sou · H8B312 · 2020-03-09 00:00:00 — En skillnad är att direktivet kräver att de risker som ska täckas är både de risker som företaget självt är eller kan bli exponerat för och de risker företaget kan innebära för andra. I 8 kap. 4 § nämns enbart riskerna för företaget självt. Bestämmelsen bör utvidgas till att även avse riskerna för andra. I 8 kap. 4 § tredje stycket anges att bolaget särskilt ska se till att dess kreditrisker, marknadsrisker och operativa risker inte medför att bolagets förmåga att fullgöra sina förpliktelser äventyras. De uppräknade risktyperna härrör från kapi- taltäckningsreglerna för kreditinstitut och de risker som är aktuella i kapitaltäckningsreglerna för värdepappersbolag är kundrisker, mark- nadsrisker och företagsrisker. Orden kreditrisker och operativa risker bör därför ersättas med kundrisker och företagsrisker. Bestämmelser motsvarande artikel 24.2, om att de processer m.m. som företaget använder för att värdera risker och kapital ska vara proportionerliga och regelbundet ses över, finns redan i svensk rätt i 8 kap. 6 § och 4 § fjärde stycket. I artikel 26 i värdepappersbolagsdirektivet ställs krav på vad ett värdepappersbolags styrformer ska omfatta. Enligt artikel 26.1 a ska bolaget ha en tydlig organisationsstruktur med väldefinierade, genom- lysta och konsekventa ansvarskedjor. I svensk rätt ställs i 8 kap. 5 § lagen om värdepappersmarknaden krav på en överblickbar organisa- tionsstruktur. För att genomföra artikel 26.1 a bör bestämmelsen kompletteras med att kravet på överblickbarhet även gäller ansvars- kedjorna i bolaget, dvs. hur ansvar och arbetsuppgifter har delege- rats. Kravet i artikel 26.1 b hänger ihop med kravet i artikel 24.1 på så sätt att värdepappersbolaget enligt artikel 26.1 b ska identifiera, hantera, övervaka och rapportera riskerna som företaget är eller kan bli exponerat för, eller innebär/kan innebära för andra, och enligt artikel 24.1 ska bolaget värdera och upprätthålla ett internt kapital och likvida tillgångar för att täcka dessa risker. En bestämmelse som motsvarar artikel 26.1 b finns i svensk rätt i 8 kap. 4 § första stycket. I paragrafen nämns dock bara de risker bolaget självt är utsatt för och inte de risker bolagets verksamhet innebär eller kan innebära för andra. Den svenska bestämmelsen bör därför kompletteras i detta avseende. Enligt artikel 26.1 c ska bolaget ha tillfredsställande meto- der för intern kontroll, inbegripet sunda administrations- och redo- visningsrutiner. Motsvarande krav ställs i svensk rätt i 8 kap. 11 § 1 och 2 lagen om värdepappersmarknaden och, vad gäller intern kon- troll, även i 8 kap. 4 § första stycket. Någon lagändring för att genom- föra artikel 26.1 c krävs inte. Kravet på ersättningspolicy och ersätt- ningspraxis i artikel 26.1 d behandlas i kapitel 8. Enligt artikel 26.3 ska de styrningsformer som avses i artikel 26.1 vara ändamålsenliga och stå i proportion till karaktären, omfattningen och komplexiteten hos de inneboende riskerna i affärsmodellen och värdepappersföre- Kravet på ändamålsenlighet får i svensk rätt anses uppfyllt genom utformningen av de paragrafer som genomför arti- kel 26.1, och proportionalitetsregeln återfinns i svensk rätt i 8 kap. 6 § lagen om värdepappersmarknaden. Några ytterligare lagstift- ningsåtgärder för att genomföra artikel 26.3 behövs därför inte. I artikel 28 i värdepappersbolagsdirektivet ställs relativt detal- jerade krav på värdepappersbolagets riskhantering, t.ex. strategier och riktlinjer för bolagets riskaptit, rapportering av risker och inrättande av en riskkommitté i vissa fall. I artikel 29 anges att värdepappers- bolagens system och processer för riskhantering ska identifiera, mäta, hantera och övervaka väsentliga källor och effekter av olika risktyper, som kundrisk, marknadsrisk, m.m., och hur de påverkar kapitalba- sen. Bestämmelserna i artiklarna 28 och 29 hänger samman med de mer generellt utformade kraven på styrningsformer i artikel 26 på så sätt att artikel 26.2 anger att