sou · H8B34 · 2020-01-29 00:00:00 — Däremot kan ett ökat använ- dande av trä i byggandet öka marknaden för skogsråvaror, vilket kan leda till ökad inhemsk träskivproduktion. Det befintliga förrådet av sågade varor, och därmed även utflödet, är däremot stort. Därför är inlagringseffekten av sågade varor lägre än för träskivor, trots en relativt högre produktion av sågade varor än av träskivor. Effekten på nettoinlagringen i LULUCF-sektorn erhålls som sagt bara så länge som träanvändandet ökar. Kolsänkan kan dock öka , om den biomassa som används till kort- livade produkter i stället används till olika typer av långlivade pro- dukter, t.ex. träbaserade skivor och isoleringsmaterial i trä. En betydelsefull vinst med ökad produktion och konsumtion av trä är också möjligheten att minska produktionen av icke förnybara byggnadsmaterial. Ökat trähusbyggande kan även ge andra fördelar, t.ex. färre transporter, eftersom trähuselement är betydligt lättare än betongelement. Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Det industriella träbyggandet kan öka Exemplen och diskussionen ovan bygger på scenarier som ger en teoretisk bild av hur inlagringen i träprodukter förändras givet olika antaganden om produktion och produktanvändning. I en rapport från universitet60 görs en bedömning om industriellt träbyggande utifrån befintlig byggnation. Industriellt träbyggande bedöms enligt rapporten kunna leverera av de flerbostadshus som byggs på den svenska mark- naden (17 500 lägenheter varav 15 000 producerade inom landet) och nå en 30–35-procentig materialandel inom segmentet loka- ler; är andelen . Givet de antaganden som görs i rapporten, bl.a. att ett industriellt producerat träbaserat flerbostadshus har lägre koldioxid- utsläpp än ett jämförbart betonghus i materialdelen av byggskedet, och att den angivna potentialen om att av flerbostads- husen byggs i trä, skulle det innebära att klimatbelastningen skulle kunna minska med 0,3–0,koldioxidekvivalenter genom att betong ersätts med trä i flerbostadshus och lokaler. Om träets kollagring motsvarande 0,3–0,koldioxidekviva- lenter adderas till substitutionseffekten blir den totala besparingen 0,6–0,koldioxidekvivalenter totalt. Kollagringen på 0,3–0,koldioxid över en femårs- period är i detta fall en uppskattning av mängden kol som byggs in i husen som inte tar hänsyn till hur länge kolet kommer finnas bundet, befintligt kolförråd eller råvarans ursprung. Det gör att resultaten inte direkt kan jämföras med klimatrapporteringen. visar rapporten att det finns potential för ökad kolinlagring i träbyggnader. Med den beräkningsmodell som används i klimatrapporteringen, och med antagandet att det ökade byggandet som i exemplet i rap- porten ligger kvar på samma nivå (inflöde av kol på 0,06–0,koldioxid ) , åtminstone till 2045, kommer bidraget från inlagring i trä för det ökande byggande som exemplifieras ovan bli 0,05–0,koldioxidekvivalenter 2030 och 0,04–0,koldioxidekvivalenter 2045. Om industriellt träbyggande skulle leverera hälften av den ovan nämnda potentialen blir motsvarande nettoinlagring 0,02–0,04 mil- 60Brege m.fl. (2017). Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn joner ton koldioxidekvivalenter 2030 och 0,02–0,koldioxidekvivalenter 2045. En ökad återvinning av träprodukter skulle bidra till en cirkulär biobaserad ekonomi Genom att i högre grad återvinna och återanvända avverkade trä- produkter kan produkternas uppehållstid i teknosfären förlängas och därmed ökar kolinlagringen. Kortlivade produkter som papper återvinns i hög utsträckning och även långlivade träpro- dukter skulle kunna återvinnas i högre utsträckning. I princip skulle större delen av det virke som används i byggnader och i samband med byggnadernas uppförande, t.ex. formvirke, kunna återvinnas. Dock finns bara inarbetade rutiner för återanvändning av lastpallar. Efter återvinning blir produkterna avfall som slut- ligen kan användas till att producera bioenergi. Alternativt skulle avfallet kunna användas som råvara för att producera biokol, vilket kan innebära att materialet flyttas upp flera steg i avfallshierarkin och blir en långlivad produkt. Biokol kan ha flera användningsområden och beskrivs i kapitel 18. 