sou · H8B321 · 2020-04-15 00:00:00 — Därtill har denna inriktning fokuserat på Förintelsen som ett bland flera folkmord och brott mot mänskligheten, vilket utredningen bedömer emellanåt lett till att Förintelsens särart och faktiska händelseförlopp inte hanterats på ett tillfredställande sätt. Viljan att pedagogisera Förintelsen får inte ske till priset av att forskning och kunskapsuppbyggnad ställs åt sidan. Gedigen forskning och kunskapsuppbyggnad utifrån historiskt material behöver utgöra grunden för förmedling och annan publik verksamhet.2 Under utredningens internationella konferens framfördes att ett museum om Förintelsen bör rymma flera delar för att bli framgångsrikt. Det bör i sin basutställning tydligt och fördjupat fokusera på Förintelsen som historiskt skeende. Det bör ha en tydlig plats för berättelser från överlevande och därtill ta utgångspunkt i kopplingen mellan Förintelsen och det land som museet ligger i. Vidare bör det i tillfälliga utställningar eller programverksamhet ge utrymme för andra histo- 1Se SOU 2001:5 Forum för levande historia. 2För en längre diskussion om pedagogisering av historia och kulturarv och relationen till forskning och kunskapsuppbyggnad se i bilaga 4. Museets inriktning och uppdrag riska händelser eller samtidsfrågor som går att relatera till Förintelsen och de lärdomar som kan dras från historien.3 Utredningen delar denna uppfattning. Det behövs en forskningsbaserad kunskapsförmedling om vad som faktiskt skedde historiskt och hur detta historiska skeende kan förklaras. relation till Förintelsen bör utgöra en del av denna forskningsbaserade kunskapsförmedling. Med detta som grund kan museet sedan på olika sätt även knyta an till samtidsrelaterade frågor och visa på den relevans som studiet av Förintelsen har för dagens samhälle. Förintelsen är en avgörande händelse i historia, inte bara för de miljoner som förföljdes och mördades utan även för efterkrigstidens syn på humanism och etik.4 Ett fokus för museet ska ligga på hur samhället och historien förändrats och fortfarande påverkas av Förintelsen. Förintelsens historia är omfattande och komplex. En avgörande fråga för ett museum i om Förintelsen blir därför att hitta en lämplig avgränsning och ett fokus som bidrar till att verksamheten kan upprätthålla kvalitet, relevans och ge ett tillskott i förhållande till andra befintliga verksamheter, både i och internationellt. Museet ska tillgängliggöra kunskap om Förintelsen, i en bred historisk kontext, men det behöver kunna fokusera på en specifik inriktning, rimligen hur Förintelsen, även om den inte genomfördes på svensk mark, hänger samman med historia. Även om kunskap om vad som skedde i behöver förmedlas, är kopplingen till en relevant prioritering. 5.2.2Berättelser från överlevande med anknytning till Utredningens direktiv lyfter som en primär utgångspunkt fram att förmedling av berättelser från överlevande med anknytning till ska stå i centrum för verksamheten. Att ha utgångspunkten i överlevandes berättelser är motiverat av flera skäl och betonas också i Stockholmsdeklarationens första paragraf.5 Då allt färre överlevande 3Se kapitel 4 som redogör för utredningens internationella konferens. 4Se exempelvis , Modernity and the Holocaust (: Polity, 1989). 5Första paragrafen i Stockholmsdeklarationen lyder: ”Förintelsen (Shoah) skakade vår civilisation i grunden. Förintelsen saknar motstycke i historien men kommer för alltid att ha en universell betydelse. Efter ligger denna händelse fortfarande tillräckligt Museets inriktning och uppdrag finns kvar är förvaltandet av deras berättelser av avgörande betydelse. Överlevande i har, som nämnts, framhållit behovet av ett museum där deras vittnesmål och minnen kan förvaltas för framtiden och bevaras som en del av kulturarv. Eftersom var neutralt under fanns det en möjlighet att fly till , eller via till andra länder. vitalar om koppling till Förintelsen är det rimligt att frågan om flyktingpolitiken och synen på judiska