sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Tingsrätten fann utrett att det vid kontrollbesök på AK:s gård hade avlivats ett ungdjur på plats då det haft ett nedsatt allmäntillstånd, med diarré, kraftig avmagring och uttorkning. Vidare var utrett att tre andra ungdjur hade uppvisat ett nedsatt allmäntillstånd, diarré, avmagring och måttlig uttorkning och att alla djur, utom det som avlivats på plats, omhändertogs. Tingsrätten fann vidare bl.a. utrett att samtliga djur hade legat under normalhull, varav fyra djur hade bedömts ligga på en hullpoäng om 1–1,5 på en femgradig skala. Tingsrätten fann uppenbart att djuren hade upplevt lidande i form av hunger, avmagring, uttorkning, stress samt sjukdom i form av diarré. Tingsrätten fann visat att lidandet förevarit mellan till . Tingsrätten ansåg att AK av grov oakt- samhet hade gjort sig skyldig till djurplågeri på sätt åklagaren gjort gällande. Vid straffmätningen beaktade tingsrätten den tid som förflutit innan målet avgjordes, men ansåg att påföljden inte kunde stanna vid enbart böter. Tingsrätten fann att varken brottslighetens straffvärde eller art utgjorde hinder mot att påföljden skulle bestämmas till vill- korlig dom och dagsböter. Ak dömdes för djurplågeri begånget –till villkorlig dom och 80 dagsböter. AK yrkade att såväl antalet dagsböter som dagsbotens storlek skulle sättas ned och gjorde gällande att tingsrätten vid bestämmandet av antalet dagsböter inte i tillräcklig mån beaktat att han hade belagts med djurförbud samt att han var utan anställning och hade en bety- dande skuldbörda. Hovrätten fann att antalet dagsböter samt dagsbotens storlek skulle sättas något lägre än vad tingsrätten bestämt. Hovrätten ändrade tingsrättens dom endast på det sättet att på- följden bestämdes till villkorlig dom och 60 dagsböter. mål nr B 902-17 Åklagaren yrkade ansvar för PH för brott mot djurskyddslagen under påstående att PH från okänd tidpunkt (dock tidigast ) till och med hade brutit mot ett av , , meddelat förbud att ha hand om djur och skaffa nya djur samt, tidigast från till och med , underlåtit att följa ett av , meddelat före- läggande att göra sig av med de djur han haft hand om. Åklagaren gjorde gällande att brottet hade skett uppsåtligen och av- sett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Tingsrätten konstaterade bl.a. att det på PH:s fastighet befunnit sig en mängd katter, många vanvårdade och i dåligt skick. Tingsrätten fann utrett att PH hade hållit katter i strid med meddelat förbud. Tingsrätten fann således åtalet styrkt och ansåg att gärningen var att bedöma som åklagaren gjort gällande. I påföljdsfrågan konstaterade tingsrätten att PH hade återfallit i likartad brottslighet. Tingsrätten fann emellertid att eftersom tidi- gare lagföringar endast medfört böter torde en villkorlig dom och böter inskärpa hos PH att avhålla sig från fortsatt brottslighet. PH dömdes för brott mot djurskyddslagen begånget under peri- oden –till villkorlig dom och 120 dagsböter. PH yrkade att åtalet skulle ogillas. Hovrätten konstaterade bl.a. att som åtalet avsåg hade det funnits ett stort antal katter på PH:s fastighet och i hans boningshus samt att PH hade gett dem mat och vatten. Hovrätten fann att PH hade brutit mot djurförbudet och gjort sig skyldig till uppsåtligt brott mot djurskyddslagen. Hovrätten konstaterade att PH hade brutit mot ett djurförbud som grundats på att han dels inte följt ett föreläggande om rättelse enligt 26 § djurskyddslagen, som ansetts vara av väsentlig betydelse frän djurskyddssynpunkt, dels allvarligt försummat tillsynen eller värden av djur. Hovrätten ansåg att det förhållandet att PH hade brutit mot djurförbudet tillsammans med att över- trädelserna medfört allvarliga följer i form av att ett stort antal katter hade levt i misär samt närmare 40 katter omhändertagits och ett stort antal av dem avlivats till följd av sjukdomar, innebar att PH:s brott avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Hovrätten fann därmed att