sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Rättigheten omfattar således barn som inte är svenska medborgare som t.ex. har uppe- hållstillstånd, söker asyl eller som utan tillstånd befinner sig i (jämför artikel 2). En uppgift för behöriga myndigheter som ansvarar för översynen blir därmed att säkerställa att inget barn diskrimineras utifrån de grunder som anges i artikel 2. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna3 och den internationella kon- ventionen om medborgerliga och politiska rättigheter4. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. Den regelbundna översynen av den behand- ling som barnet får och alla andra omständigheter som rör barnets omhändertagande ska säkerställa ett barns överlevnad och bidra till att barnet utvecklas i enlighet med artikel 6. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.5 Barnrättskom- mittén förväntar sig att en stat tolkar ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.6 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och ut- veckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se 3Antagen av genom resolution 3/217 . 5CRC/C/GC/7 p. 6CRC/GC/2003/5 p. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgär- der, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgäng- liga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åt- gärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Artikel 12 innebär, i relation till artikel 25, att barnet ska ges möjlighet att komma till tals i den regelbundna översynen. Genom regelbundna översyner av den behandling ett barn får, där barnet direkt får komma till tals, kan också barnets rätt att få uttrycka sina åsikter i frågor som rör själva behandlingen och andra omständigheter som rör deras om- händertaganden säkerställas. Enligt barnrättskommittén bör ett barn t.ex. ges möjlighet att tala enskilt om sin behandling.7 Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.8 7CRC/C/153 p. 683 se även CRC/C/GC/24 p. 95 (j). 8CRC/C/GC/12 p. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande prin- ciper och konventionen i sin helhet. Vid en bedömning av ett barns bästa får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av bar- nets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dyna- miskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget.9 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 25. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid alla åtgärder som rör barn och därmed även vid utformning av reglering som rör en regelbunden översyn av den be- handling och alla andra omständigheter som rör barnets omhänder- tagande. Det innebär att alla relevanta rättigheter enligt barnkonven- tionen ska beaktas i en bedömning av barns bästa. En sådan bedömning bör till viss del även bygga på barns egna upplevelser och åsikter, i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att hänvisningen till lagstiftaren i artikel 3.1 klart visar att bestämmelsen inte bara gäller barn som individer utan också barn i allmänhet. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller 9CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som rör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.10 Vid regelbundna översyner som rör verksamheter där ett barn om- händertagits för omvårdnad, skydd eller behandling ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (jämför artikel 3.1). Huru- vida de beslut som fattats av behöriga myndigheter innehåller en bedömning av barnets bästa och på vilket sätt barnets bästa har be- aktats tillsammans med vad barnet själv framfört, i enlighet med både artikel 3.1 och artikel 12, blir centralt i en regelbunden översyn. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättigheter som ett barn har enligt och som är relevanta i sam- manhanget. Det kan t.ex. vara relevant att bedöma risken för att ett barn far illa eller utsätts för övergrepp (jämför artiklarna 3.2, 19 och 32–36) eller om rätten till utbildning, hälso- och sjukvård och kultur och fritid tillgodoses (artiklarna 24, 28, 29 och 31). har understrukit att en bedömning av bar- nets bästa ska ske med utgångspunkt i barnets specifika omständig- heter. Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll. Överväganden om vad som är barnets bästa bör enligt kommittén också göras utifrån vad som är bäst för barnet både och stämma överens med hela konventionen.11 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,12 dvs. ta reda på hur barnet upp- levt insatserna och om de varit till barnets bästa. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva 10CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 11CRC/C/GC/14 p. 16 och 32. 12CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling Det innebär att processen före, under och efter en regel- bunden översyn av den behandling som barnet får och alla andra om- ständigheter som rör barnets omhändertagande omfattas. lyfter i en allmän kommentar fram att man måste införa och följa vissa barnanpassade förfaranden för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska kunna förverkli- gas.13 I en annan kommentar betonar kommittén att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hän- syn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Barnet bör, enligt kommittén, inte intervjuas oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.14 Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska an- passas till ett barns särskilda behov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till bar- net under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 28.1.2Rätt till regelbunden tillsyn Genom artikel 25 erkänns rätten för ett barn som har omhänder- tagits av behöriga myndigheter för omvårdnad, skydd eller behand- ling av sin fysiska eller psykiska hälsa till regelbunden översyn av den behandling som barnet får och alla andra omständigheter som rör barnets omhändertagande. Artikeln rör ett barn som har omhändertagits för omvårdnad, skydd eller behandling av sin fysiska eller psykiska hälsa. Som framgår av artikel 20 kan ett beslut om ett omhändertagande bero på att ett barn 13CRC/C/GC/14 p. 14CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö eller att barnet för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö. Sådana pla- ceringar kan t.ex. omfatta placering i familjehem, adoption eller på en lämplig institution. Barn som berörs av internationella adoptioner ska, enligt artikel 21 (c), omfattas av samma garantier och normer som gäller för nationella adoptioner. Ett omhändertagande för om- vårdnad, skydd eller behandling kan ske under tvång och på så sätt innebära ett frihetsberövande för barnet. Av ordalydelsen framgår att det rör barn som omhändertagits av behöriga myndigheter. Det framgår inte uttryckligen av artikeln att den regelbundna översynen omfattar både offentlig och privat verk- samhet. Det utesluter emellertid inte att vårdgivaren är en privat aktör. I den s.k. portalbestämmelsen i artikel 3.1 anges att i första hand ska vad som bedöms vara barnets bästa ska beaktas vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärds- institutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ. betonade under en allmän diskussion om den privata sektorn som vårdgivare att artikel 25 kräver att staten övervakar placeringar av barn även på privata inrättningar.15 Vidare har kommittén, i sin allmänna kommentar om barnets bästa, uttalat att med sociala välfärdsinstitutioner innefattas organisationer i den privata sektorn – vinstdrivande eller icke vinstdrivande – som med- verkar i att tillhandahålla tjänster som är avgörande för barns åt- njutande av sina rättigheter och som verkar å det offentligas vägnar eller som ett alternativ vid sidan av offentliga tjänster.16 Däremot kan man av ordalydelsen i artikel 25 och förarbetena till konventionen ut- tolka att placeringar som föräldrar arrangerat privat inte omfattas.17 15CRC/C/121, Report on the 31st Session, . 16CRC/C/GC/14 p. 17HR/PUB/07/1, artikel 25, C 3. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling Av artikeln framgår inte hur eller hur ofta en regelbunden översyn bör utföras; det lämnas till respektive stat att avgöra.18 Översynen gäller både behandlingen och alla andra omständigheter som rör barnets omhändertagande. Därigenom omfattar den t.ex. både placeringens lämplighet och behandlingen som sådan.19 Behandlingen omfattar inte bara klinisk behandling av hälsoskäl utan också andra aspekter av barnets placering, såsom omvårdnad av barnet, möjlig- heten till fysisk och psykisk rehabilitering, rätten att åtnjuta social trygghet och den levnadsstandard som krävs för barnets fysiska, psy- kiska, andliga, moraliska och sociala utveckling (jämför artiklarna 6, 23, 26, 27 och 39). Vidare ska bl.a. barnets rätt till bästa uppnåeliga hälsa, utbildning, vila, fritid och rekreation, att fritt delta i det kultu- rella eller konstnärliga livet och barnets rätt till privatliv säkerställas (jämför artiklarna 24, 28, 31 och 16). Rätten till översyn omfattar även att övervaka lämpligheten i tvångsomhändertaganden. Vid en sådan lämplighetsbedömning bör även vad som framgår av artikel 37 i beaktas. Av artikeln framgår bl.a. att varje frihetsberövat barn ska behandlas humant, med respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven i relation till barnets ålder. Vidare ska varje stat säkerställa att inget barn får utsättas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Fri- hetsberövande av ett barn ska ske i enlighet med lag, som en sista utväg och under kortast lämpliga tid. Syftet med artikel 25 kan sägas vara att säkerställa att ett omhän- dertaget barn får den omvårdnad eller behandling som är till barnets bästa, men även att skydda barnet från övergrepp och vanvård.20 Artikeln uttrycker på så sätt en central rättighet, eftersom den ger garantier mot övergrepp från statens sida. Här blir en bedömning av vad som är barnets bästa samt barnets rätt att få uttrycka sina åsikter i frågor som rör dem av betydelse. har bl.a. rekommenderat staterna att inrätta mekanismer för tillsyn när det gäller alternativ omvårdnad av barn och att direkt konsultera barnen i tillsynen. Kommittén har även rekom- menderat att den regelbundna tillsynen baseras på individuella lös- 18Jämför (2019) s. 979 och 980. 