sou · H8B345 · 2020-08-20 00:00:00 — De tillhandahållanden som databasregeln omfattar är: •överföring på särskild begäran (traditionell databasverksamhet, webbplatser på internet), •överföring enligt överenskommelse i förväg (push-teknik, t.ex. push-notiser med nyheter), •framställning av tekniska upptagningar, skrifter eller bilder på särskild begäran (print on demand), och •offentlig uppspelning (främst biofilmer som hämtas från en databas). För att databasregeln ska vara tillämplig ställs det också upp ytter- ligare krav. Det ska till att börja med vara fråga om tillhandahållande av information till allmänheten. Innebörden är att databasens inne- håll ska vara utformat så att i princip vem som helst kan ta del av det. Det måste inte vara gratis men om verksamheten bedrivs kommer- siellt ska erbjudandet riktas till var och en. Slutna nätverk, t.ex. inom ett företag eller en förening, omfattas inte. Vidare ska det vara fråga om enkelriktad kommunikation. Inne- hållet ska styras av avsändaren. Skälet till detta är det ensamansvar som i första hand åligger databasens utgivare. Ensamansvaret bygger på tanken att den som ansvarar ska ha möjlighet att granska material innan det publiceras. Databasregeln gäller huvudsakligen tillhandahållanden av lagrad information från webbplatser på begäran. Om tillhandahållandet sker som avsändaren bestämmer gäller i stället webbsänd- ningsregeln, vilket tydliggörs i databasregelns sista stycke. Detta kan t.ex. avse direktsändningar via internet. Däremot faller s.k. beställ-tv i programföretagens play-tjänster, där mottagaren själv bestämmer starttidpunkten, under databasregeln. I första hand omfattar databasregeln databaser som drivs av tradi- massmedieföretag. De aktörer som omfattas av detta auto- matiska grundlagsskydd är bl.a. redaktioner för periodiska skrifter (t.ex. tidningsföretag som och ) och redaktioner för program (t.ex. TV4 och SR). Begreppet redaktion har en central betydelse för det automatiska grundlagsskyddet. Någon definition av begreppet finns inte i lag- texten men genom praxis har begreppet fått en relativt vid innebörd (se t.ex. RÅ 2003 ref. 30). Med redaktion avses i princip den eller de som faktiskt råder över informationen i databasen (se vidare av- snitt 10.4.3). Databasregeln ger även automatiskt skydd åt företag för yrkes- mässig framställning av tryckta eller därmed enligt tryckfrihetsför- ordningen jämställda skrifter (t.ex. bokförlag) eller av tekniska upp- tagningar, såsom cd-skivor och filmer (t.ex. skivbolag). Det bör noteras att något motsvarande krav på yrkesmässighet inte finns när det gäller redaktioner för periodiska skrifter och tv- eller radioprogram. Vidare har nyhetsbyråer automatiskt grundlagsskydd för sina databaser. För ett massmedieföretag som bara är verksamt på internet finns det däremot som huvudregel inte något automatiskt grundlagsskydd. Detta innebär att t.ex. en tidning som inte ges ut i pappersform utan bara publiceras på en webbplats saknar automatiskt grundlagsskydd. Grundlagsskyddet enligt databasregeln gäller också om det finns ut- givningsbevis för verksamheten. Denna möjlighet till s.k. frivilligt grundlagsskydd infördes till följd av att internet blivit mer till- gängligt och att även andra än traditionella massmedieföretag startade webbplatser med liknande syften, som därmed också ansågs skydds- värda. Privatpersoner, företag, organisationer och myndigheter kan få grundlagsskydd för sina webbplatser genom att ansöka om utgiv- ningsbevis hos Myndigheten för press, radio och tv. Det kan t.ex. vara fråga om webbtidningar eller bloggar, men även andra typer av webbplatser. För att ett utgivningsbevis ska utfärdas ställs vissa krav i 1 kap. 5 § YGL. Till att börja med måste verksamheten bedrivas enligt de förutsättningar som gäller generellt för att databasregeln ska till- lämpas. Vidare ska överföringarna utgå från , databasen ha en behörig utgivare som åtagit sig uppdraget och verksamheten ha ett namn som inte lätt kan förväxlas med namnet på någon annan verk- samhet som omfattas av databasregeln. Någon prövning av de tänkta yttrandenas innehåll eller av verksamhetens karaktär sker inte utan kraven är av formellt slag. Närmare bestämmelser om utfärdande av utgivningsbevis finns i tillämpningslagen. 