gärningen var att bedöma på det sätt åklagaren angett. Hovrätten konstaterade att eftersom endast PH överklagat tings- rättens dom kunde inte svårare påföljd än villkorlig dom och böter komma i fråga och fann inte skäl att ändra tingsrättens dom i fråga om påföljd. Hovrätten fastställde tingsrättens dom. mål nr B 1821-17 Åklagaren yrkade ansvar för GK för djurplågeri under påstående att GK uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otill- börligen hade utsatt en kviga för lidande genom att inte åtgärda ett inåtväxande horn, i följd varav hornet vuxit in i skallen på djuret. Tingsrätten konstaterade att det av åberopad obduktionsrapport avseende kvigan framgick att hornet hade vuxit in från hudytan, genom skallbenet och in i kvigans bihåla samt att veterinär hade be- dömt att penetrationen skett än och uppskattat till 6–12 månader och då hornet hade vuxit så långt har lidandet för kvigan bedömts som starkt. Vidare fann tingsrätten att GK med beaktande av den långa tid som inväxten hade pågått borde ha märkt att hornet hade vuxit in i kvigans skalle. Genom att inte åtgärda detta ansåg tingsrätten att GK av grov oaktsamhet hade utsatt kvigan för lidande. Tingsrätten be- dömde gärningen som djurplågeri. Tingsrätten fann att förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. GK dömdes för djurplågeri begånget till villkorlig dom och 50 dagsböter. GK yrkade att hovrätten skulle frikänna honom eller, i andra hand, bestämma en lindrigare påföljd. Hovrätten uttalade att det av utredningen framgick att GK hade varit medveten om problemet med hornet på kvigan, men trots detta inte vidtagit några åtgärder för att avhjälpa detta. Hovrätten delade tingsrättens bedömning att GK i vart fall av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt kvigan för lidande och att han skulle dömas för djurplågeri. Hovrätten fann vidare att då hornet hade växt in så långt som genom huden och skall- benet, måste detta ha medfört ett starkt lidande för kvigan och fann därför, i likhet med tingsrätten, att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och dagsböter. Hovrätten ändrade tingsrättens dom endast på så sätt att hov- rätten dömde GK för djurplågeri begånget . Hovrätten för mål nr B 168-17 Åklagaren yrkade ansvar för för djurplågeri under påstående att av grov oaktsamhet hade utsatt en ko för lidande mellan och utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att hade underlåtit att ge kon nöd- vändig vård av veterinär eller avliva den trots att den var skadad. I målet var fråga om en ko som hade skadats efter en olycka. Tings- rätten konstaterade att utredningen visade att veterinär borde ha tillkallats så snart kon efter att ha fått hjälp att resa sig, lagt sig ner på nytt och att detta borde ha skett, om inte , så i vart fall . Tingsrätten konstaterade vidare att det först hade vidtagits åtgärder, genom att ringt en person som skulle ombesörja avlivning. Tingsrätten fann att i vart fall hade varit grovt oaktsam. Tingsrätten fann åtalet styrkt och att på- följden skulle bestämmas till villkorlig dom och ett måttligt bötes- straff. dömdes för djurplågeri –till villkorlig dom och 60 dagsböter. yrkade att hovrätten i första hand skulle ogilla åtalet för djur- plågeri och i andra hand yrkat att påföljden skulle bestämmas till dags- böter. Hovrätten fann att utredningen gav en entydig bild av att kon hade drabbats av en allvarlig nerv-, skelett- eller muskelskada som gjort att kon till en början inte kunnat stå och endast kunnat gå en begränsad sträcka, för att efter någon dag inte kunna stå upp alls. Hovrätten konstaterade att detta, förutom smärta, hade medfört att kon till slut inte velat äta och dricka. Vidare konstaterade hovrätten bl.a. att det klart framgick att kon hade varit allvarligt skadad och att detta tillstånd varat i vart fall . Att hade underlåtit att tillkalla en veterinär för att ställa en diagnos och göra en bedömning av djuret innebar enligt hovrätten att djuret otillbörligen hade utsatts för kraftigt