sou · H8B331d2 · 2020-06-02 00:00:00 — ML:s uttryck ”förvärv som medför skattskyldighet” mot- svarar i förevarande punkter sådana leveranser av varor respektive tillhandahållande av tjänster för vilka förvärvaren är betalningsskyl- dig för skatten (omvänd betalningsskyldighet), dvs. sådana förvärv som avses i 1 kap. 2 § första stycket 2–4 e ML. Den skattskyldighet som enligt ML föreligger för unionsinterna förvärv (1 kap. 2 § första stycket 5 ML) motsvaras i förevarande bestämmelse av tredje punk- ten. I jämförelse med 8 kap. 2 § ML, byts ”om omsättningen medfört skattskyldighet för den från vilken varorna eller tjänsterna förvärvats” ut mot ”om den beskattningsgrundande händelsen för leveransen” respektive ”tillhandahållandet har inträffat”. Vad som avses med beskattningsgrundande händelse framgår av 7 kap. För att ingående skatt ska föreligga krävs dessutom, på motsvarande sätt som i artikel 168, att leveransen eller tillhandahållandet görs av en annan beskattningsbar person. Tredje punkten motsvarar delvis 8 kap. 2 § andra stycket ML. ML:s uttryck ”förvärv som medför skattskyldighet” motsvarar i förevarande punkt unionsinterna förvärv av varor, dvs. förvärv som avses i 1 kap. 2 § första stycket 5 ML. ”Förvärv som medför skatt- skyldighet” byts därför ut mot ”unionsinterna förvärv av varor”. Den ingående skatten kopplas därmed till det unionsinterna för- värvet av varor och den ersättning som betalas för detta. Kopplingen till ersättning medför att överföringar som likställs med unions- interna förvärv av varor inte omfattas av denna punkt. Sådana över- föringar kan dock ge upphov till ingående skatt enligt fjärde punkten. Fjärde punkten motsvarar delvis 8 kap. 2 § andra stycket ML. I ML förstås med unionsinternt förvärv även att någon inom ramen för sin verksamhet för över en vara till (2 a kap. 2 § 3 och 4 ML) och en sådan överföring kan medföra skattskyldighet (1 kap. 1 § första stycket 2 och 2 § första stycket 5 ML). I förevarande punkt byts ”förvärv som medför skattskyldighet” ut mot ”överföringar som likställs med unionsinterna förvärv av varor mot ersättning” som en anpassning till direktivs systematik. Sådana överföringar definieras i 5 kap. 23 §. Det är enbart överföringar som motsvarar definitionen som kan ge upphov till ingående skatt. Den ingående skatten kopplas inte till någon ersättning som betalas eftersom det är fråga om varuöverföringar som sker inom ramen för den beskatt- ningsbara personens egen verksamhet. I femte punkten, som motsvarar 8 kap. 2 § fjärde stycket 2 ML, slopas ”till landet” såsom överflödigt. Redan av paragrafens inled- ning framgår att enbart mervärdesskatt enligt denna lag, dvs. av- seende transaktioner inom landet kan ge upphov till ingående skatt. Vid import är det den fysiska förflyttningen av en vara som ger upphov till skyldigheten att betala skatt. Av den anledningen är den ingående skatten inte kopplad till någon ersättning som ska betalas. Paragrafen behandlas i avsnitt 11. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 2 § fjärde stycket 1 och 3 ML. I mervärdesskattedirektivet används inte termen ingående skatt, utan ”mervärdesskatt”. Förslaget att behålla ML:s term ingående skatt innebär därmed en avvikelse från direktivets terminolog, se avsnitt 11. Bestämmelsens inledning är likalydande med inledningen till 4 §. ML:s uttryck ”skatt enligt denna lag” byts ut mot ”mervärdesskatt enligt denna lag”. Direktivets term ”mervärdesskatt” används här för att förklara vad som avses med ingående skatt. Härigenom blir kopplingen till definitionen av felaktigt debiterad mervärdesskatt tydlig (2 kap. 12 §). Enbart ett belopp som utgör mervärdesskatt enligt NML kan ge upphov till ingående skatt. Om däremot mer- värdesskatt felaktigt angetts på en faktura, t.ex. avseende en leverans av varor som omfattas av ett undantag från skatteplikt, utgör det beloppet inte ingående skatt. Beloppet utgör nämligen inte mer- värdesskatt enligt NML. Detsamma gäller om någon faktisk leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster inte ägt rum eller om dessa utförts av någon som inte är en beskattningsbar person, t.ex. en privatperson. Eftersom ett belopp som felaktigt angetts som mer- värdesskatt inte omfattas av definitionen av ingående skatt, kan beloppet inte heller medföra avdragsrätt. Vid en sådan felaktig debi- tering ska beloppet betalas till staten och den som felaktigt angett mervärdesskatt på en faktura eller liknande handling är betalnings- skyldig (16 kap. 18 §, jfr artikel 203). Uttrycket ”har betalats eller ska betalas” i inledningen utgör en anpassning till artikel 168 i direktivet. I direktivet uttrycker det att rätten att göra avdrag inträder oberoende av om betalning har gjorts eller ska göras, t.ex. till leverantören för en levererad vara. I före- varande bestämmelse används uttrycket i betydelsen att en transak- tion kan ge upphov till ingående skatt oberoende av om betalning har gjorts eller ska göras. Uttrycket har i fråga om avdrag för import (där samma person som ska betala skatten också har avdragsrätt), ansetts innebära ett krav på att den statliga skattefordran är exigibel. Om statens skattefordran har upphört, så finns heller inte någon avdragsrätt. Detta mot bakgrund av syftet med avdragsrätten är att den beskattningsbara personen helt ska befrias från ekonomisk belastning genom mervärdesskatten (mål C-414/10 Véleclair, p. 19 och 20 samt Generaladvokat yttrande, p. 30–32, 54–58). Någon ändring i sak är inte avsedd. Första punkten motsvarar delvis 8 kap. 2 § fjärde stycket 1 ML. I likhet med ML ger även sådana förvärv som avses i 8 § 4 (8 kap. 4 § 4 ML) upphov till ingående skatt. Bestämmelsen om vad som avses med ingående skatt vid förvärv enligt 9 kap. 8 § andra stycket 2 ML, har flyttats till 12 kap. 2 § om frivillig beskattning för fastig- hetsupplåtelser. Andra punkten motsvarar 8 kap. 2 § fjärde stycket 3 ML. I likhet med motsvarande bestämmelse i ML behandlas skatten på uttagen som ingående skatt och lägger därigenom grunden för den avdrags- rätt som anges i 8 § 5. Se vidare avsnitt 11. Paragrafen motsvarar 8 kap. 3 § första stycket och 10 kap. 11 e § ML. Tillsammans med 4 § motsvarar paragrafen artikel 168 i mervärdes- skattedirektivet. Av paragrafen framgår huvudreglerna för avdrags- rättens omfattning. Inledningen har en formulering som nära ansluter till artikel 168. Bestämmelsen anpassas systematiskt och terminologiskt till direk- tivet genom att avdragsrätten kopplas till egenskapen beskattnings- bar person och till de beskattningsbara transaktionerna, se avsnitt 11. De beskattningsbara transaktionerna definieras i 5 kap. och ML:s begrepp ”skattskyldig” och ”omsättning” slopas, se vidare avsnitt 4. Anpassningen innebär att avdragsrätten, som i ML:s bestämmelse kopplas till en verksamhet som medför skattskyldighet, i stället kopp- las till en beskattningsbar persons beskattade transaktioner. Direk- tivets regler, som är mer transaktionsinriktade än , får härigenom en tydligare motsvarighet. Bestämmelsen omfattar också en förvärvares eventuella avdragsrätt då denne är skyldig att betala mervärdesskatten, s.k. omvänd betalningsskyldighet (16 kap. 5–13 §§ och 21 kap. 10 §). Bestämmelsen motsvarar fall som i ML omfattas av återbetalningsrätt enligt 10 kap. 11 e § ML, dvs. där förvärvaren är skyldig att betala mervärdesskatten för leverans av guldmaterial m.m.