10.3.2Grundlagsskydd för en del av en webbplats Grundlagsskyddet innebär som huvudregel att hela databasen, t.ex. ett medieföretags webbplats, skyddas. Det har dock diskuterats hur grundlagsskyddet påverkas av om någon utomstående kan tillföra information, t.ex. genom att skriva en kommentar på en webbplats. Om en sådan kommentar inte granskas före publicering, en s.k. omode- rerad kommentar, innebär det att utomstående kan påverka inne- hållet på webbplatsen, vilket ju i sin tur innebär att en av förutsätt- ningarna för grundlagsskydd inte är uppfylld. har berörts i förarbeten till ändringar i databas- regeln, varvid det uttalades att man borde kunna se ett omodererat diskussionsforum på en webbplats som en egen databas, om detta är naturligt med hänsyn till hur innehållet är ordnat på adressen. I sådant fall skulle endast den delen falla utanför grundlagsskyddet (prop. 2001/02:74 s. 98). Frågan har sedan behandlats av i rättsfallet NJA 2014 s. 128, där det var fråga om en omodererad kommentar i ett kommentarsfält. Domstolen ansåg att det fick anses mest för- enligt med de intressen som skyddas av yttrandefrihetsgrundlagen att information som, utan föregående åtgärd av den som driver verk- samheten, tillförs av en utomstående användare i anslutning till en grundlagsskyddad databas, kan betraktas som en egen databas i ytt- randefrihetsgrundlagens mening om den är tydligt avskild. Det av- görande för om ett tillräckligt avskiljande av det redaktionella mate- rialet har skett är enligt domstolen hur webbplatsen framstår för den som tar del av informationen. Det är alltså hur webbplatsen vid en objektiv bedömning ter sig för användaren som är avgörande. I det aktuella fallet ansågs avskiljandet ha varit tillräckligt tydligt varför kommentaren inte ansågs ha ändrat innehållet i databasen med auto- matiskt grundlagsskydd. uttalade inte vad som skulle ha gällt om av- skiljandet inte varit tillräckligt tydligt. Avgörandet kunde dock tolkas som att grundlagsskyddet upphör för hela databasen vid ett bris- tande avskiljande. För att klargöra att så inte är fallet finns det en bestämmelse i databasregeln som anger att även om viss information i databasen har tillförts av någon annan, gäller grundlagen för sådana delar av databasen där det framstår som klart att informationen härrör från den som driver verksamheten (1 kap. 4 § andra stycket YGL). En utomståendes kommentar på en webbplats innebär alltså inte att grundlagsskyddet för webbplatsen upphör, så länge som det är tydligt vilka delar som härrör från redak- tionen eller motsvarande (prop. 2017/18:49 s. 129–131). 10.3.3Grundlagsskydd för sociala medier Sociala medier som Facebook och YouTube har som sådana inte något grundlagsskydd då de varken omfattas av automatiskt grund- lagsskydd eller har förutsättningar att få utgivningsbevis. Frågan har dock uppkommit om massmediers yttranden på av- skilda ytor på sociala medier skulle kunna ha automatiskt grundlags- skydd, exempelvis eller SVT:s Facebooksidor. grundlagskommittén behandlade denna fråga och konstaterade att det av rättsfallen NJA 2007 s. 309 och NJA 2014 s. 128 framgår att visst innehåll på en webbplats kan utgöra en egen databas, i den större databasen, förutsatt att det är naturligt att betrakta innehållet som en enhet, skild från resterande innehåll på webbplatsen. Kommittén uttalade bl.a. följande (SOU 2016:58 s. 335). Möjligheten för massmedieföretaget att ordna webbplatsen så att dess innehåll är avskilt från övrigt innehåll på webbplatsen ser dock olika ut för olika internettjänster. På t.ex. Facebook kan kontoinnehavaren inte själv styra över hur dess material ska vara avskilt från övrigt material på webbplatsen utan detta styrs helt av