flyktingar och andra förföljda grupper blir central. Också efter krigsslutet blev ett land där många kunde starta ett nytt liv, och dit många överlevande kom efter befrielsen av koncentrationslägren. Även ur denna aspekt är vittnesmål från överlevande centrala. spelade en viktig roll i att upprätta många tidiga vittnesmål och i den tidiga dokumentationen av flyktingar och överlevande från Förintelsen. finns det problem med att bygga ett museum på vittnesmål från överlevande eftersom de överlevande utgjorde ett undantag. Den överväldigande majoriteten av offren för Förintelsen mördades. Att diskriminerade judiska flyktingar från Nazityskland före krigsutbrottet, och att många av de som nekades möjlighet att komma till mördades under Förintelsen, är en sådan aspekt som inte får tappas bort. Som påpekas i IHRA:s vägledande principer för undervisning om Förintelsen utgör berättelser och vittnesmål från överlevande en av flera källor till kunskap om Förintelsen.6 De överlevande kan vittna om det de sett och upplevt och vilka följder deras erfarenheter i getton, under transporter och i läger fått, men för att förklara hur Förintelsen kunde genomföras och förstå hur den motiverades och organiserades krävs också att vittnesmålen sätts i ett vidare sammanhang och att man studerar dokument, vittnesmål och andra källor från förövarsidan liksom från andra observatörer. De överlevandes skildringar måste alltså studeras parallellt med uppgifter ur andra källor. Det finns en mycket omfattande forskning som museet kan använda sig av liksom goda exempel från andra museer på hur nära i tiden för att dess överlevande skall kunna vittna om de fasor som hemsökte det judiska folket. Det fruktansvärda lidande som drabbade de miljontals övriga offren för nazismen har dessutom lämnat ett outplånligt ärr över Europa.”. 6Se guidelines ”Teaching about the Holocaust without survivors” på följande länk without-survivors. Museets inriktning och uppdrag forskningsresultat och berättelser från överlevande kan kombineras.7 Överlevandes berättelser och vittnesmål kan alltså, lika lite som andra typer av källor, ensamma ge en fullständig bild av Förintelsens innebörd och realitet. Nazisternas folkmord, massmord och förföljelser drabbade flera olika grupper. När det gäller gruppen romer finns få överlevande med anknytning till . Det finns dokumenterade vittnesmål från ett begränsat antal romer som kom till och som museet kan förvalta, men det är också önskvärt att kompletterande dokumentation från överlevande romer inhämtas. En annan aspekt som blir viktig när utgångspunkt tas i överlevandes berättelser är tidsförloppet. Även om erfarenheterna av Förintelsen utgör fokus, bör berättelser om livet innan förföljelserna inleddes och Förintelsen ägde rum samt om tiden efter inkluderas. Detta har påpekats av de internationella Förintelsemuseer som utredningen gjort studiebesök hos, och påpekas också av IHRA.8 Det finns flera skäl till att göra det – det handlar exempelvis om att ge offren agens och värdighet och skildra överlevande som individer, inte enbart som representanter för en grupp. Uppmärksamhet bör fästas vid hur livet såg ut före katastrofen, det liv som slogs sönder, och även hur livet sedan blev i och vilka svårigheter det fanns med att vara överlevande. Att många inte ville berätta för sina barn eller för utomstående om sina erfarenheter är en dimension ett museum behöver belysa. Detta innebär att generationsaspekter behöver kunna lyftas fram i berättelser och dokumentation. I rimlig utsträckning skulle det kunna ingå i museets inriktning att belysa erfarenheterna från den andra och tredje gene- 7I förintelseforskningens historia har de överlevandes vittnesmål bedömts på väldigt olika sätt. betonade exempelvis i sitt klassiska arbete The Destruction of Jews (1961) att analysen av förintelseprocessen måste baseras på förövarnas dokumentation. Andra forskare har gjort andra bedömningar. använde genomgående överlevandes vittnesmål i sin The Holocaust (1985) liksom dagböcker, brev, memoarer och liknande källor från offren, delvis i polemik mot fokus på förövarna och de källor de producerat. Åter andra forskare, som , har systematiskt och arbetat med överlevande och deras vittnesmål. För andra exempel där olika materialtyper har använts, se till exempel , Ordinary Men. Reserve Battalion 101 and the in (2017); , Tredje riket och judarna. Del 1, Förföljelsens år, 1933– 1939 (1999) och Tredje riket och judarna. Del 2, Utrotningens år, 1939–1945 (2010). 