sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — Där anges att en leverantör eller återförsäljare som tillhandahåller skor som är avsedda för konsumenter är skyldig att på begäran lämna sådana upplysningar, handlingar, varuprover och liknande som behövs för tillsynen (7 §). Den enda sanktionsmöjlighet som finns enligt lagen om märkning av skor är vite. får att förena föreläggande och för- bud med vite (4 § lagen om märkning av skor). Leverantörer är skyldiga att betala kostnader för provtagning och undersökning av skor, om skorna vid en kontroll inte visar sig uppfylla kraven på märkning (8 § förordningen om märk- ning av skor). beslut i enskilda fall enligt lagen om märkning av skor eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol (6 § lagen om märkning av skor). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Europaparlamentets och rådets direktiv /53/EU av om fritidsbåtar och vattenskotrar och om upp- hävande av direktiv /25/EG (se bilaga I punkt 46 i EU:s mark- nadskontrollförordning). Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2016:96) och förordningen (2016:98) om fritidsbåtar och vattenskotrar. Trans- portstyrelsen har gett ut föreskrifter på området.35 I direktiv /53/EU används uttrycket marknadsövervakning i stäl- let för marknadskontroll i den svenska språkversionen. Direktivet ålägger medlemsstaterna en generell skyldighet att se till att pro- dukter som omfattas av direktivet inte tillhandahålls på marknaden eller tas i bruk, om de inte uppfyller kraven i direktivet (artikel 4). I artikel 43 anges att artiklarna 15.3 och 16–29 i förordning (EG) nr 765/2008 ska tillämpas för produkter som omfattas av direktivet. Medlemsstaternas marknadskontrollmyndigheter ska agera om de har tillräckliga skäl att anta att en produkt som omfattas av direktivet utgör en risk för människors hälsa eller säkerhet, för egendom eller för miljön (artikel 44). Om marknadskontrollmyndigheten kan kon- statera att produkten inte uppfyller kraven i direktivet ska den, om det gäller en ekonomisk aktör, utan dröjsmål ålägga denne att vidta alla lämpliga korrigerande åtgärder för att produkten ska uppfylla kraven, dra tillbaka den från marknaden eller återkalla den. Om det gäller en privatimportör ska denne utan dröjsmål underrättas om vilken lämplig korrigerande åtgärd som ska vidtas för att produkten ska uppfylla kraven eller för att avbryta produkten ibruktagande eller användning, i proportion till riskens art. Om en medlemsstat kon- staterar en formell bristande överensstämmelse ska den ålägga den 35TSFS 2016:5 Transportstyrelsens föreskrifter om fritidsbåtar och vattenskotrar. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning ekonomiska aktören att åtgärda den bristande överensstämmelsen eller, om den fortsätter, vidta lämpliga åtgärder för att begränsa eller förbjuda tillhandahållandet av produkten på marknaden eller se till att den återkallas eller dras tillbaka från marknaden eller, om det gäller en produkt som har importerats av en privatimportör för eget bruk, att användningen av produkten förbjuds eller beläggs med restriktioner (artikel 46). I lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar finns en hänvisning till artiklarna 15.3 och 16–29 i förordning (EG) nr 765/2008 avseende bestämmelser om marknadskontroll (26 §). I förordningen om fri- tidsbåtar och vattenskotrar anges att Transportstyrelsen som mark- nadskontrollmyndighet ska utföra de uppgifter som följer av artik- larna 18.2, 20–22, 23.2 och 24.4 i förordning (EG) nr 765/2008 samt att Transportstyrelsen får förstöra eller på annat sätt göra produkter som omfattas av lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar obrukbara enligt artikel 29.4 i samma förordning (12 §). När det gäller informa- tion och samarbete mellan myndigheter hänvisas till förordningen om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn. Transportstyrelsen utövar marknadskontroll enligt lagen om fritids- båtar och vattenskotrar och ska vara marknadskontrollmyndighet enligt förordning (EG) nr 765/2008 avseende produkter som om- fattas av lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar (12 § förordningen om fritidsbåtar och vattenskotrar). Genom hänvisning till bland annat artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 i lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar framgår att mark- nadskontrollmyndigheten får kräva att de ekonomiska aktörerna tillhandahåller sådan dokumentation och information som myndig- heten anser sig behöva för att utföra sin verksamhet, inbegripet till- träde till de ekonomiska aktörernas lokaler och rätt att ta nödvändiga provexemplar av produkterna. Den får vidare förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk obrukbara, om de anser att det är en nödvändig åtgärd. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning hetens skyldighet att utföra uppgifter i bland annat artikel 20 i för- ordning (EG) nr 765/2008 följer att myndigheterna har befogenhet att återkalla, dra tillbaka eller förbjuda tillhandahållandet av en pro- dukt som utgör en allvarlig risk, även en allvarlig risk utan omedelbar effekt. Genom hänvisning till artikel 29 i förordning (EG) nr 765/2008 följer vidare att myndigheten har befogenhet att förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk och som ska föras in i landet men som ännu inte har släppts ut på den nationella marknaden obrukbara. Enligt lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar får marknadskontroll- myndigheten i vissa fall begära hjälp av när den vidtar åtgärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 (27 §). får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen, föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har med- delats med stöd av direktiv /53/EU ska efterlevas (28 §). De sanktionsmöjligheter som finns enligt lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar är vite och sanktionsavgift. Ett föreläggande eller förbud eller ett beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt (28 §). Vid uppsåtliga eller oaktsamma brott mot bestäm- melser om olika aktörers skyldigheter enligt lagen eller mot före- skrifter, ska tillverkare, tillverkares representanter, importörer, dis- tributörer eller privatimportörer åläggas att betala en sanktionsavgift (30 §). För privatimportörer gäller att sanktionsavgift bara får åläggas om det finns synnerliga skäl. Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats med vite. Genom hänvisning till 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen framgår vidare att sanktionsavgiften ska fastställas till lägst och högst , att avgiften inte får överstiga av när- ingsidkarens årsomsättning, att hänsyn ska tas till hur allvarlig över- trädelsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser, att någon avgift inte ska dömas ut i ringa fall samt att avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning staten och prövas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan av myn- digheten. får bestämma att dess beslut om för- bud eller föreläggande samt beslut enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska gälla (28 § lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar). Transportstyrelsen har bemyndigats att meddela föreskrifter om avgifter för marknadskontroll. Avgifterna får tas ut av de aktörer som ansvarar för att produkten uppfyller föreskrivna krav när produkten tillhandahålls eller släpps ut på marknaden eller när den tas i bruk. Avgifterna får bestämmas upp till full kostnadstäckning (15 § för- ordningen om fritidsbåtar och vattenskotrar). beslut om förelägganden och för- bud får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (31 § lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar). Även Transportstyrelsens beslut enligt föreskrifter om avgifter får överklagas till allmän förvaltningsdom- stol (16 § förordningen om fritidsbåtar och vattenskotrar). Övriga beslut av marknadskontrollmyndigheten får inte överklagas. EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Europaparlamentets och rådets direktiv /90/EU av om marin utrustning och om upphävande av rådets direktiv /98/EG (se bilaga I punkt 58 i EU:s marknadskontrollförord- ning). Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2016:768) och förordningen (2016:770) om marin utrustning. Transportstyrelsen har gett ut föreskrifter på området.36 Fartygssäkerhetslagen (2003:364) innehåller bestämmelser om till- syn avseende bland annat utrustning ombord på fartyg. 36TSFS 2016:81 Transportstyrelsens föreskrifter om marin utrustning. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning i förhållande till fartyg och redare, alltså andra aktörer än direk- tiv 2014/90/EU i huvudsak gäller. Direktivets krav är främst riktade mot tillverkare och andra ekonomiska aktörer. Eftersom marknads- kontroll enligt artikel 25.3 i direktiv /90/EU även gäller utrust- ning placerad ombord på fartyg, är även fartygssäkerhetslagens bestämmelser tillämpliga i vissa fall. I direktiv /90/EU anges att medlemsstaterna, när de godkänner eller förnyar certifikat för fartyg med medlemsstaternas flagg, ska säker att den utrustningen ombord på fartygen uppfyller direktivets krav. Medlemsstaterna ska vidare vidta nödvändiga åtgär- der för att se till att den utrustningen ombord på fartyg som för deras flagg uppfyller kraven i