(1 kap. 2 § första stycket 4 a ML), tillhandahållande av bygg- tjänster (1 kap. 2 § första stycket 4 b ML), utsläppsrätter (1 kap. 2 § första stycket 4 d ML) eller avfall och skrot (1 kap. 2 § första styck- et 4 e ML). Till skillnad från artikel 168 som innehåller formuleringen ”dra av följande belopp”, används här formuleringen ”dra av ingående skatt”. Det beror på förslaget att behålla ML:s term ingående skatt. Vad som avses med ingående skatt framgår av 4 § och 5 §. Av 3 § framgår att det finns sådana bestämmelser även i andra kapitel i NML. Genom ändringarna uppnås en förbättrad formell överensstämmelse med motsvarande bestämmelser om avdragsrättens räckvidd i artikel 168 i direktivet. Någon ändring i sak är inte avsedd. Första punkten, som motsvarar artikel 168 a i direktivet, avser leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster. Villkoret att leveranserna eller tillhandahållandena ska ske till den beskattnings- bara person som yrkar avdrag kommer från direktivets bestämmelse. Av andra punkten, som avser unionsinterna förvärv av varor fram- går att förvärvet ska ha gjorts av den beskattningsbara person som yrkar avdraget. Direktivets motsvarighet i artikel 168 c, innehåller inte något sådant krav. Det kravet framgår i stället av artikel 2.1 b avseende tillämpningsområdet för unionsinterna förvärv av varor. En motsvarande bestämmelse som innehåller detta krav föreslås i 3 kap. 1 § NML. I förtydligande syfte anges även i förevarande punkt att det unionsinterna förvärvet ska ha gjorts av den beskattningsbara personen. Av tredje punkten, som motsvarar artikel 168 d, framgår uttryck- ligen att även överföringar av varor som görs av den beskattningsbara personen inom ramen för den egna verksamheten omfattas av avdragsrätt. Det innebär inte någon ändring i sak eftersom med unionsinternt förvärv förstås enligt ML även överföringar (2 a kap. 2 § 3 och 4 ML). De överföringar som avses är sådana som uppfyller villkoren i 5 kap. 23 §. I förtydligande syfte anges att överföringen ska ha gjorts av den beskattningsbara personen. Se även författnings- kommentaren till 4 §. Fjärde punkten, som motsvarar artikel 168 e, avser import av varor. Se vidare avsnitt 11. Avdragsrätt vid en tillfällig unionsintern leverans av ett nytt transportmedel Paragrafen motsvarar 10 kap. 11 a § ML och artikel 172.1 i mer- värdesskattedirektivet. Var och en som tillfälligtvis utför en leverans av ett nytt trans- portmedel, som försänds eller transporteras till förvärvaren, ut ur en medlemsstats territorium men inom unionens territorium, anses som en beskattningsbar person (artikel 9.2 i direktivet). Artikel 9.2 bör ses i ljuset av att förvärv av nya transportmedel från ett annat EU-land undantagslöst beskattas som ett unionsinternt förvärv i destinationslandet. Det gäller oavsett förvärvarens mervärdesskatte- rättsliga status (artikel 2.1 b i och ii i direktivet). Av den anled- ningen undantas den unionsinterna leveransen av fordonet från skatte- plikt (artikel 138.1 och 138.2 a i direktivet). Den som anses som en beskattningsbar person bara på grund av en tillfällig leverans av ett nytt transportmedel och alltså inte kontinuerligt bedriver ekono- misk verksamhet, t.ex. en privatperson, har en i vissa avseenden begränsad avdragsrätt enligt artikel 172.1 i direktivet. I jämförelse med ML, ändras bestämmelsen i systematiskt hän- seende från att medföra rätt till återbetalning av ingående skatt, till att medföra rätt till avdrag för ingående skatt, se avsnitt 11. Begrep- pet ”omsättning” byts ut mot ”leverans” som en konsekvens av den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 4. I övrigt görs vissa språkliga ändringar för att lydelsen närmare ska ansluta till direktivets lydelse. Någon ändring i sak är inte avsedd. Se vidare avsnitt 11. Avdragsrätt i särskilda fall Paragrafen motsvarar 8 kap. 4 § ML. I jämförelse med ML, förändras paragrafen i redaktionellt hänseende till tabellformat, vilket medför vissa mindre språkliga ändringar. Syftet med tabellformatet är att göra bestämmelserna, som är tämligen omfattande, mer överskåd- liga. Bestämmelsen anpassas systematiskt till direktivet genom att begreppet beskattningsbar person införs, se avsnitt 11. Begreppet ”skattskyldig” ersätts av ”beskattningsbar person” eller ”betalnings- skyldig”, se avsnitt 4. Någon ändring i sak är inte avsedd. Inledningens lydelse är utformad för att nära ansluta till lydelsen i inledningen till 6 § som innehåller huvudregeln för avdragsrättens omfattning. I första punkten, som motsvarar 8 kap. 4 § 1 ML, byts ”skattskyl- dig” ut