6.1.6Återvätning av dränerad torvmark kan minska utsläppen av växthusgaser Under tidigare århundraden har mellan 2 och våt- mark (organogen mark) dikats ut, främst med syftet att bedriva jord- eller skogsbruk på marken. Detta är tidigare våtmarker och sjöar där kol lagrats in i marken som torv eller annat organogent material sedan den senaste istiden. När marken dikas ut ökar syretillgången och organiskt material som lagrats in börjar att brytas ned, vilket orsakar utsläpp av koldioxid och även utsläpp av lustgas på bördigare torvmarker. I gengäld minskar den naturliga metanavgången. Det finns en stor spridning i påverkansgrad på dessa våtmarker. Vissa våtmarker är fortfarande våtmarker trots att vattennivån sänkts en aning medan andra långsamt torkar upp eftersom dränerings- effekterna, i kombination med ökad spridning av vattenkonsume- Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn rande träd, sker i långsam takt. Ytterligare en andel har helt torrlagts och omvandlats till produktiv skogsmark eller jordbruksmark. Variation av effekterna innebär även variation i vilken utsträckning våtmarkernas naturliga växthusgasbalans har påverkats, liksom deras förmåga att lagra kol i form av torv och annat organiskt material. Den organogena jordbruksmarken motsvarar en tredjedel av det svenska jordbrukets totala utsläpp av växthusgaser. I finns dikad på torvjord som står för ett utsläpp på koldioxidekvivalenter . När- mare av denna areal är i bruk61. Dessutom finns det ungefär 1 miljon hektar dikad skogsmark på torvmark som står för ett utsläpp från torven på koldioxidekvivalenter . Ytterligare stora områden har dikats ut för att skörda torv för odlingsändamål och för att producera energitorv. för energi- och odlingsändamål produceras på . Återvätning av torvmarker innebär att avgången av koldioxid och lustgas minskar som markens naturliga metanavgång kan komma tillbaka temporärt. Återvätningen möjliggör också att ett myr- ekosystem kan återskapas, vilket är gynnsamt för biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Metanavgången kan dock stoppas om åter- vätningen blir så omfattande att den resulterar i en sjö med ett vatten- djup på mer än . Om det handlar om återvätning av skogs- mark förloras även fortsatt möjlighet till inlagring i biomassan och möjligheten till substitution. Återvätning av organogen jordbruksmark redovisade förutsättningar för återvätning av organogen jordbruksmark i syfte att minska avgången av växthusgaser från jordbruket.62 bedömer utifrån dagens kunskapsläge att den mest effektiva metoden för att kraftigt minska utsläppen av växthusgaser från organogen jordbruksmark är 61Pahkakangas m.fl. (2016). 62Jordbruksverket (2018c). Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn att återställa dessa till våtmarker. Utifrån schablonberäkningar kan då förväntas att återvätning av organogen leder till att ut- släppen minskar från koldioxidekvivalenter per hektar och år. För bästa klimatnytta bör våtmarkernas vattenyta ligga stabilt nära markytan. Våtmarken kan också anläggas så att vattenytan ligger så pass högt att en grund sjö eller damm bildas. Vid planerandet av den här typen av våtmark vore det ideala att återväta hela området som täcks av den organogena jorden. Det är dock inte alltid möjligt, efter- som det även måste finnas tillräckligt med vatten i landskapet för att fylla upp våtmarken och behålla vattenspegeln . Dessutom kommer den omkringliggande marken att påverkas. I många fall finns förutsättningar för stabila vattenstånd, och då kan återskapande av myrekosystem vara lämpligt. I andra fall innebär landskapets beskaffenhet, nederbörden och hydrologin att tillgången på vatten varierar mycket . I dessa fall är det