sou · H8B371 · 2020-12-02 00:00:00 — Avsnitten om alunskifferns sammansättning och förekomst samt dess karaktärsdrag som malm består till största del av en bearbetning av ett underlag som utredningen har fått från geologiska undersökning (SGU) genom utredningens expert . De referenser som hänvisas till i underlaget anges även i betänkandet. Kompletterande information har givits av utredningens expert . Avsnitten om miljörisker är en sammanställning av kunskap från utredningens experter . Sammanställningen av kunskapsluckor bygger på infor- mation från utredningens experter och externa sakkunniga. Avsnittet om historisk brytning innehåller information som expert har bidragit med. Bedömning: Alunskiffer har en polymetallisk uppbyggnad och innehåller bland annat organiskt material, uran och sulfidmineral som potentiellt kan utgöra miljöriskfaktorer. Alunskifferns sam- mansättning och dess egenskaper samt det avfall som uppkom- mer vid utvinning ur alunskiffern är platsspecifik och därmed inte enhetlig. Generellt förknippas miljökonsekvenser som metallhal- tigt gruvvatten och surt lakvatten med gruvverksamhet i alun- skiffer, om inte tillräckliga skyddsåtgärder vidtas. Dessa miljörisker är inte unika för utvinning ur just alunskiffer, utan förekommer även vid annan gruvverksamhet. Alunskifferns komplexa samman- sättning gör att det är svårt att bedöma miljöriskerna vid metall- utvinning. Det finns ett behov av utökad kunskap om alunskifferns natur- liga påverkan på omgivande miljö samt de miljörisker som är för- enade med utvinning. Skiffer är en sedimentär bergart som huvudsakligen består av lermine- ral, finkornig kvarts och fältspat. Skiffer karaktäriseras av att bergarten är tydligt skiktad. Grå-mörkgrå lerskiffer med litet organiskt inne- håll är den vanligaste skiffertypen i . Skiffer kan även vara kraf- tig omvandlad skiffer (utsatt för högt tryck och temperatur), exem- pelvis glimmerskiffer. Skiffrar innehåller ofta varierande halt organiskt material. Om skifferns halt av organiskt material överstiger en procent brukar den klassificeras som svarta skiffrar. Exempel på svarta skiffrar i svensk berggrund är alunskiffer. Benämningen svart skiffer är också kopp- lad till att den avsatts under syrefria förhållanden, vilket gör att den oftast innehåller svavel och i vissa fall specifika metaller som anrikats under dessa förhållanden. Svarta skiffrar är ofta moderbergarten till olja och gas.1 Till skillnad från många andra länder i har små före- komster av svarta skiffrar. Det som definierar alunskiffern i förhållande till proteroziska svarta skiffrar är dess ålder och höga andel organiskt material. Alunskiffer förekommer i delar av , , Öster- götland, , , i fjällkedjan och i södra . Alunskiffern har bildats ur ett finkornigt och lerigt slam med hög halt organiskt material () som ursprungligen avsattes i ett marint hav för 509–. Det finkorniga slammet avsattes mycket långsamt. Beräkningar indikerar att en meter alunskiffer motsvarar cirka 1–, det vill säga 5–/1 . Den långsamma sedimentationen har stor betydelse för anrikningen av metaller i skiffern. I alunskifferområdena påträffas förutom alunskiffern även en varie- rande mängd kalksten och orsten. Orsten består av bituminösa lins- formade bildningar som förekommer spritt i alunskiffern. är en annan typ av bildningar som består av tunna lager med mycket höga halter av organiskt material, svavelkis och uran. Dessa bergarter ingår alla i den så kallade Alunskifferformationen. Formationen är en litostratigrafiskt avgränsad berggrundsenhet som representerar bergarter bildade under de kambriska epokerna Mioling och Furong (tidigare benämnda mellersta och yngre kambrium) och äldre ordovicium. Äldre beteckningar som dictyonemaskiffer, cera- topygeskiffer och olenidskiffer används fortfarande för vissa delar av Alunskifferformationen. Formationen avgränsas underst av kambrisk sandsten och överst av ordovicisk kalksten och lerskiffer. 