mot ”beskattningsbar person”. ”Verksamhet” ersätts med ”rörelse” som en följd av att motsvarande ändring görs i 5 kap. 36 §. Vidare byts ”förvärv” ut mot de beskattningsbara transaktionerna, varvid den ingående skatten kopplas till dessa (jfr 4 §). Uttrycket ”skulle ha varit berättigad till sådant avdrag” ändras till ”skulle ha varit avdragsgill”, se avsnitt 11. Avdragsgill är ett snävare begrepp än avdragsrätt och innebär att den ingående skatten inte omfattas av någon avdragsbegränsning, dvs. medför ett faktiskt avdrag. Jämfört med ML slopas också hänvisningen till återbetalning av ingående skatt. Återbetalning aktualiseras inte vid den här typen av transak- tion. Det är en konsekvens av att reglerna om återbetalning av ingå- ende skatt anpassas till mervärdesskattedirektivet, EU-återbetalnings- direktivet och trettonde direktivet. Slutligen görs några smärre språk- liga ändringar. I andra punkten, som motsvarar 8 kap. 4 § 2 ML, byts ”skattskyl- dig” ut mot ”beskattningsbar person” medan uttrycket ”verksamhet som medför skattskyldighet” ersätts av ”transaktioner som medför avdragsrätt”. Vidare byts ”förvärv” ut mot de beskattningsbara transak- tionerna, varvid den ingående skatten kopplas till dessa. I övrigt görs vissa språkliga ändringar. I tredje punkten, som motsvarar 8 kap. 4 § 3 ML, byts ”skattskyl- dig” ut mot ”beskattningsbar person” eller mot ”betalningsskyldig”. Vidare byts ”avdragsrätt” ut mot ”avdragsgill, se ovan första punk- ten. Slutligen görs några smärre språkliga ändringar. I fjärde punkten, som motsvarar 8 kap. 4 § 4 ML, ersätts ”köper” med ”förvärvar”, en ändring som görs genomgående i NML. I övrigt görs några smärre språkliga ändringar. I femte punkten, som motsvarar 8 kap. 4 § 5 ML, byts uttrycket ”verksamhet som medför skattskyldighet” ut mot ”transaktioner som medför avdragsrätt”. Jämfört med ML slopas också hänvisningen till återbetalning av ingående skatt. Återbetalning aktualiseras inte vid den här typen av transaktion. Det är en konsekvens av att reglerna om återbetalning av ingående skatt anpassas till mervärdesskatte- direktivet, EU-återbetalningsdirektivet och trettonde direktivet, se avsnitt 11. I övrigt görs några smärre språkliga ändringar. Avdragsrätt för transaktioner i ekonomisk verksamhet utanför landet Paragrafen motsvarar 10 kap. 11 § tredje stycket ML och artikel 169 a i mervärdesskattedirektivet. Inledningen är utformad för att nära ansluta till lydelsen av inledningen till huvudregeln i 6 § och till inledningen av artikel 169 a i direktivet. I jämförelse med ML ändras bestämmelsen i systema- tiskt hänseende från att medföra rätt till återbetalning till att med- föra rätt till avdrag för ingående skatt. Anpassningen av avdrags- och återbetalningsreglerna i NML till mervärdesskattedirektivet, EU- återbetalningsdirektivet och trettonde direktivet innebär att en beskatt- ningsbar person som omfattas av bestämmelserna om återbetalning i 14 kap. 7–9 §§ eller 35 och 36 § inte har avdragsrätt (13 kap. 12 § NML). Förevarande bestämmelse kompletteras genom den rätt till återbetalning som finns enligt 14 kap. 7 och 35 §§ för transaktioner i en ekonomisk verksamhet utanför . Begreppet beskattningsbar person införs, varvid avdragsrätten kopplas till egenskapen beskattningsbar person. I jämförelse med ML ändras bestämmelsen från att medföra rätt till återbetalning för ingående skatt som hänför sig till omsättning i annat EU-land till att medföra avdragsrätt för transaktioner utanför landet, dvs. både i ett annat EU-land och i ett land utanför EU. I avsnitt 4 föreslår vi ML:s exportbegrepp slopas. I jämförelse med ML:s bestämmelse slopas första punkten. Enligt den punkten är det ett villkor för att få åter- betalning att omsättningen är skattepliktig eller medför återbetal- ningsrätt motsvarande den som avses i den paragrafen eller 10 kap. 12 § ML i det land där omsättningen görs. Något motsvarande vill- kor finns inte i artikel 169 a i mervärdesskattedirektivet. Som