sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Något krav på bekämpning av sjukdomar som enbart är d- eller e-sjukdomar ställs inte. I artikel 157 finns också bestämmelser om nya sjukdomar och faror. Vad som avses med ny sjukdom framgår av artikel 6. Enligt bestämmelsen ska den behöriga myndigheten vidta restriktioner för förflyttningar av djur och produkter med ursprung i anläggningar, eller i förekommande fall restriktionszoner eller anläggningskretsar där sjukdomsutbrottet inträffat eller faran uppkommit samt av trans- portmedel och annat material som kan ha kommit i kontakt med djuren eller produkterna. Vidare ska den behöriga myndigheten be- sluta om karantän av djur och isolering av produkter, åtgärder för övervakning och spårbarhet samt eventuella lämpliga nödåtgärder för sjukdomsbekämpning som anges i artiklarna 53–71, dvs. de åtgär- der som gäller a-sjukdomar. Därutöver ska myndigheten vidta even- tuella andra nödåtgärder som den anser vara lämpliga för att på ett effektivt och ändamålsenligt sätt bekämpa och förhindra spridning av sjukdomen eller faran. Den behöriga myndigheten ska underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om utbrottet eller faran och även om de nödåtgärder som vidtagits. I artikel 258 finns bestämmelser om nödåtgärder som ska vidtas av en annan medlemsstat än den där utbrottet inträffade eller faran uppkom. Artikeln ställer krav på nödåtgärder enligt artikel 257.1 om den andra medlemsstaten i sitt territorium upptäcker djur eller produkter från den medlemsstat där utbrottet eller faran uppkommit eller transportmedel eller annat material som kan ha kommit i kon- takt med djuren och produkterna. När det föreligger en allvarlig risk får den behöriga medlemsstaten tillfälligt vidta nödåtgärder enligt artikel 257.1 vad gäller sådana djur eller produkter från anläggning- arna eller andra platser, eller i förekommande fall från restriktions- zonerna i den medlemsstat där sjukdomen eller faran inträffade eller uppkom, eller vad gäller transportmedel eller annat material som kan ha kommit i kontakt med sådana djur (artikel 258.2). Detta får dock bara ske medan man avvaktar att kommissionen ska vidta nödåtgär- der i enlighet med artikel 259. Den sistnämnda artikeln ska bl.a. tillämpas i fall där kommissionen anser att vidtagna nödåtgärder är otillräckliga. En medlemsstat får enligt artikel 258.3 även vidta åtgärder som avses i artikel 257.1 vid utbrott av en a-sjukdom eller en ny sjukdom i ett tredjeland eller territorium som gränsar till unionen, i den mån dessa åtgärder är nödvändiga för att förhindra spridning av sjuk- domen till unionens territorium. Kommissionen ska underrättas om utbrottet, uppkomsten av faran och de eventuella nödåtgärder som vidtas enligt artikel 258. Vid ett utbrott av en sjukdom eller uppkomsten av en fara som avses i artikel 257.1 och vid nödåtgärder som de behöriga myndig- heterna har vidtagit, ska kommissionen i vissa fall enligt artikel 259 se över situationen och de vidtagna nödåtgärderna. Kommissionen ska då även genom en genomförandeakt anta en eller flera av nöd- åtgärderna. En sådan genomförandeakt ska antas om kommissionen inte har underrättats om några nödåtgärder eller anser att nödåtgärd- erna är otillräckliga, eller att det är nödvändigt att godkänna eller ersätta de vidtagna nödåtgärderna för att undvika omotiverade stör- ningar vad gäller förflyttning av djur och produkter. Behovet av nationella lagstiftningsåtgärder De åtgärder som kan vidtas med stöd av bestämmelserna om nöd- åtgärder är samma slags åtgärder för sjukdomsbekämpning som före- skrivs i del III avdelning II i förordningen. Bestämmelserna riktar sig till de behöriga myndigheterna och är direkt tillämpliga. Vi ser därför inte behov av några lagstiftningsåtgärder utöver de som föreslagits i kapitel 9 avseende sjukdomsbekämpning. Artikel 257.1 c ger visser- ligen en möjlighet till ytterligare åtgärder för sjukdomsbekämpning, men vi bedömer inte att detta inte innebär behov av några ytterligare bemyndiganden eller andra nationella bestämmelser. Bestämmelserna i artikel 259 riktar sig till kommissionen. 