sou · H7B369 · 2020-01-01 00:00:00 — Validering genomförs av en mängd olika aktörer inom olika om- råden: utbildningsanordnare inom vuxenutbildning och yrkeshögskola, universitet och högskolor, samt valideringsutförare som godkänts av bransch, yrkesnämnd eller annan partsgemensam organisation. Berörda myndigheter har uppdrag att främja och stödja utvecklingen och användningen av validering inom utbildning och arbetsliv. I detta ansvar ligger att verka för kvalitet och likvärdighet i valideringsarbetet. har de nationella myndigheternas uppdrag att främja validering inom sina respektive verksamhetsområden förtyd- ligats. finns ett långsiktigt ansvar för validering inom delar av det formella utbildningssystemet och i arbetslivet (branschvalider- ing), medan ansvaret för samordning mellan systemets olika delar på nationell och regional nivå är mer otydligt och kortsiktigt. I figur 7.1 illustreras det mer långsiktiga sektorsansvaret inom utbildning och arbetsliv av de två rektanglarna, medan de två ovalerna med streckade kanter illustrerar att samordningsansvaret på regional och nationell nivå är mer kortsiktigt. (Valideringsdelegationen, myndighetssamverkan) MYH och UKÄ har (och UHR) har ansvar för att främja (Valideringsdelegationen, , regionalt 7.1.2Nationella myndigheter och branscher ansvarar för validering Utbildningsanordnare inom vuxenutbildning och yrkes- högskola samt högskolor och universitet ansvarar för genomföran- det av validering inom det formella utbildningssystemet. Branscherna äger sina valideringsmodeller och ansvarar för att utse och godkänna utförare av branschvalidering. och Myndigheten för () har tydliga uppdrag att främja användningen och utvecklingen av validering inom vuxenutbildningen respektive . Upp- dragen till och är långsiktiga genom att de har skrivits in i instruktionen för respektive myndighet.1 MYH har även i uppdrag att stödja branscherna i deras arbete med att utveckla, kvalitetssäkra och informera om modeller för validering. I kapitel 10 behandlas hur stödet för utveckling av branschvalidering bör utveck- las och förstärkas. Universitets- och högskolerådet (UHR) har däremot för när- varande inget uppdrag att främja validering inom högskolan. UHR hade 2016–2018 uppdraget att i en pilotverksamhet främja och sam- ordna lärosätenas arbete med bedömning av reell kompetens. Sedan pilotverksamheten avslutades finns inget övergripande främjande- uppdrag, varken i instruktion, regleringsbrev eller på annat sätt. I delbetänkandet Validering i högskolan (SOU 2018:29) föreslog Valideringsdelegationen att UHR skulle ges ett långsiktigt uppdrag att främja lärosätenas arbete med validering genom en ändring i instruktionen för myndigheten. Förslaget fick starkt stöd av remiss- instanserna men någon sådan uppgift har ännu inte införts i instruk- tionen. Arbetsförmedlingen har inget uppdrag att främja validering i in- struktionen för myndigheten. Däremot har Arbetsförmedlingen ett tydligt uppdrag att främja validering genom att validering är ett arbetsmarknadspolitiskt program som regleras i förordning.2 Arbetsförmedlingen utför inte validering själv utan köper tjänsten av andra aktörer. Endast utförare som har ett tydligt mandat från ansvarigt branschorgan, en organisation som är gemen- 11 § p. 5 förordningen (2015:1047) med instruktion för , respektive 6 § för- ordningen (2011:1162) med instruktion för Myndigheten för . 213 § förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program. sam för arbetsgivare och arbetstagare eller huvudman inom utbild- ningssektorn får utföra valideringen. Arbetsförmedlingen har även ett indirekt uppdrag att främja vali- dering genom ansvaret för att nyanlända invandrare erbjuds insatser som främjar en snabb och effektiv etablering på arbetsmarknaden.3 Validering är en viktig insats inom ramen för etableringsprogrammet för vissa nyanlända invandrare. , och () har ett långsiktigt ansvar för tillsyn och kvalitetsgranskning inom sina respektive ansvarsområden. Skolinspektionens