1Erlström med flera (2014a). berggrund består till övervägande del av urberg. Endast en liten del utgörs av sedimentär berggrund, till exempel sandsten, kalk- sten och skiffer. Den skiffer som beskrivs som alunskiffer fanns tidigare över större delen av vad som är och samt stora delar av och . Omfattande erosion under den geologiska historien har resulterat i dagens återstående spridda förekomster. Alunskifferformationen påträffas under yngre berggrund eller bildar berggrundsytan inom delar av , , och . Formationen påträffas även på och som spridda förekomster under tjocka kalkstenslager på . Dessutom finns formationen som ytberggrund längs fjällranden, från i via Storsjö-området i , Tåsjöområdet i –till Torneträsk och Treriksröset. Alun- skifferformationen förekommer även som överskjutna och deforme- rade lager inom Kaledonidernas skollberggrund i , Ångerman- land och (figur 5.1). ISkåne finns den 40–Alunskifferformationen inom två områden, i sydvästligaste och i ett område från Kullen till . Mestadels påträffas formationen under annan berg- grund, förutom i mindre områden i sydöstra och mellersta där den förekommer på relativt små djup eller direkt under jordlagren. På förekommer Alunskifferformationen som ytberggrund iett stråk mellan och Djupvik. Österut påträffas den under uppemot ordovicisk kalksten. Formationen är som mest på södra och knappt en meter på norra . På har maximalt med alunskiffer påträffats i enstaka djupa borrhål. Inom paleozoiska berggrundsområde bildar Alun- skifferformationen berggrundsytan längs ett stråk från i sydväst till sjön i nordöst. Inom övriga delar av området på- träffas formationen på varierande djup ner till maximalt under markytan. Totalt är formationen 15–. Biogen gas bildad från alunskiffern påträffas frekvent på . INärke finns den 10–Alunskifferformationen i ett område väster om och ett område kring och österut. Alunskiffern täcks av maximalt några tiotal meter ordovicisk kalksten eller förekommer direkt under jordlagren. alunskiffer uppvisar ofta en mycket hög organisk halt. I finns den 20–Alunskifferformatio- nen i anslutning till och Falbygdens platåberg, Halleberg och Hunneberg, och Lugnåsberget. De övre två till fem met- rarna av formationen är rik på uran och benämns Ranstadsledet. De mindre än förekomsterna av Alunskifferfor- mationen utmed fjällkedjeranden motsvarar in situ bildad berggrund. Inom skollberggrunden närmast västerut kan den totala tjockleken på alunskiffer uppgå till flera på grund av storskaliga rörelser i berggrunden när Kaledoniderna bildades. Detta har resul- terat i upprepade sekvenser med deformerade lager med alunskiffer vilket ger betydande variation tjocklek och förekomst. Figur 5.1 Översiktlig karta som visar förekomster och ungefärliga tjocklekar Källa: SGU. Notera att i fjällkedjans skollberggrund finns upprepade sekvenser med alunskiffer vilket gör att den sammanlagda tjockleken kan vara flera . Alunskifferförekomsterna ligger också på flertalet platser på hundratal meters djup under annan berggrund. Det finns skillnader när det gäller Alunskifferformationens strati- grafiska representation, tjocklek och kemiska uppbyggnad i (se figur 5.2). Man kan utifrån detta gruppera förekomsterna i tre om- råden: 1.Skåne: Relativt stratigrafisk komplett sekvens som domineras av alunskiffer med små inslag av kalksten och orsten. Berggrunden har varit påverkad av relativt höga temperaturer som gjort att det organiska materialet omvandlats och försvunnit. I förhållande till andra områden har alunskiffern i lägre organisk halt och metallinnehåll, förutom vanadin i den ordoviciska delen. I innehåller formationen en relativt hög halt barium kopplat till före- komsten av baryt (BaSO4) i skiffern. 2.Västergötland, , och : Alunskiffer- formationen är här avsevärt tunnare och ofullständig med stort inslag av kalksten och orsten. Alunskiffern har hög halt organiskt material och lokalt mycket hög uranhalt. Alunskifferns höga halt av organiskt material ger förutsättningar för biogen skiffergas och skifferolja. 