14.4Nödåtgärder avseende sändningar av djur och produkter med ursprung i tredjeländer och territorier m.m. Bedömning: Artiklarna 260–262 i EU:s djurhälsoförordning om nödåtgärder avseende sändningar av djur och produkter med ur- sprung i tredjeländer och territorier samt transportmedel och annat material som kan ha kommit i kontakt med sändningen medför inte något behov av nationella lagstiftningsåtgärder utöver de som tidigare föreslagits. Bestämmelser om djur och produkter med ursprung i tredjeländer och territorier samt transportmedel och annat material som kan ha kommit i kontakt med dessa, finns i artiklarna 260–262. Kraven på de behöriga myndigheterna framgår av artikel 260. Av artikeln följer att en behörig myndighet som får kännedom om djur eller produkter med ursprung i ett tredjeland eller territorium och som sannolikt kan utgöra en allvarlig risk i unionen till följd av att de eventuellt kan ha infekterats eller kontaminerats med förtecknade sjukdomar eller nya sjukdomar eller faror ska vidta vissa nödåtgärder. Skyldigheterna är desamma om det i stället handlar om ett transportmedel eller mate- rial som kan ha kommit i kontakt med sådana djur eller produkter. Nödåtgärderna ska syfta till att minska risken och anpassas till situa- tionens allvar. De åtgärder som kan komma i fråga är destruering av djur och produkter, karantän av djur och isolering av produkter, åtgärder för övervakning och spårbarhet, åtgärder för sjukdoms- bekämpning enligt artiklarna 53–71 samt eventuella andra nödåtgär- der som anses lämpliga för att förhindra spridning av sjukdomen eller faran till unionen. Den behöriga myndigheten ska underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om de risker som är förknippade med de berörda djuren och produkterna och om dessa djurs och produkters ursprung. Underrättelsen ska ske genom Traces. Myndigheten ska även utan dröjsmål underrätta om de nöd- åtgärder som den vidtagit. I artikel 261 finns det bestämmelser om vilka nödåtgärder kom- missionen får vidta om en förtecknad sjukdom, en ny sjukdom eller en fara som sannolikt kan utgöra en allvarlig risk uppkommer eller sprids i ett tredje land eller territorium eller om andra allvarliga skäl avseende djurs eller människors hälsa motiverar det. Åtgärderna ska antas genom en genomförandeakt som kan antas på eget initiativ eller på begäran av en medlemsstat. Beroende på situationens allvar kan kommissionen bl.a. tillfälligt stoppa införsel till unionen av sänd- ningar av djur och produkter, fastställa särskilda krav för införsel till unionen och även vidta andra lämpliga nödåtgärder för sjukdoms- bekämpning för att förhindra spridning av sjukdomen eller faran till unionen. Slutligen finns det i artikel 262 bestämmelser om de nödåtgärder som en medlemsstat kan vidta om den har begärt att kommissionen ska vidta nödåtgärder och kommissionen inte har gjort det. De till- fälliga nödåtgärder som får vidtas är de som avses i artikel 260. Behovet av nationella lagstiftningsåtgärder När det gäller de nödåtgärder som medlemsstaten ska respektive får vidta enligt artikel 260 eller 262 gör vi samma bedömning som be- träffande övriga sådana nödåtgärder. Med andra ord anser vi att det inte behövs några lagstiftningsåtgärder utöver de förslag som vi lagt fram på annat håll i betänkandet vad gäller sjukdomsbekämpning. Arti- kel 261 riktar sig till kommissionen. 