvis påverkats kan därför desinformation och propaganda sammantaget ses som en allvarlig utmaning mot demokratin i . 6.2.2Kommitténs bedömning om näthat Kommitténs bedömning: Näthatet stör det demokratiska samtalet och utgör därmed ett hot mot demokratins funktionssätt i . Flera olika undersökningar visar att näthatet mot vissa grupper är mycket omfattande i och att det också har tilltagit . Den som är aktiv i den offentliga debatten kan förvänta sig att ta emot hot, hat, kränkningar, sexuella trakasserier eller förolämpningar över olika sociala forum. Näthat drabbar i första hand människor i offentligheten såsom politiskt förtroendevalda, journalister, opinionsbildare och kulturarbetare, men också forskare och vissa företrädare för rättsväsendet, statlig och och det civila samhället. Det är särskilt personer som uttalar sig i frågor som jämställdhet, diskriminering, klimat, migration och rasism som utsätts. Kvinnor är mer utsatta än män och det är också vanligt att näthat tar sig uttryck i sexistiska och rasistiska kommentarer. Även barn och unga drabbas i hög grad. Kommitténs slutsats utifrån att ha fört samtal med politiskt förtroendevalda och med personer som deltar i den offentliga debatten Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet är att hatet är ett allvarligt demokratiproblem. Näthatet är omfattande och har också i hög grad blivit normaliserat. Det ses som något som man måste tåla om man ger sig in i den offentliga debatten eller tar på sig ett förtroendeuppdrag. En sådan uppfattning kan påverka vem som vill engagera sig i den allmänna debatten och politiken och i värsta fall även beslutsfattandet i sig. Undersökningar visar också att rädslan för att utsättas för näthat leder till att enskilda undviker att debattera vissa frågor. Människor som bevittnat andra personers utsatthet avskräcks också från att själva delta i den offentliga debatten. Att näthatet i högre utsträckning drabbar vissa grupper i samhället, såsom kvinnor och personer med utländsk bakgrund, kan leda till att deras röster inte hörs i samma utsträckning som andras i det offentliga samtalet. Vissa perspektiv och intressen kan därmed gå förlorade i samhällsdebatten. Detta visar att näthatet har en vidare påverkan på den fria åsiktsbildningen och på demokratin i stort. Vår sammantagna bedömning är att näthatet stör det demokratiska samtalet och att det därmed utgör ett hot mot demokratins funktionssätt i . Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet 6.3Kommitténs bedömningar och rekommendationer om fortsatta insatser 6.3.1En nationell strategi för stärkt motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat Kommitténs bedömning: En strategi för stärkt motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat bör tas fram i syfte att bl.a. –stärka samverkan och skapa en gemensam målsättning, –bredda arbetet med stärkt motståndskraft, och –skapa förutsättningar för en långsiktig finansiering och ett uthålligt arbete. Arbetet med medie- och informationskunnighet och motståndskraft har stärkts Länge sågs digitaliseringen som en utveckling som mer eller mindre uteslutande var till godo för demokratin. Den positiva demokratiutvecklingen som skedde i stora delar av omvärlden bidrog också till en förhoppningsfull bedömning av säkerhetsläget. Som en följd monterades det psykologiska försvaret och arbetet med att följa utländska påverkansoperationer stegvis ned (SOU 2020:29). Därför stod delvis oförberedd inför den nya hotbild med desinformation och propaganda som uppkommit . Beredskapen gällande informationspåverkan var tämligen låg. Ett psykologiskt försvar anpassat efter dagens förhållanden har utvecklats . Frågan lyftes i den försvarspolitiska inriktningspropositionen –2020 och flera myndigheter började arbeta med frågan (prop. 2014/2015:109). Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) fick i sitt regleringsbrev 2016 i uppdrag att arbeta med att identifiera och möta informationspåverkan och annan spridning av vilseledande information (Ju2015/02146/SSK). Den s.k. psykförsvarsutredningen tillsattes och lämnade 2020 ett förslag om att bilda en särskild psykförsvarsmyndighet (se avsnitt 5.2.6). Arbetet med medie- och informationskunnighet som en metod för att stå emot desinformation och propaganda är relativt sentida. Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet bildades och gjorde tidigt insatser för stärkt medie- och informationskunnighet. Över tid har arbetet med medie- och informationskunnighet utvecklats och blivit en del av undervisningen i skolan och i bibliotekens verksamhet. Det är , som vi visar i kapitel 5, många olika aktörer som är verksamma. Regeringen har också vidtagit ett flertal åtgärder för att stärka arbetet med medie- och informationskunnighet, varav den nationella satsning som kommittén genomfört varit en sådan åtgärd. Som ett resultat av dessa insatser och att frågor om desinformation aktualiserats i samhällsdebatten finns det mycket som tyder på att medie- och informationskunnigheten stärkts i befolkningen. Det är dock nödvändigt att fortsätta att utveckla och stärka arbetet med medie- och informationskunnighet, i synnerhet mot bakgrund av utvecklingen av desinformation, propaganda och näthat i och omvärlden. Det snabba tempot i utvecklingen av digital teknik innebär också att kunskapen om och förståelsen av teknikens användning och påverkan på samhälle och individ måste hållas aktuell. Enligt Nordicoms rapport och informationskunnighet i den digitala tidsåldern ligger dessutom ur ett internationellt perspektiv efter jämförbara länder såsom och när det gäller arbetet med medie- och informationskunnighet, delvis eftersom det i dessa länder finns mer samlade nationella politiska ramverk för arbetet (Nordicom 2018). Enligt de ändringar i EU:s direktiv om audiovisuella medietjänster (AV-direktivet), som träder i kraft , ska medlemsstaterna vidare främja och vidta åtgärder för att utveckla medie- och informationskunnighet (prop. 2019/20:168). Sammantaget bör arbetet med medie- och informationskunnighet enligt vår bedömning stärkas ytterligare och ingå i en bredare strategi för stärkt motståndskraft, vilket redogörs för här nedan. Behovet av en strategi för stärkt motståndskraft Som ovan nämnts är det ett flertal aktörer som arbetar med medie- och informationskunnighet eller närliggande verksamheter. Utgångspunkterna för arbetet skiljer sig åt, men det finns också flera beröringspunkter och överlappningar. Det finns följaktligen ett behov av samordning, vilket lyftes redan i slutbetänkande En gränsöverskridande mediepolitik. Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet saknades det koordination och samverkan av arbetet liksom långsiktighet, resultatindikatorer och mätbara mål. Resurser var därför inte geografiskt eller tematiskt jämt fördelade (SOU 2016:80 s. 414). Även Nordicom pekar i sin rapport och informationskunnighet i den digitala tidsåldern på behovet av ett samlat ramverk med en genomarbetad syn på medie- och informationskunnighet (Nordicom 2018). Samordningen har förvisso stärkts , delvis som ett resultat av de regeringsuppdrag som fick 2018 och 2019, men enligt kommitténs bedömning finns det ännu behov av att utveckla koordineringen av insatser. Kommittén har i sitt arbete haft som utgångspunkt att desinformation, propaganda och näthat också behöver motverkas med ett bredare arbete för att stärka samhällets demokratiska motståndskraft. Detta följer bl.a. av den inriktning som regeringen ger i sin demokratistrategi Strategi för en stark demokrati – främja, förankra och försvara. Det är dessutom mycket som pekar på att framgång i arbetet med att möta desinformation, propaganda och näthat förutsätter ett sådant brett perspektiv. saknas det dock samordning mellan insatser för att stärka medie- och informationskunnigheten och andra motståndskraftsstärkande insatser. Enligt kommitténs bedömning finns det mot denna bakgrund ett behov av tydligare politisk styrning av insatserna. Arbetet behöver hållas samman och ledas i en gemensam riktning. De aktörer som på olika sätt berörs eller arbetar med frågorna bör ha samma målbild för arbetet. Arbetet behöver bli mer långsiktigt, resultatorienterat och sammanhängande. Det kan delvis åstadkommas genom att en gemensam strategi tas fram. Stärka samverkan och skapa en gemensam målsättning Det finns enligt kommitténs bedömning flera anledningar för regeringen att ta fram en strategi för arbetet med att stärka motståndskraften mot desinformation, propaganda och näthat. Bedömningen om behovet av att ta fram en strategi följer också de rekommendationer om ett nationellt politiskt ramverk för medie- och