Facebook som bestämmer hur layou- ten på webbplatsen ska se ut. Många andra sociala medier fungerar på samma sätt. Detta torde dock inte hindra att innehållet skulle kunna anses tillhandahållet av kontoinnehavaren och att det kan vara tillräck- ligt avskilt och därmed kunna utgöra en egen databas i den betydelse begreppet har fått i praxis i anslutning till databasregeln. En bedömning måste dock göras i varje enskilt fall. En annan förutsättning för grundlagsskydd enligt databasregeln är dock att innehållet kan ändras endast av den som driver verksam- heten. tog i detta hänseende del av an- vändarvillkoren på olika sociala medier och konstaterade att Face- book och YouTube bl.a. förbehåller sig rätten att ta bort innehåll i strid med villkoren. Liknande villkor finns hos andra sociala medier men också vid tillhandahållanden av bl.a. webbhotell och olika publi- ceringsverktyg. För det fall att denna typ av villkor alltid skulle inne- bära att grundlagsskydd är uteslutet skulle det kunna medföra att inte bara massmediernas avskilda ytor på sociala medier, utan även deras andra webbpubliceringar, saknar grundlagsskydd. Ett sådant synsätt ansågs inte önskvärt och bl.a. mot bakgrund av detta menade att det inte var uteslutet att massmediers avskilda ytor på sociala medier skulle kunna omfattas av grundlags- skydd. Det borde i stället kunna göras en bedömning i varje enskilt fall. Frågan om vilken betydelse som användarvillkor av nu nämnt slag har i sammanhanget har såvitt känt inte prövats i domstol och är så- ledes inte avgjord. Som har framgått ovan är yttrandefrihetsgrundlagen enligt 1 kap. 3 § första stycket YGL tillämplig på •sändningar av program som är •riktade till allmänheten och •avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Det här betyder att sändningen ska vara riktad till alla som önskar ta emot den. Det ska inte krävas någon särskild begäran från mottaga- ren. Överföringen startas av sändaren och mottagaren är bara aktiv genom att slå på mottagarapparaten och välja kanal. I förarbetena till yttrandefrihetsgrundlagen uttalades följande (prop. 1990/91:64 s. 110). Denna beskrivning särskiljer de sändningar som omfattas av grundlags- skyddet från andra på samma sätt som det förslag som remitterades till Lagrådet (jämför prop. 1986/87:151 s. 164). Grundlagens huvud- regel om radioprogram gäller alltså inte interaktiva medier eller använd- ning av högtalaranläggningar på estrader och idrottsarenor etc. Det typiska fall som avses är rundradiosändning genom etern. Även likvär- diga sändningar genom tråd avses. Bestämmelsen om program omfattar alltså i första hand traditionella ljudradio- och tv-sändningar och den är tillämplig oavsett om sänd- ningen är avsedd att tas emot i eller utomlands. Av 1 kap. 3 § andra stycket YGL, webbsändningsregeln, följer att som sändningar av program även avses •av direktsända eller inspelade program •om starttidpunkten och innehållet inte kan påverkas av mottagaren. Webbsändningsregeln trädde i kraft . I förarbetena konstaterades att sändningar av ljudradio och tv-program kunde ske både på traditionellt sätt och via internet (simultansänd- ningar) och att internetsändningar som kunde tas emot både av tv:n och datorn skulle kunna ta över. Det var alltså denna typ av sändningar som webbsändningsregeln främst tog sikte på. Det konstaterades vidare att en sändning via internet som består i att mottagaren på en tidpunkt som han eller hon själv bestämmer startar en uppspelning av en lagrad inspelning omfattas av databas- regeln under förutsättning att sändaren är en sådan aktör som avses i databasregeln. Direktsändningar och uppspelningar av inspelade program på tid som sändaren själv bestämmer ansågs dock skilja sig från tillhanda- hållanden enligt databasregeln på det sättet att tillhandahållandet av sändningarna är momentant. Mottagarens medverkan är begränsad till att slå på datorn, gå till en adress och där aktivera en länk. De ansågs därmed likna de traditionella radio- och