15 En nationell sjukdomslista Vi har i uppdrag att analysera om det är nödvändigt att i svensk lagstiftning ha regler om åtgärder mot sjukdomar som inte är förtecknade i artikel 5.1 eller bilaga II till EU:s djurhälsoförordning (nedan kallade icke förtecknade sjukdomar) och i så fall ange för vilka sjukdomar detta behövs. Vi ska också bedöma på vilken nivå det är lämpligt att beslut tas om en eventuell nationell sjukdoms- förteckning, dvs. om detta bör ske i lag, förordning eller myndig- hetsföreskrift. Vi har tidigare i betänkandet gjort bedömningen att regeringen bör ta ställning till vilka icke förtecknade sjukdomar som ska kunna omfattas av nationella bekämpningsåtgärder och förflyttningsåtgär- der, i den mån sådana är tillåtna. Vi har bedömt att regeringens ställningstagande bör göras i en nationell sjukdomslista som tas in i en bilaga till förordningen till den nya nationella djurhälsolagen (se avsnitt 9.3). Samma bedömning har gjorts i fråga om c-sjukdomar och sjukdomar som endast förtecknats som d- eller e-sjukdomar. I det här kapitlet redovisar vi våra bedömningar i fråga om vilka sjukdomar som bör finnas med på en sådan nationell sjukdomslista. När en sjukdom tagits upp på listan har den klassificerats som en åtgärdssjukdom. Som vi utvecklat i kapitel 9 innebär detta inte att sjukdomen måste bekämpas, men däremot att det kan meddelas föreskrifter och fattas beslut i det enskilda fallet om bekämpnings- och förflyttningsåtgärder med stöd av bemyndiganden i djurhälso- lagen och dess förordning. I det här kapitlet beskriver vi till att börja med hur klassifi- ceringen av sjukdomar i EU:s djurhälsoförordning förhåller sig till den nuvarande nationella djurhälsoregleringen. våra bedömningar i frågan om vilka sjukdomar som bör tas upp på den nationella sjukdomslistan. 15.2Jämförelse mellan den svenska regleringen och EU:s djurhälsoförordning 15.2.1De förtecknade sjukdomarna enligt EU:s djurhälsoförordning Av artikel 5 i EU:s djurhälsoförordning framgår att förordningens sjukdomsspecifika bestämmelser om förebyggande och bekämpning ska tillämpas på mul- och klövsjuka, klassisk svinpest, afrikansk svinpest, högpatogen fågelinfluensa och afrikansk hästpest, samt på de sjukdomar som anges i förordningens bilaga II, numera ändrad genom kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/1629 av om ändring av förteckningen över sjukdomar i bi- laga II till och rådets förordning (EU) 2016/429 om överförbara djursjukdomar och om ändring och upphävande av vissa akter med avseende på djurhälsa (”djurhälsolag”). De sjuk- domar som omfattas av förteckningen benämns här förtecknade sjukdomar. Bestämmelser om övervakning och bekämpning av zoonoser finns även i annan EU-lagstiftning som kommer att tillämpas parallellt med EU:s djurhälsoförordning. Sådana bestämmelser finns i Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av den 17 no- vember 2003 om bekämpning av salmonella och vissa andra livs- medelsburna zoonotiska smittämnen (EU:s zoonosförordning) och och rådets direktiv /99/EG av den 17 no- vember 2003 om övervakning av zoonoser och zoonotiska smittämnen, om ändring av rådets beslut 90/424/EEG och om upphävande av rådets direktiv /117/EEG (EU:s zoonosdirektiv). EU:s djurhälso- förordning omfattar inte zoonoser som regleras enligt dessa rätts- akter. EU:s djurhälsoförordning omfattar inte heller transmissibla spongi- forma encefalopatier (sjukdomar i samma grupp som galna-ko-sjukan, BSE), då dessa regleras i och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av om fastställande av bestäm- melser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati (TSE-förordningen), som även den kommer att tillämpas parallellt med djurhälsoförordningen. 15.2.2Sjukdomar som regleras i svensk djurhälsolagstiftning Svensk djurhälsolagstiftning omfattas inte av samma strikta begräns- ning som EU:s djurhälsoförordning när det gäller vilka sjukdomar som lagstiftningen ska tillämpas på. Bestämmelserna i epizootilagen (1999:657), zoonoslagen (1999:658) respektive bisjukdomslagen (1974:211) ska bara tillämpas på särskilt angivna sjukdomar, men får med stöd av lagen (2006:806) om provtagning på djur m.m., i det följande kallad provtagningslagen, även besluta om tvingande åtgärder mot andra sjukdomar och smittämnen. får även med stöd av förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. och förordningen (1994:542) om ut- försel av levande djur