möjlig- heter att granska huvudmännens arbete med validering är dock be- gränsade eftersom det inte finns en skyldighet att erbjuda validering. Ett villkor för att få statsbidrag för regional yrkesinriktad vuxenut- bildning är dock att de samverkande kommunerna erbjuder en möj- lighet till validering.4 Vad gäller kvalitetsgranskning av branschvalidering så äger, ut- vecklar och förvaltar branscherna sina egna valideringsmodeller. Kvalitetssäkring av modellen är ett gemensamt intresse för arbets- marknadens parter inom branschen. MYH har dock ett ansvar för kvalitetssäkring av arbetslivets kvalifikationer i samband med beslut om nivåplacering i referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande (SeQF). 7.1.3Regionerna har ett tillfälligt uppdrag att utveckla samverkan om validering Målet för den regionala tillväxtpolitiken är utvecklingskraft i alla delar av landet med stärkt lokal och regional konkurrenskraft.5 Till- gång till kunskap och kompetens är en viktig konkurrensfaktor för regioner. En väl fungerande kompetensförsörjning är därför central för att bidra till hållbar regional tillväxt genom att arbets- givare i privat och offentlig sektor får tillgång till rätt kompetens. 36 § förordningen (2007:1030) med instruktion för Arbetsförmedlingen. 420 § p. 5b förordningen (2016:937) om statsbidrag för regional yrkesinriktad vuxenutbild- ning. 2007/08:1, utgiftsområde 19, bet. 2007/08:NU2, rskr. 2007/08:99. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2019/20:1) föreslagit att målet för den regionala tillväxt- politiken ska justeras och vara utvecklingskraft med stärkt lokal och regional konkurrenskraft för en hållbar utveckling i alla delar av landet. Kompetensförsörjning är också ett prioriterat område i den nati- onella strategin för hållbar regional tillväxt och attraktionskraft –2020. Validering lyfts i strategin fram som ett viktigt område och Valideringsdelegationen förutsätter att kompetensförsörjning och validering kommer att vara prioriterade områden även i strategin för kommande period 2021–2027.6 Varje region har en aktör med ansvar för genomförandet av den regionala tillväxtpolitiken – aktörer med regionalt utvecklingsansvar (RUA). har samtliga landsting bildat region och därmed tagit över ansvaret för regional utveckling i alla regioner. Det innebär att ansvaret nu är underställt direktvalda politiska för- samlingar, så kallade regionfullmäktige. I det regionala utvecklings- ansvaret ingår ett antal grunduppgifter som regleras i lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar och förordningen (2017:583) om regionalt tillväxtarbete. Det regionala utvecklingsansvaret innefattar ansvar för det regio- nala tillväxtarbetet och transportinfrastrukturplanering. I det regio- nala tillväxtarbetet ingår bland annat att utarbeta och genomföra en regional utvecklingsstrategi och andra strategier, program och in- satser inom till exempel sammanhållningspolitiken, kommersiell service och innovationsområdet. I det regionala tillväxtarbetet ingår även att ansvara för bland annat regionala företagsstöd och medel för projektverksamhet.7 Statliga myndigheter ska, inom sina verksamhetsområden, verka för att målen för den regionala tillväxtpolitiken uppnås. Ett väl fungerande regionalt tillväxtarbete förutsätter även nära samverkan med näringslivet och det civila samhällets organisationer. Inom kompetensförsörjningsområdet hade regionerna –2017 i uppdrag att inom ramen för regionala kompetensplatt- formar utveckla samverkan inom kompetensförsörjning och utbild- ningsplanering . I mål- och villkorsbeslutet erbjöd regeringen regionerna att stödja och främja insatser inom tre utpekade fokusområden inom kompetensförsörjning.8 6Se även (2019a), s. 49–55. 7En nationell strategi för hållbar regional tillväxt och attraktionskraft –2020, s. 50–51. 