informationskunnighet och om samverkan i ett gemensamt ramverk som framförs i ovan nämnda kartläggning från Nordicom (Nordicom 2018). Genom att anta en strategi kan en struktur för samverkan etableras och där- Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet med kan resurser fördelas mer ändamålsenligt. Med en gemensam målsättning för stärkt motståndskraft kan arbetet också bli mer långsiktigt och möjligt att utvärdera och följa upp. Utvärderingar och uppföljningar av arbetet bör göras med en viss regelbundenhet. Målsättningen med arbetet bör i första hand vara att stärka den demokratiska motståndskraften mot desinformation, propaganda och näthat. Med en strategi visar regeringen dessutom att den tar dessa demokratiutmaningar på stort allvar. En strategi bör både omfatta insatser för stärkt medie- och informationskunnighet och andra insatser för att stärka motståndskraften mot desinformation, propaganda och näthat i ett vidare perspektiv. Den bör också kopplas samman med det psykologiska försvaret och det arbete mot otillbörlig informationspåverkan som MSB bedriver. Strategin bör omfatta aktörer inom rättsväsendet, försvaret, utbildningsväsendet, forskningen, folkbildningen, biblioteksväsendet, kulturen, nyhetsmedierna, kommunerna, regionerna, det civila samhället och näringslivet. och bör få en roll i att hålla samman en sådan strategi på myndighetsnivå. Om en myndighet för psykologiskt försvar bildas bör den få en central roll i strategin. Enligt psykförsvarsutredningens förslag ska det inom en sådan myndighet finnas ett nationellt centrum för psykologiskt försvar som ska utveckla det samlade arbetet, stärka den nationella förmågan inom området psykologiskt försvar och samverka med andra relevanta myndigheter (SOU 2020:29). Genom att anta en strategi kan styrning och samverkan komma till stånd på politisk nivå. En samverkansnod för arbetet bör inrättas på , t.ex. i form av ett samverkansprogram. Inom ett sådant program bör berörda statssekreterare delta med viss regelbundenhet. Arbetet med stärkt motståndskraft bör breddas Kommittén har, som nämns ovan, haft en bred ansats i arbetet för att motverka desinformation, propaganda och näthat. Det har omfattat såväl insatser för att stärka individers medie- och informationskunnighet som demokratisk motståndskraft. Med stärkt motståndskraft avses bl.a. ett arbete för att stärka förankringen av demokratins Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet idéer, den mellanmänskliga tilliten och tilliten till demokratins institutioner (se avsnitt 1.4). Med en bredare ansats på frågorna om motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat är det av stor betydelse att aktörer som inte arbetar specifikt med medie- och informationskunnighet involveras. En del aktörer bidrar både till ökad medie- och informationskunnighet och till demokratisk motståndskraft i bredare bemärkelse. Det gäller t.ex. skolan och biblioteksväsendet. Även psykförsvarsutredningen understryker i sitt betänkande att många olika aktörer har och kommer att ha uppdrag för det förebyggande psykologiska försvaret, vilket bl.a. gäller utbildningsväsendet, det civila samhället och näringslivet (SOU 2020:29). Det finns dock flera utmaningar med insatser som har ett syfte att stärka individers demokratiska motståndskraft genom att öka kunskap och stärka förmågor och värderingar. I har satsningar genomförts med avsikt att exempelvis motverka intolerans och stärka demokratiska värderingar. Det är dock oklart vilken effekt sådana satsningar har haft. Insatser som avser att påverka människors attityder kan också vara problematiska eftersom de i sig kan uppfattas som försök till politisk påverkan, vilket kan skada tilliten till de myndigheter som genomför arbetet. Det är därför viktigt att det arbete som bedrivs för att stärka demokratins motståndskraft i första hand görs med metoder som av utvärderingar visat sig ge resultat. bör det ges utrymme för innovation och kontinuerligt lärande. kan spela en viktig roll i att tillgängliggöra och sprida den samlade kunskapen om vilka insatser med medie- och informationskunnighet som i utvärderingar visat sig effektiva. Det måste också vara tydligt att insatser inte är eller upplevs som opinionsbildning eller försök att påverka politiska åsikter. Insatserna bör ta utgångspunkt i samhällets