3.Norra alunskifferförekomster: Dessa domineras av upprepade sekvenser alunskiffer som påverkats av rörelser i sam- band med att Kaledoniderna bildades. Den lokalt flera alunskiffersekvensen har utsatts för förhöjda tryck och temperaturer vilket resulterat i att alunskiffern här har en delvis annorlunda hårdhet, mineralsammansättning och kemisk upp- byggnad i jämförelse med förekomsterna i . Figur 5.2 Översikt av alunskifferformationens stratigrafiska tillhörighet, ålder och tjocklek i olika delar av landet Källa: SGU. Figuren visar ålder och förekomst av berggrund med alunskiffer, kalksten och orsten som tillhör Alunskifferformationen i olika områden (läses vertikalt). Vita områden anger avsaknad av berggrund för det åldersavsnittet. Frågetecken anger avsaknad av information. Åldern anges (Ma) till höger och de geologiska stratigrafiska åldrarna till vänster. Överst anges uppskattad tjocklek på Alunskifferformationen för respektive område. Som tidigare nämnts är alunskiffern en bergart där merparten av de ingående mineralerna härrör från de sediment som en gång avsattes på det hav som täckte stora delar av . Dessa består huvudsakligen av lermineral, finkornig kvarts och fältspat samt en liten mängd tungmineral. Dessa blandades med organiskt material, karbonat och fosfat från döda alger och organismer. Den långsamma sedimentationen och den stora mängden orga- niskt material på de syrefria havsbottnarna har också medfört adsorp- tion av flera metaller och bildandet av som till exempel pyrit och baryt. Efter att sedimentet avsatts har det också utsatts för fysi- kalisk och kemisk påverkan som resulterat i omvandling av det orga- niska materialet samt utfällningar och bildning av nya . Gra- den av omvandling är störst inom alunskifferområdena i fjällkedjan. Alunskifferns komponenter kan delas in i följande: Primära (från ursprungligt sediment) –Lermineral (främst illit K0,65Al2(Si, Al)4O10(OH)2) –Kvarts (SiO2) –Kalifältspat (K(AlSi3O8) –Karbonat (Ca, MgCO3) –Tungmineral (ex. titanit CaTiSiO5, rutil TiO2) –Plagioklas; albit (NaAlSi3O8) och anortit (CaAl2Si2O8). Sekundära (bildade senare) –Glaukonit (K,Na)(Fe3+,Al,Mg)2(Si,Al)4O10(OH)2 –Pyrit (Fe2S) –Fosfater/apatit Ca10(PO4)6(OH,F,Cl)2 –Baryt (BaSO4) –Kalcit (CaCO3). , kritiska metaller och spårämnen Rangordningen av komponenternas andel av skiffern är relativt oför- ändrad och oberoende av geografi eller stratigrafiskt läge. Detta framgår från de uppgifter om skifferns mineralogiska uppbyggnad som redo- visas i (1972), med flera (1985), Snäll (1988), Buchardt med flera (1997) och Casserstedt (2014). Av dessa uppgif- ter framgår att lermineral, kvarts och organiskt material är en betydande del av skiffern (figur 5.3). Halterna för respektive komponent varierar dock inom ett rela- tivt stort intervall. Detta beror främst på variationer av halten orga- niskt material men även på den miljö sedimenten avsatts i, vilket på- verkar mängden lermineral, kvarts och fältspat. Mängden svavelför- eningar varierar också beroende på hur syrefattig bottenmiljön varit när sedimenten avsattes. Komponenten ”övrigt” i hierarkidiagrammet (figur 5.3) består i huvudsak av fosfater, baryt, glaukonit, tungmineral, adsorberade metaller. Figur 5.3 Hierarkidiagram som ger en översiktlig bild av alunskifferns olika komponenter. Observera att haltintervallen ger en bild av normala värden. Avvikande lägre och högre halter kan förekomma Källa: SGU. Figur 5.4 Hierarkidiagram som visar en översiktlig bild av alunskifferns kemiska uppbyggnad. Observera att haltintervallen ger en bild av normala värden. Avvikande lägre och högre halter kan förekomma Källa: SGU. Äldre analyser ger främst information om alunskifferns huvudsak- liga kemiska signatur. Antalet analyser som anger halterna av innova- tionskritiska metaller och är avsevärt färre. Det beror på att det först funnits ett ökat intresse för att undersöka förekomsten av dessa i alunskiffern. har SGU mottagit analysresultat från prospektörer med avslutade