8Villkor m.m. för för landstingen i , , , , , , , , , , Väster- , och , samverkansorganen i , län, , , , och samt inom utgiftsområde 1 , 19 Regional tillväxt och 22 Kommunikationer. Samtliga regioner accepterade erbjudandet och i fick motsvarande uppdrag9. Ett av de tre utpekade fokus- områdena är att bidra till att etablera effektiva strukturer för validering på regional nivå. har i uppdrag att –2020 stödja regionernas arbete inom det regionala kompetens- försörjningsarbetet, inklusive validering. Regeringen har avsatt totalt –2020 för att genomföra uppdraget.10 Regionernas och uppdrag är således tidsbegrän- sat. Valideringsdelegationen ser behov av ett mer långsiktigt uppdrag till regionerna att arbeta med kompetensförsörjning och validering för att en varaktig struktur ska kunna etableras (se avsnitt 7.5.3). 7.1.4Det behövs ett långsiktigt ansvar för nationell samordning Valideringsdelegationen har haft i uppdrag att följa, stödja och driva på ett samordnat utvecklingsarbete inom valideringsområdet på nationell och regional nivå. När delegationen nu avslutar sitt arbete saknas en särskilt utpekad aktör med ett långsiktigt ansvar för att hålla samman och driva på utvecklingen av validering. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2019/20:1, utgiftsom- råde 16) aviserat att Myndigheten för () ska få i uppdrag att upprätthålla ett visst stöd för validering i väntan på ett mer permanent system. Uppdraget är således tillfälligt. Valideringsdelegationen anser att stöd och främjande av valider- ing så långt som möjligt bör ske inom respektive sektor i det for- mella utbildningssystemet och i arbetslivet. De personer som ger stöd för att genomföra validering bör ha kunskap om den verksam- het och det sammanhang där valideringen genomförs. Ett sådant stöd förutsätter att berörda myndigheter har ett tydligt uppdrag att främja användningen och utvecklingen av validering inom sitt verk- samhetsområde. Det förutsätter också att myndigheterna prioriterar frågan och följer upp hur utvecklingen fortskrider. Det gäller inte minst att säkerställa att det finns kvalitetssäkrad statistik för att kunna följa upp omfattningen av validering och möjliggöra effektutvärderingar. 9Regleringsbrev för avseende länsstyrelserna. 10Regeringsuppdrag N2017/07839/RTS. Valideringsdelegationen har i sina årliga redovisningar påtalat att det saknas kvalitetssäkrad statistik inom flera områden. Valideringsdelegationen bedömer det inte som tillräckligt att en- bart genom tydliga uppdrag till berörda sektorsmyndigheter uppnå effektiva, överblickbara och långsiktigt hållbara strukturer för vali- dering. De myndigheter som ingår i Valideringsdelegationen har bedrivit en fördjupad samverkan om validering.11 Ut- veckling och samordning av kommunikation om validering har stått i fokus. Myndighetsledningarna har kommit överens om att sam- arbetet inom kommunikationsområdet fortsätter. Samverkan ska även breddas till att omfatta ökad samordning avseende kontakter med arbetslivet och regioner samt avseende utveckling och använd- ning av digitala tjänster.12 Valideringsdelegationen anser att den nämnda myndighetssamverkan är viktig men inte tillräcklig för att säkra ett sammanhållet, nationellt system för validering. 7.1.5Behov av en stödstruktur för validering på nationell och regional nivå finns stöd i form av riktlinjer, stödmaterial med mera framtaget på de flesta myndigheter, inriktad mot den validering som sker inom det egna verksamhetsområdet (se bilaga 3). finns behov av gemensamt stöd och styrning för att ta tillvara synergieffekter och skapa ett effektivare system. Följande är viktiga delar för att uppnå effektiva, långsiktigt håll- bara och överblickbara strukturer för validering: •Tydliga uppdrag till berörda myndigheter – men även samordning mellan myndigheter på nationell nivå. •Samverkan och samordning mellan aktörerna på regional nivå. •Kunskapsstöd och metodstöd till olika verksamheter, oavsett sek- tor och nivå. •Långsiktig kunskapsuppbyggnad och kompetensutveckling för utförare. 11Arbetsförmedlingen, Myndigheten för , , , Universitets- och högskolerådet och Svenska . 