lämpligare med våtmarksekosystem som är anpassade för sådana förhållanden, exempelvis översvämningsvåtmarker. Översvämningsområden längst vattendrag kan dessutom bidra till jämnare vattenflöden i vattendrag och därigenom motverka extrema översvämningar. När våtmark an- läggs eller restaureras är det viktigt att väga in de långsiktiga möjlig- heterna att restaurera ett resilient våtmarksekosystem och ta hänsyn till biologisk mångfald och övriga ekosystemtjänster som våtmar- kerna ger. anser att en återvätning kan vara kostnadseffek- tiv jämfört med andra klimatåtgärder utifrån vad dessa kostar per minskad mängd utsläpp av växthusgaser, förutsatt att anläggnings- och skötselkostnaderna hålls låga. Dessutom visar analyser att enskilda återvätningsprojekt kan vara samhällsekono- miskt lönsamma. Då ingår även andra nyttor och kostnader som t.ex. växtnäringsläckage och minskad jordbruksproduktion. Klimatnyttan från enskilda projekt är dock svår att bedöma, eftersom tillgängliga beräkningsmetoder och underlag är förknippade med stora osäker- heter om de används på lokal nivå. På nationell nivå bedöms dock den sammanlagda effekten vara positiv. Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Åtgärdsförslag i fördjupad utvärdering av klimatmålen I den senaste fördjupade utvärderingen63 bedöms återvätning av skogs- mark kunna vara en förhållandevis kostnadseffektiv åtgärd för att minska utsläpp av växthusgaser, eftersom åtgärden medför en rad sam- tidiga nyttor. I vissa fall bedöms återvätning även kunna motverka översvämningsrisker nedströms. Åtgärden återskapar våtmark på marktyper som dikats ut i mycket hög grad i , där enbart en liten opåverkad areal återstår. Åtgärden har därför ett mycket stort värde för den biologiska mångfalden. konstaterar64 att på bördiga dikade marker i norr, och på de flesta dikade marker i söder, verkar utsläppen vara så pass stora att den producerade biomassan är betydligt sämre än fossila bränslen. En del av dikningarna har inte heller gett önskad effekt på skogsproduktionen, ofta för att grundvattenytan inte har sänkts i tillräcklig grad. En annan del utgörs av före detta jordbruksmark som inte beskogats aktivt. Därför är medelproduktionen en bit under den optimala även på dikade marker i den senare kategorin. Återvätning innebär att torvnedbrytningen i princip stoppas, och därmed avgången av koldioxid och lustgas. I gengäld kommer en naturlig metanavgång tillbaka. Minskningen i nettoavgång av växt- husgaser efter återvätning bedöms vara densamma som ökningen till följd av dikning. Effekten är således högre i söder än i norr och högre på bördig mark än på näringsfattig. På väl dränerade torvmarker med torvlager belägna söder om biologiska Norrlandsgränsen bedöms återvätning vara en i genomsnitt relativt säker klimatåtgärd. Allra säkrast är den högst sannolik på bördiga torvmarker i samma region, där en högre lust- gasavgång kan avbrytas. På före detta odlings- eller betesmark med bristande självföryngring blir vinsten med återvätning i praktiken ännu större, eftersom det då inte går att tillgodoräkna en viss kom- penserande substitutionsnytta genom hög virkesproduktion. För näringsfattig torvmark i norra och verkar klimatnyttan av återvätning bli i genomsnitt betydligt mindre medan den blir större för den bördigare delen av markerna i samma region. 63Naturvårdsverket (2019b). 64Skogsstyrelsen (2019a). Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn I den fördjupade utvärderingen föreslås få i upp- drag att återställa dikade torvmarker med tjocka torvlager till våt- marker eller ett våtmarksliknande läge, där nettoutsläppen av växt- husgaser är märkbart lägre än innan. Detta ska kunna åstadkommas genom att intresserade markägare erbjuds gratis rådgivning samt ersättning för genomförande och förlorat markvärde i någon form. Eftersom det finns brister i kunskapen om återvätningens effekter behöver det också säkerställas att det finns medel för uppföljning av genomförda åtgärder. bedömer att det möjligen kan gå att återväta runt . På dessa arealer minskas då netto- utsläppen med 1–koldioxidekvivalenter per hektar och år och hektar. Denna effekt varar i minst 4–6 decennier om mark med tjocka torvlager prioriteras. I något skede skulle torven i många fall ha tagit slut, om marken i stället lämnats dikad och dikesrensats vid behov; den uteblivna substitutionsnyttan är beaktad i uppskattningen. En- gångskostnaden bedöms ligga på per hektar, för rådgivning och hantering, dikesproppar samt ersätt- ning för förlorat markvärde. Ingen extra skötsel efter att åtgärden genomförts bedöms behövas i normalfallet. Kostnaden för åtgärden hamnar i beräkning på i storleksordningen 100 kro- nor per ton undviken koldioxidavgång . En ytterligare möjlighet är att markägare inte dikesrensar på dikade objekt med relativt tjocka och näringsrika torvlager som åter- försumpats av sig själva. Det kan exempelvis ske genom en engångs- ersättning för att marken ska tillåtas återfå sin naturliga hydrologi. Jämfört med återvätning genom att proppa igen ett dike räcker det sannolikt med ett lägre belopp, eftersom markägaren annars behövt göra en kostsam åtgärd som dikesrensning. Det är inte heller alltid som dikesrensning ger en positiv tillväxteffekt och det är oftast mycket svårt att dikesrensa utan att påverka mottagande vattenekosystem negativt med slam m.m. Den stående skogen kan dock avverkas eller plockhuggas när marken antingen är uttorkad en torr sommar eller frusen . Marken får sedan långsamt fortsätta att utvecklas till den våtmark eller sumpskog den en gång var, i stället för att den högre nettoavgång av växthusgaser som den sänkta grundvattenytan medför underhålls. Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Återvätning för klimatets skull bedriver ett tvåårigt pilotprojekt, Återvätning för klimatets skull, 2019–2020. Projektet finansieras med medel från den fond i landsbygdsprogrammet som har till syfte att minska växthus- gasutsläppen från jordbruksmark. Projektet tillkom på initiativ från , eftersom bedömningen är att en större del av de kostnadseffektiva återvätningsprojekten finns på skogsmark och att dessa i hög grad är före detta mossodlingar och betesmarker som är från till många decennier gamla. bedömning är att objekt som fortfarande kan sägas vara jordbruksmark men som är tagen ur bruk kan hanteras på samma sätt. Erfarenheterna från projektets första fas är positiva. Konceptet som testas siktar mot hög kostnadseffektivitet och verkar så här långt att fungera. En teknik för dikesproppning som är billig och undviker slamning testas, och den kartmässiga hanteringen utvecklas i rätt riktning. Hur den förändrade markanvändningen ska hanteras juri- diskt ses över och nyttan för den biologiska mångfalden ska beskri- vas i projektet. I många fall blir återvätning som alternativ intressant i samband med att skogen ska avverkas. Då höjs grundvattennivån bara av den anledningen och om markägaren behöver dikesrensa kan det bli en ganska dyr föryngring. Det innebär att objektspotentialen delvis förnyas . Realiserbar areal för återvätning bedömer att skogsmark kan återvätas . En sådan bedömning förutsätter att återväts . Hur stor areal som verkligen kan åter- vätas beror dock till stor del på var objekten ligger i landskapet och på objektens storlek. Om objekten omfattar 1–handlar det om mellan 1 500 och 3 000 objekt , vilket kräver en mycket omfattande verksamhet. En analys har gjorts av SLU med hjälp av digitaliserade ekonomiska historiska kartor, kartor över jordbruksblock, jordarts- kartor, den digitala höjddatabasen, nederbördskartor samt uppdate- rat marktäckedata, för att kunna lokalisera ytor av övergiven torv- jord i och . Kring varje potentiell yta har arean på Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn den omkringliggande mark som skulle påverkas vid en eventuell åter- vätning beräknats. Flest och störst övergivna torvåkrar återfinns i län och , 7 400 