8Se guidelines ”What to teach about the Holocaust”, holocaust. Museets inriktning och uppdrag rationens överlevande.9 Många barn till överlevande vittnar om de särskilda omständigheter som följt av att växa upp med föräldrarnas erfarenheter och det trauma Förintelsen innebar. Förutom att lyfta upp erfarenheterna hos barn och barnbarn till överlevande – och då ta fasta på hur detta präglat deras liv – kan museet även tillgängliggöra den växande memoarlitteratur där barnbarn till överlevande beskriver de överlevandes historia.10 En relevant organisation i sammanhanget är Zikaron som arbetar med att förmedla överlevandes berättelser via yngre släktingar. Ytterligare en aspekt rör genus. Internationell forskning visar att förståelsen av överlevandes upplevelser och erfarenheter kan fördjupas genom att anlägga ett genusperspektiv. Även perspektiv på klass, ålder – inte minst barns stora utsatthet och extrema dödlighet – samt geografisk härkomst spelade avgörande roll för offren under Förintelsen. För att lyfta fram berättelser från överlevande krävs att museet ska kunna bygga upp en egen samling av föremål, dokument och olika typer av vittnesmål, detta diskuteras närmare längre fram när förslag lämnas om att inleda sådan insamling (se avsnitt 5.3.1 och 6.3.2). Förslag om hur museet kan arbeta med insamling ges även i kapitel 7. 5.2.3Kunskap om Förintelsen i en bred historisk kontext Direktivet tydliggör att museets inriktning ska göra det möjligt att beskriva Förintelsen som sådan i en bred historisk kontext. Direktivet lyfter bland annat fram behovet av att museet ska kunna belysa och diskutera bakomliggande utvecklingslinjer i det tidiga 1900-talets samhälle av både ideologisk, social och ekonomisk art. Kunskapsförmedling om detta baserad på forskning bör utgöra en central inriktning för museet.11 9Se , Tredje generationens överlevande. En socialantropologisk studie om minne, antisemitism och identitet i spåret av Förintelsen, (Diss. : 2018). För ytterligare perspektiv på vittnesmål se bl.a. bok to Holocaust survivors (Westport, : Praeger 1998). 10Se var jag som skulle dö, (: 2020), och socker. Farmor glömmer aldrig priset på sitt liv (: 2019). Se även diktsamlingen av (: 10tal Bok, 2018). 11Se Stockholmsdeklarationen som i artikel 4 pekar ut forskning som en viktig del, Museets inriktning och uppdrag Hos existerande internationella museer om Förintelsen täcks exempelvis områden som antisemitismens historia i , rastänkandets historia, nationalsocialismens framväxt och maktövertagande, upptakten till själva Förintelsen likväl som dess efterspel, samt Förintelsens betydelse för efterkrigstiden, bland annat arbetet med internationella konventioner inom FN om mänskliga rättigheter, folkmord och om asylpolitik, och skeendets påverkan på dagens samhälle. Den breda historiska kontexten kan således sträckas ut både före och efter Förintelsen och ha en bredd vad gäller vetenskapliga discipliner. Detta innebär att det kommer att finnas ett behov av en bred dokumentation och kunskap om flera olika relevanta ämnen vid museet. Det innebär vidare att museet behöver tillgängliggöra vetenskaplig kunskap från flera olika fält. Flertalet av de verksamheter utredningen inhämtat kunskap från ger stöd för uppfattningen att det är lämpligt med en bred inriktning. finns uppfattningar där en snävare fokusering efterfrågas. Exempelvis att begränsa museets inriktning till det specifika förloppet från och Novemberpogromen 1938 . En