lidande. Hovrätten fann således att inte kunde undgå ansvar för djur- plågeri, bestående i att han av grov oaktsamhet ut- satt kon för otillbörligt lidande genom att underlåta att ge kon nöd- vändig vård av veterinär eller avliva den trots att den var skadad. I frågan påföljd gjorde hovrätten ingen annan bedömning än den som tingsrätten gjort. Hovrätten fastställde tingsrättens dom. Hovrätten för mål nr B 607-17 Åklagaren yrkade ansvar för LS för djurplågeri under påstående att LS uppsåtligen eller av grov oaktsamhet eller av oaktsamhet utsatt 46 kor för lidande utan godtagbara skäl mellan och . Åklagaren gjorde gällande att LS underlåtit att ge djuren tillräckligt med mat och vatten eller tillräcklig tillsyn samt att ge djuren vård eller andra nödvändiga åtgärder, vilket bland annat resulterade i att djuren blev magra och utmärglade, smutsiga och fick blodiga/variga bölder på kroppen. Tingsrätten uttalade bl.a. att det av utredningen framgick med all tydlighet att djuren har varit vanvårdade samt att de hade varit lid- ande p.g.a. LS bristande tillsyn på ett sådant sätt att han inte kunde undgå ansvar för djurplågeri. I fråga om påföljd uttalade tingsrätten att det förelåg förutsätt- ningar att bestämma påföljden till villkorlig dom och ett kännbart bötesstraff. LS dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 80 dagsböter. Hovrätten fann utrett att 14 kor i den aktuella besättningen fick an- ses som magra. Hovrätten ansåg dock att det inte var visat att något djur hade varit utmärglat. Hovrätten fann att eftersom LS inte hade tillkallat veterinär eller på annat sätt vidtagit åtgärder för att komma till rätta med kornas magproblem som skulle ha pågått fick LS anses ha orsakat att korna blivit magra. Sammantaget fann hovrätten att LS orsakat att i vart fall 14 kor hade under normalt hull och var så magra att det medfört ett lidande för dem. Hovrätten fann vidare utrett att korna hade levt i en mycket ned- smutsad och utsatt miljö, med avsaknad av liggunderlag och bås- avskiljare för djuren vilket hade medfört att djuren blivit mycket nedsmutsade med avföring. Detta hade enligt hovrätten orsakat frät- skador på djurens päls, håravfall och hudirritationer, och medfört obehag och lidande för djuren. Vidare fann hovrätten att korna hade fått foder av delvis dålig kvalitet, vilket troligtvis enligt ett vittne varit orsaken till långvarig diarré hos en del av korna. Hovrätten kon- staterade vidare att LS inte hade tillkallat veterinär för kornas lång- variga magproblem eller för de djur som haft bölder. Vidare hade ett vittne uppgett alla djur inte hade fri tillgång till vatten då en del av vattenkopparna var trasiga. Sammantaget fann hovrätten att LS även i dessa delar av åtalet inte fullgjort vad han skulle ha gjort i egenskap av ansvarig för djurhållningen. Hovrätten fann utrett att sex djur hade haft bölder och att i vart fall sex djur varit måttligt gödselförorenade och tolv djur lindrigt gödselförorenade samt att tio djur hade håravfall på flanken eller baklåren. Hovrätten uttalade att det var möjligt att vissa djur hade varit magra, haft bölder och varit gödselförorenade medan vissa djur endast varit t.ex. gödselförorenade. Sammantaget gjorde hovrätten därför bedömningen att LS i vart fall vanvårdat 14 djur på det sätt åklagaren gjort gällande, med undantag för att inget djur blivit utmärglat, och att djuren därigenom hade utsatts för ett lidande som måste anses otillbörligt. Hovrätten fann särskilt allvarligt att djuren inte hade haft tillräcklig tillgång till mat och att flera djur inte getts nödvändig vård trots klara behov av detta p.g.a. bölder och lång- variga diarréer. Hovrätten fann att LS i vart fall måste anses ha handlat med lik- giltighetsuppsåt och att han skulle dömas för djurplågeri. Med hänsyn till att LS till skillnad mot vid tingsrätten i hovrätten inte fälldes för att ha utsatt lika många kor för lidande fann hovrätten att påföljden skulle mildras något. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att påföljden be- stämdes till villkorlig dom och 60 dagsböter. Hovrätten för mål nr B 2159-173 Åklagaren yrkade ansvar för BSP för brott mot djurskyddslagen under följande påstående. BSP meddelades djurför- bud, som vann laga kraft . Trots djurförbudet har BSP 3Målet är refererat i Rättsfall från hovrätterna , RH 2018:1. Referatet rör frågan om vem som bär djurhållningsansvaret, en fråga som inte berörs i detta sammanhang. uppsåtligen mellan och brutit mot djurförbudet genom att hon, dels inte gjort sig av med hästar som hon var skyldig till enligt djurförbudet, dels tillsammans med HP bedrivit en hästverksamhet, dels tagit hästar på foder, dels ägt, helt eller delvis, flertalet hästar, dels tillsammans med HP skött den dagliga driften av hästarna innefattandes utfodring, flyttat hästar mellan hage och stall, tvättat och trimmat pälsen på hästarna, tränat hästar, transporterat hästar, verkat hovar på hästar, haft veterinär- kontakter i anledning av hästarna samt varit ensam ansvarig för gården och hästarna när andra av olika anledningar inte varit tillstädes och slutligen fattat avgörande beslut och ingått olika avtal avseende häst- arna. Åklagaren gjorde gällande att BSP:s agerande varit av väsentlig betydelse ur djurskyddssynpunkt. Åklagaren yrkade ansvar för HP och BSP för brott mot djurskydds- lagen under påstående att de mellan och med uppsåt och i andra hand av oaktsamhet tillsam- mans och i samförstånd hade brutit mot djurskyddslagen vid upp- repade tillfällen genom att, dels underlåtit att vårda sjuka hästar eller tillse att sjuka och/eller skadade hästar erhållit adekvat veterinärvård eller avlivats, dels underlåtit att tillse att tillräckligt med strö fanns i ligghall i förhållande till väderlek vilket lett till att torr och ren ligg- plats saknats och således hade hästarna ej erhållit behövlig vila och/eller behövligt skydd mot väder och vind, dels underlåtit att tillse att ligghallen var av tillräcklig storlek och hade tillräckligt skydd för väder och vind vilket lett till att torr och ren liggplats saknats och således har hästarna ej erhållit behövligt skydd mot väder och vind, dels underlåtit att söka tillstånd för djurhållning i större omfattning eftersom de haft så många hästar att verksamheten varit av större omfattning och således varit tillståndspliktig, dels underlåtit att eli- minera skaderisker på gården såsom dåliga staket, skräp, taggtråd, spikar, glasfönster i för låg höjd, dels underlåtit att mocka hästarnas bäddar i boxarna vilket lett till att bäddarna blivit så höga i förhåll- ande till boxväggarna att skaderisk uppstått, dels underlåtit att verka hästarnas hovar, dels underlåtit att tillse att hästarna fått tillräckligt med foder vilket lett till att hästarna under långa perioder varit i underhull, dels brustit i den dagliga tillsynen av hästarna, dels under- låtit att hålla hästarna rena på ett acceptabelt sätt vilket lett till att hästarna varit smutsiga och drabbats av ohyra. Åklagaren gjorde gäll- ande att gärningarna i flertalet fall avsåg förpliktelser som är av väsentlig betydelse ur djurskyddssynpunkt. Djurplågeri (åtalspunkten 3) Åtalet ogillades av tingsrätten och omfattades inte heller av hovrättens prövning, varför det inte redogörs för åtalet här. Djurplågeri avseende ponnyn (åtalspunkten 4) Åklagaren yrkade ansvar för HP och BSP för djurplågeri under påstående att de mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet tillsammans och i samförstånd genom vanvård hade utsatt ponnyn F för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att HP och BSP trots att hästen hade varit mycket gammal och kraftigt avmagrad med tydligt framträdande ryggrad och revben hade underlåtit att avliva hästen och därigenom utsatt hästen för en längre tids fysiskt och psykiskt lidande. Åkla- garen gjorde gällande att avmagringen pågick tills hästen hade självdött mellan och . Djurplågeri avseende ponnyn (åtalspunkten 5) Åklagaren yrkade ansvar för HP och BSP för djurplågeri under