m.m. besluta om åtgärder i samband med in- och utförsel för att förhindra spridning av andra sjukdomar än de som regleras enligt epizootilagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen. Utöver i ovan nämnda författningar finns bestämmelser om över- vakning och bekämpning av zoonoser i livsmedelslagstiftning som kompletterar EU:s zoonos- och livsmedelslagstiftning. Här finns bl.a. krav på övervakning och bekämpning av zoonoser som salmo- nella. Redovisningen nedan omfattar inte sjukdomar som regleras i livsmedelslagstiftningen, utan endast sjukdomar som regleras enligt epizootilagen, zoonoslagen, bisjukdomslagen, provtagningslagen, lagen (2006:807) om kontroll av husdjur, m.m. samt förordningarna om in- och utförsel av djur, nedan kallat djurhälsolagstiftningen. Sjukdomar som regleras med stöd av epizootilagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen Vilka sjukdomar som omfattas av epizootilagens bestämmelser framgår av föreskrifter om epizootiska sjukdomar (SJVFS 2006:10), som antagits med stöd av epizootilagen. Föreskrif- terna omfattar 32 sjukdomar hos nötkreatur, får, getter, hästdjur, svin, fjäderfä, vattenbruksdjur och primater. Enligt bemyndiganden i zoonoslagen har i föreskrifter (SJVFS 1999:101) beslutat att lagen ska tillämpas enbart på salmonella. förordningen (1974:212) framgår att bisjukdomslagen ska tillämpas på tre bisjukdomar. Epizootilagens bestämmelser innebär i korthet att åtgärder för omedelbar utrotning ska vidtas om sjukdomarna påvisas i landet, medan bisjukdomslagen och zoonoslagen syftar till att förhindra spridning av de aktuella smittorna. Samtliga sjukdomar som om- fattas av dessa tre lagar omfattas även av införselbestämmelser med stöd av förordningen om införsel av levande djur m.m. samt av anmälningsplikt med stöd av provtagningslagen. Sjukdomar som regleras i föreskrifter om införsel av djur Med stöd av förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m.har meddelat föreskrifter om införselvillkor för olika kategorier av levande djur, sperma, ägg och embryon. Före- skrifterna omfattar dels allmänna bestämmelser om smittskydd, dels specifika krav på åtgärder för att dokumentera frihet från vissa smitt- samma sjukdomar. införselföreskrifter genomför EU-direktiv om handel mellan medlemsstater och import till EU av olika kategorier av djur och djurprodukter. EU-bestämmelserna finns i direktiv /432/EEG1, 88/407/EEG)2, 89/556/EEG3, 90/429/EEG4, 1Rådets direktiv /432/EEG av om djurhälsoproblem som påverkar handeln med nötkreatur och svin inom gemenskapen. 2Rådets direktiv av om djurhälsokrav som är tillämpliga vid handel inom gemenskapen med och import av djupfryst sperma från tamdjur av nötkreatur (88/407/EEG). 3Rådets direktiv /556/EEG av om djurhälsovillkor för handel inom gemenskapen med och import från tredje land av embryon från tamdjur av nötkreatur. 4Rådets direktiv av om djurhälsokrav som är tillämpliga vid handel inom gemenskapen med och import av sperma från tamdjur av svin (90/429/EEG). 91/68/EEG5, 92/65/EEG6, 92/118/EEG7, 2004/68/EG8, 2009/156/EG9 och 2009/158/EG10. föreskrifter går dock i vissa avseenden utöver vad som är tillåtet enligt dessa direktiv, bl.a. när det gäller krav på provtagning för att dokumentera frihet från vissa smittsamma sjuk- domar. Sjukdomar som regleras med stöd av provtagningslagen får med stöd av provtagningslagen meddela före- skrifter om anmälningsplikt för smittsamma djursjukdomar. Jord- bruksverket får med samma lagstöd även meddela föreskrifter eller i enskilda fall besluta om åtgärder för att kartlägga förekomsten av smittsamma sjukdomar hos djur samt om bekämpningsåtgärder i syfte att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar. Med stöd av provtagningslagen har antagit före- skrifter (SJVFS 2013:23) om anmälningsplikt för veterinärer och laboratorier när det gäller närmare 200 namngivna djursjukdomar samt ”djursjukdomar som normalt inte förekommer i landet och som inte har annan kod”. Att så många sjukdomar är anmälningspliktiga i beror bl.a. på att de sjukdomar som är anmälningspliktiga enligt Världs- organisationen för djurhälsa (OIE) även är anmälningspliktiga i 5Rådets direktiv av om djurhälsokrav som är tillämpliga vid handel inom gemenskapen med och import av sperma från tamdjur av svin (90/429/EEG). 