sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Åklagaren yrkade ansvar för YT för djurplågeri under påstående att YT i vart fall mellan och med uppsåt eller av oaktsamhet otillbörligen hade utsatt en häst för lidande. Åklagaren gjorde gällande att YT underlåtit att vidta åtgär- der trots att hästen till följd av eftersatt tandvård och/eller annan sjukdom fått sådana problem att tillgodogöra sig näring att den av- magrat kraftigt och att YT därigenom hade brustit i sina skyldigheter att ge hästen tillräcklig tillsyn samt att tillse att den fått nödvändig vård eller avlivats trots att den visat tydliga tecken på ohälsa. I målet var fråga om en häst. Av utredningen i målet framgick bl.a. att hästen hade avlivats efter att den hade omhändertagits och undersökts av veterinär som bedömt att hästen var extremt utmärglad. Tingsrätten fann visat att YT otill- börligen och med uppsåt hade utsatt sin häst för lidande på sätt åkla- garen gjort gällande. Tingsrätten fann därmed åtalet styrkt. Tingsrätten bedömde att straffvärdet uppgick till fängelsenivå, men fann att påföljden kunde stanna vid villkorlig dom och dagsböter. YT dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 4284-17 Åklagaren yrkade ansvar för MS, KJ och RS för djurplågeri under påstående att de mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en hund för otillbörligt lidande genom att inte tillse att den fått nödvändig vård eller avlivats efter att den blivit påkörd, vilket orsakat en sårskada på vänster hasled samt att höger höftled kommit ur led. Åklagaren gjorde gällande att KJ och MS, som haft hunden boende hos sig och stått för den faktiska djurskötseln, genom ovan beskri- ven underlåtenhet hade utsatt hunden för otillbörligt lidande från den 15 eller , dagen för påkörningen, fram till , då hunden slutligen avlivades. Åklagaren gjorde vidare gällande att RS, som varit ägare till hun- den, genom ovan beskriven underlåtenhet hade utsatt hunden för otillbörligt lidande från den 16 eller , dagen då han fick reda på att hunden skadats, fram till , då hunden slutligen avlivades, eller i vart fall från den 17 eller , då han själv undersökt den. Inledningsvis fann tingsrätten inte visat att MS haft ett sådant in- flytande över vården om hunden att hon kunde hållas ansvarig för omsorgsbrister och att åtalet mot henne redan av det skälet skulle ogillas. Tingsrätten konstaterade vidare att det var ostridigt att RS och KJ var ägare respektive faktisk skötare av hunden. Tingsrätten utgick vidare från att hunden blivit påkörd samt konstaterade KJ tagit hunden till veterinär efter uppmaning av djurskyddskontrollanter, efter olyckan. Vidare konstaterade tingsrätten att det av utredningen bl.a. framgick att hunden hade ett öppet sår på vänster hasled och att höger höftledskula hade gått ur led samt att skadorna hade behövt akut veterinärvård samt att hunden lidit av allvarliga smärtor. Tings- rätten fann att till följd av underlåtenheten att söka veterinär hade hunden åsamkats otillbörligt lidande och att KJ skulle dömas för uppsåtligt djurplågeri. Tingsrätten fann att RS hade förfarit grovt oaktsamt genom att inte närmare förvissa sig att det inte fanns skäl att ta hunden till veterinär och att han på så sätt orsakat hunden otillbörligt lidande, varför han skulle dömas för djurplågeri. Tingsrätten fann dock att ansvaret för RS skulle begränsas till att avse den bedömning han hade gjort när han besökt KJ. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att den brottslighet som KJ gjort sig skyldig till bedömdes med hänsyn till tidsutdräkten och hundens skador ligga på fängelsenivå. Tingsrätten fann att påföljden för KJ kunde bestämmas till villkorlig dom och böter. I fråga om RS fann tingsrätten att påföljden kunde bestämmas till ett bötesstraff. KJ dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 80 dagsböter. RS dömdes för djur- plågeri begånget till 60 dagsböter. mål nr B 2165-17 Åklagaren yrkade ansvar för MB för djurplågeri under påstående att hon och tid med uppsåt eller av grov oaktsamhet genom vanvård utsatt hade en hund för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i att MB hade: –underlåtit att ge hunden daglig tillsyn, vilket resulterat i att hun- den varit bunden vid en hundkoja utan rastning samt att hunden inte fått sitt behov av social kontakt tillgodosett, –underlåtit att klippa hundens klor samt sköta om dennes päls; vilket resulterat i för långa klor och att hunden luktat surt, –underlåtit att ge hunden foder och i tillräcklig mängd, –underlåtit att hålla de utrymmen där hunden vistades rena samt hålla hunden i en miljö anpassad till djurslaget, vilket resulterat i att hunden inte haft någon torr och ren liggplats och inte haft tillgång till skydd mot blåst, nederbörd, kyla och fukt, –underlåtit att tillkalla veterinär eller att tillse att hunden kom under nödvändig vård. Av kontrollrapport framgick enligt tingsrätten bl.a. att hunden hade vid kontroll suttit fastbunden vid en hundkoja samt att den hade varit mycket under normalhull; revben, ryggrad och höftknölar hade känts tydligt samt att den inte kunde inte stå riktigt. Hunden hade vidare kala fläckar på fram- och bakbenen och varliknande vätska under varje öga samt mycket långa klor. Av utredningen framgick att hunden hade avlivats . Tingsrätten fann styrkt att hunden befunnit sig i det tillstånd som angetts i åtalet samt att MB genom brist på tillsyn och annan vanvård på sätt åklagaren på- stått hade utsatt hunden för lidande utan godtagbara skäl. Enligt tingsrätten hade vanvården uppenbarligen pågått än 7–före kontroll. Vidare fann tingsrätten att MB i vart fall hade varit likgiltig inför om hunden plågades eller inte och att hon därmed skulle dömas för djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att djurplågeribrottet var allvarligt och att MB medvetet hade utsatt en hund för ett påtagligt lidande under en inte begränsad tid. Tingsrätten fann det därför inte tillräckligt med ett bötesstraff. Tingsrätten uttalade vidare att djur- plågeri inte är ett brott av sådan art att fängelse är en nödvändig på- följd och att förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till vill- korlig dom med dagsböter. MB dömdes för djurplågeri begånget till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 4318-18 Åklagaren yrkade ansvar för BE för djurplågeri under påstående att hon till med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en hund för lidande utan god- tagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att BE inte hade gett hunden nödvändig vård eller vidtagit andra åtgärder, trots att hunden genom sitt beteende hade visat tecken på ohälsa genom oförmåga att stå upp, inkontinens, kraftig avmagring och muskelförlust, samt hade tumör i magen, ljumsken, bakparti och svansen. Åklagaren gjorde vidare gällande att hunden nödgades att avlivas. Tingsrätten konstaterade att hunden haft de symptom som åklag- aren påstått när den omhändertogs och sedermera avlivats samt att hunden genom att inte få nödvändig vård hade utsatts för lidande. Tingsrätten fann utrett att BE varit medveten om att hunden var mycket sjuk och, genom att inte få vård eller avlivas, orsakades lidande fram till omhändertagandet . Tingsrätten fann att BE skulle dömas för uppsåtligt djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att straffvärdet för gärningen motsvarade en månads fängelse. Tingsrätten bedömde att det inte fanns några sådana särskilda omständigheter som innebar att fäng- else skulle väljas som påföljd, utan att förutsättningar förelåg att be- stämma påföljden till villkorlig dom och böter. BE dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 2676-17 Åklagaren yrkade ansvar för AJ för djurplågeri under påstående att hon mellan och med upp- såt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en hund och två katter för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att AJ hade lämnat djuren utan tillsyn och tillgång till mat och vatten under i vart fall . Tingsrätten fann styrkt att djuren hade utsatts för lidande genom att de lämnats utan tillsyn som åklagaren hade angett. Tingsrätten ansåg att bristen på vatten hade varit särskilt allvarlig då en sådan brist enligt utredningen framkallat mycket starka känslor hos djuren och resulterat i psykiskt lidande. Även bristen på mat, erforderlig tillsyn samt den dåliga miljön i övrigt i lägenheten hade enligt tingsrätten resulterat i ett otillbörligt lidande för samtliga tre djur. Tingsrätten fann styrkt att AJ uppsåtligen hade tillfogat djuren lidande och att AJ skulle dömas för djurplågeri i enlighet med åtalet. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att det var försvårande att det hade varit tre djur som utsatts för lidande, att lidandet varit psykiskt påfrestande för djuren samt att AJ begått gärningen uppsåtligen. Som förmildrande sågs att det hade skett under en förhållandevis samt att lidandet varit övergående. Tingsrätten fann mot denna bakgrund att straffvärdet motsvarade en månads fängelse. Tings- rätten fann inte skäl att döma AJ till en icke frihetsberövande påföljd utan ansåg att en villkorlig dom och böter var den lämpligaste på- följden. AJ dömdes för djurplågeri, begånget – till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 2069-17 Åklagaren yrkade ansvar för IL för djurplågeri under påstående att IL fram till och med uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård hade utsatt ett flertal nötkreatur för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att nötkreaturen hade haft eftersatt skötsel avseende gödselhantering, utfodring, tillgång till vatten och tillsyn. Vidare påstod åklagaren att IL inte hade tillsett att djuren hade fått tillräckligt med lämpligt foder samt tillräckligt med vatten. Åklagaren gjorde vidare gällande att det vid tillsynsmyndighetens kontroll på platsen hade konstaterats 10 döda nötkreatur som företett tecken på underutfodring samt att och dagen efter hade tre nötkreatur respektive ett nötkreatur avlivats p.g.a. djurskyddsskäl. Ett flertal av de nämnda djuren hade enligt åklagaren varit kraftigt gödselbemängda. Åklagaren påstod också att IL hade, trots alla tecken på ohälsa hos djuren, underlåtit att vidta åtgärder såsom att ge djuren nödvändig vård, vid behov av veterinär, alternativt avliva djuren. Tingsrätten konstaterade utrett att de tio djur som legat döda i ladu- gården och de fyra som senare hade avlivats hade utsatts för lidande p.g.a. eftersatt skötsel avseende gödselhantering, utfordring, tillgång till vatten och tillsyn. Tingsrätten ansåg att IL hade varit grov oakt- sam genom att inte tillkalla hjälp . Tingsrätten fann således att åtalet för djurplågeri styrkt beträffande dessa fjorton djur, men an- såg inte att åtalet var styrkt beträffande övriga djur. Tingsrätten fann att gärningen framstod som en engångsföre- teelse och bestämde påföljden till villkorlig dom och böter. IL dömdes för djurplågeri begånget till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 6074-17 Åklagaren yrkade ansvar för RU för djurplågeri under påstående att RU mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet otillbörligen utsatt 37 ormar för lidande utan god- tagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att RU inte hade gett orm- arna nödvändig vård av veterinär eller vidtagit andra åtgärder såsom att avliva dem. Åklagaren påstod vidare att RU inte haft tillsyn över ormarna och inte gett dem vatten och att samtliga ormar var döda . Tingsrätten konstaterade att det av utredningen framgick att samt- liga ormar hade dött p.g.a. brist på mat och vatten och att de var döda för kontrollen samt att flera av dem hade nått en sådan grad av förtorkning att det var svårt att artbestämma dem. Tingsrätten fann åtalet för djurplågeri styrkt. Med hänsyn till antalet ormar och den tid som förlöpt då de varit utan tillsyn ansåg tingsrätten att straffvärdet fick anses motsvara omkring två månaders fängelse. Tingsrätten fann att det förelåg förut- sättningar att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. RU dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 60 dagsböter. mål nr B 4614-18 Åklagaren yrkade ansvar för HW för djurplågeri under påstående att hon mellan och otillbörligen med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt sin hund för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att HW hade lämnat hun- den utan tillsyn, utan mat och vatten samt att den hade uträttat sina behov i bostaden. Åklagaren yrkade vidare ansvar för HW för djurplågeri under påstående att hon mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt sin hund för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att HW hade brustit i tillsynen av hunden och inte gett hunden nödvändig vård eller vidtagit andra åtgärder såsom att avliva hunden. Hunden hade enligt åklagaren stora knölar under hakan samt dessutom mycket tandsten, kraftig tandköttsinflammation, tand- lossning, synliga tandben samt inflammation i munslemhinnan. Tingsrätten fann utrett att HW hade utsatt hunden för lidande på det sätt åklagaren gjort gällande. Enligt tingsrätten hade hon varit likgiltig inför hundens lidande på ett sådant sätt att hennes hand- lande fick anses ha skett uppsåtligen. Gärningarna var enligt tings- rätten att bedöma som djurplågeri. Tingsrätten uttalade i påföljdsfrågan att gärningarna hade ett straff- värde motsvarande fängelse . Då det inte fanns förutsätt- ningar att ådöma en icke-frihetsberövande påföljd fann tingsrätten att HW, som hade återfallit i brott, borde ådömas fängelse samt att det saknades skäl att bestämma fängelsestraffet annat än enligt det uppskattade straffvärdet. HW dömdes för två fall av djurplågeri begångna – till två månaders fängelse. mål nr B 1718-17 Åklagaren yrkade ansvar för PN för i första hand djurplågeri under påstående att han och tid med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt 111 nötkreatur för lid- ande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att PN hade underlåtit att ge djuren tillräckligt med adekvat foder, vilket resul- terat i att de flesta djuren varit mycket under normalhull eller under normalhull samt vidare underlåtit att tillkalla veterinär eller att tillse att skadade och sjuka djur kommit under nödvändig vård. Åklagaren yrkade i andra hand ansvar för brott mot djurskydds- lagen under påstående att PN uppsåtligen eller av oaktsamhet agerat på sätt som angetts ovan. Av åklagarens sakframställan framgick bl.a. att det vid kontroll hade konstaterats allvarliga brister i djurhållningen som främst bestod i bristande utfodring samt att en betydande del av besättningen bedömts vara i mycket under normalhull eller under normalhull. Vid kon- trollen påträffades två döda djur, en nyfödd kalv och en kviga och samtliga djur i besättningen omhändertogs . Tingsrätten konstaterade att PN hade erkänt att han hade brustit i djurhållningen på sådant sätt att djuren inte hade fått tillräckligt med adekvat foder och att han inte hade tillkallat veterinär eller klövverkare i den omfattning som behövts. Tingsrätten fann att PN:s erkännande stöddes av den utredning som lagts fram i målet. Tings- rätten fann dock inte styrkt att PN uppsåtligen eller av grov oakt- samhet utsatt djuren för lidande och ansåg därför att gärningen var bedöma som brott mot djurskyddslagen. I påföljdsfrågan konstaterade tingsrätten att oaktat att det inte var styrkt att det var fråga om djurplågeri hade det funnits allvarliga brister . Tingsrätten fann att påföljden inte kunde stanna vid enbart ett bötesstraff utan att den skulle bestämmas till villkorlig dom och ett böter. PN dömdes för brott mot djurskyddslagen begånget – till villkorlig dom och 100 dagsböter. mål nr B 5964-17 Åklagaren yrkade ansvar för TR för djurplågeri under påstående att han uppsåtligen hade utsatt sin hund för lid- ande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att TR hade dödat hunden genom att skjuta med en spikpistol i huvudet på hun- den och därefter slå upprepade slag i huvudet på hunden med yxa och/eller