tv-sändningarna. Frågan uppkom då om dessa tillhandahållanden kunde anses om- fattas av huvudregeln om sändningar av program. Det avgörande var enligt förarbetena om sändningarna kunde an- ses riktade till allmänheten, vilket ansågs kräva att det var fråga om sändningar riktade till vem som helst som önskade ta emot dem utan någon särskild begäran av mottagaren. Om det krävdes en särskild begäran skulle i stället databasregeln vara tillämplig. Det ansågs vik- tigt att veta vilket som var fallet eftersom databasregeln ju endast ger skydd åt vissa aktörer medan huvudregeln om sändningar ger skydd åt var och en. Regeringen konstaterade att det i dessa fall är sändaren som svarar för när sändningarna börjar och slutar, precis som vid traditionella radio- och tv-sändningar. Mottagarens medverkan är begränsad till att slå på datorn, gå till en adress och där aktivera en länk, vilket liknar att slå på en radio eller tv och välja kanal. De överföringar som mottagaren startar får ses som en vidareförmedling som saknar bety- delse för frågan om vem som startat sändningarna. Det är alltså sän- daren som startat sändningen och den får därmed anses riktad till allmänheten. Även om det skulle krävas ett abonnemang hindrar det inte att sändningen är riktad till allmänheten så länge som vem som helst kan teckna ett sådant abonnemang. Regeringen konstaterade att det förhållandet att sändningarna ansågs riktade till allmänheten innebar att de redan omfattades av huvudregeln om sändningar av program. För klarhetens skull tydliggjordes dock detta genom in- förandet av webbsändningsregeln (prop. 2001/02:74 s. 41, 42 och 97). Syftet med webbsändningsregeln var alltså att klargöra att sådana sändningar omfattas av huvudregeln om sändningar, under förut- sättning att allmänheten kan ta emot dessa och de är avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Någon ändring i sak i förhållande till vad som tidigare gällt var inte avsedd. Det kan noteras att det förslag som lades fram i propositionen och som ledde till lagstiftning skilde sig från det förslag som Medie- grundlagsutredningen hade presenterat (SOU 2001:28 s. 60, 226 och 227). Utredningen hade föreslagit att automatiskt grundlagsskydd skulle gälla för direktsändningar på begäran endast när de bedrevs av sådana traditionella massmedieföretag som angavs i databasregeln. Om verksamheten bedrevs av andra aktörer skulle i stället en möjlig- het till grundlagsskydd genom utgivningsbevis finnas. Webbsändningsregeln hade vid införandet följande lydelse. Med sådana sändningar av radioprogram avses även tillhandahållande av direktsända och inspelade program ur en databas. Lydelsen ansågs sedermera inte vara tillräckligt tydlig. Exempelvis framgick det inte av bestämmelsen att det beträffande inspelade pro- gram endast var de uppspelningar som startades på tider som sän- daren bestämde som omfattades av regeln. Det framgick inte heller att en förutsättning för tillämpningen var att direktsändningarna eller uppspelningarna tillhandahölls allmänheten. Regeln ansågs inte heller utesluta s.k. omodererade chattsidor, dvs. webbplatser där läsarna kan skriva inlägg som inte kan kon- trolleras före publicering. Dessa chattsidor hade uteslutits från grund- lagsskydd enligt databasregeln eftersom det inte ansågs rimligt med ensamansvar för innehåll som den ensamansvarige inte kunde på- verka. Men om dessa chattsidor skulle kunna ses som ett slags direkt- sändning skulle de i stället ges grundlagsskydd genom webbsändnings- regeln, vilket skulle vara inkonsekvent. Det ansågs vidare vara otydligt hur gränsdragningen mellan data- basregeln och webbsändningsregeln skulle ske. Regeringen ansåg att distinktionen mellan de två bestämmelserna var viktig eftersom regeln om sändningar av program ger grundlagsskydd åt var och en medan databasregeln endast ger skydd åt vissa aktörer. På grund av dessa otydligheter ändrades webbsändningsregeln så att den kom att avse tillhandahållanden av direktinspelade eller in- spelade