en anpassning till direktivet slopas därför första punkten. Enligt vår mening innebär det dock inte någon förändring i materiellt hän- seende, utan en formell anpassning till direktivets lydelse. Enligt föreligger avdragsrätt enligt artikel 169 a i mervärdes- skattedirektivet under förutsättning att två villkor är uppfyllda, nämligen dels att de transaktioner som utförs av en beskattningsbar person i en annan medlemsstat än den i vilken mervärdesskatt ska betalas för varor och tjänster som använts för att genomföra dessa transaktioner även är skattepliktiga i den förstnämnda medlems- staten, dels att dessa transaktioner hade beskattats om de utförts i den andra av dessa båda medlemsstater (mål C-165/17 , p. 31 och 32 och där angiven rättspraxis). Högsta förvaltningsdom- stolen har gjort samma bedömning i dom , i mål 960–19. Paragrafen behandlas i avsnitt 11. Avdragsrätt för transaktioner som är undantagna från skatteplikt Paragrafen motsvararar 10 kap. 11 § första stycket och delvis 12 § första stycket ML. Paragrafen motsvarar artikel 169 b i mervärdes- skattedirektivet. Inledningen ansluter nära till lydelsen av inledningen till huvud- regeln i 6 § och till inledningen i artikel 169. Vidare införs begreppet beskattningsbar person, varvid avdragsrätten kopplas till egenskapen beskattningsbar person. Ändringen utgör ett led i anpassningen till direktivets systematik och terminologi, se avsnitt 11. I jämförelse med ML, ändras bestämmelsen i systematiskt hän- seende från att medföra rätt till återbetalning av ingående skatt, till att medföra rätt till avdrag för ingående skatt. Anpassningen av avdrags- och återbetalningsreglerna i NML till mervärdesskatte- direktivet, EU-återbetalningsdirektivet och trettonde direktivet inne- bär att en beskattningsbar person som omfattas av bestämmelserna om återbetalning i 14 kap. 7–9 §§ eller 35 och 36 §§ inte har avdrags- rätt (13 kap. 12 §). Förevarande bestämmelse kompletteras därför av den rätt till återbetalning som finns enligt 14 kap. 7 och 35 §§ för transaktioner som är undantagna från skatteplikt. Den beskattningsbara personens utgående transaktioner, undan- tagna från skatteplikt som medför avdragsrätt, anges genom hänvis- ning till aktuella lagrum. Bestämmelsen omfattar samtliga hänvis- ningar till undantag som görs i 10 kap. 11 § första stycket ML. Undantagen från skatteplikt finns i 10 kap. i NML. Bestämmelsen innehåller hänvisningar till fler lagrum än . Dels beror det på att ett nytt undantag införs genom NML, se 10 kap. 75 § om undantag för varor för förbrukning och försäljning ombord på krigsfartyg. Dels beror det på att i NML görs vissa bestämmelser om från omsättningslandsregler till undantag från skatteplikt. Förändringen utgör ett led i anpassningen till direk- tivets systematik, se avsnitt 9. Denna systematiska ändring åter- speglas i hänvisningarna i förevarande bestämmelse. Enligt ML är export av varor att betrakta som en omsättning utomlands (5 kap. 3 a § 1–3 och 8 ML). Transporter och andra kringtjänster vid en export eller import av varor anses också omsatta utomlands (5 kap. 19 § 2 a-d ML). Därutöver finns olika leveranser av varor, t.ex. till luftfartyg med viss användning som också anses omsatta utomlands (5 kap. 3 a § 4, 4 a och 5 ML). Export medför rätt till återbetalning av ingående skatt (10 kap. 12 § ML). Direktivets systematik är annor- lunda. Där regleras export och vissa med export likställda transak- tioner som transaktioner inom landet undantagna från skatteplikt (artiklarna 146 och 147 samt 151) men som medför rätt till avdrag eller rätt till återbetalning av ingående skatt (artikel 169 b). Det- samma gäller undantag i samband med internationella transporter (artiklarna 148–150). Undantagen i samband med internationella transporter i artikel 148 finns i ML delvis reglerat som undantag med rätt till återbetalning av ingående skatt (3 kap. 21 §, 21 a §, 21 § b ML), delvis som omsättning utomlands (5 kap. 19 § 1 ML). sätt förhåller det