12MYH, dnr: 2019/3354. •Stöd för erfarenhetsutbyte. •Övergripande information om validering riktad till olika målgrup- per (individer, arbetsgivare, vägledare, valideringsutförare, m.fl.). •Återkommande samlad uppföljning och utvärdering av validering inom systemets olika delar. •Statistik och forskning om validering. 7.2Tidigare lämnade förslag om organisering på nationell och regional nivå Valideringsfrågan har över åren utvecklats från att i ett uppbygg- nadsskede främst omfatta olika pilotprojekt till att betraktas som en del av de ordinarie strukturerna för utbild- ning, arbetsmarknadsåtgärder och för kompetensutveckling i arbets- livet (se avsnitt 4.2). De första organisationsförslagen avsåg endast validering utanför högskoleväsendet medan senare valideringsupp- drag har omfattat validering även inom högskolan. De uppgifter som identifierats som viktiga för nationell samverkan, samordning och styrning har följaktligen också ändrats , från mer operativa uppgifter till att stödja utvecklingsarbete och samordna olika aktörer. 7.2.1En ny eller befintlig myndighet med ansvar för validering har olika utredningar lämnat förslag om hur ett över- gripande ansvar för att främja och stödja validering inom utbildning och arbetsliv bör organiseras. Förslag har lämnats både om att inrätta en central funktion för validering knuten till en befintlig myndighet (SOU 1998:165) och att inrätta en ny myndighet för validering (SOU 2001:78). Av remissvaren på dessa båda utredningar framkom att en majo- ritet av remissinstanserna ansåg att det fanns behov av samordning av valideringsverksamheten på nationell nivå. De flesta remissinstan- serna avstyrkte dock förslaget om att inrätta en ny myndighet. Moti- ven var bland annat att validering ansågs vara en fråga för framför allt den lokala och regionala arbetsmarknaden och att validering fort- farande befann sig i ett utvecklingsskede och att en kommitté därför var att föredra (Ds 2003:23, s. 31–32). Mot bakgrund av dessa båda utredningar tillsatte regeringen en Valideringsdelegation med uppdraget att bedriva och stödja ett utvecklingsarbete –2007. Utbildningsdeparte- mentet framhöll att staten under ett övergångsskede borde ta ansvar för att främja utvecklingen av legitimitet, kvalitet och metoder (Ds 2003:23, s. 33). Delegationen knöts till en befintlig myndighet, Nationellt centrum för flexibelt lärande. föreslog den tidigare Valideringsdelegationen i sin slutrapport att en myndighet under skulle få ett övergripande ansvar för fortsatt utveckling, implemen- tering av valideringsmetoder, valideringsstöd och kvalitetssäkring av valideringsinsatser (Valideringsdelegationen 2008). När Myndig- heten för () inrättades fick myndigheten ett övergripande och långsiktigt uppdrag att samordna och stödja en nationell struktur för validering. I uppdraget ingick även att i samverkan med berörda myndigheter främja utbildnings- väsendets och branschernas medverkan när strategier, metoder och information inom valideringsområdet utvecklas.13 Myndigheten skulle hålla samman en i övrigt decentraliserad struktur där arbetslivet och berörda myndigheter även fortsättningsvis skulle ha ett eget ansvar för tillämpningen. Berörda myndigheter saknade uppdrag och mandat i validerings- frågan, och det menade MYH var ett problem för att kunna åstad- komma samverkan på strategisk nivå (MYH 2010, s. 12). MYH:s uppdrag upphörde när den nuvarande Valideringsdelegationen fick i uppdrag att följa, stödja och driva på ett samordnat utveck- lingsarbete . Det senaste förslaget om en varaktig struktur för validering har lämnats av Panican & (2019) och avser enbart validering inom högskolan. En ny myndighet i form av ett nationellt valider- ingscentrum föreslås ta över Valideringsdelegationens uppgifter och fortsätta utbilda, engagera, informera och stödja arbetet med att ut- veckla validering inom högskolan. Enligt förslaget bör myndigheten ansvara för att kartlägga valideringsbehov, samordna kompetensför- sörjning för validering samt bedriva uppföljningsarbete för att bland 134 § förordningen (2009:279) med instruktion för Myndigheten för . annat säkerställa kvalitet och likvärdighet i den validering som utförs vid lärosätena. 