bl.a. kriterierna i artiklarna 28 och 29 ska beaktas vid utformningen av styrningsformerna. har regler av motsvarande karaktär och på motsvarande nivå i kapitaltäck- ningsdirektivet ansetts lämpliga att genomföra i svensk rätt genom föreskrifter, för värdepappersbolagens del inom ramen för det befint- liga bemyndigandet att föreskriva vilka åtgärder ett värdepappers- bolag ska vidta för att uppfylla kraven på soliditet och likviditet, riskhantering och genomlysning m.m. i 8 kap. 35 § 1.18 På motsva- rande sätt bör artiklarna 28 och 29 i värdepappersbolagsdirektivet genomföras. De nya bestämmelserna om styrning och riskhantering i artiklarna 24 och 26–29 i värdepappersbolagsdirektivet ska enligt artiklarna 24.1 och 25 inte gälla för värdepappersbolag som enligt artikel 12.1 i värde- pappersbolagsförordningen är små och icke-sammanlänkade. En behö- rig myndighet kan dock, enligt artikel 24.2 andra stycket, begära att även ett sådant värdepappersbolag ska uppfylla kraven i artikel 24.1 på processer m.m. för att värdera och upprätthålla ett tillräckligt internt kapital, om myndigheten anser det lämpligt. Artikel 25 inne- håller också bestämmelser om förfarandet när ett värdepappersbolag blir respektive inte längre betraktas som litet och icke-samman- 2013/14:228 s. 178 f. För ett bolag som blir ett litet och icke-sammanlänkat bolag ska undantaget från reglerna i artiklarna 26–29 gälla , förutsatt att bolaget har uppfyllt kriterierna för att vara ett litet och icke-sammanlänkat bolag (arti- kel 25.2). Ett bolag som upphör att vara ett litet och icke-samman- länkat bolag ska underrätta den behöriga myndigheten om detta och börja tillämpa reglerna i artiklarna 26–29 (arti- kel 25.3). Det finns i direktivet inga motsvarande regler om processen när ett bolag blir eller upphör att vara litet och icke-sammanlänkat, som knyter an till artikel 24. Det enda rimliga är dock att samma process och tidsfrister som ska gälla för riskhanteringen (artikel 26) också ska gälla för soliditets- och kapitalutvärdering (artikel 24). För att genomföra direktivets bestämmelser om undantag för små och icke-sammanlänkade värdepappersbolag bör en ny paragraf tas in i lagen om värdepappersmarknaden som anger att de bestäm- melser som genomför artiklarna 24 och 26–29 inte ska tillämpas på dessa bolag. Dock innebär undantaget från artikel 26.1 c ett problem. Enligt den artikeln ska bolaget ha tillfredsställande metoder för intern kontroll, inbegripet sunda administrations- och redovisningsrutiner. Ett motsvarande krav ställs i MiFID genom artikel 9.1 som hänvisar till artikel 88 i kapitaltäckningsdirektivet. Där anges i artikel 88.1 b att ledningsorganet ska säkerställa integriteten hos systemen för redo- visning och finansiell rapportering, inbegripet finansiella och opera- tiva kontroller. Detta krav, som i svensk rätt återfinns i 8 kap. 11 § 1 och 2 lagen om värdepappersmarknaden, ska alltså fortsätta att gälla för samtliga värdepappersbolag, oavsett storlek. Det bör i sammanhanget noteras att det endast är kraven på soli- ditet, kapitalutvärdering och riskhantering som de små och icke- sam- manlänkade bolagen undantas från. Kraven på en tillfredsställande styrning och interna kontroller för att hantera regelefterlevnad i övrigt beträffande kundskydd, intressekonflikter m.m. följer av 8 kap. 9, 11 och 12 §§ och de organisatoriska kraven i artiklarna 21–43 i kom- missionens delegerade förordning (EU) 2017/565. I den nya paragrafen bör möjlighet att, för ett litet och icke-sammanlänkat bolag, besluta om tillämpningen av de bestämmelser som genomför artikel 24.1 regleras och även för- farandet när ett värdepappersbolag blir respektive upphör att vara ett litet och icke-sammanlänkat bolag. Förhållandet till förslagen i SOU 2019:60 Även Utredningen om EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder föreslår vissa ändringar i 8 kap. lagen om värdepappersmarknaden. Ändringarna genomför nya artiklar i kapitaltäckningsdirektivet. Den föreslagna ändringen i 8 kap. 4 § genomför delvis den nya arti- keln 104b.1 och den nya 4 a § genomför delvis de nya artiklarna 84.1, 84.3och 84.4 i kapitaltäckningsdirektivet, se SOU 2019:60 s. 457 f. När värdepappersbolagsdirektivet genomförs ska nämnda artiklar i kapitaltäckningsdirektivet inte längre tillämpas på värdepappersbolag. Offentliggörande av uppgifter om filialer och dotterföretag Kravet i artikel 27 i värdepappersbolagsdirektivet på att offentliggöra uppgifter om filialer och dotterföretag i andra länder åvilar värde- pappersbolaget/moderbolaget och inte filialerna/dotterföretagen. Uppgifterna ska offentliggöras som en bilaga till årsredovisningen eller koncernredovisningen. En bestämmelse motsvarande artikel 27 finns i 7 kap. 4 § föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2008:25) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepap- persbolag. Några lagstiftningsåtgärder för att genomföra artikel 27 krävs därför inte. Förslag: I 1 kap. 2 § andra stycket tillsynslagen anges att termer och uttryck i lagen har samma betydelse som i tillsynsförord- ningen och värdepappersbolagsförordningen. Bestämmelserna i 3 kap. 1–4 §§ tillsynslagen justeras så att de enbart avser kreditinstitut, och en ny paragraf förs in i kapitlet som anger att kraven på riskhantering i 8 kap. 3 §, 4 § första och tredje styckena, 4 c och 5–8 §§ lagen om värdepappersmarknaden ska tillämpas på gruppnivå i den utsträckning inte annat följer av beslut enligt artikel 8 i värdepappersbolagsförordningen. I den nya paragrafen tas även in bestämmelsen om att Finansinspektio- nen, på ansökan av det ansvariga företaget, ska besluta om undan- tag för ett dotterföretag, om det ansvariga företaget kan visa att en tillämpning av reglerna skulle strida mot lagen i det land där dotterföretaget är etablerat. Nuvarande 3 kap. 5 § tillsynslagen kompletteras så att även ledningspersoner i ett värdepappersinriktat holdingföretag om- fattas av kraven på ledningspersoners kunskaper och lämplighet, och bemyndigandet i 10 kap. 2 § 1 tillsynslagen utvidgas till att även omfatta ledningen i ett värdepappersinriktat holdingföretag. De nuvarande kapitaltäckningsreglerna innebär som nämnts att kra- ven ska tillämpas på gruppnivå när ett kreditinstitut eller värde- pappersbolag ingår i en företagsgrupp. För att definiera de grupper av företag som kraven ska tillämpas på krävs en rad definitioner. Till att börja med behöver man definiera vad som menas med ett moder- respektive dotterföretag. De definitionerna i tillsynsförordningen hänvisar vidare till definitionerna i och rådets direktiv /34/EU av om årsbokslut, koncern- redovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av och rådets direktiv /43/EG och om upp- hävande av rådets direktiv /660/EEG och 83/349/EEG. Definitionen av moder- och dotterföretag är utformad så att ett företag som inne- har majoriteten av aktieägarnas eller delägarnas röster i ett annat före- tag, eller på andra i artikel 22 angivna sätt, har ett bestämmande infly- tande över det andra företaget är ett moderföretag och det andra företaget är ett dotterföretag. Därefter behövs definitioner av vilka moder- och dotterföretag som ska omfattas. Det är när något av moder- eller dotterföretagen är ett sådant institut som omfattas av kraven i kapitaltäckningsregelverket som de kraven i vissa fall ska tillämpas på företagsgruppen som helhet. I tillsynsförordningen har därför införts benämningar som finansiellt holdingföretag, t.ex. ett moder- bolag vars dotterföretag huvudsakligen är kreditinstitut, värdepappers- bolag m.fl. företag inom den finansiella sektorn (se artikel 4.1.20 i tillsynsförordningen) och blandat finansiellt holdingföretag, t.ex. ett företag som inte självt är ett kreditinstitut, ett försäkringsföretag eller ett värdepappersföretag, men något av dotterföretagen är det. Liksom i dagens kapitaltäckningsregler återfinns reglerna om grupper i förordning, för värdepappersbolagens del i värdepappersbolagsför- ordningen. Men, liksom i gällande rätt, ska direktivets