internationella instrument som är tillämpliga på utrustning som redan placerats ombord (artikel 5). Medlemsstaterna ska kontrollera den utrustningens faktiska tillstånd på fartyg som inte är och som ska överföras till en medlemsstats flagg (artikel 7). Medlemsstaterna ska genomföra marknadskontroll i enlighet med i kapitel III i förordning (EG) nr 765/2008 med vissa förbehåll (artikel 25). Enligt förbehållen ska hänsyn tas till särdragen i sektorn för marin utrustning och flaggstaternas ansvarsområden enligt internationella konventioner. Marknadskontrollen kan omfatta dokumentkontroll samt kontroll av marin utrustning försedd med rattmärket, oavsett om utrustningen har placerats ombord på ett fartyg eller inte. Kontroll av marin utrustning som är placerad ombord ska begränsas till undersökningar som kan utföras som den berörda ut- rustningen förblir fullt fungerande ombord. Om marknadskontroll- myndigheten avser att utföra stickprov får den i vissa fall begära att tillverkaren gör de nödvändiga stickproven tillgängliga eller på egen bekostnad ser till att stickproven finns tillgängliga på plats. Medlems- staternas marknadskontrollmyndigheter ska agera om de har tillräck- liga skäl att anta att marin utrustning som omfattas av direktivet utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön (artikel 26). Om marknadskontrollmyndigheten kan konstatera att den utrust- ningen inte uppfyller kraven i direktivet ska den utan dröjsmål ålägga den berörde ekonomiska aktören att vidta alla lämpliga korrigerande Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning åtgärder för att den utrustningen ska uppfylla kraven, dra tillbaka utrustningen från marknaden eller återkalla den. Om den berörda ekonomiska aktören underlåter att fullgöra sina skyldigheter ska marknadskontrollmyndigheten vidta alla lämpliga tillfälliga åt- gärder för att förbjuda eller begränsa tillhandahållandet av den utrustningen eller placeringen av den ombord på ett fartyg som för medlemsstatens flagg, dra tillbaka produkten från marknaden eller återkalla den. Även i de fall en medlemsstat kan konstatera att viss marin utrustning uppfyller direktivets krav men ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön, ska den berörda ekonomiska aktören åläggas att vidta åtgärder (artikel 28). Om en medlemsstat konstaterar en formell bristande överensstämmelse ska den ålägga den ekonomiska aktören att åtgärda den bristande överensstämmelsen eller, om den kvarstår, vidta lämpliga åtgärder för att begränsa eller förbjuda tillhandahållandet av den utrustningen på mark- naden eller se till att den återkallas eller dras tillbaka från marknaden (artikel 29). I lagen om marin utrustning hänvisas till artiklarna 15–29 i för- ordning (EG) nr 765/2008 avseende bestämmelser om marknadskon- troll (17 §). I förordningen om marin utrustning anges att Trans- portstyrelsen ska tillämpa förordning (EG) nr 765/2008 genom att 1.inrätta lämpliga förfaranden enligt artikel 18.2, 2.utföra de uppgifter som följer av artiklarna 20–22 och 23.2, och 3.samarbeta med andra enligt artikel 24.2. Transportstyrelsen får vidare förstöra eller på annat sätt göra marin utrustning obrukbar enligt artikel 29.4 i samma förordning. När det gäller information och samarbete mellan myndigheter hänvisas till förordningen om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn (17 §). Transportstyrelsen utövar marknadskontroll och övrig tillsyn enligt lagen om marin utrustning och ska vara marknadskontrollmyndig- het enligt förordning (EG) nr 765/2008 i fråga om marin utrustning (3 § förordningen om marin utrustning). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Genom hänvisning till bland annat artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 i lagen om marin utrustning framgår att marknadskontroll- myndigheten får kräva att de ekonomiska aktörerna tillhandahåller sådan dokumentation och information som myndigheten anser sig behöva för att utföra sin verksamhet, inbegripet tillträde till de eko- nomiska aktörernas lokaler och rätt att ta nödvändiga provexemplar av produkterna. Den får vidare förstöra eller på annat sätt göra pro- dukter som utgör en allvarlig risk obrukbara, om de anser att det är en nödvändig åtgärd. Av marknadskontrollmyndighetens skyldighet att utföra uppgifter i bland annat artikel 20 i förordning (EG) nr 765/2008 följer att myndigheterna har befogenhet att återkalla, dra tillbaka eller förbjuda tillhandahållandet av en produkt som utgör en allvarlig risk, även en allvarlig risk utan omedelbar effekt. Genom hänvisning till artikel 29 i förordning (EG) nr 765/2008 följer vidare att myndigheten har befogenhet att förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk och som ska föras in i landet men som ännu inte har släppts ut på den nationella marknaden obruk- bara. Enligt artikel 25.4 i direktiv /90/EU får marknadskontroll- myndigheten, när det är rimligt och praktiskt möjligt, begära att en tillverkare gör nödvändiga stickprov tillgängliga eller på egen bekost- nad ser till att stickproven finns tillgängliga på plats. Enligt lagen om marin utrustning får marknadskontrollmyndig- heten i vissa fall begära hjälp av när den vidtar åt- gärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 (18 §). Den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn får med- dela de förelägganden och förbud som behövs och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att lagen, föreskrifter som meddelats i an- slutning till lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktiv /90/EU ska efterlevas, samt om marin ut- rustning som uppfyller kraven ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön (19 §). För kontroller ombord på fartyg kan bestämmelserna i fartygs- säkerhetslagen tillämpas. Tillsyn enligt den lagen utövas vid tillsyns- förrättningar. Inspektioner kan göras när en tillsynsmyndighet anser att det är motiverat (5 kap. 4 §). Fartygssäkerhetslagen ger därmed stöd för myndigheten att utföra kontroller på eget initiativ. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning De sanktionsmöjligheter som finns enligt lagen om marin utrustning är vite och sanktionsavgift. Ett föreläggande eller förbud eller ett beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt (20 §). En ekonomisk aktör ska åläggas att betala en sanktionsavgift om den ekonomiska aktören eller någon som handlat på dennes vägnar upp- såtligen eller av oaktsamhet har brutit mot bestämmelser om bland annat överensstämmelse (23 §). Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats med vite. Genom hänvisning till 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen framgår vidare att sanktionsavgiften ska fastställas till lägst och högst , att avgiften inte får överstiga av närings- idkarens årsomsättning, att hänsyn ska tas till hur allvarlig överträ- delsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser, att någon avgift inte ska dömas ut i ringa fall samt att avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. Avgiften tillfaller staten och prövas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan av myndigheten. Den myndighet som utför marknadskontroll eller övrig tillsyn får bestämma att dess beslut om förbud, föreläggande eller andra åt- gärder samt ett beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska gälla (21 § lagen om marin utrustning). Transportstyrelsen har bemyndigats att meddela föreskrifter om avgifter för marknadskontroll. Avgifterna får bestämmas upp till full kostnadstäckning (17 § förordningen om marin utrustning). För den som har tagit befattning med ett ärende som gäller mark- nadskontroll eller övrig tillsyn enligt lagen om marin utrustning råder tystnadsplikt (24 § lagen om marin utrustning). När det gäller det allmännas verksamhet hänvisas i stället till offentlighets- och sekretess- lagen. Beslut enligt lagen om marin utrustning eller föreskrifter med- delade med stöd av lagen får överklagas till allmän förvaltningsdom- stol (25 § lagen om marin utrustning). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1007/2011 av om benämningar på textilfibrer och därtill hörande etikettering och märkning av fibersammansättningen i textilprodukter och om upphävande av rådets direktiv /44/EEG och och rådets direktiv /73/EG och 2008/ 121/EG (EU:s textilmärkningsförordning) (se bilaga I punkt 40 i EU:s marknadskontrollförordning). Förordningen har kompletterats i svensk rätt genom lagen (2014:534) med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförord- ning och förordningen (2014:535) om marknadskontroll av textil- produkter. I förordning (EU) nr 1007/2011 anges att marknadskontrollmyn- digheterna ska kontrollera att textilprodukternas fibersammansätt- ning överensstämmer med den information som lämnas om produk- ternas fibersammansättning i enlighet med förordningen. Lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärknings- förordning hänvisar till artiklarna 15–29 i förordning (EG) nr 765/2008 för bestämmelser om marknadskontroll. utövar marknadskontroll enligt förordning (EU) nr 1007/2011 och enligt lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning (1 § förordningen om marknads- kontroll av textilprodukter). Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Genom hänvisning till bland annat artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s textil- märkningsförordning framgår att marknadskontrollmyndigheten får kräva att de ekonomiska aktörerna tillhandahåller sådan dokumen- tation och information som myndigheten anser sig behöva för att utföra sin verksamhet, inbegripet tillträde till de ekonomiska aktörer- nas lokaler och rätt att ta nödvändiga provexemplar av produkterna. Den får vidare förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk obrukbara, om de anser att det är en nödvändig åt- gärd. Genom hänvisning till artikel 29 i förordning (EG) nr 765/2008 följer vidare att myndigheten har befogenhet att förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk och som ska föras in i landet men som ännu inte har släppts ut på den nationella marknaden obrukbara. Enligt lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s textil- märkningsförordning får marknadskontrollmyndigheten meddela de förelägganden och förbud som behövs för att EU:s textilmärknings- förordning ska följas (3 §). ska förena ett föreläggande, förbud eller beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt (4 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning). får bestämma att beslut om före- lägganden och förbud eller åtgärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska gälla (5 § lagen med kompletter- ande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning). En ekonomisk aktör ska ersätta marknadskontrollmyndigheten för kostnader för provtagning och undersökning av prov, om det vid undersökningen visar sig att en lämnad uppgift om fibersammansätt- ningen är oriktig i något väsentligt avseende. Finns det särskilda skäl Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning ska marknadskontrollmyndigheten ersätta en ekonomisk aktör för varuprover och liknande (6 §). Den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknads- kontroll enligt EU:s textilmärkningsförordning får inte obehörigen röja eller utnyttja det som han eller hon då har fått veta om någons affärs- eller driftsförhållanden (7 §). I det allmännas verksamhet tillämpas i stället offentlighets- och sekretesslagen. beslut om förelägganden, förbud och ekonomisk ersättning får överklagas till allmän förvaltnings- domstol (8 §). 6.23Tobak och liknande produkter EU:s marknadskontrollförordning är tillämplig på •Europaparlamentets och rådets direktiv /40/EU av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra för- fattningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaks- varor och relaterade produkter och om upphävande av direktiv /37/EG (se bilaga I punkt 55 i EU:s marknadskontrollför- ordning). Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2018:2088) och förordningen (2019:223) om tobak och liknande produkter. I fråga om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare anges i 1 kap. 4 § lagen om tobak och liknande produkter att även produkt- säkerhetslagen ska tillämpas. har gett ut före- skrifter på området.37 37HSLF-FS 2016:42 föreskrifter och allmänna råd om karakteristisk smak i cigaretter, rulltobak och dess delar samt tillsatser i vissa tobaksvaror (ändrade genom HSLF-FS 2016:96), HSLF-FS 2016:45 föreskrifter om rapportering av ingredienser i tobaksvaror, årlig rapportering om marknadsundersökningar m.m. och ut- ökad rapporteringsskyldighet samt anmälan och rapportering av nya tobaksvaror (ändrade genom HSLF-FS 2016:97), HSLF-FS 2016:46 föreskrifter om utform- ning av hälsovarningar och hälsovarningars placering på förpackning av tobaksvaror (ändrade genom HSLF-FS 2016:77), HSLF-FS 2019:4 föreskrifter om säkerhets- märkning på styckförpackningar med tobaksvaror, HSLF-FS 2019:20 föreskrifter om egenkontrollprogram vid försäljning av tobaksvaror, elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Artikel 23 i direktiv /40/EU innehåller bestämmelser om hur direktivet ska genomföras. Medlemsstaterna åläggs en generell skyl- dighet att se till att tobaksvaror och relaterade produkter som inte uppfyller kraven i direktivet, inklusive genomförandeakter och dele- gerade akter, inte släpps ut på marknaden. Med att släppa ut på marknaden avses att produkten tillhandahålls till konsumenter i EU, även genom distansförsäljning (artikel 2.40). Likaså ska medlems- staterna se till att tobaksvaror eller relaterade produkter inte släpps ut på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som anges i direk- tivet inte är uppfyllda. Medlemsstaterna ska vidare se till att tillverkare och importörer av tobaksvaror och relaterade produkter förser be- höriga myndigheter med fullständiga och riktiga uppgifter som krävs enligt direktivet. Skyldigheten att tillhandahålla uppgifter faller i första hand på tillverkaren om denne är etablerad i EU.