undersökningstillstånd i , , Väster- götland och . Dessutom redovisas halten av kritiska metaller i alunskiffern i ett antal vetenskapliga publikationer och rapporter2. Samtliga har använts för en översiktlig karakterisering av alunski- fferns uppbyggnad (figur 5.3–5.7). Sammantaget saknas det dock en fullständig databas med analysvärden som stöd för en statisk säker bedömning av hal- 2Till exempel (1993), Casserstedt (2014), geologiska under- sökning (2016b). terna av de olika kemiska komponenterna. Haltintervallen som anges i hierarkidiagrammen 5.3–5.5 ska därför ses som allmängiltiga för respektive komponent och där både avvikande högre och lägre halter kan förekomma. Likaså är underlaget till de medelvärden för spår- ämnen och metaller i figurerna 5.6 och 5.7 inte fullständigt eftersom de är baserade på ett begränsat antal områden och varierande antal ana- lyser, vilket också ska beaktas. Översikten som presenteras här ger likväl en god bild av alunskifferns kemiska sammansättning i stort. Dominerande kemiska element och komponenter Dominerande komponenter i skiffern är silikatmineral (lermineral, fältspater, kvarts) och gips, 50–, samt kalcit och pyrit (respektive ) jämte övriga (). Skiffern innehåller dessutom organiskt kol (kolväten), 5–. Halterna av de olika komponenterna varierar mellan olika lokaler beroende på sammansättningen av omgivande berggrund och åldern. Dominerande grundämnen i huvudmineralen är kisel (Si), aluminium (Al), järn (Fe) och kalium (K), svavel (S), kalcium (Ca), magnesium (Mg), natrium (Na), fosfor (P), syre (O) och kol (C). Magnesium (Mg), kalcium (Ca), natrium (Na), mangan (Mn), titan (Ti) och fosfor (P) är främst knutna till förekomsten karbonater, fosfater och tungmineral. Dessutom finns ett 40-tal övriga grundämnen i hal- ter mellan 1 och /ton. Flertalet av dessa ”övriga grundämnen” föreligger som salter (fosfat, sulfat) eller som sulfider eller oxider, ofta associerade med järn, men som regel inte som diskreta mineralfaser som kan frånskiljas genom flotation eller annan traditionell teknik. Medelvärdena för ett antal av de dominerande metallerna visas i figur 5.7. Kemiska element i små mängder Övriga kemiska element utgör mindre än en procent av alunskiffern. Dessa övriga kemiska element domineras av vanadin (V), barium (Ba) och uran (U) samt metaller som krom (Cr), koppar (Cu), nickel (Ni) och zink (Zn). En översikt av förhållandena för kemiska element i små mängder visas i hierarkidiagrammet i figur 5.5. Vid jämförelse av resultaten från olika förekomster i framgår att skiffern har en likartad kemisk signatur för spårämnen och kri- tiska metaller. Av diagrammet i figur 5.5 framgår att 125–200 ppm av alunskiffern består av spårämnen och innovationskritiska metaller och . En sammanställning av analysdata för kritiska metaller och säll- synta jordartsmetaller (figur 5.7) visar en likartad kemisk signatur oavsett geografiskt läge. Förutom höga halter av vanadin (V) och barium (Ba) uppvisas förhöjda halter av sällsynta jordartsmetaller som skandium (Sc), yttrium (Y), lantan (La), cerium (Ce) och neo- dym (Nd) samt de kritiska metallerna niob (Nb) och gallium (Ga). Som framgår i inledningen av det här kapitlet är innehållet av orga- niskt material något som definierar svarta skiffrar och särskiljer alun- skiffer från annan svart skiffer. Merparten av det organiska materialet i alunskiffer består av kero- gen. Kerogen definieras som en olöslig, vaxlikande organisk sub- stans. Dess komplexa kedjor av kol (C) och väte (H) bestäms av det ursprungliga materialets uppbyggnad. Kvoten mellan väte och kol (H/C) styr vilka typer av kolväten som bildas ur kerogenet. Det finns tre typer av kerogen. Från typ I bildas bara flytande kolväten (olja). Ur typ III (huminkerogen) bildas mest gas och kol. Huminkerogen har ett ursprung från primitiva mossors cellulosa och lignin. Typ II (bitumenkerogen) kan ses som ett mellanting som ger både gas och olja. Bitumenkerogen består av proteiner, fettämnen samt