slägga. Tingsrätten konstaterade att TR vidgått att han hade dödat hunden med användning av spikpistol och yxa på det sätt och vid det tillfälle som åklagaren hade påstått men att det inte hade framgått att han hade slagit hunden med en slägga. Tingsrätten fann utrett att det hade varit fråga om flera slag med yxan och att händelseförloppet tagit samt att det var uppenbart att hunden hade orsakats lidande i samband med avlivningen. TR:s uppgift om att hans syfte med avlivningen hade varit att han ville befria hunden från lidande utgjorde enligt tingsrätten inte ett godtagbart skäl för TR att ta livet av hunden på det sätt han hade gjort. Tingsrätten fann därför att TR genom sitt handlande otillbörligen hade utsatt hunden för lidande och att han hade gjort sig skyldig till uppsåtligt djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att hunden hade utsatts för kraftigt våld mot huvudet som resulterat i en dödskamp som pågått under en inte obetydlig tid. Tingsrätten bedömde därför att straff- värdet motsvarade fyra månaders fängelse. Tingsrätten konstaterade att varken brottets straffvärde eller TR:s tidigare brottslighet ut- gjorde skäl för fängelse. Enligt tingsrätten fanns det skäl att se all- varligt på det lidande TR hade utsatt hunden för. Det hade dock enligt tingsrätten inte framkommit att omständigheterna hade varit av det särskilda slag som enligt praxis krävs för att djurplågeri ska vara ett artbrott. Tingsrätten fann därför inte skäl för att döma TR till fängelse, och konstaterade att det förelåg förutsättningar att bestämma påföljden till villkorlig dom och dagsböter. TR dömdes för djurplågeri begånget till villkorlig dom och 70 dagsböter. mål nr B 5517-17 Åklagaren yrkade ansvar för SS för djurplågeri under påstående att SSfrån okänd tidpunkt, dock minst , fram till med uppsåt eller av grov oaktsamhet genom van- vård eller på annat sätt hade utsatt sina sju hundar Y, P, Z, J, H, D och F för otillbörligt lidande genom att –inte ha gett hundarna tillräckligt med foder, –inte ha tillsett att hundarna fått pälsvård vilket lett till tovor och hudinflammationer hos dem och till att hunden inte kunnat röra sig normalt, –inte sett till att någon av hundarna fått klorna klippta, –inte ha gett hunden klovård efter att hon skadat sin klokapsel och inte gett henne vård för hälta, –inte ha gett hundarna eller F vård för tandkötts- inflammation, –inte ha gett hunden vård trots tydliga tecken på sjukdom, –på ett otillåtet sätt hållit sina sju hundar i små burar, transport- väska, box eller annat förvaringsutrymme och som ej hållits rena från avföring och i en miljö där gränsvärdet för ammoniakhalten i luften överskreds. Flera av hundarna hade härvid förvarats till- sammans utan möjlighet till avskildhet från andra hundar. Tingsrätten fann att de sju hundarna hade varit utsatta för vanskötsel under i vart fall en månads tid innan de omhändertogs av länsstyr- elsen. Tingsrätten fann utrett att hundarna , som varit avmagrade, inte hade fått tillräckligt med foder. Vidare fann tingsrätten utrett att hundarna inte fått pälsvård och därför drabbats av hudinflammationer, samt att hunden hade så mycket tovor på benen att hon inte kunde röra sig normalt. Vidare fann tingsrätten utrett att ingen av hundarna hade fått tillräcklig klo- vård, att hunden inte fått klovård efter att hon skadat sin klokapsel samt att hundarna inte fått vård för tandkötts- inflammation. Tingsrätten fann också utrett att hunden inte hade fått vård trots tydliga tecken på sjukdom och att den vid besikt- ningstillfället hade varit i så dåligt skick att hon sedermera kom att avlivas. Tingsrätten fann dock inte visat att SS hade utsatt hunden för vanvård genom att inte ge hunden vård för hälta. Tingsrätten konstaterade vidare att hundarna hade anträffats instängda i små burar, väskor och i en inhägnad. Av utredningen hade bl.a. fram- kommit att renhållningen i förvaringsutrymmena varit kraftigt efter- satt och att det i minst två utrymmen funnits stora mängder avföring samt att