program •om starttidpunkten och innehållet inte kan påverkas av mottagarna. Vad gällde rekvisitet ”på särskild begäran” konstaterade regeringen att det behövdes ett rekvisit som särskilde webbsändningar från tra- ditionella ljudradio- och TV-sändningar. Även i fråga om sådana sändningar gäller ju att deras starttidpunkt och innehåll inte kan på- verkas av mottagaren. Överföring ur en databas via internet sker dock inte till alla utan endast till den som själv startar överföringen till sig, dvs. letar upp webbplatsen och det önskade innehållet samt beordrar överföringen av innehållet. Överföring av webbsändningar, oavsett om innehållet utgörs av direktsändningar eller uppspelningar av tidi- gare inspelningar, startas alltså av mottagaren. De sker således ”på sär- skild begäran” i den mening som uttrycket har i yttrandefrihets- grundlagen. Detta skiljer tillhandahållande ur en databas via internet från traditionella ljudradio- och tv-sändningar vars signaler kontinuer- ligt når ända fram till tittare och lyssnare (prop. 2009/10:81 s. 47–49). I samband med att webbsändningsregeln förtydligades gjordes även ett tillägg i databasregeln för att klargöra att sändningar som om- fattas av webbsändningsregeln är undantagna från databasregelns till- lämpningsområde. Hänvisningen till webbsändningsregeln har följande lydelse. Vad som anges i denna paragraf gäller inte sådana tillhandahållanden ur en databas som avses i 3 § andra stycket. Detta kan inte tolkas på annat sätt än att de sändningar som omfattas av webbsändningsregeln får sitt skydd genom den regeln och inte genom databasregeln. Det har dock ansetts oklart om innebörden också är att det automatiska grundlagsskyddet enligt databasregeln inte gäller för de databaser som tillhandahålls av redaktionen för en webbsändning. Innebörden av hänvisningen har diskuterats bl.a. i det beslut av Justitiekanslern (dnr 4037-17-3.2) som det hänvisas till i kommitténs direktiv. I ärendet var det fråga om en webbplats där en viss publicerad mening påstods utgöra hets mot folkgrupp. På webbplatsen angavs att där ibland genomfördes webbsändningar. Anmälaren menade att webbplatsen därmed drevs av redaktionen för ett program och att allt redaktionellt innehåll på webbplatsen därför var grundlagsskyd- dat enligt databasregeln. Justitiekanslern uttalade följande. Det är inte självklart om databasregeln ska tolkas på detta sätt. Data- basregeln innebär, i den del som här är aktuell, att grundlagens föreskrifter om radioprogram är tillämpliga också när redaktionen för ett radiopro- gram med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhanda- håller upplysningar direkt ur en databas vars innehåll inte kan ändras av mottagaren. Med denna formulering avses bl.a. att det innehåll på en webb- plats som redaktionen har kontroll över får grundlagsskydd. Från dat- abasregeln finns emellertid i samma stycke ett uttryckligt undantag för webbsändningar. Den avgörande frågan för yttrandefrihetsgrundlagens tillämplighet i ett fall som det nu aktuella är hur detta undantag ska upp- fattas. Justitiekanslern redogjorde i sitt beslut för två möjliga tolkningar utifrån hänvisningens ordalydelse. Den ena tolkningen innebär att hänvisningen endast avser själva webbsändningen. Eftersom en webbsändning är att betrakta som ett program i databasregelns mening kan databasregeln i så fall bli tillämp- lig på resten av databasen, om webbsändningen tillhandahålls allmän- heten på särskild begäran och av en redaktion. Den andra tolkningen innebär att det automatiska grundlags- skyddet inte gäller för databaser med webbsändningar som omfattas av webbsändningsregeln. Justitiekanslerns slutsats var att övervägande skäl talade för att det var den första tolkningen som skulle ha företräde, med hänsyn till systematik och förarbetsuttalanden. Hänvisningen fick alltså an- ses avse endast själva sändningen. Justitiekanslern konstaterade att detta också är den bedömning som och har gjort (se nedan). Justitiekanslern ut- talade