regler om risk- hantering också tillämpas på gruppnivå. I artikel 25.4 andra och tredje styckena i värdepappersbolagsdirektivet finns bestämmelser om detta. Bestämmelserna hänvisar till värdepappersbolagsförordningen och innebär i korthet att om kraven i förordningen, enligt artikel 7, ska tillämpas på gruppnivå så ska kraven på riskhantering i direktivet tillämpas både på gruppnivå och på individuell nivå på värdepappers- företag. En behörig myndighet kan dock enligt artikel 8 tillåta en justerad tillämpning av förordningens krav på gruppstrukturer, vilka anses vara tillräckligt enkla och där det inte föreligger några väsent- liga risker för kunder eller för marknaden som härrör från gruppen som helhet. I så fall ska kraven på riskhantering enbart tillämpas på värdepappersföretaget på individuell nivå. Genom de nya reglerna för värdepappersbolag införs vissa nya definitioner av olika företag i en grupp för att skilja ut de företags- grupper för vilka reglerna för värdepappersbolag ska gälla från grup- per där reglerna för kreditinstitut ska gälla. En sådan företagstyp är ”värdepappersinriktat holdingföretag” (artikel 4.1.23), ett företag inom den finansiella sektorn (utom kreditinstitut och värdepappersföre- tag) vars dotterföretag huvudsakligen är andra värdepappersbolag m.fl. företag inom den finansiella sektorn, men som inte är ett finan- siellt holdingföretag enligt tillsynsförordningen. I samma syfte änd- ras definitionerna i tillsynsförordningen, framför allt genom att defi- nitionen av begreppet ”institut” i artikel 4.1.3 i tillsynsförordningen inte längre omfattar värdepappersföretag. För att föra in värdepappers- bolagsförordningens nya definitioner i tillsynslagen bör 1 kap. 2 § andra stycket hänvisa även till den förordningen. Som nämnts har reglerna om företagsgrupper främst betydelse i värdepappersbolagsförordningen. Dock krävs vissa lagändringar för att anpassa svensk rätt till värdepappersbolagsdirektivets krav på till- lämpning av reglerna om riskhantering på gruppnivå. I 3 kap. tillsynslagen behandlas både värdepappersbolag och kreditinstitut under begreppet institut. I 1 § anges vilket företag som ansvarar för att kraven på gruppnivå är uppfyllda. Reglerna i värde- pappersbolagsdirektivet är dock konstruerade så att artikel 25.4 tredje stycket anger att medlemsstaterna ska se till att kraven tillämpas både på individuell nivå och på gruppnivå, om artikel 7 i värdepappers- bolagsförordningen är tillämplig. Vilket företag som ansvarar anges sedan i artikel 7: ett modervärdepappersföretag, ett värdepappersin- riktat moderholdingföretag eller ett blandat finansiellt moderhold- ingföretag. Eftersom bestämmelserna om vilket företag som ansva- rar finns i förordningen bör inte en motsvarande bestämmelse för värdepappersbolagens del finnas i den svenska lagen. I stället bör det i lagen anges att kraven på riskhantering i lagen om värdepappers- marknaden ska tillämpas på gruppnivå i de fall artikel 7 i värdepap- persbolagsförordningen är tillämplig och där det också anges vilket företag som ansvarar för detta. Det behövs ingen särskild lagregel för de fall när inspektionen, i enlighet med artikel 8 har beslutat om avvikelser från tillämpningen på gruppnivå. I de fallen ska kraven på riskhantering tillämpas på värdepappersföretag på individuell nivå, vilket redan följer av de föreslagna bestämmelserna i lagen om värde- pappersmarknaden. Slutligen anges i artikel 25.4 fjärde stycket, att även om en grupp omfattas av kraven på gruppnivå, ska dessa krav inte tillämpas på dotterföretag i tredjeland, om moderföretaget kan påvisa för den behöriga myndigheten att detta skulle strida mot lagen i det land där dotterföretaget är etablerat. En motsvarande regel finns i artikel 109.3 i kapitaltäckningsdirektivet och genomfördes i svensk rätt genom 3 kap. 4 § tredje stycket tillsynslagen som anger att , efter ansökan av det ansvariga företaget, i sådana situationer ska besluta om undantag för ett dotterföretag. En bestämmelse