7.2.2En nationell myndighet eller funktion för livslångt lärande och kompetensförsörjning Förslag om organisering har också lämnats där validering har satts in i ett bredare sammanhang. föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 2000:28) att det inom skulle inrättas en sektorsövergripande, rådgivande beredning för livslångt lärande. Beredningen skulle fungera som inspirationskälla och kraft- centrum för utvecklingen av en strategi för livslångt lärande och ha en permanent kanslifunktion. Kommittén föreslog även att en ny främjandemyndighet skulle inrättas som skulle ha till uppgift att dels genomföra utvärderingar av det livslånga lärandet, dels utveckla kvalitetssäkringssystem för hela infrastrukturen för det livslånga lärandet. Med infrastruktur för livslångt lärande avsåg bland annat infor- mation, validering och vägledning. drog slutsatsen i sitt slutbetänkande (SOU 2019:3) att det finns ett stort behov av att öka samordningen och samsynen inom kompetensförsörjningspolitiken, vilken spänner över flera politikområden och olika organisatoriska nivåer. Utred- ningen bedömde att det på nationell nivå behövs en samlad problem- bild och nationella målsättningar som ger möjligheter att hantera strukturella förändringar, exempelvis till följd av teknisk utveckling, en åldrande befolkning, globalisering och migration. föreslog därför att en ny nationell myndighet får ett samlat ansvar för att samordna och främja kompe- tensförsörjningspolitiken, inklusive validering och vägledning. Myn- digheten för kompetensförsörjning ska enligt förslaget även utgöra ett rådgivande organ till regeringen och andra relevanta myndig- heter. Som utgångspunkt för myndighetens arbete föreslog utred- ningen att en nationell strategi för kompetensförsörjningspolitik ska tas fram i samverkan mellan den politiska ledningen för berörda departement, arbetslivets representanter och andra relevanta aktörer. En organisationskommitté ska enligt förslaget ansvara för fram- tagandet av strategin och närmare utreda den nya myndighetens uppdrag och organisation. kande har inte remissbehandlats på sedvanligt sätt utan Arbetsmark- nadsdepartementet bjöd i stället in berörda aktörer till två runda- bordssamtal om delar av slutbetänkandet och reformeringen av Arbetsförmedlingen. I om uppdraget att förstärka och vidareutveckla de regionala kompetensplattformarna föreslog myn- digheten att ett nationellt kompetensförsörjningsråd bör inrättas (2018). Syftet var att åstadkomma ett framgångsrikt kompetensförsörjningsarbete med ett nära samspel mellan olika nationella, regionala och lokala satsningar där mål, inriktning och insatser behöver komplettera varandra och samordnas. Rådet skulle vara rådgivande till regeringen och bestå av representanter för rele- vanta myndigheter, departement, forskare och arbetsmarknadens parter. skulle enligt förslaget ha en samordnande roll i rådet. Myndigheten för () har i sitt budgetunderlag för åren 2020–2022 föreslagit att en nationell funktion för arbets- livets kompetensförsörjning ska inrättas vid myndigheten. Förslaget ligger på en betydligt lägre ambitionsnivå än Arbetsmarknadsut- redningens förslag. MYH:s förslag bygger i stället på att berörda myndigheter i allt väsentligt behåller sina befintliga uppdrag på kom- petensförsörjningsområdet, men att MYH får en koordinerande roll. Omfattningen av koordineringsuppdraget skulle enligt MYH kunna vara alltifrån att administrera ett mötessystem för myndig- heter, arbetsmarknadens parter och branschorganisationer med flera, till att bli en aktiv part i att driva och samordna frågor och myn- digheter när det gäller nationell kompetensförsörjning. 