grundläggande värderingar och demokratins idéer. Dessa ges bl.a. i program- och målsättningsstadgandet i regeringsformens andra kapitel och rör i huvudsak enskildas fri- och rättigheter och principerna om allas lika värde. Det finns också mycket som tyder på att ett arbete mot krafter som motverkar demokratin och som försöker skapa motsättningar i samhället kan bedrivas genom att stärka faktakunskaper och vetenskaplig kunnighet. Regeringen gav Forum för levande historia 2018 ett uppdrag att sprida kunskap om faran när demokratin urholkas, genom Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet att ange och diskutera exempel och lärdomar (Ku2018/01402/D). Sådana faktaargument kan vara värdefulla i försvaret av demokratin. Folkbildande insatser med betydelse för stärkt motståndskraft behöver emellertid inte nödvändigtvis vara fokuserade på frågor som direkt har med demokratin och demokratiska värderingar att göra, utan kan fokusera på naturvetenskaplig eller samhällsvetenskaplig forskning, i synnerhet rörande komplexa samhällsutmaningar såsom klimatförändringarna och andra miljöfrågor, pandemier, kriminalitet, säkerhetspolitik, digitalisering, ekonomi och arbetsmarknad m.m. Högskolans uppgift att föra ut kunskap om aktuell forskning, den s.k. samverkansuppgiften, kan också bidra till att stärka kunskapen om vetenskapliga metoder, källkritik och källtillit. I detta arbete kan även bibliotek, nyhetsmedier, public service-bolagen, museer, andra kulturinstitutioner och det civila samhället göra viktiga insatser. Som en aktör som står självständig från staten har folkbildningen en viktig roll i arbetet. I enlighet med syftet om att statens stöd till folkbildningen ska stärka och utveckla demokratin kan den också kraftfullare än bidra till att stärka motståndskraften mot desinformation, propaganda och näthat och att värna det demokratiska samtalet. Ett sätt att stimulera ett sådant utvecklingsarbete är att regeringen inför ett återrapporteringskrav i riktlinjer som går ut på att folkbildningen ska återkoppla hur man bidragit till ökad motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat, t.ex. i relation till utbildning av cirkelledare och fortbildning av lärare i folkhögskolan. Med ett sådant krav blir arbetet inte del av en tillfällig satsning utan kan bedrivas långsiktigt och utifrån folkbildningens egna förutsättningar. Det civila samhället kan också ha potential att nå ut bredare än myndigheter bl.a. genom att engagera frivilliga och vara närvarande i människors vardag. Dessutom har föreningslivet förutsättningar att pröva nya lösningar och metoder och är genom sin organisering ofta mer snabbfotat och flexibelt än vad exempelvis myndigheter är (se SOU 2016:13). Även kommuner och regioner bör involveras i arbetet. Det är på den lokala nivån som många beslut som påverkar den enskildes vardag fattas och det kan också uppstå desinformation, propaganda och näthat kopplat till lokala frågor. är det i den lokala demokratin som möten mellan enskilda medborgare och beslutsfattare oftast sker och där har en tillitsskapande dialog goda förutsättningar att äga rum. Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet Ett arbete för att motverka desinformation, propaganda och näthat kan inte heller enbart handla om individers kunskaper, förmågor och värderingar, utan måste också omfatta insatser för att stärka samhällets motståndskraft. Det kan t.ex. vara ett direkt stöd till drabbade, lagstiftning och ett arbete inom rättsväsendet. Sådana insatser beskrivs närmare i avsnitt 6.3.2, 6.3.3, 6.3.4 och 6.3.5. Sammantaget kan kommittén utifrån sitt arbete dra slutsatsen att det finns ett värde i att arbetet mot desinformation, propaganda och näthat breddas, även om insatser för stärkt medie- och informationskunnighet även framöver kommer att inta en central roll. Skapa förutsättningar för en långsiktig finansiering och ett uthålligt arbete Insatser för att stärka medie- och informationskunnigheten har ofta varit kortsiktiga och utförda i projektform. Det är en kritik som många aktörer som kommittén varit i kontakt med framfört och som också framgår av Nordicoms rapport och informationskunnighet i den digitala tidsåldern (Nordicom 2018). För att arbetet ska ge resultat måste det bedrivas kontinuerligt och långsiktigt. Därför är det viktigt att olika