vidare följande. Den nu aktuella situationen har av allt att döma inte förutsetts av grund- lagsstiftaren. Det framstår som klart man inte heller sett framför sig denna effekt av reglernas utformning. En tillämpning av databasregeln som inkluderar redaktionen för en webbsändning innebär att grundlags- skyddet omfattar åtskilliga webbplatser som inte innehas av massmedie- företag och innebär en avsevärd utvidgning av det grundlagsskyddade om- rådet på internet. Även om det ligger närmast till hands att uppfatta data- basregeln på detta sätt, bör den därför tolkas med försiktighet. Det kan hävdas att det bör kunna ställas krav på viss varaktighet och omfattning av webbsändningsverksamheten eller finnas ett visst tidsmässigt samband för att databasregeln ska vara tillämplig. Rättsläget är således inte klart. Det är också i detta fall osäkert i vilken omfattning som webbsändningar har förekommit och vilka som till- handahåller innehållet i webbsändningarna respektive på webbplatsen. Justitiekanslern anser dock att prövningen i detta fall kan utgå från att webbplatsen har grundlagsskydd enligt databasregeln. Justitiekanslerns tolkning grundar sig på bedömningen att den som i yttrandefrihetsgrundlagens mening webbsänder utgör en redaktion för ett program, och därmed har automatiskt grundlagsskydd för sina databaser enligt databasregeln. Bakgrunden till detta får sägas vara den breda innebörd som be- greppet redaktion anses ha. Enligt databasregeln ges redaktionen för en tryckt skrift eller ett program automatiskt grundlagsskydd. Det automatiska grundlagsskyddet omfattar dock inte bara massmedier som och SVT utan även privatpersoner, myndigheter och organisationer som sänder radio eller tv eller ger ut en tryckt tidning. konstaterade att det för att vara fråga om en redaktion inte krävs t.ex. att det handlar om en verksamhet av viss omfattning eller att den sker yrkesmässigt. Det automatiska grundlagsskyddet för databaser gäller även för databaser som till- handahålls av t.ex. en privatperson som direktsänder ett radiopro- gram över internet. Det ställs inte heller krav på att det ska handla om traditionell massmedieverksamhet som innefattar nyhetsförmed- ling och opinionsbildning (jfr RÅ 2003 ref. 30). Med hänvisning till rättsfallet NJA 2007 s. 309 (se avsnitt 10.3.3) ansåg att det avgörande för frågan om en viss redaktion tillhandahåller en databas fick anses vara att det är redaktionen som faktiskt råder över informationen i databasen. automatiska grundlagsskyddet gäller utifrån den förutsättningen om redaktionen – dvs. de personer som har hand om utgivningen av tid- ningen, radio- eller tv-programmet – bestämmer vilket material som ska publiceras i databasen. Mot bakgrund av detta resonemang ansåg Yttrandefrihetskom- mittén – och även den därpå följande – att den som sänder enligt webbsändningsregeln omfattas av auto- matiskt grundlagsskydd. Som exempel gavs att en bloggare som via internet, förutom att tillhandahålla sin blogg, sänder ett program direkt eller får automatiskt grundlagsskydd för sin webbplats enligt databasregeln. Enligt de båda kommittéerna får alltså den som sänder program enligt webbsändningsregeln auto- matiskt grundlagsskydd inte bara för webbsändningen utan även för sina databaser (2012:55, Del 1, s. 365 och SOU 2016:58 s. 268). 10.4.4Begränsningar i webbsändningsregelns tillämplighet Webbsändningsregelns tillämplighet är bl.a. beroende av vad som av- ses med begreppet program. Begreppet program är centralt för tillämpningen av yttrandefri- hetsgrundlagen. Fram till användes i stället be- greppet radioprogram. Ändringen från radioprogram till program motiverades bl.a. med att termen radioprogram har en klart teknikinriktad prägel och att en läsare utan fördjupad kunskap kan uppfatta den som att den bara omfattar program i ljudradio. Någon ändring i sak är dock inte av- sedd och begreppet program har alltså samma innebörd som det tidigare begreppet radioprogram (prop. 2017/18:49 s. 103 och 248).