6Rådets direktiv /65/EEG av om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direk- tiv 90/425/EEG. 7Rådets direktiv /118/EEG av om djurhälso- och hygienkrav för handel inom gemenskapen med produkter, som inte omfattas av sådana krav i de särskilda gemenskapsbestämmelser som avses i bilaga A.I till direktiv /662/EEG och, i fråga om pato- gener, i direktiv /425/EEG, samt för import till gemenskapen av sådana produkter. 8Rådets direktiv /68/EG av om fastställande av djurhälsoregler för import till och transitering genom gemenskapen av vissa levande hov- och klövdjur, om änd- ring av direktiven /426/EEG och 92/65/EEG, samt om upphävande av direktiv /462/EEG. 9Rådets direktiv /156/EG av om djurhälsovillkor vid förflyttning och import av hästdjur från tredjeland. 10Rådets direktiv /158/EG av om djurhälsovillkor för handel inom gemenskapen med och för import från tredjeland av fjäderfä och kläckägg. , eftersom detta enligt är en förutsättning för att ska kunna fullfölja sin anmälningsplikt gentemot OIE. För många sjukdomar baseras anmälningsplikten på att det finns ett intresse från djurägarnas sida att följa utvecklingen. Det gäller t.ex. hästsjukdomen kvarka, fotröta hos får och influensa hos gris. Att sjukdomarna är anmälningspliktiga innebär att djurägarna kan få information om antalet fall ökar eller sjukdomen sprids och de kan då vid behov sätta in förebyggande åtgärder. före- skrifter omfattar även en del zoonotiska smittämnen som är anmäl- ningspliktiga enligt smittskyddslagen (2004:168) när de påvisas hos människor, t.ex. campylobacter. Att dessa är anmälningspliktiga när de påvisas hos djur kan vara av betydelse i smittspårningssamman- hang. Vidare är vissa antibiotikaresistenta bakterier anmälnings- pliktiga eftersom det finns såväl folkhälsoskäl som djurhälsoskäl att följa utvecklingen. För många sjukdomar finns övervakningskrav i EU-förordningar, EU-direktiv och EU-beslut. EU-bestämmelserna genomförs i i föreskrifter antagna av med stöd av provtagnings- lagen. EU-bestämmelser om övervakning finns för tuberkulos, brucellos, TSE-sjukdomar, blåtunga, trikinos, salmonella, vissa anti- biotikaresistenta bakterier, enzootisk bovin leukos, infektiös bovin rinotrakeit, Aujezskys sjukdom, fjäderfäsjukdomarna fågelinfluensa, Newcastle-sjuka, mykoplasma gallisepticum/meleagridis och egg-drop- syndrome samt fisksjukdomarna viral hemorragisk septikemi, infektös hematopoietisk nekros, infektiös pankreasnekros, vårviremi och bakteriell njurinflammation. Utöver den obligatoriska övervakning som ska ske i enlighet med EU-lagstiftning och föreskrifter sker i en tämligen omfattande övervakning av djursjukdomar i näringens regi. Bland annat övervakas paratuberkulos, maedi visna, caprin artrit encefalit och fotröta inom frivilliga kontrollprogram enligt lagen om kontroll av husdjur. Det är frivilligt för djurhållare att delta i dessa program, men för de som deltar är provtagning för de aktuella sjuk- domarna obligatorisk. Näringens organisationer får bidrag från för att genomföra övervakning av sjukdomar inom de frivilliga kontroll- programmen, men de har även möjlighet att ansöka om medel för övervakning av sjukdomar som inte omfattas av dessa program. Vilka smittämnen och sjukdomar som är föremål för övervakning varierar, beroende bl.a. på det epidemiologiska läget och näringens behov. Det kan t.ex. vara motiverat att sätta in särskilda övervak- ningsinsatser om en allvarlig sjukdom sprids i omgivning. Härmed kan eventuella fall upptäckas tidigt och åtgärder vidtas. Sjukdomsövervakning är också ett sätt att upptäcka långsiktiga trender vad gäller förekomst och utbredning av vissa sjukdomar. För en