7.2.3Regionalt ansvar för validering och kompetensförsörjning Olika förslag har också lämnats som innebär att den regionala nivån får ett utökat mandat för samverkan om validering och kompetens- försörjning. Utredningen för värdering av utländsk yrkesutbildning på gymnasial nivå och utländska arbetslivserfarenheter (SOU 1998:165) föreslog att det i varje län skulle inrättas ett regionalt validerings- organ. Den regionala organisationen skulle vara en naturlig del av de sysselsättnings- och tillväxtfrämjande åtgärder som utfördes av regionerna, på initiativ av de regionala kompetensråden, mot bakgrund av bland annat de dåvarande tillväxtavtalen.14 Ett regi- onalt valideringsorgan föreslogs därför ingå i det regionala kompe- tensrådet i länet. Utredningen om validering av vuxnas kunskap och kompetens (SOU 2001:78) menade däremot att det inte behövdes någon regio- nal funktion för validering. Detta mot bakgrund av att de regionala kompetensråden inte fått den nyckelroll som förväntats och att regionala kompetensråd inte inrättats i alla län. Däremot såg utred- ningen det som lämpligt att kommuner samarbetade exempelvis genom regionala överenskommelser om ansvar för olika bransch- områden. menade att validering bör genomföras inom ramen för ett decentraliserat och differentierat system som bygger på samverkan i regioner mellan ett stort antal berörda intres- senter och aktörer. Departementet föreslog därför att den enskildes möjligheter till validering skulle säkerställas genom regional samver- kan mellan utbildningshuvudmän, branscher och arbetsmarknadens parter (Ds 2003:23). (SOU 2019:3) bedömde att det på regional nivå behövs en stabil struktur för det regionala kompetens- försörjningsarbetet och en långsiktig samverkan med berörda aktö- rer. Detta skulle ge bättre förutsättningar att hantera regionala för- ändringar och insatser för att underlätta omställning efter större varsel eller nedläggningar. Utredningen föreslog därför att aktörer med regionalt utvecklingsansvar (RUA) får ett förtydligat mandat för kompetensförsörjningsfrågor genom ett tillägg i förordningen (2017:538) om regionalt tillväxtarbete. Förslaget syftar både till att befästa det arbete som redan bedrivs och till att utöka mandatet på vissa områden. har, i en uppföljning av den nationella strategin för regional tillväxt och attraktionskraft –2020, lämnat en rekom- mendation till regeringen att se över om ytterligare regionala mandat kan ges för att främja samverkan mellan politikområden och nivåer inom kompetensförsörjningsområdet (2016, s. 38). 14De regionala tillväxtavtalen togs fram av ett regionalt partnerskap och bestod av en analys av regionens tillväxtförutsättningar, ett program för tillväxt samt skriftliga överenskommelser mellan de parter som skulle genomföra och finansiera programmet. Den första omgången av tillväxtavtal utarbetades –1999. Alla län tackade ja till ett erbjudande från regeringen att ta fram och genomföra regionala tillväxtavtal. ersattes de regionala tillväxtavtalen av regionala tillväxtprogram. (Ds 2003:43). har senare föreslagit att kompetensförsörjning bör ingå som en grunduppgift i det regionala utvecklingsansvaret och därmed regleras i lag eller förordning (2018, s. 13). Detta mot bakgrund av kompetensförsörjningsfrågans centrala be- tydelse för tillväxt och utveckling, oavsett bransch, geografi och nivå i samhället. lyfter fram att RUA formellt har arbetat med kompetensförsörjningsfrågan ur ett tillväxtperspektiv , då RUA fick i uppdrag att etablera regionala kompetensplattformar. 7.3Stödfunktioner i andra länder där validering satts in i ett större sammanhang I några länder har organiseringen av validering satts in i ett större sammanhang (se kapitel 5). I har en nationell myndighet för kompetensförsörjning och livslångt lärande inrättats. Myndigheten ansvarar bland annat för genomförandet av den nationella kompe- tenspolitiska strategin där validering ingår som en viktig del. Utöver samordning och stöd för validering har myndigheten även i uppdrag att etablera ett nationellt centrum för karriärvägledningsfrågor. I har kvalifikationsmyndigheten (South African Qualification Authority) även ett nationellt samordningsansvar för validering.