på- stående att de mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet tillsammans och i samförstånd i egenskap av djurhållare genom vanvård hade utsatt ponnyn för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att HP och BSP hade brustit i sin tillsyn och därigenom orsakat hästen lidande genom att de hade underlåtit att ge hästen tillräckligt med foder och/eller underlåtit att utreda hos veterinär varför hästen magrat av och varit i kraftigt underhull och undernärd, synligt tunn över rygg och rumpa samt knotig. Vidare påstod åklagaren att BSP och HP hade underlåtit att tillkalla veterinär då hästen haft kraftigt tarmvred med svårt lidande för hästen samt att de hade orsakat ytterligare lidande då de underlåtit att följa veterinärens rekommendation att avliva hästen, var- efter BSP transporterat hästen till djursjukhus varvid hon falskeligen skrivit in hästen under namnet F och påkallat att den av ägaren till F betalda försäkringen skulle täcka kostnaderna för hästen. rinärs rekommendation och BSP:s tillstånd avlivades hästen p.g.a. den samlade sjukdomsbilden. Djurplågeri avseende ponnyn (åtalspunkten 6) Åklagaren yrkade ansvar för HP och BSP för djurplågeri under på- stående de mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet tillsammans och i samförstånd genom van- vård hade utsatt ponnyn för lidande utan godtagbara skäl. HP och BSP hade enligt åklagaren brustit i sin tillsyn av hästen och därigenom orsakat hästen lidande genom att de underlåtit att ge hästen tillräckligt med foder alternativt anpassat foder och/eller underlåtit att utreda hos veterinär varför hästen var avmagrad vilket lett till hästen vid en kontroll haft en uppsvälld buk, tovig glanslös päls samt att ryggraden stack upp och revbenen stack ut. Vidare gjorde åklagaren i huvudsak gällande att hästen varit mycket muskelfattig och insjunken över korset samt att HP:s och BSP:s brister i omsorgen fortsatt därefter varvid det vid omhändertagande konstaterades att hästen var i sådant dåligt skick att den avlivades av veterinär. Djurplågeri avseende ponnyn R (åtalspunkten 7) Åklagaren yrkade ansvar för HP och BSP för djurplågeri under på- stående att de mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet tillsammans och i samförstånd ge- nom vanvård hade utsatt ponnyn R för lidande utan godtagbara skäl. HP och BSP hade enligt åklagaren brustit i sin tillsyn och därigenom orsakat hästen lidande genom att de underlåtit att ge hästen tillräck- ligt med foder alternativt foder anpassat för gamla hästar och/eller underlåtit att utreda hos veterinär varför hästen inte kunnat tillgodo- göra sig fodret vilket lett till att hästen varit i underhull, kraftigt avmagrad och slutligen såpass utmärglad att hästen höll på att självdö och var omöjlig att behandla. Åklagaren gjorde vidare i huvudsak gällande att veterinär tillkallats natten mellan den 17–18 de- cember 2013 och då undersökt hästen som låg i en box utan förmåga att resa sig, varvid veterinären hade rekommenderat avlivning vilket HSP inte samtyckt till. Veterinären hade p.g.a. djurskyddsskäl än- dock avlivat hästen. Djurplågeri avseende ponnyn F (åtalspunkten 8) Åklagaren yrkade ansvar för HP och BSP för djurplågeri under på- stående att de mellan och tillsam- mans och i samförstånd med uppsåt eller av grov oaktsamhet genom vanvård hade utsatt ponnyn F för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att HP och BSP dels hade brustit i sin dagliga tillsyn av hästen, i synnerhet när hästen var dräktig, dels under- låtit att tillkalla veterinär i samband med födseln och/eller i samband med komplikationer i samband med dräktigheten/födseln då hästen sedermera avled. Genom att underlåta att tillkalla veterinärvård och idka daglig tillsyn hade de tilltalade enligt åklagaren orsakat hästen lidande och underlåtenheten hade haft en bidragande orsak till hästens död, sannolikt till och med . Dödsförloppet hade enligt åklagaren varit förenat med lidande. Tingsrättens bedömning (mål nr B 