del sjukdomar sker övervakning av de skäl som anges ovan endast vart- annat eller . Efter förslag från SVA beslutar om vilka sjuk- domar som ska övervakas. beslutar även om vilka av näringens ansökningar om medel för övervakning som ska be- viljas. Enligt har myndigheten avstått från att anta föreskrifter om obligatorisk övervakning för sådana sjukdomar som övervakas i näringens regi på frivillig basis. har med stöd av provtagningslagen antagit före- skrifter om bekämpningsåtgärder i form av bl.a. avlivning av djur, sanering och förflyttningsrestriktioner i syfte att utrota vissa sjuk- domar. och utrotades sjukdomarna bovin virusdiarré, Aujezskys sjukdom och enzootisk bovin leukos genom sådana åtgärder. Även tuberkulos hos hjortdjur har bekämpats framgångsrikt på detta sätt. När an- tog föreskrifter om bekämpning av dessa sjukdomar hade förekomsten av dem redan kraftigt reducerats genom frivilliga kontrollprogram med stöd av lagen om kontroll av husdjur. Total utrotning hade dock inte kunnat uppnås eftersom samtliga landets djurägare inte hade anslutit sig till programmen. Med stöd av provtagningslagen kunde se till att även de djurägare som inte frivilligt hade anslutit sig till programmen vidtog åtgärder och sjukdomarna kunde slutligen utrotas i landet. I praktiken har de frivilliga kontrollpro- grammen således blivit obligatoriska. Näringen har varit mycket positiv till detta samarbete mellan stat och näring, där bekämpning av olika sjukdomar har initierats av näringen för att i slutfasen tas över av genom in- förandet av tvingande bestämmelser i föreskrifter. 15.2.3Förhållandet mellan den svenska regleringen och EU:s djurhälsoförordning Sjukdomar där åtgärderna enligt svensk lagstiftning motsvarar eller är mer långtgående än åtgärderna enligt EU:s djurhälsoförordning En jämförelse mellan svensk lagstiftning och EU:s djurhälsoförord- ning visar bl.a. att 22 av de totalt 36 sjukdomar som regleras enligt epizootilagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen är förtecknade och kategoriserade enligt djurhälsoförordningen som a-, b- eller c-sjuk- domar. För en del sjukdomar finns dock skillnader mellan epizootilagen och EU:s djurhälsoförordning när det gäller vilka varianter av sjuk- domen som regleras och vilka djurslag som omfattas. Detta gäller bl.a. sjukdomarna tuberkulos, brucellos, blåtunga och salmonella. Nio sjukdomar som omfattas av den svenska epizootilagen har förtecknats som d- eller e-sjukdomar, dvs. de omfattas inte av krav på obligatorisk bekämpning enligt EU:s djurhälsoförordning. Slut- ligen är det fem epizootisjukdomar som inte förtecknats alls. Vidare finns ett antal sjukdomar som omfattas av bestämmelser i införselföreskrifter men som inte är förtecknade. Tuberkulos, brucellos, blåtunga och salmonella Tuberkulos benämns i djurhälsoförordningen ”Mycobacterium tubercu- losis complex (M. bovis, M. caprae och M. tuberculosis)”, medan epi- zootilagens bestämmelser gäller ”tuberkulos av bovin och human typ”, dvs M. bovis och M. tuberculosis. Djurhälsoförordningen ser således ut att omfatta fler typer av tuberkulos än epizootilagen. Detta tycks dock inte vara fallet, utan skillnaden beror snarare på en nomenklatur- ändring, eftersom M. caprae tidigare var underordnad M. bovis. Det finns skillnader mellan den svenska epizootilagen och EU:s djurhälsoförordning när det gäller vilka djurslag som ska omfattas av åtgärder mot tuberkulos. Enligt djurhälsoförordningen har tuberku- los kategoriserats som en b-sjukdom när den drabbar nötkreatur, som en d-sjukdom när den drabbar övriga partåiga djur och som en e-sjukdom hos övriga däggdjur. Den svenska epizootilagens bestäm- melser om tuberkulos ska däremot tillämpas på samtliga djurslag. EU:s djurhälsoförordning omfattar fyra typer av brucellos, B. abortus, B. melitensis, B. suis och B. ovis, vilka är de vanligaste förekommande typerna hos livsmedelsproducerande djur, medan den svenska epizootilagen omfattar samtliga typer av brucellos.