sou · H8B361 · 2020-11-05 00:00:00 — Paragrafen, som är ny, innehåller ett krav på en likviditetsbuffert. Likviditetsbufferten är en del av säkerhetsmassan. Paragrafen genomför artikel 16.1–16.4 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. Av första stycket första meningen följer att likviditetsbufferten ska hållas i syfte att uppnå den likviditetsmatchning som avses i 9 a §. I första stycket andra meningen anges för vilken tidsperiod som likviditetsbufferten ska täcka betalningsflödena och att det är det högsta ackumulerade nettolikviditetsutflödet för denna tids- period som avses. Med uttrycket nettolikviditetsutflöde avses detsamma som i artikel 3.7 i likviditetstäckningsförordningen. Den tidsperiod som avses är , även som omfattas av kravet på likviditets- täckningskvot i artikel 4 i likviditetstäckningsförordningen. I andra stycket anges vilka slags tillgångar som får ingå i likviditetsbufferten. Utöver de krav som anges där följer det av 1 § att även kraven i artikel 129.1a–129.3 i tillsynsförordningen måste vara uppfyllda, bland annat vad gäller exponeringsbegräns- ningarna i artikel 129.1a. Enligt andra stycket första punkten får tillgångar som uppfyller kraven för nivå 1 eller 2A i likviditetstäckningsförordningen användas. I artiklarna 10 och 11 i likviditetstäckningsförordningen finns närmare regler om dessa tillgångar. Av andra stycket andra punkten följer att även vissa kortfristiga exponeringar mot och kortfristiga insättningar i kreditinstitut får ingå i likviditetsbufferten, förutsatt att motparten uppfyller kraven för kreditkvalitetssteg 1 eller 2 enligt tillsynsförordningen. Med kortfristiga insättningar avses detsamma som kortfristig inlåning i artikel 129.1 c (i). Uttryckssättet har valts för att markera att det är emittentinstitutet som sätter in medel hos ett annat kredit- institut, dvs. har en tillgång, snarare än att emittentinstitutet tar emot inlåning från någon annan. I tredje stycket finns en bestämmelse som ger Finansinspek- tionen utrymme för att i ett enskilt fall och på ansökan av det aktuella emittentinstitutet medge att även andra tillgångar än de som anges i andra stycket får ingå i likviditetsbufferten. I ett sådant fall fattar inspektionen beslut enligt 2 b § första stycket 2 eller andra stycket, vilket förutsätter att särskilda skäl föreligger. Denna dispensmöjlighet avser dels exponeringar mot kredit- institut som endast uppfyller kraven för kreditkvalitetssteg 3 enligt tillsynsförordningen, om dessa exponeringar utgörs av sådana kortfristiga insättningar (sådan kortfristig inlåning) som avses i artikel 129.1 c (i) i förordningen, dels tillgångar på nivå 2B enligt artikel 10 i likviditetstäckningsförordningen. Som berörs i avsnitt 7.4.6 är denna dispensmöjlighet avsedd att användas endast i yttersta undantagsfall. Övervägandena finns i avsnitten 7.4.6 och 10.3. Paragrafen, som är ny, gäller hur vissa medel ska hållas avskilda från emittentinstitutets övriga tillgångar. Paragrafen motsvarar i huvud- sak 9 § fjärde stycket i den hittillsvarande lydelsen. Paragrafen genomför artikel 12 och artikel 18.4 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer delvis. De medel som enligt bestämmelsen ska hållas avskilda är för det första de betalningsflöden avseende tillgångarna i säkerhetsmassan som avses i 9 a §, såsom räntebetalningar och amorteringar som avser krediterna i säkerhetsmassan. Betalningsflöden avseende derivat- kontrakt omfattas också (se avsnitt 7.4.6). För det andra ska de medel som enligt 9 b § ingår i likviditetsbuff- erten hållas avskilda på det särskilda kontot. Någon ändring i sak i förhållande till den hittillsvarande lydelsen gällande särskilt konto är inte avsedd (se dock avsnitt 10.2.1 vad gäller att medlen i den särskilda likviditetsbufferten ska vara till- gängliga vid varje given tidpunkt). Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Paragrafen, som är ny, gäller hur likviditetsbuffertens storlek ska beräknas vad gäller säkerställda obligationer för vilka löptiden kan förlängas enligt 15 §. Paragrafen genomför artikel 16.5 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. Av bestämmelsen följer en huvudregel om att det ordinarie förfallodatum som anges i avtalsvillkoren ska användas om inte har medgett undantag från detta. Det krävs således ett medgivande från för att det senare förfallodatum som enligt avtalsvillkoren kan aktualiseras efter en löptidsförlängning ska få läggas till grund för beräkningen av likvidi- tetsbuffertens storlek. medgivande krävs också för att en löptidsförlängning ska få ske (se 15 §). Det är naturligt att se dessa frågor i ett sammanhang, dvs. att beakta de krav som anges i 15 § även vid prövningen enligt förevarande paragraf. En ansökan om medgivande enligt förevarande paragraf ska göras i samband med en ansökan om medgivande enligt 15 § eller därefter. I det senare fallet ska en ansökan enligt förevarande paragraf beviljas om en ansökan enligt 15 § har medgetts. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. 10 och 11 §§ I paragraferna finns bestämmelser om skyldighet att föra register och om registrets innehåll. Bestämmelserna i 10 § genomför artiklarna 11.1 och 12 i direk- tivet om utgivning av säkerställda obligationer delvis. Bestämmel- serna i 11 § genomför artiklarna 6.7, 11 och 12 i direktivet om utgiv- ning av säkerställda obligationer delvis. I 11 § tas femte punkten i den hittillsvarande lydelsen bort, till följd av att bestämmelserna om fyllnadssäkerheter upphävs. I stället tas det in en sjätte punkt enligt den nya numreringen. Tillägget är en konse- kvens av de nya bestämmelserna om vilka tillgångar som får ingå i säkerhetsmassan. Uttrycket annan exponering eller tillgång syftar på de tillgångar som får ingå i säkerhetsmassan men som inte anges i andra–femte punkterna. Vilka dessa är framgår av 2 a, 2 b och 9 b §§. De övriga ändringarna i paragraferna är av terminologisk och redaktionell art. Övervägandena finns i avsnitten 7.4.3, 7.4.4 och 7.4.6. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om förlängning av löptiden för säkerställda obligationer. Paragrafen genomför artikel 17 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer delvis. Av första stycket följer att medgivande krävs för att löptiden på en säkerställd obligation ska få förlängas (se även bestämmelsen om ogiltighet i tredje stycket). För att eventuellt ska kunna medge förläng- ning av löptiden krävs ett förbehåll i avtalsvillkoren av innebörden att löptiden kan förlängas med under förutsättning att i det enskilda fallet medger detta. Inspek- tionens eventuella medgivande aktualiseras således först efter att obligationen har löpt . Ett ärende om medgivande av aktuellt slag aktualiseras hos efter ansökan från det emittentinstitut som har gett ut den aktuella säkerställda obligationen. En sådan ansökan kan avse t.ex. alla säkerställda obligationer med en viss ISIN-kod, dvs. en viss obligationsutgåva (se vidare nedan). Förutsättningarna för att medge förlängning av löptiden enligt andra stycket och vissa handläggnings- och tillämpningsfrågor behandlas i avsnitt 11.3. Kravet på att ett medgivande i hög grad bidrar till att motverka fallissemang ska bedömas i förhållande till den eller de säkerställda obligationer som är föremål för prövning. Av tredje stycket följer att ett avtalsvillkor är ogiltigt om det ger utrymme för förlängning av löptiden i vidare mån än vad som följer av första stycket eller om det inte framgår av villkoret med vilken tidsperiod som förlängning kan ske. Bestämmelsen har således civilrättslig verkan. Ett beslut av nu aktuellt slag angår såväl emittentinstitutet som den som har investerat i den säkerställda obligationen i fråga. Samt- liga dessa har således rätt att överklaga beslut enligt paragrafen (42 § förvaltningslagen). Beslutet får överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 6 kap. 1 § första stycket (se även avsnitt 11.3). I 6 kap. 3 § 1 finns ett bemyndigande att meddela föreskrifter om vilken information som emittentinstituten ska tillhandahålla investe- rare, bland annat med avseende på möjligheten att förlänga löptiden för en säkerställd obligation. Bestämmelser om vilket förfallodatum som ska användas vid beräkningen av storleken på likviditetsbufferten finns i 9 d §. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. Paragrafen, som är ny, gäller förfalloklausuler. Paragrafen genomför artiklarna 5 och 11.1 d i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. Bestämmelsen i paragrafen innebär att emittentinstitut är för- hindrade att ingå avtal som avser säkerställda obligationer om avtalet upphör att gälla, en betalningsförpliktelse tidigareläggs eller slut- avräkning ska ske om institutet försätts i konkurs eller resolution eller om motparten begär det. Till följd av bestämmelsen ska det inte inträda någon sådan rättsverkan som avses i 5 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument gentemot emittentinstitutets konkursbo och konkursborgenärer i händelse av konkurs. Före- varande bestämmelse har dock inte någon civilrättslig verkan. Med avtal som avser säkerställda obligationer avses dels obliga- tionerna i sig, dels derivatkontrakt och andra avtal som är kopplade till en säkerställd obligation eller tillgångarna i säkerhetsmassan. I fråga om ett emittentinstitut som har försatts i resolution, se även 11 kap. 3 och 4 §§ lagen (2015:1016) om resolution. Övervägandena finns i avsnitten 6.4 och 7.4.6. 1–5 §§ Paragraferna gäller emittentinstitutets obestånd. Bestämmelserna i 1 § genomför artiklarna 4 och 11.1 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer delvis. Bestämmelserna i 2 och 4 §§ genomför artiklarna 11.2 och 12 i direktivet delvis. I paragraferna görs dels terminologiska ändringar vad gäller att uttrycket derivatavtal ersätts av uttrycket derivatkontrakt, dels förtyd- liganden i fråga om att derivatkontrakt är en del av säkerhetsmassan. Det senare gäller ett eventuellt positivt nettovärde av kontraktet i fråga, vilket främst har betydelse för nuvärdesmatchningen enligt 9 §. I 5 § berörs även förpliktelser som följer av derivatkontrakt. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.6. Paragrafen, som är ny, gäller resolution. Paragrafen innehåller en upplysningsbestämmelse om bestäm- melserna i lagen (2015:1016) om resolution. Några särskilda bestäm- melser om resolution finns inte i förevarande lag, till skillnad mot vad som gäller i fråga om konkurs. Resolutionsförfarandet är dock av stor vikt för emittentinstituten och andra kreditinstitut och aktua- liseras före ett eventuellt beslut om konkurs (se vidare avsnitt 6.2.5 och författningskommentaren till 3 kap. 16 §). I bestämmelsen anges särskilt att lagen om resolution innehåller bestämmelser om s.k. arrangemang om strukturerad finansiering. Med detta avses bland annat säkerställda obligationer (se vidare avsnitt 6.2.5). Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Paragrafen gäller ingripanden mot emittentinstitut, vad gäller åter- kallelse av tillståndet att ge ut säkerställda obligationer. Ändringen i paragrafen genomför artikel 23.2 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer delvis. Genom tillägget i första stycket införs en ny grund för återkallelse av tillstånd. Tillståndet ska återkallas om emittentinstitutet har fått tillståndet genom att lämna falska uppgifter eller på något annat otillbörligt sätt. En i huvudsak motsvarande bestämmelse avseende återkallelse av tillstånd att driva bankrörelse m.m. finns i 15 kap. 3 § första stycket 7 lagen (2004:297) om bank-och finansieringsrörelse, med den skillnaden jämfört med förevarande paragraf att varning kan beslutas i vissa fall i stället för återkallelse av tillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.6. Paragrafen innehåller bemyndiganden till regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i vissa angivna avseenden. Ändringarna i paragrafen genomför artiklarna 11.2, 14, 17 och 21 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer delvis. Ändringen i andra punkten enligt den nya numreringen är en följd av att fast egendom, tomträtt och bostadsrätt såsom säkerhet för en kredit som ingår i säkerhetsmassan numera regleras i 3 kap. 2 c § första stycket och 2 d § första stycket. Ändringen i femte punkten enligt den nya numreringen innebär att bemyndigandet endast avser föreskrifter om beräkning av och villkor för riskexponering och räntebetalningar, inte villkor för derivatavtal. Av tillägget i nionde punkten enligt den nya numreringen följer att föreskrifter även kan meddelas om vilken information som emittent- instituten ska tillhandahålla investerare och potentiella investerare, vilket även inkluderar information om eventuell löptidsförlängning. Genom tillägget i tionde punkten enligt den nya numreringen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer att även meddela föreskrifter om rapporteringsskyldighet. Med detta avses vilka uppgifter som emittentinstituten ska lämna till , när detta ska ske och på vilket sätt uppgifterna ska lämnas. Det kan t.ex. röra sig om periodisk rapportering eller rapportering vid särskilda tillfällen. skyldighet kan t.ex. avse tillgångarna i likviditetsbufferten och andra omständigheter av betydelse för efterlevnaden av kraven i 9 b §. Övervägandena finns i avsnitten 7.4.6, 11.3, 13.4.1 och 13.4.5. Första punkten gäller ikraftträdandetidpunkten för ändringarna. Ikraftträdandebestämmelsen genomför artikel 32.1 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. Övergångsbestämmelserna i andra–fjärde punkterna genomför artikel 30 i samma direktiv. Av andra punkten följer att ändringarna inte ska tillämpas retroaktivt på överträdelser som har skett före ikraftträdandet av ändringarna. Återkallelse av tillstånd enligt den nya bestämmelsen i 5 kap. 3 § första stycket 3 kan således endast avse överträdelser som har begåtts fr.o.m. . En övergångsbestämmelse av motsvarande innebörd gäller för ändringarna om överträdelser och sanktionsföreläggande i lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse (andra punkten). Se även tredje punkten andra meningen, som berörs nedan. Tredje och fjärde punkterna gäller vilka bestämmelser som ska tillämpas på säkerställda obligationer som har getts ut före ikraft- trädandet av lagändringarna. Med att vissa bestämmelser gäller för en viss slags säkerställd obligation avses även att dessa gäller för den säkerhetsmassa eller del därav som värdemässigt är hänförlig till obligationen och de derivatkontrakt som avser obligationen eller tillgångarna i säkerhetsmassan. I tredje punkten anges en huvudregel av innebörden att äldre bestämmelser ska tillämpas på en säkerställd obligation som har getts ut enligt den hittillsvarande lydelsen. Detta gäller dock inte för ingripanden enligt 5 kap. 3 § första stycket. I stället tillämpas andra punkten för ingripanden med anledning av sådana överträdelser som avses där. Det gäller inte heller för de nya bemyndiganden som anges i 6 kap. 3 § 9 och 10 i den nya lydelsen. Av förevarande punkt följer att frågan om en viss obligation får benämnas säkerställd obligation eller inte ska avgöras med ledning av 2 kap. 2 § i dess hittillsvarande lydelse. För vissa säkerställda obligationer gäller särskilda krav enligt fjärde punkten för att äldre bestämmelser ska vara tillämpliga. Av förevarande punkt följer att den nya lydelsen av lagen tillämpas fullt ut vad gäller säkerställda obligationer som ges ut fr.o.m. , bortsett från det som anges om överträdelser i andra punkten. Av fjärde punkten följer vissa särskilda krav jämfört med tredje punkten för att äldre bestämmelser ska tillämpas i fråga om en säkerställd obligation för vilken ISIN-koderna har tagits i bruk, dvs. börjat användas, före ikraftträdandet och för vilken utgivningsvolymen faktiskt utökas efter ikraftträdandet (s.k. on tap-emissioner, se avsnitten 3.2.1 och 15.2.2). I ett sådant fall tillämpas äldre bestäm- melser enligt tredje punkten endast under förutsättning att kraven i underpunkterna (a)–(d) är