anledning till detta kan vara att fördjupa och fokusera verksamheten för att därmed inte riskera att få ett alltför omfattande uppdrag. Utredningen bedömer att museets inriktning bör vara att skildra Förintelsen i en bred historisk kontext, men att denna inriktning inte bör bli alltför tvingande. Museets inriktning och uppdrag ska tillåta museet att göra urval och det bör betonas att kunskapsförmedling kan utvecklas och varieras på ett sätt som är lämpligt och bidrar till att museets uppdrag blir genomförbart. Att museet ska kunna skildra Förintelsen i hela dess vidd och i bred historisk kontext på det sätt direktivet tydliggör väcker frågor om hur Förintelsen definieras och frågor om hur offren för nazisternas olika folkmord, massmord och förföljelser ska hanteras. I linje med Stockholmsdeklarationen och även utifrån den huvudsakliga forskningspraxis som finns på området används begreppet Förintelsen med avseende på nazisternas folkmord på judar. Alternativa begrepp är den hebreiska termen ”Shoah” eller förövarnas eget begrepp ”den slutgiltiga lösningen av judefrågan”.12 I används 12För en diskussion av begreppet Förintelsen se , ”Är det dags att göra sig av med ’Förintelsen’? Reflektioner kring ett begrepp”, i En problematisk relation. Flyktingpolitik och judiska flyktingar i –1950, . (red. ), (: , , 2008) s. 31–72. Museets inriktning och uppdrag ofta begreppet Förintelsen i denna snävare betydelse av forskare men i skolundervisning och hos allmänheten ofta i en vidare betydelse som inkluderar alla offergrupper.13 Detta glapp är viktigt för museet att hantera. Utredningen bedömer att de definitioner museet gör av Förintelsen tydligt ska vara grundade i den praxis som finns inom forskningen. Utredningen bedömer vidare att nazisternas folkmord på judarna i , har en given särställning och ska vara centralt för museets verksamhet, men även att nazisternas folkmord på romer och massmord och förföljelser av andra grupper tydligt också ska dokumenteras och belysas. Inriktningen motiveras av antisemitismens centrala ställning i den nazistiska ideologin och av att folkmordet på judar blev en sådan fundamental del av den nazistiska politiken. Intentionen att systematiskt och fullständigt utrota judarna skiljer sig från nazisternas planer för övriga grupper som mördades och förföljdes, så även omfattningen av dödandet och intensiteten i förföljelserna. Som det framhålls i direktivet till utredningen ska även nazisternas andra folkmord och förföljelser av grupper som betraktades som icke önskvärda dokumenteras och belysas. Det framstår också som praxis bland flera museer för Förintelsens historia att inkludera alla nazismens offer. Det gäller romer och personer med funktionsnedsättning samt polska och sovjetiska medborgare, politiska motståndare, krigsfångar, homosexuella, medlemmar av Jehovas vittnen, frimurare och personer som klassats som oönskade, avvikande eller kriminella. Koncentrationslägersystemets olika beteckningar på fångkategorier lyfts exempelvis fram på många museer på området.14 När det gäller begreppsfrågorna och kunskapen om olika grupper av offer konstaterar forskning att intentionerna bakom och genomförandet av förföljelser av olika grupper under nazismen delvis var likartade men också tydligt kunde skilja sig åt. Det kommer att bli viktigt för en ny institution att lyfta fram och diskutera detta, inte 13Oscar , Uppfattningar om Förintelsen. efter informationsinsatsen Levande historia (: Forum för levande historia, 2019, kap. 4. Se även artikel i utredningens antologi. 