respektive , medan det på endast finns . Den totala övergivna arealen är och omfattar närmare 18 000 objekt. Om bara objekt på tas med blir arealen för drygt 8 000 objekt. Närmare av den arealen är skogbeklädd. Givet att SLU:s analys inte omfattar hela landet kan Skogs- styrelsens analys om vara rimlig. Därtill bör det vara möjligt att återväta åtminstone jordbruksmark som tagits ur produktion, om andelen torvjord av den mark som tas ur produktion är densamma som andelen av den areal som fort- farande är i bruk. Sannolikt är arealen större eftersom cirka 35 000 hek- tar av den organogena jordbruksmarken redovisas som obrukad.65 Effekten på utsläppen beror på vilken mark som återväts Återvätning av dränerad torvjord på jordbruksmark ger enligt Jord- bruksverket en utsläppsminskning på koldioxidekvivalenter per hektar och år (tabell 6.6.). De utsläppsfaktorer som använts för utsläpp från skogsmark utgår från Skogstyrelsens bedömningar66 vilka i sin tur utgår från en rapport från SLU67. Dessa utsläppsfaktorer ger en utsläppsminskning på koldioxidekvivalenter per hektar och år (tabell 6.6). I underlag görs också en bedömning av effekten på de minskade substitutionsmöjligheter som återvätningen kan leda till men den effekten tas inte med i utredningens effektbedömning av återvätning. 65Jordbruksverket (2018c). 66Skogsstyrelsen (2019a). 67Lindgren och (2014). Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Källa: och (2014) och (2019a). Större delen av den skogsmark som kan komma i anspråk för åter- vätning är tidigare . Utsläppsminskningen kan därför vara ännu större än vad som anges för skogsmark i tabell 6.6 eftersom utsläppen per arealenhet för dikad torvmark på vissa marker kan vara betydligt större än de genomsnittliga utsläpp per arealenhet som används i klimatrapporteringen.68 Utgångspunkten är att större delen av den skogsmark som åter- vätts ligger på den högre nivån, dvs. närmare koldioxidekviva- lenter per hektar, och den jordbruksmark som återvätts på koldioxidekvivalenter per hektar. 68Kasimir (2017). Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn Utifrån dessa uppskattningar om återvätningens effekt skulle återvätning av skogsmark och jord- bruksmark innebära ett minskat utsläpp på kol- dioxidekvivalenter till 2045 genom succesiv återvätning av skogsmark och jordbruksmark . konstaterar i sin rapport att återvätning kan vara en kostnadseffektiv klimatåtgärd för att minska utsläppen av växthus- gaser, jämfört med andra åtgärder. Analyserna visar till och med att enskilda återvätningsprojekt kan vara samhällsekonomiskt lönsamma, om även andra nyttor och kostnader, t.ex. växtnäringsläckage och minskad jordbruksproduktion, inkluderas. kon- staterar att klimatnyttan för enskilda projekt är dock svår att bedöma, eftersom de beräkningsmetoder och tillgängliga under- lag är förknippade med stora osäkerheter om de används på lokal nivå. På nationell nivå bedöms den sammanlagda effekten vara positiv. I rapporten beräknas kostnaden för utsläppsminskningen för tre typområden – slätt, sjö och skogsbygd – . Be- räkningen inkluderar anläggningskostnader, skötselkostnader under samt kostnader för markersättning under motsvarande per ha och år. Totalkostnad för respektive område beräknades till cirka 150 000, 97 000 respektive per hektar för de tre typområdena slätt, sjö och skogsbygd, med en genomsnittlig årlig utsläppsminskning på 18, koldioxidekvivalenter . Kostnaden för utsläppsminskningen landar då på per ton koldioxidekvivalent . I underlaget till fördjupad utvärdering av miljömålen beräknar kostnaden för utsläppsminskning till per ton koldioxidekvivalent. beräkning utgår från att utsläppsminskningen tillgodoräknas under samt en lägre mark- ersättning och skötselkostnader (per hektar totalt för åtgärden) jämfört med beräk- ning. Annualisering av totalkostnaden över 20 eller , och med en genomsnittlig utsläppsminskning på 5–koldioxidekvivalen- Förutsättningar och potential för åtgärder