19Jämför Ds 2011:37 s. 91. 20Jämför SOU 1997:116 s. 382. Jämför artiklarna 3, 9,19, 20, 32–39. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling ningar utifrån det enskilda barnets behov och förutsättningar. Enligt kommittén bör det även finnas ett oberoende organ som tar emot och undersöker klagomål från barn som vårdas utanför hemmet.21 I kapitlet om artikel 20 har vi redogjort för olika former av alternativ omvårdnad som finns i svensk rätt. Som där framgår, kan det vara fråga om frivilliga placeringar enligt socialtjänstlagen eller tvångsom- händertaganden med stöd av t.ex. LVU eller LPT. Därutöver finns det mer definitiva former av alternativ omvårdnad genom adoption (se även kapitlet om artikel 21) och överflyttning av vårdnaden om barnet. Nedan redogörs för bestämmelserna om uppföljning av respek- tive vårdform. Utöver de skyldigheter som framgår av de bestäm- melserna, ska socialnämnden i varje kommun verka för att alla barn som vistas i kommunen växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska också ha ett nära samarbete med hemmen och sörja för att barn som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver. Vidare ska nämnden, i sin omsorg om barn, till- godose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det egna hemmet upphört. (Se 5 kap. 1 § SoL.) Utöver den individuella uppföljningen av ett barns vård finns det bestämmelser om tillsyn över de verksamheter och enskilda hem som omvårdar omhändertagna barn. Denna tillsyn, som bl.a. bedrivs av Inspektionen för vård och omsorg (), beskrivs främst i kapit- let om artikel 3.3. I det kapitlet beskrivs också den rapporterings- skyldighet om missförhållanden som enligt 14 kap. 3 § SoL gäller för den som fullgör uppgifter inom . 28.2.1Familjehem, HVB, stödboenden och jourhem Efter vårdnadshavarnas samtycke eller genom tvångsomhänderta- gande enligt LVU kan en socialnämnd placera barn som behöver vård och skydd på familjehem, HVB och stödboenden. I avvaktan på ett lämpligt boende kan ett barn även placeras på ett jourhem, som 21CRC/C/153, p. 669, 683 och 684. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling är ett slags tillfälligt familjehem. Ett barn kan i vissa fall också pla- ceras på ett särskilt ungdomshem (se 12 § LVU). De särskilda ung- domshemmen är definitionsmässigt HVB men SiS leder normalt verk- samheten vid hemmen (6 kap. 3 § SoL). En socialnämnds ansvar upphör inte efter placeringen. Tvärtom har nämnden ansvar för planeringen, kvaliteten och uppföljningen av vården, när det gäller barn som vårdas i ett familjehem, jourhem, stödboende eller hem för vård eller boende. Nämnden ska medverka till att barnet får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma upp- växtförhållanden. Vidare ska nämnden verka för att barnet får lämp- lig utbildning och den hälso- och sjukvård som han eller hon be- höver. Nämnden ska också lämna dem som vårdar sådana barn råd, stöd och annan hjälp. Vidare ska socialnämnden noga följa vården av de barn som vårdas utanför hemmet. Det ska främst göras genom regelbundna personliga besök i det hem där barnet vistas och genom enskilda samtal med barnet, dem som tagit emot barnet och med vårdnadshavarna. ska särskilt uppmärksamma barnets hälsa, utveckling, sociala beteende, skolgång och relationer till an- höriga och andra närstående. Minst var sjätte månad ska socialnämn- den överväga om vården fortfarande behövs och hur vården bör in- riktas och utformas. Som närmare framgår i kapitlet om artikel 20, ska socialnämnden särskilt överväga om det finns skäl att överflytta vårdnaden om barnet till familjehemsföräldrarna, om barnet bott i samma familjehem . För varje barn som vårdas i ett familje- hem, stödboende eller HVB ska det utses en särskild socialsekreterare, som ansvarar för kontakter med barnet och besöker barnet regel- bundet. (Se 6 kap. 7–8 §§ SoL samt 13 och 13 a § LVU.) Efter att vården av ett barn har upphört har nämnden ett ansvar för eftervård enligt 5 kap. 1 § SoL, se avsnittet ovan. En socialnämnd får även tvångsvis besluta om uppföljning av ett barns situation efter det att en placering i ett familjehem eller i ett HVB har upphört (11 kap. 4 b § SoL). En förutsättning för det är att barnet bedöms vara i särskilt behov av nämndens stöd eller skydd men samtycke till sådan åtgärd saknas. Därtill finns möjligheten till omhändertagande