uppfyllda. Så länge som någon faktisk utökning av utgivningsvolymen inte sker, är dock inte fjärde punk- ten tillämplig (se även avsnitt 15.2.2). Underpunkten (a) innebär en tidsgräns för utökningar av utgiv- ningsvolymen genom s.k. tappar. Detta får ske som längst till . Med förfallodagen enligt underpunkten (b) avses det ordinarie förfallodatumet enligt avtalsvillkoren, om inte har gett sitt medgivande till att emittentinstitutet använder det förfallodatum som enligt avtalsvillkoren gäller efter ett beslut om förlängning av löptiden enligt 15 §. Av underpunkten (c) följer att den utgivningsvolym som tillkom- mer efter ikraftträdandet av lagändringarna får vara högst dubbelt så stor som den utestående volym som fanns . De volymer som ska jämföras är samtliga on tap-emissioner för vilka volymen utökas av ett enskilt emittentinstitut i förhållande till samtliga för emittentinstitutet utestående säkerställda obligationer per (se avsnitt 15.2.2). I underpunkten (d) avser med den totala utgivningsvolymen den utestående volym som finns vid förfallotidpunkten, med beaktande av eventuella återköp som emittentinstitutet har gjort . Vilket belopp i svenska kronor som per motsvarar framgår av växelkurserna på webb- plats. Underpunkten (e) är tillämplig endast på bostadskrediter och kommersiella fastighetskrediter, eftersom dessa får ingå i säkerhets- massan endast om en säkerhet finns. För sådana krediter krävs att den egendom som utgör säkerhet för krediten finns i . Med andra ord ska egendomen utgöras av fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt (se 3 kap. 2 c § första stycket och 2 d § första stycket). I fråga om användningen av benämningen säkerställd obligation, se avsnitt 15.2.2 under rubriken ”Följderna av utredningens förslag vad gäller benämningen säkerställd obligation”. Övervägandena finns i avsnitten 15.1, 15.2.1 och 15.2.2. 17.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Paragrafen gäller ingripanden mot vissa fysiska personer. Ändringarna i paragrafen genomför artikel 23.5 i direktivet om utgivning av säkerställda obligationer. I uppräkningen i första stycket av överträdelser från kredit- institutets sida som kan föranleda ingripanden mot de aktuella fysiska personerna har punkterna 22–27 lagts till. Det rör sig om överträdelser av vissa bestämmelser i lagen (2003:1223) om utgiv- ning av säkerställda obligationer, föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen och vissa regler i tillsynsförordningen. Ett exempel på en överträdelse enligt punkten 23 är marknads- föring som är oförenlig med bestämmelserna i 2 kap. 2–2 c §§ lagen om utgivning av säkerställda obligationer. Frågor om ingripanden mot fysiska personer för överträdelser enligt paragrafen tas upp av genom ett sanktionsföre- läggande. Bestämmelser om sådana förelägganden finns i 9 a–9 d §§. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.6. Första punkten innebär att ikraftträdandetidpunkten för ändringarna överensstämmer med vad som gäller för ändringarna i lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer. Av andra punkten följer att ändringarna inte ska tillämpas retro- aktivt på överträdelser som har skett före ikraftträdandet av ändringarna. Ett sanktionsföreläggande kan således, vad gäller över- trädelser av det slag som anges i 15 kap. 1 a § första stycket 22–27, endast avse tiden fr.o.m. . En övergångsbestämmelse av motsvarande innebörd gäller för ändringarna om överträdelser och ingripanden i lagen om utgivning av säkerställda obligationer (andra punkten). Enligt tredje punkten ska de nya punkterna i 15 kap. 1 a § första stycket 24 och 26 inte tillämpas på säkerställda obligationer för vilka äldre bestämmelser i den lagen ska tillämpas enligt punkterna 3 och 4 i övergångsbestämmelserna till lagen (2021:000) om ändring i lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. 17.