oljeartade substanser från alger och plankton. Alunskifferns kerogen klassas som typ II, vilket innebär att både olja och gas kan bildas ur alunskiffern vid lämpliga tryck och temperaturer. Alunskifferns innehåll av kritiska material (metaller och ) kopplat till EU:s lista över kritiska Som framgår av 3.3.2 och 3.3.3 ovan innehåller alunskiffern i varie- rande halter ett stort antal av de metaller och som för när- varande är upptagna i EU:s lista över kritiska material. Med referens till befintliga analysdata som visas i figurerna 5.6 och 5.7 framgår att flertalet av de sällsynta jordartsmetallerna påträf- fas i alunskiffern. Halterna för dessa metaller varierar från strax under 100 ppm till några få ppm. I alunskiffern påträffas även kobolt (Co), gallium (Ga), hafnium (Hf), niob (Nb), vismut (Sb), indium (In), an- timon (Sb), litium (Li) och (W) i halter från några 10-tals ppm ner till under en ppm. Fosfater/fosformineral, vanadin (V), barium (Ba), titan (Ti), strontium (Sr) och magnesium (Mg) påträf- fas i halter från några 100 ppm till någon procent. För övriga listade material i EU:s lista saknas uppgifter, bland annat om alunskifferns innehåll av platinagruppens metaller. Figur 5.5 Hierarkidiagram som ger en översiktlig bild av alunskifferns uppbyggnad avseende övriga kemiska element. Observera att haltintervallen ger en bild av normala värden. Avvikande lägre och högre halter kan förekomma Källa: SGU. Figur 5.6 Stapeldiagram som ger en översiktlig bild av alunskifferns uppbyggnad avseende dominerande metaller, exklusive uran, vanadin och barium Källa: SGU. Notera att värdestaplarna baseras på medelvärden från analyser av alunskiffer från respektive område. Figur 5.7 Översiktlig sammanställning av analysdata (medelvärden) avseende spårämnen och kritiska metallers förekomst i alunskiffer från olika delar av landet Källa: Erlström, M. (2016) och . med flera (1993). Notera: Det saknas analysvärden för de kritiska metallerna för flera av alunskifferområdena, bland annat . 5.3Utvinning av metaller och ur alunskiffer Begreppet malm avser de delar av en bergart som innehåller ekono- miskt utvinningsbara mineraliseringar. Uran och olja har tidigare i begränsad omfattning utvunnits ur alun- skiffern i Sverige.3 Det finns ett bolag som har bevil- jats bearbetningskoncession för utvinning ur alunskiffer. Koncessio- nen avser utvinning av biogen gas. Ur ett brytningsperspektiv särskiljer sig alunskiffern som malm från andra malmtyper i . Alunskiffer är begränsat omvandlad jämfört med de bergarter som finns i urberg. Detta gör att den inte innehåller samma typ av mineraliseringar som malmerna i Bergslagen, eller malmfält. Alunskiffer kan därför inte likställas med de allmänt förekommande malmfyndig- heterna i . Flertalet av de metaller som är intressanta för utvinning i alun- skiffer sitter ofta knutna till skifferns organiska material samt fosfa- ter eller silikat. Anrikningar av spårelement, till exempel vanadin och uran, kopplade till fosfat- och silikatmineral eller adsorberade på orga- niskt material gör att dessa delar kan likställas med en malm. Vissa delar av Alunskifferformationen är inte ekonomiskt intres- santa medan andra har en malmkaraktär på grund av högt metall- innehåll. Det som generellt utmärker alunskiffer ur gruvteknisk synpunkt är: •Låg hållfasthet (framför allt förekomsterna i södra och ) •Horisontella och breda malmkroppar •Stora malmkroppar med relativt låga halter malmmineral •Polymetallisk (innehåller flera olika brytvärda metaller). 