inom LULUCF-sektorn ter , gör att kostnaden landar på per ton koldioxidekvivalent. konstaterar att kostnaderna för anläggning och skötsel är avgörande för hur stor kostnaden blir och att dessa kan variera mycket mellan olika projekt. I slättlandskapet kompliceras projekten av att de berör många aktörer och kostnaderna kan därför bli höga, som möjligheterna är större att få till stora arealer och därmed stora utsläppsminskningar. I skogslandskapet blir projekten mindre komplicerade och mindre kostsamma. är arealerna små vilket kan påverka kostnaden per koldioxidekvivalent. Inriktningen på utredningens bedömda potential är att det till största delen handlar om dikad skogsmark och pre- liminära erfarenheter från det tidigare nämnda pilotprojektet är att den bedömda kostnaden i underlaget till den fördjupade utvärder- ingen är rimlig. Effekter på andra miljömål av återvätning Återvätning av dränerad torvmark ger i huvudsak flera samtidiga nyttor, jämte att minska utsläppen av växthusgaser. har en stor andel av de bördiga torvmarkerna dikats ut, eftersom de varit mest lönsamma för markägarna att dika. Därför råder brist på denna typ av våtmarker i relation till vad som förlorats historiskt. Markerna utgör därtill livsmiljöer för skyddsvärd flora och fauna, inte minst olika groddjur. Målen inom områdena bio- logisk mångfald och minskad övergödning pekar tydligt ut restau- rering eller anläggning av våtmark som viktiga åtgärder. Åtgärderna återskapar stora arealer våtmark på marktyper som dikats ut i mycket hög grad, framför allt i där enbart en liten opåverkad areal återstår. Den ökade tillgången på vatten i landskapet ökar även värdet hos intilliggande skogliga habitat för många arter. 7Styrning och styrmedel för ökad kolsänka och minskade utsläpp i LULUCF-sektorn Skapa förutsättningar för finansiering av klimatåtgärder •Sverige bör fortsatt verka för att klimatåtgärder som ökar kol- inlagringen och minskar växthusgasutsläppen även är möjliga att stödja och ges större vikt inom ramen för EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Ta fram rådgivning och stöd för föreslagna kompletterande åtgärder •Jordbruksverket bör få i uppdrag att utveckla och intensifiera sin rådgivning, inklusive vilka stöd som kan sökas, för att få till stånd ytterligare åtgärder som leder till ökad kolinlagring på befintlig jordbruksmark och jordbruksmark som inte längre används för livsmedels- och foderproduktion, åtgärder som stärker flera värden i landskapet och möjligheten att nå flera miljömål ska prioriteras. För detta föreslås tillföras motsvarande . •Jordbruksverket bör få i uppdrag att se över och undersöka möjlig utformning av både befintliga och nya åtgärder för att gynna kolinlagring på jordbruksmark inom landsbygdspro- grammet, t.ex. fånggrödor, mellangrödor och agroforestry. Åtgärder och stöd bör inriktas mot att stärka dels flera värden i landskapet, dels möjligheten att nå flera miljömål. Uppdraget bör även innefatta att se över ersättningsnivåerna. Styrning och styrmedel för ökad kolsänka och minskade utsläpp i LULUCF-sektorn •Skogsstyrelsen bör få i uppdrag att se över möjliga stödfor- mer, inklusive storleken på ersättningen, för beskogning, dvs. plantering av träd på jordbruksmark som tagits ur bruk, och för optimerad skötsel av självföryngrad skog på tidigare jord- bruksmark. •Jordbruksverket bör, i samråd med länsstyrelserna och Natur- vårdsverket, få i uppdrag att utforma kriterier för vilken mark som är lämplig för agroforestry av olika slag och vilka trädslag som är lämpligast för åtgärden utan att förutsättningarna för att nå andra miljömål och målen i Livsmedelsstrategin för- sämras. •Skogsstyrelsen bör, i samråd med , länsstyrel- serna och , få i uppdrag att utforma kriterier för vilken tidigare jordbruksmark som är lämplig för beskog- ning och vilka trädslag som är lämpligast för åtgärderna utan att förutsättningarna för att nå andra miljömål och målen i Livsmedelsstrategin försämras.