med samma innehåll avseende värdepappersbolag bör tas in i lagen. De befintliga bestämmelserna i 3 kap. tillsynslagen bör således justeras så att de enbart avser kreditinstitut, och en ny paragraf bör tas in i lagen som anger att kraven på riskhantering i 8 kap. 3 §, 4 § första och tredje styckena, 4 c och 5–8 §§ lagen om värdepappers- marknaden ska tillämpas på gruppnivå i den utsträckning inte annat följer av beslut enligt artikel 8 i värdepappersbolagsförordningen. I samma paragraf bör bestämmelsen om undantag för vissa dotter- företag, utformad som 3 kap. 4 § tredje stycket tillsynslagen, föras in. I kapitaltäckningsdirektivet ställs i artikel 121 krav på lämplighet och kunskaper på ledningspersoner i moderföretag som inte själva är kreditinstitut eller värdepappersbolag men som ingår i en grupp på vilken kapitaltäckningsreglerna ska tillämpas. Reglerna har i svensk rätt genomförts genom 3 kap. 5 § tillsynslagen. Genom kapitaltäck- ningsreglerna för värdepappersbolag tillkommer en företagstyp – värdepappersinriktat holdingföretag – och samma krav ska enligt artikel 52 i värdepappersbolagsdirektivet gälla ledningspersoner i ett sådant företag. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § (enligt utredningens för- slag 3 kap. 6 §) och bemyndigandet i 10 kap. 2 § 1 tillsynslagen bör därför kompletteras med att kraven och bemyndigandet även gäller ledningspersoner i ett värdepappersinriktat holdingföretag. Värdepappersbolagen är olika stora och vilka verksamheter som be- drivs samt komplexiteten i verksamheten varierar mellan olika bolag. Det innebär att en viss proportionalitet krävs vid tillämpningen av de nya reglerna.19 Värdepappersbolagsdirektivet i sig tar i viss mån hänsyn till detta. Som nämnts ska, som huvudregel, bestämmelserna om system och processer för att bedöma kapitalbehov och iden- tifiera, övervaka och rapportera risker inte tillämpas på små och icke- sammanlänkade bolag. Det bör dock i sammanhanget nämnas att de grundläggande kraven på bolagsstyrning för värdepappersbolagens del härrör från MiFID II och inte från värdepappersbolagsdirektivet, och reglerna från MiFID II ska tillämpas på samtliga värdepappers- bolag oavsett storlek. Reglerna om bolagsstyrning i värdepappers- bolagsdirektivet är inte generella bolagsstyrningsregler, utan är in- riktade på processer och system för värdering och bedömning av risker och kapital för att bolagen ska uppfylla de kapitalkrav som följer av värdepappersbolagsförordningen. För ett litet och icke-samman- länkat bolag gäller exempelvis inte kravet på att kapitalbasen ska uppgå till ett värde motsvarande det s.k. K-faktorkravet (beräknat på kundrisk, marknadsrisk och företagsrisk), se artikel 11.2 i värde- pappersbolagsförordningen. Följaktligen behöver ett sådant bolag inte processer och system för att kunna beräkna sådana krav. Bolaget ska dock ha en kapitalbas som uppgår till minst det högsta av antingen en fjärdedel av bolagets fasta omkostnader eller startkapitalet, se artikel 11.1 a och b. För att kunna hantera det krävs sunda rutiner för redovisning, vilket är ett krav som följer av MiFID II och som ställs på alla värdepappersbolag.20 I artikel 29.1 andra stycket (som enligt utredningens förslag bör genomföras på föreskriftsnivå) finns en regel om att de strategier, riktlinjer, processer och system som bolagen ska ha för att iden- tifiera, mäta, hantera och övervaka olika risktyper och riskkällor ska vara proportionella i förhållande till bolagets komplexitet, riskprofil, verksamhetens omfattning och risktolerans. De ska även stå i pro- portion till bolagets betydelse i den eller de medlemsstater där det bedriver verksamhet. Enligt tredje stycket ska man vid bedömningen av bolagens system för att identifiera och hantera kundrisker också ta hänsyn till den nationella lagstiftningen om separation som är tillämplig på innehav av kunders medel. Det är i första hand före- tagen som ska göra bedömningen av vilken omfattning riskhanter- ingsprocesserna bör ha med hänsyn till nämnda faktorer, men även den behöriga myndigheten ska ta hänsyn till proportionaliteten i sin bedömning av om företagens processer m.m. är tillräckliga. Något utrymme för nationella avvikelser utöver detta finns inte i direktivet. 