3526-14) Tingsrätten fann inte styrkt att någon av de tilltalade uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade utsatt de aktuella djuren för lidande. Inte heller ansåg tingsrätten att de kunde dömas för brott mot djur- skyddslagen, förutom avseende BSP genom att hon hade överträtt meddelat djurförbud. Tingsrätten fann i denna del att utredningen visade att BSP överträtt förbudet att äga hästar och ta på sig något ansvar som inneburit ett handhavande och skötsel av någon annans häst i flera fall. Tingsrätten fann dock inte visat att BSP i övrigt brutit mot förbudet. Tingsrätten konstaterade att djurförbud är en för- pliktelse av väsentlig betydelse ur djurskyddspunkt samt att överträ- delsen skett med uppsåt och över en länge tid och att gärningarna inte kunde anses som ringa. Tingsrätten fann därmed att BSP skulle dömas för brott mot djurskyddslagen till villkorlig dom och böter. BSP dömdes för brott mot djurskyddslagen 12-14–till villkorlig dom och 40 dagsböter. HP frikändes från brott. Åklagaren yrkade att BSP skulle dömas för brott mot djurskydds- lagen i enlighet med gärningsbeskrivningen i sin helhet avseende åtals- punkten 1. Åklagaren yrkade vidare att BSP och HP skulle dömas för brott mot djurskyddslagen samt för djurplågeri alternativt brott mot djurskyddslagen i enlighet med åtalspunkterna 2 och 4–8. Åkla- garen yrkade även, som en följd av bifall till något av åklagarens yrkanden i skulddelen, att den utdömda påföljden såvitt avser BSP skulle skärpas samt att HP skulle dömas till villkorlig dom med dags- böter. Hovrätten fann att BSP och HP gemensamt skulle hållas ansva- riga för djurhållningen på gården under hela den åtalade perioden. Hovrätten instämde i tingsrättens bedömning att BSP hade brutit mot djurförbudet genom att inte göra sig av med hästar, ta hästar på foder och genom att äga häst. Hovrätten konstaterade vidare utrett att BSP hade ingått olika avtal avseende hästarna och fattat avgörande beslut om dem. Hovrätten ansåg vidare styrkt att BSP, åtminstone , skött den dagliga driften av hästarna. Hovrätten ansåg alltså att BSP hade överträtt djurförbudet i större utsträckning än vad tingsrätten funnit styrkt. Hovrätten konstaterade att överträ- delsen av djurförbudet hade varit av väsentlig betydelse ur djurskydds- synpunkt samt att gärningen hade begåtts med uppsåt. När det gällde åtalet för djurplågeri avseende hästen fann hovrätten att FC:s avmagring hade pågått från till dess att hästen självdog. Vidare fann hovrätten styrkt att hästen, genom BSP:s och att avliva honom, hade utsatts för lid- ande. Vidare fann hovrätten utrett att ponnyn R varit i underhull och slutligen så pass utmärglad att hon höll på att självdö och därför avlivats. Hovrätten fann styrkt att BSP och HP hade brustit i sin tillsyn genom att underlåta att ge hästen tillräckligt med foder alter- nativt foder anpassat för gamla hästar och/eller genom att underlåta att utreda hos veterinär varför hästen inte kunnat tillgodogöra sig fodret, och att hästen härigenom utsatts för lidande. Hovrätten ansåg beträffande ponnyn inte styrkt att BSP och HP hade underlåtit att tillkalla veterinär men fann utrett att ponnyn varit i kraftigt underhull och undernärd och hade lidit till följd av detta. Hovrätten fann att BSP och HP därmed hade brustit i sin tillsyn genom att underlåta att ge hästen tillräckligt med foder och/eller utreda hos veterinär varför hästen magrat av. Det var också utrett att BSP underlåtit att följa rekommendation om omedel- bar avlivning och att detta förorsakat ytterligare lidande hos hästen. Hovrätten fann att ponnyn hade utsatts för lidande genom van- vård, åtminstone före . Hovrätten konstaterade beträffande ponnyn att BSP och HP hade brustit i sin tillsyn genom att underlåta att ge hästen till- räckligt med foder och/eller utreda hos veterinär varför hästen magrat av, varför den således utsatts för lidande genom vanvård. Det var enligt hovrätten inte styrkt att vanvården pågått från , men åtminstone före avlivningen.