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2021:000) om ändring i lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer Paragrafen innebär ett krav på en likviditetsbuffert. Genom ändringen i första stycket upphävs det undantag från kravet på en likviditetsbuffert som enligt den hittillsvarande lydelsen har gällt som omfattas av kravet på likvidi- tetstäckningskvot i artikel 4 i likviditetstäckningsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Lagändringen ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Ikraftträdandetidpunkten kan därför bestämmas på ett sådant sätt att den sammanfaller med ikraftträdandet av ändringar i likviditets- täckningsförordningen av innebörden att det inte längre finns någon överlappning mellan kravet på en likviditetsbuffert enligt direktivet om utgivning av säkerställda obligationer respektive kravet på likviditets- täckningskvot enligt likviditetstäckningsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 15.1. Av , kanslichef vid issuers inom Detta yttrande avser bestämmelsen om en särskild likviditetsbuffert och vilket förfallodatum som ska få läggas till grund för beräk- ningarna av buffertens storlek. Utredningens förslag till genom- förande behandlas i avsnitt 11.3. Den svenska marknaden för säkerställda obligationer känne- tecknas av god likviditet, kontinuitet och tydlighet. Utredningens förslag riskerar att påverka dessa egenskaper negativt och allvarligt störa funktionssättet på den svenska marknaden för säkerställda obligationer, vilket kan medföra dyrare lån för allmänheten och följd- verkningar på realekonomin. För att undvika sådana negativa konse- kvenser föreslår jag att emittentinstitutet ska få utgå från det senare, förlängda förfallodatumet vid beräkningen av storleken på likviditets- bufferten även under normala omständigheter, i linje med tanken bakom bestämmelsen i artikel 16.5 i direktivet om utgivning av säker- ställda obligationer. Den svenska marknaden för säkerställda obligationer har en lång historik och är en av de mest välfungerande i . Marknaden har en central roll i den svenska samhällsekonomin genom dess centrala betydelse för bolånetagare och pensionssparare och dess funktions- sätt är därmed särskilt skyddsvärt. Stor försiktighet bör därför iakt- tagas då förändringar genomförs. Även till synes små förändringar av regelverket riskerar att få långtgående negativa effekter, inte bara för banker och skuldinvesterare utan också för allmänheten, genom att förutsättningarna för fastighets- och bostadsinvesteringar förändras. Förändringar som medför större komplexitet och dyrare finansiering för bankerna leder sannolikt till dyrare lån för allmänheten, vilket i sin tur riskerar att medföra negativa följdverkningar på realekonomin. Regeringen har i uppdraget till utredningen framhållit vikten av att värna funktionssättet på den välfungerande svenska marknaden genom att i kommittédirektivet ange att ”i den utsträckning det nya direktivet om säkerställda obligationer ger medlemsstaterna val- möjligheter eller utrymme för att i nationell rätt ställa upp mer långt- gående krav eller anpassa bestämmelserna till nationella förhållan- den, ska utredaren sträva efter att slå vakt om funktionssättet hos den svenska marknaden för säkerställda obligationer och den nu- varande svenska regleringen i lagen om utgivning av säkerställda obligationer.” Det noteras vidare att det nya regelverket innehåller vissa nya krav i förhållande till gällande svensk rätt. I förhållande till sådana nya krav anges att ”utredaren ska i dessa fall beakta möjligheten att genom ny reglering få de nya kraven att så långt möjligt passa nu- varande god svensk marknadspraxis. I förhållande till det nya kravet på en särskild likviditetsbuffert kopplad till en säkerställd obligation avses här t.ex. frågan om bestämmelser om en sådan buffert ska kombineras med en ny svensk reglering om förlängda löptidsstruk- turer.” Det nya direktivet om utgivning av säkerställda obligationer är en reglering på minimiharmoniseringsnivå och ger medlemsstaterna ut- rymme att anpassa bestämmelserna i nationell rätt efter inhemska för- hållanden.