sig med undantaget i artikel 153 för tjänster av mäklare och andra förmedlare (3 kap. 22 § och 5 kap. 19 § 4 ML). uppnår samma resultat som direktivet men genom en annorlunda systematik. NML anpassas till direktivets systematik. Någon ändring i sak är inte avsedd. Vidare omfattas samtliga hänvisningar som görs i 10 kap. 12 § första stycket ML förutom två. Hänvisningen till undantaget för modersmjölk, blod eller organ från människor (3 kap. 23 § 3 ML) slopas såsom obehövligt. Sådana leveranser omfattas i stället av det allmänna undantaget från skatteplikt för leveranser och utförsel av varor ut ur EU i 10 kap. 65 §. Även hänvisningen till undantaget från skatteplikt för investeringsguld (3 kap. 10 a § ML) slopas såsom obehövligt. 1998/99:69 s. 38 följer av artikel 17.3.b i sjätte direktivet (artikel 169 b i mervärdesskattedirektivet) en rätt till återbetalning av ingående skatt vid export av investeringsguld. I systematiskt hänseende görs den förändringen jämfört med ML, att i NML regleras investeringsguld uttömmande i 21 kap. om den särskilda ordningen om investeringsguld. Att det finns bestämmel- ser om avdrag för ingående skatt i den särskilda ordningen för investeringsguld framgår av 2 §. Båda nämnda ändringar utgör led i den systematiska anpassningen till direktivet se avsnitt 4. Paragrafen behandlas i avsnitt 11. Paragrafen motsvarar 10 kap. 11 § andra stycket ML och artikel 169 c i mervärdesskattedirektivet. I jämförelse med ML, ändras bestämmelsen i systematiskt hän- seende från att medföra rätt till återbetalning av ingående skatt, till att medföra rätt till avdrag för ingående skatt. Anpassningen av avdrags- och återbetalningsreglerna i NML till mervärdesskattedirek- tivet, EU-återbetalningsdirektivet och trettonde direktivet innebär att en beskattningsbar person som omfattas av bestämmelserna om återbetalning i 14 kap. 7–9 §§ eller 35 och 36 §§ inte har avdragsrätt (13 kap. 12 §). Förevarande bestämmelse kompletteras därför av den rätt till återbetalning som finns enligt 14 kap. 7 och 35 §§ för transak- tioner som är undantagna från skatteplikt. Vidare införs begreppet beskattningsbar person och avdragsrätten kopplas till egenskapen Ändringen utgör ett led i anpassningen till direktivets systematik, se avsnitt 11. Vidare byts ML:s begrepp om- sättning ut mot direktivets uttryck ”transaktioner som är undan- tagna från skatteplikt” respektive till ”transaktioner”. Slutligen ändras bestämmelsen i redaktionellt hänseende. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsens inledning ansluter nära till lydelsen i inledningen av huvudregeln i 6 § och till lydelsen i artikel 169. Andra stycket tredje punkten anpassas till direktivets lydelse. Paragrafen behandlas i avsnitt 11. Beskattningsbara personer som omfattas av bestämmelserna om återbetalning har inte avdragsrätt Paragrafen saknar motsvarighet i ML. Paragrafen motsvaras närmast av artikel 170 i mervärdesskattedirektivet. I NML anpassas avdrags- och återbetalningsreglerna till mer- värdesskattedirektivet samt EU-återbetalningsdirektivet och trettonde direktivet. Anpassningen innebär att den beskattningsbara person som omfattas av bestämmelserna om återbetalning i 14 kap. inte har avdragsrätt. Som huvudregel gäller återbetalning då en beskattnings- bar person som är etablerad i ett annat EU-land och som varken haft sätet för sin ekonomiska verksamhet i eller ett fast etablerings- ställe här från vilket affärstransaktioner genomförts eller, om säte eller fast etableringsställe saknas, inte har varit bosatt eller stadig- varande vistats i . Dessutom krävs som huvudregel att de inte har levererat några varor eller tillhandahållit några tjänster inom landet (14 kap. 3 §) även om det är tillåtet att ha utfört transporttjänster och stödtjänster till dessa (14 kap. 4 §), tjänster som omfattas av särskilda ordningar (14 kap. 6 §) samt vissa leveranser och tillhanda- hållanden för vilka förvärvaren är skyldig att betala mervärdesskatten (14 kap. 5 §).