3Sveriges geologiska undersökning (2016a). Skiffermalmer i andra delar av världen Det finns ett stort antal svarta skiffrar av olika åldrar runt om i värl- den. De svarta skiffrarna i som innehåller koppar, kobolt och uran är äldre än alunskiffern och förekommer som kraftigt om- vandlade, brant stupande och smala . De mycket stora kopparfyndigheterna i i den så kallade ’Kupferschiefer’ (kopparskiffer) är heller inte jämförbara med alunskiffrar. De är något yngre och bryts på stora djup i underjords- gruvor i bland annat . sker ingen utvinning av vanadin någonstans i värl- den ur en bergart som motsvarar den svenska alunskiffern. utvinns uran som en underordnad biprodukt ur till exem- pel svarta skiffrar (inklusive alunskiffrar) och fosforiter. Olja och gas utvinns ur oljeskiffrar, likande alunskiffern, runt om i världen . Dessutom förekommer utvinning av koppar (Cu), nickel (Ni), kobolt (Co) och uran (U) ur svarta skiffrar i flertalet andra länder, däribland i (Talvivaara4). Ett antal av dessa skif- frar är kraftigt omvandlade och kan inte mer än från sitt metallinne- håll jämföras med alunskiffern. Trots vissa likheter mellan alunskiffern och svarta skiffrar finns det skillnader. 5.3.1Om brytning i alunskiffer och liknande material Det förekommer ingen brytning av innovationskritiska metaller och i alunskiffer i . Det har heller inte förekommit historiskt. Därför saknas kunskap och erfarenhet från sådan bryt- ning. Däremot har det historiskt förekommit brytning i alunskiffer, men råvarorna som utvanns då var andra än de som är aktuella. Miljökrav, tillståndsprocesser och utvinningsmetoder var också annor- lunda mot vad som gäller eller kan bli aktuellt vid framtida ut- ur alunskiffer. Se avsnitt 5.5.1 samt bilaga 8. Utvinning av skifferolja ur alunskiffer sker genom dagbrott och under jord i . Där och i andra länder där skiffrar bryts för 4Det kan noteras att verksamheten i gruvan i i Sotkamo har övertagits av Terrafame. Terrafame bedriver verksamhet på platsen i enlighet med gällande miljötillstånd, se bland annat länk till Terrafames hemsida . verksamhets- utövare har dömts för miljöbrott på grund av brott mot miljölagstiftningen med betydande miljöskador som följd. utvinning av skifferolja liknar brytningsmetoderna de som används för att bryta kolfyndigheter. Alunskiffrar, oljeskiffrar och kolfyndigheter har gemensamt att de ofta är horisontellt lagrade, har låg hållfasthet och kan brytas på små djup i dagbrott eller under jord med rum- och pelar-, skivpall- eller långväggsbrytning. I används den äldre tekniken med rum- och pelarbrytning. I i föreslås skiv- pallsbrytning av omvandlade svarta skiffrar.5 Dessa skiffrar liknar alunskiffern i och . Alunskiffer innehåller potentiellt brytvärda halter av flera metaller och organiskt material (såsom kerogen som råvara till skifferolja), men oftast endast i vissa avsnitt av Alunskifferformationens totala tjocklek. Dessutom är de brytvärda metallerna inte alltid anrikade i samma del av formationen. Även om det finns grupper av metaller som är anrikade i samma avsnitt är det oftast en spridning av olika metallanrikningar i lagerföljden. Detta innebär att utvinningsvärda metaller inte alltid finns tillsammans i samma del av alunskiffern. Ut- vinningen förutsätter därmed uttag av stora tonnage och en effektiv anrikning med stort utbyte av de metaller som avses. Brytningen av alunskiffer med låg hållfasthet kan göras med eller utan konventionell borrning och sprängning för att lossgöra mal- men. , åtminstone i alunskifferförekomsterna i mellersta och , är hållfastheten så låg att skiffern kan grävas och lastas direkt. Till skillnad från brantstående kan flackt liggande och ut- bredda malmkroppar, till exempel alunskiffer och kol, med låg håll- fasthet brytas i dagbrott. Brytning i alunskiffer har historiskt oftast skett i dagbrott, vilket medför att stora markarealer tas i anspråk. Då alunskiffer även före- kommer i jordbruksområden, kan en sådan verksamhet påverka jord- bruket. Även om utvinning ofta har skett i dagbrott är det inte ute- slutet att framtida utvinning, avseende metaller och , kan komma att ske genom underjordsbrytning. Resultatet från prospektering ligger till grund för bedömning av möjligheterna till mineralutvinning. En utvärdering görs av ekono- miska och tekniska förutsättningar, samt vilka åtgärder som krävs 5Kahan Cervoj (.), 2018: Estimate. /protean-energy-resource-estimation-report-daejon-cpqp-kahan-cervoj/ (Nedladdad: ).