20Artikel 9.1 i MiFID II hänvisar vidare till artikel 88 i kapitaltäckningsdirektivet, där krav på system för redovisning ställs i artikel 88.1 b. I svensk rätt återfinns kravet i 8 kap. 11 § 1 b lagen om värdepappersmarknaden. Regler om ersättning har införts som ett komplement till övriga bestämmelser i kapitaltäckningsregelverket för att främja finansiell stabilitet. Dessa syftar till att förbättra institutens hantering av de risker som kan uppstå till följd av utformningen av ersättningssyste- men. Reglerna innebär en uttrycklig skyldighet för värdepappersbola- gen att upprätthålla en ersättningspolitik och en ersättningspraxis som är förenlig med en effektiv riskhantering. För företag som är betydande i fråga om storlek, intern organisation och verksamhetens art, omfattning och komplexitet gäller längre gående krav än för övriga företag. I samband med att regelverket om rörliga ersättningar genom- fördes i svensk rätt (CRD31) anfördes att man i tidigare lagstiftnings- ärenden konstaterat att reglerna i de direktiv som ligger till grund för lagstiftningen om kapitaltäckning är omfattande, mycket detaljerade och tekniskt komplicerade. Vidare anfördes att bestämmelserna om ersättning är av sådan art att de löpande kan behöva anpassas till nya eller ändrade europeiska riktlinjer. kan de behöva anpassas till förhållanden på den svenska marknaden. Av dessa skäl ansågs reglerna lämpa sig mindre väl för en reglering i lag. I stället fick Finans- inspektionen, inom ramen för bemyndiganden, meddela föreskrifter avseende vilka åtgärder som instituten behöver vidta för att uppfylla kraven på riskhantering. (Se prop. 2010/11:110 s. 1Europaparlamentets och rådets direktiv /76/EU av om ändring av direktiv /48/EG och 2006/49/EG vad gäller kapitalkrav för handelslager, värdepapperi- sering och samlad tillsynsbedömning av ersättningspolitik. 8.1.2En kvot för rörlig ersättning I kapitaltäckningsdirektivet finns bestämmelser om ersättning i artik- larna 92–96. De innehåller detaljerade regler avseende ersättnings- policy, institut som åtnjuter statligt stöd, ersättningens rörliga delar, ersättningskommitté och upprätthållande av en webbplats över insti- tutets ersättningspolicy.2 Även vid implementeringen av kapitaltäck- ningsdirektivet gjordes bedömningen att de ändringar som skett väsent- ligen borde genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag och att befintliga bemyndiganden i lagen om värdepappersmarknaden3 var tillräckliga för att möjliggöra för att meddela sådana föreskrifter (se prop. 2013/14:228 s. 182). Kapitaltäckningsdirektivet innehåller krav på kvantitativa begräns- ningar avseende hur stor den rörliga ersättningen får vara i förhål- lande till den fasta ersättningen. Kravet innebär en skärpning i för- hållande till tidigare regelverk som i mer vaga ordalag innehöll krav på en lämplig balans mellan rörlig och fast ersättning. Enligt arti- kel i kapitaltäckningsdirektivet får den rörliga delen maximalt uppgå till samma storlek som den fasta delen. Direktivet medger att det fastställs en lägre maximal procent för den rörliga ersättningen än . Enligt direktivet finns det också under vissa förutsätt- ningar en möjlighet att överskrida den maximala ersättningen på genom ett särskilt beslut. Den rörliga delen får dock maximalt utgöra av den fasta delen. Direktivets uttryckliga krav på en fastställd kvot mellan fast och rörlig ersättning ansågs vara av sådan art att det krävs reglering i lag (se prop. 2013/14:228 s. 184). I propositionen konstaterades att ut- redningen inte hade fört någon diskussion kring frågan om nivån på rörlig ersättning och att det alltså inte fanns någon analys av vilken nivå som kan vara lämplig för svensk del. Regeringen avsåg att återkomma med ett förslag i frågan.