14Vad gäller relationen mellan folkmordet på judarna och folkmordet på romerna som genomfördes av Nazityskland och dess allierade är det ett område som belyses inom forskarsamhället internationellt. Bland annat framhålls att romernas öde under Förintelsen och tidigare inte fått tillräcklig uppmärksamhet. Ett aktuellt exempel från museiområdet är utställningen ”Forgotten Victims: The Nazi Genocide of the & Sinti” på Wiener Holocaust Library i . Museets inriktning och uppdrag för att gradera lidande eller förluster, och inte för att ställa olika grupper mot varandra, utan för att fördjupa förståelsen av vad nazisterna ville uppnå och hur de lyckades genomföra sin utrotningspolitik. Att fördjupa förståelsen framstår som en viktig princip för inriktningen för ett museum i om Förintelsen. Ett ytterligare område som direktivet pekar ut när det gäller museets tematiska inriktning är agerande under kriget samt förhållandet till Nazityskland och till offren för nazisternas politik. Direktivet framhåller att museet ska ges möjlighet att hantera specifika roll under . Detta rymmer både räddningsaktioner, under den senare delen av kriget, och eftergiftspolitik, flyktingmotstånd och medveten diskriminering under det inledande skedet. En bärande del i museet bör därför vara att behandla och problematisera och svenska medborgares agerande. Det inbegriper hur den svenska opinionen såg ut och utvecklades i förhållande till nazismens framväxt, Nazitysklands krigföring samt förföljelserna och själva Förintelsen. Att deltog i uppmärksammade räddningsaktioner är ett faktum av stor betydelse och är, inte minst i ett internationellt sammanhang, viktigt att ge särskilt fokus. Mottagandet av judar som flydde från , de judar som kunde komma över gränsen från , och insatser för de ungerska judarna och Röda korsexpeditionen med ”de vita bussarna” är samtliga exempel på inslag i historien om Förintelsen som med rätta ges stor vikt. Det finns även andra hjälpinsatser i som fått mindre uppmärksamhet, det rör exempelvis judiska församlingars hjälporganisationer och enskilda aktörer, samt mottagandet av flyktingar och överlevande i svenska familjer under och efter kriget.15 tog emot ett stort antal flyktingar, dels under kriget som i fallet med de danska judarna, dels efter kriget. och olika städer i utgjorde oftast den första anhalten för dessa flyktingar och regionen står ut som en historiskt viktig plats i historieskrivningen om och Förintelsen. 15Det finns flera aspekter som kan lyftas i sammanhanget exempelvis agerandet bland svenska präster. Ett annat område rör enskilda aktörer som spelat viktiga roller men som fått liten uppmärksamhet såsom exempelvis samt . Museets inriktning och uppdrag många av de norska judarna kom. Ett stort antal överlevande rehabiliterades sedan på en lång rad olika platser i . I ljuset av att så få räddningsaktioner genomfördes under kriget och så många lämnades åt sitt öde, har de insatser som ägde rum fått en symbolisk betydelse. De visar att det trots allt var möjligt att försöka undsätta Förintelsens offer. Bland Förintelsemuseer internationellt framhålls betydelsen av att uppmärksamma de hjälpinsatser som genomfördes, bland annat för att dra lärdomar av betydelsen av att ta ställning och försöka agera. Museet bör därför belysa dessa aktioner men också fördjupa och nyansera kunskapen om dessa delar av historien. Räddningsaktionerna var förknippade med moraliska dilemman – aktionen med de vita bussarna har exempelvis problematiserats inom forskningen.16 Museet bör vara inriktat på att belysa alla olika aspekter av agerande, både positiva och negativa sådana, och att belysa olika aktörer som staten, frivilligorganisationer och enskilda individer liksom verksamheten på olika nivåer, den nationella, den regionala och den lokala. relation till Förintelsen och Nazityskland är dock inte i stort historien om räddningsaktioner. Dessa kan snarare anses vara undantag sett till agerande i stort under kriget. Ett svenskt museum om Förintelsen behöver därför behandla den svenska antisemitismen och relation till Nazityskland före och under de inledande krigsåren. Det sistnämnda inkluderar bland annat handelsförbindelser, transiteringstrafiken och presscensur.17 Att var neutralt innebar en möjlighet att bli en för flyktingar men neutraliteten kan även kritiseras. Den svenska neutralitetspolitiken och priset för neutraliteten behöver kunna belysas. Även så diskrimineringen av judiska flyktingars ansökningar om uppehållstillstånd i innan och under kriget. bemötande av romer, som saknade möjlighet att invandra till trots att de utsatts för nazisternas förföljelser, är en ytterligare en aspekt att ta upp.18 Utredningen bedömer att det är avgör- 16Se , Blind fläck. Minne och glömska kring hjälpinsats i Nazityskland (: Atlantis, 2005). 