aktörer som arbetar med medie- och informationskunnighet och stärkt motståndskraft får skälig finansiering som är utformad så att den möjliggör kontinuitet och uthållighet. Kommittén har genom aktörsmöten och enkäter inhämtat information om på vilket sätt och under vilka förutsättningar olika insatser finansieras. Merparten av finansieringen för stärkt motståndskraft utgörs av statliga anslag till myndigheter, statsbidrag eller finansiering. En del generella bidrag kan även användas för insatser för stärkt motståndskraft, även om det inte är dess huvudsakliga eller uttryckliga syfte. En betydligt mindre del utgörs av olika riktade bidrag till arbetet med medie- och informationskunnighet och andra insatser för stärkt motståndskraft. Kommitténs bedömning är att samordningen mellan de olika aktörer som ger stöd till insatser inom området är begränsad. Det medför risker för överlappning i arbetet och att resursanvändningen därmed inte blir effektiv. Även Statskontoret framhåller i sin myndighetsanalys av att överlappning och brist på samordning innebär att resurser inte används effektivt (Statskontoret 2018b). Enligt vår analys finns det därmed också en risk att vissa geografiska Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet eller tematiska områden inte nås av några insatser. Det kan också få betydelse för kunskapsutvecklingen eftersom erfarenheter från en bidragsmottagare inte delas och tas tillvara av andra. Detta visar på behovet av att arbetet med stärkt motståndskraft hålls samman och att resurser fördelas mer optimalt till olika verksamheter. Det är viktigt att regeringen tar ett helhetsgrepp om frågorna så att insatser som genomförs av olika aktörer blir del av en gemensam strategi och kan komplettera varandra. Kommitténs bedömning är att desinformation, propaganda och näthat är utmaningar som inte är av övergående karaktär utan kommer att ha stor inverkan på det demokratiska samtalet framöver. Detta är skäl till att arbetet måste bedrivas kontinuerligt och långsiktigt. förändras de konkreta uttryckssätten, de metoder och den teknik som används väldigt snabbt. Därför behöver finansieringen också främja innovation så att nya arbetsmetoder och förhållningssätt fortlöpande kan prövas. Det är också viktigt att det inom finansieringen ges utrymme för följeforskning eller annan tillförlitlig effektutvärdering. Ett arbetssätt som visat sig framgångsrikt bör kunna skalas upp för att nå ut brett. Sammantaget bör samordning, långsiktighet, främjande av innovation och effektutvärdering vara ledord i finansieringen. 6.3.2Insatser för att stärka arbetet med medie- och informationskunnighet Kommitténs bedömning: För att utveckla arbetet med medie- och informationskunnighet bör Statens medieråds samverkansuppdrag stärkas, myndighetens instruktion förtydligas och de målgrupper som omfattas av dess arbete utvidgas. Samverkan i arbetet med medie- och informationskunnighet bör stärkas Som beskrivs ovan har samverkan i arbetet med medie- och informationskunnighet stärkts . En viktig åtgärd i detta avseende är det uppdrag som regeringen gav och som bl.a. syftade till att förstärka samverkan av insatser för medie- och informationskunnighet (Ku2018/01726/MF). Kommitténs bedömningar om det framtida arbetet lämnade en lägesrapport av uppdraget till regeringen i vilken det genomförda arbetet redovisades som olika utvecklingsområden lyftes fram (2019d). Enligt rapporten är frågor om medie- och informationskunnighet gränsöverskridande och därför finns det bl.a. ett behov av en bred och sektoröverskridande samverkan. För att olika aktörer ska kunna samverka krävs det dessutom ett gemensamt mål, en arbetsmodell och ett gemensamt språk. Aktörer som arbetar med medie- och informationskunnighet uttrycker också enligt rapporten ett behov av att ingå i ett större sammanhang och av koordinering, bl.a. för att få större effekter av insatser. De uttrycker också behov av att gemensamt tydliggöra begrepp och definitioner på området, av att dela kunskap och metoder för att vidareutveckla arbetet och av ökad kunskap om andra aktörer och insatser för att undvika överlappning och identifiera vita fläckar (a.a.). föreslog därför att det bör utvecklas en nationell nod för medie- och informationskunnighet som skulle kunna fungerar som en koordinator för samverkan och som ett .