enligt LVU, om förutsättningar finns för det. Utöver det ansvar som en socialnämnd har, har Statens institutions- styrelse (SiS) ett uppföljningsansvar för ett barn som bereds vård en- ligt LVU. Uppföljningsansvaret omfattar såväl tiden under som efter Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling ska ge SiS de uppgifter som behövs för upp- följningen. (Se 14 a § LVU.) När det gäller barn som placeras utanför gränser kräver en sådan placering både att landet har en tillfredsställande ordning om tillsyn och att socialnämnden genom en överenskommelse med den behöriga myndigheten i det andra landet har gjort det möjligt att följa upp placeringen (6 kap. 11 b § SoL). IVO:s nationella tillsyn för visar att brister i vissa delar när det gäller uppföljningen av barn som är placerade på HVB. Bristerna innebär att många barn inte får det stöd som de har behov av och rätt till. Vissa delar i uppföljning funge- rar visserligen tillfredsställande, t.ex. upprättande av vårdplaner och samtal med god man, vårdnadshavare eller annan företrädare. Men det finns allvarliga brister när det gäller andra delar: enskilda samtal med barn, regelbundna besök i hemmet, omprövningar/övervägan- den av vården minst var sjätte månad och upprättande av genomfö- randeplaner. Av granskningen framgår vidare att det finns relativt stora skillnader i landet.22 har i äldre rekommendationer till ut- tryckt sin oro över otillräcklig övervakning av alternativ omvårdnad och bristen på effektiva och oberoende klagomekanismer för barn som berövats sin familjemiljö. Kommittén rekommenderade att säkerställa tillräcklig tillsyn och övervakning av situationen för barn som placerats i familjehem eller på institutioner. Vidare rekom- menderade kommittén att tillhandahålla adekvat uppföljning för barn som lämnar institutionell vård.23 Ett barn som lider av en allvarlig psykisk störning kan omhändertas för vård med stöd av LPT eller LRV. Psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård omprövas auto- matiskt av domstol, eftersom vården aldrig kan beslutas för än . Vid ett första vårdbeslut gäller kortare maxtid. Frågan om tvångsvårdens upphörande ska därutöver övervägas fort- löpande. En patient kan också begära att vården ska upphöra. 22IVO:s tillsynsrapport barn som bor på HVB tillräckligt stöd av ? (2018) s. 4. 23CRC/C/SWE/CO/4 p. 36 och 37. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling tuellt avslagsbeslut kan överklagas till domstol. (Se 7, 8, 9, 13, 27 och 33 §§ LPT samt 12–14, 16 a och 18 §§ LRV.) En vårdplan ska upprättas efter det att patienten tagits in för tvångsvård. I planen ska det bl.a. anges de behandlingsinsatser som behövs. Planen ska så långt som möjligt upprättas i samråd med patienten. Finns det en samordnande vårdplan (om det finns ett be- hov av insatser från hälso- och sjukvården eller ) ska en uppföljning av den vårdplanen ges in till domstolen inför varje beslut om förlängning (9 och 16 §§ LPT samt 6, 12 a och 16 b §§ LRV). Enligt saknas det i praktiken ofta en vårdplan.24 I fråga om behandlingen ska samråd äga rum med patienten när det kan ske. Samråd ska ske också med patientens närstående, om det inte är olämpligt. (Se 17 § LPT.) Kravet på samråd med patienten är inte ovillkorligt.25 För psykiatrisk tvångsvård gäller att chefsöverläkaren, så snart patientens tillstånd tillåter det, ska se till att patienten erbjuds ett upp- följningssamtal efter genomförd tvångsåtgärd (18 a § LPT). Bestäm- melserna om uppföljningssamtal infördes för att ytterligare förbättra förutsättningarna för patientens delaktighet och inflytande över vår- den samt för att utveckla den psykiatriska tvångsvården och den rätts- psykiatriska vården. Uppföljningssamtal har, enligt förarbetena, visat sig spela stor roll när det gäller att, utifrån patientens erfarenheter, identifiera vad i personalens agerande och vårdmiljön i stort som kan bidra till att tvångsåtgärder inte behöver vidtas. Erfarenheter som fram- kommer i uppföljningssamtalen kan användas i vården av den enskilda patienten och vara en del av underlaget för det löpande kvalitets- arbetet.26 Uppföljningssamtalen har inte bara uppfattats som positiva. Vissa barn har kritiserat sättet som samtalet förts på och ifrågasatt om det gett önskad effekt. Enligt barnen kan samtalen leda att de känner skuld, om samtalen inte utförs på ett ändamålsenligt sätt. Vidare har barnen framhållit att behovet av ett uppföljningssamtal kan upp- komma först , men att det då inte funnits någon möjlighet till ett sådant samtal.27 Ytterligare en del av uppföljningen utgörs av journalföringen. Syf- tet med att föra en patientjournal är i första hand att bidra till en god 24www.socialstyrelsen.se/regelverk/tvangsvard. 2016/17:94 s. 40. 2016/17:94 s. 30 och 31. 27SOU 2017:111 s. 175. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling och säker vård av patienten.