17Dessa områden har belysts i de två stora forskningsprojekten, under (SUAV) , och relation till nazismen, Nazityskland och Förintelsen (SWENAZ) . 18För en historiografisk genomgång av forskning rörande flyktingpolitiken se kapitel i utredningens antologi. Se vidare, (red. Museets inriktning och uppdrag ande att museet kan visa upp agerande som helhet och hur det utvecklades . Ett ytterligare angeläget område som museet bör kunna behandla rör svenska förövare. Det kan gälla svenska frivilligsoldater som stred för Nazityskland i SS-förband, men även hur svenska nazistsympatisörer organiserat sig både före, under och efter kriget.19 I kunde även nazister och nazistsympatisörer söka en tillflyktsort efter kriget, och svenska medborgare har varit betydelsefulla för utvecklingen av efterkrigstidens Förintelseförnekande och för framväxten av nynazismen.20 En rad av de aktörer utredningen inhämtat synpunkter från, inklusive internationella museer, framhåller betydelsen av att ett museum om Förintelsen erbjuder diskussioner och dialog om övriga områden som kan relateras till Förintelsen såsom andra folkmord, eller till andra aktuella samhällspolitiska frågor. Detta kan exempelvis ske genom att museet ges möjlighet att arrangera programverksamhet som inte specifikt behöver fokusera på historien om koppling till Förintelsen. Att bidra till dialog om senare folkmord, krig och konflikter och använda Förintelsen som en grund för att dra lärdomar för samtidens samhälle lyfts ofta fram som en viktig möjlighet, rent av ett syfte för verksamhet som rör kunskap och minne av Förintelsen. Att verksamheten ska bidra till lärdomar som leder till en ökad förståelse för vikten att värna demokrati och mänskliga rättigheter är uppenbar. Dock finns problem med att se museers verksamhet främst i ett alltför instrumentellt perspektiv. : Flyktingpolitik och judiska flyktingar i –1950 (: , , 2008). 19Se bl.a. , Nazismen i –1979. Pionjärerna, partierna, propagandan (2004) , Svenskarna som stred för (: , 2000), ”Svenska krigsfrivilliga i tyska Waffen-SS 1941–1945” i Armémusei årsbok 1984–86 (: 1986), samt finsk och dansk forskning av , “Comrades-in-Arms. Finnish Volunteers Among the Scandinavian Members of the Waffen-SS”, im und die Rettungsaktion Weisse Busse: Ereignisse und Erinnerung. , O. & Jockheck, L. (red.) (: Metropol 2012), , , Waffen-SS. nazistiske soldater, (: forlag, 2019). 20Se bl.a. , Förnekandet av Förintelsen. Nynazistisk historieförfalskning efter (: Svenska komm. mot antisemitism, 1995), , Nazismen i –1999: den rasistiska undergroundrörelsen (: , 2000), , Purgatorium: och förbrytare (: , 2010). Museets inriktning och uppdrag Det finns flera exempel på hur museer om Förintelsen internationellt kombinerar en museiverksamhet med att lyfta upp samtidsrelaterade och andra relaterade frågeställningar i olika former av programverksamhet. Sådana exempel är som arrangerat program om exempelvis kriget i och som arbetat bland annat med folkmordet i . Utredningen ser också en stor potential i att på detta sätt ge museet en möjlighet att inom sin inriktning kunna öppna verksamheten för vidare frågor vilket kan utveckla museets roll i offentligheten och som mötesplats för dialog om samhällsfrågor, och bibehålla fokus i kärnuppdraget att förmedla förvalta och bidra till forskning och kunskap om relation till Förintelsen och överlevandes vittnesmål. Detta förutsätter dock en gedigen basutställning och en undervisnings- och forskningsverksamhet i övrigt med ett tydligt fokus på Förintelsen. 5.2.6Kritisk granskning av hur minnet av Förintelsen kan förvrängas