ammoniakhalten i luften överskridit tillåtet gränsvärde. Tings- rätten fann att SS:s förvaring av hundarna hade inneburit att hund- arna utsatts för vanskötsel. Tingsrätten fann att SS av grov oaktsam- het hade gjort sig skyldig till sådan vanvård att de sju hundarna hade utsatts för otillbörligt lidande och fann åtalet för djurplågeri styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att gärningen hade ett straff- värde motsvarande två månaders fängelse. Eftersom det inte fanns några omständigheter som talade för ett fängelsestraff fann tings- rätten att SS skulle dömas till villkorlig dom och böter. SSdömdes för djurplågeri begånget till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 4296-18 Åklagaren yrkade ansvar för MN för djurplågeri under påstående att MN från okänd tidpunkt fram till med uppsåt eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt sin hund för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att MN inte hade –iakttagit den tillsyn och den handlingsplikt vid iakttagbara pro- blem med djuret som hon som djurhållare varit skyldig, –tillsett att hunden hade tillräckligt med vatten, –hållit förvaringsutrymmen tillfredsställande rena och lämpliga för djurhållning, –kontaktat eller uppsökt veterinär eller vidtagit andra åtgärder trots att hunden visat tecken på ohälsa – bl. a. ett stort sår/tumör på bakdelen, –hållit hunden tillfredsställande ren och skött dess päls, –rastat hunden i föreskriven utsträckning. Tingsrätten konstaterade att MN i allt väsentligt bekräftat att hon hade brustit i sin omsorg om hunden på det sätt som åklagaren på- stått. Tingsrätten fann att det av utredningen bl.a. framgick att hundens päls hade varit väldigt tovig, att den hade dålig mun- och öronstatus, och en skada vid rumpan samt att utrymmena varit smutsiga och illaluktande och att hunden hade saknat vatten. Tingsrätten fann att MN i vart fall med likgiltighetsuppsåt hade utsatt hunden för otillbörligt lidande genom vanvård och att hon skulle dömas för djur- plågeri, begånget till . Tingsrätten fann att brottet var av sådant allvarligt slag att straff- värdet låg på fängelsenivå, men att påföljden kunde stanna vid en villkorlig dom med ett kännbart bötesstraff. MN dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 100 dagsböter. mål nr B 400-18 Åklagaren yrkade ansvar för CBL för djurplågeri under påstående att CBL i vart fall mellan och uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade utsatt 10 katter för lidande. Åklagaren gjorde gällande att vanvården bestod i att CBL hade –underlåtit att hålla de utrymmen där djuren vistades rena, –underlåtit att sköta om djurens pälsar, vilket resulterat i att djuren varit smutsiga, ovårdade samt haft stora tovor i pälsen, –underlåtit att ge djuren tillräckligt med adekvat foder, vilket resul- terat i att flertalet katter varit under normalhull, –underlåtit att tillkalla veterinär eller att tillse att skadade och sjuka djur kommit under nödvändig vård. Tingsrätten fann att styrkt att katterna hade utsatts för vanvård och otillbörligt lidande på det sätt som åklagaren hade gjort gällande. Tingsrätten fann att CBL hade agerat med uppsåt och att hon inte kunde undgå ansvar för djurplågeri. Vid bedömning av gärningens straffvärde ansåg tingsrätten att det visserligen var försvårande att flera djur hade utsatts för lidande och att det inträffade pågått . Då de allmänna förutsättningarna för villkorlig dom var uppfyllda fann tingsrätten att påföljden kunde stanna vid en sådan påföljd med dagsböter. CBL dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 3048-16 Åklagaren yrkade ansvar för AK för djurplågeri under påstående att AK mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet genom vanvård hade utsatt tio nötkreatur för otillbörligt lidande. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i att AK inte sett till att djuren fått tillräckligt med foder och nödvändig vård, vilket medfört lidande i form av hunger, sjukdom, avmagring, uttorkning och stress.