sou · H8B372 · 2020-12-09 00:00:00 — För att kompensera för den kvalitetsförlust som slitage under användning och återvinning inneburit krävs, som tidigare nämnts, inblandning av jungfrulig fiber i återvunna kvaliteter om denna ska användas för produktion av nytt garn. Den mekaniska återvinningsprocessen medför ingen avskiljning av kemikalier, utan den kemikalieprofil som finns i det ingående materialet återfinns i den mekaniskt bearbetade textila massan, se diskussion i sektion 5 Kemiskt innehåll i återvunnen textil råvara. Mekanisk återvinning är en aktuell metod för många olika fiberblandningar, dock inte för alla de kategorier av material som tagits upp under sektion 5. Tätt vävda textila material med ytbehandling är exempelvis mycket svåra att bearbeta mekaniskt till en fiber av tillräcklig längd för att möjliggöra produktion av nytt garn och är inte en materialtyp som lämpar sig för mekaniska processer. Detsamma gäller material med tryck, ska produktens basmaterial bearbetas mekaniskt måste först samtliga tryck avlägsnas då all form av garnproduktion annars omöjliggörs. Produktion av garn är en tekniskt krävande process som inte ger utrymme för den typen av kontamination. Som tidigare nämnts ställs stora krav på material som mekaniskt bearbetats och avses användas för nya textila produkter. Mekaniskt återvunnen textil har dock möjliga applikationsområden i flera olika branscher, speciellt inom möbel- och fordonsindustrin. Vid termomekanisk återvinning smälts en syntetisk polymer som polyester och polyamid, varpå smältan kan formas till pellets för produktion av nya produkter. Detta är dock inte en vanligt förekommande metod för textila material. Eftersom bomull, ull och regeneratfiber inte kan smältas, kan de heller inte återvinnas termiskt. Termisk återvinning av polyester och polyamid kräver mycket hög renhet på det ingående materialet. Termen ’polyamid’ omfattar dessutom flera polyamider med olika kemisk struktur som är svåra att återvinna tillsammans. I textilier används en blandning av polyamid 6 och polyamid 6,6 som är svåra att separera. Termisk återvinning av polyamid förekommer i större utsträckning inom andra avfallssegment där det är lättare att hålla polyamid-typerna åtskilda. Utveckling av återvinningsprocesser som kan hantera blandningar av polyamid 6 polyamid 6,6 är dock under utveckling. Eftersom olika material smälter vid olika temperaturer kan nedbrytning av farliga kemikalier se olika ut för olika materialslag. I rapporten från (2015) redovisas en teoretisk modell för att estimera vilka farliga ämnen som skulle kunna återfinnas i ett specifikt material efter att det genomgått en viss återvinningsprocess. Enligt modellen antas en del farliga ämnen som kan finnas i polyester finnas kvar efter smältbehandling (250 ºC) medan andra förgasas (2015). Den polyesterkvalitet som fås efter en sådan behandling kan dock inte användas för textila applikationer, utan andra slutprodukter bör beaktas. Vid kemisk återvinning av textil innebär antingen depolymerisering (syntetiska material) eller upplösning (cellulosabaserade material) av textilpolymererna vilket medför att beståndsdelarna separeras från andra beståndsdelar och föroreningar. Generellt, kan det då anses mindre problematiskt att farliga kemiska ämnen förekommer eftersom beståndsdelarna renas och höga krav ställs på deras renhet. Det är emellertid troligt att innehållet i det inkommande materialet ändå behöver vara väl specificerat både med avseende på innehåll av farliga kemiska ämnen och såväl som andra tekniska materialparametrar. Exakt vilka krav kemiska återvinningsprocesser kommer att ställa på det inkommande materialet är svårt att förutse och kan visa sig vara process- eller aktörsspecifikt. För att exemplifiera kan en coating av ett flamskyddande ämne eller PFAS utgöra så mycket som 20 vikt% av en behandlad polyestertextil och därmed sannolikt påverka hur en kemisk återvinningsaktör behöver behandla materialet för att depolymeriseringsprocessen ska fungera effektivt. Det här är en dialog som behöver hållas med de aktörer som realiserar de tekniska processerna och som vet vilka krav deras processer ställer på inkommande material. Kemisk återvinning av polyester har tidigare beskrivits. Här depolymeriseras materialet så att man återfår de monomera beståndsdelarna. Monomererna kan användas för att tillverka ny polyesterpolymer som sen kan användas vid tillverkning av ny textil polyesterfiber. Ett alternativ är att använda monomererna för tillverkning av andra kemiska ämnen eller material. Enligt den teoretiska modellen som används i rapporten från (2915) väntas många farliga kemiska ämnen lakas ur eller förgasas vid kemisk återvinning av polyester (glykolys, 200–250 ºC, polära lösningsmedel). Det gör att de i liten grad väntas finnas i det återvunna materialet. Vissa stabila nedbrytningsprodukter bedöms dock kunna återfinnas efter depolymeriseringsprocessen (2015). Eftersom de olika monomera beståndsdelarna separeras genom destillering efter depolymeriseringen är det troligt att nedbrytningsprodukterna ändå avlägsnas från de material som används för produktion av ny polymer och nya produkter. I praktiken är det dock sannolikt att återvinningsaktörerna både kommer behöva information om och ställa krav på kemiskt innehåll, som beskrivs ovan. Även kemisk återvinning av polyamid beaktas i rapporten från (2015). Enligt den teoretiska modellen som beskrivs väntas en del farliga kemiska ämnen lakas ur, förgasas eller omvandlas under de betingelser som är aktuella i depolymeriseringsprocessen (340 ºC, 1,5 MPa, lösningsmedel: alkohol/syra, sura betingelser) medan andra återfinns i det återvunna materialet (2015). Som även diskuteras för polyester kommer de efterföljande separationsprocesserna för att ta fram en ren monomer vara avgörande för om farliga kemiska ämnen kan återfinnas i ett återvunnet material, vilket inte nödvändigtvis innebär att alla typer av kemiskt innehåll kan tolereras i en viss depolymeriseringsprocess. Kemisk återvinning av bomull eller regeneratfiber innebär att polymererna löses upp och spins till ny regeneratfiber i samma typ av processer som vid tillverkning av jungfrulig regeneratfiber (viskos eller rayon). Det textila materialet som ska återvinnas behöver förbehandlas för att frilägga fibrerna innan det är lämpligt för upplösning. Enligt den teoretiska modellen som används i rapporten från (2015) väntas många farliga kemiska ämnen lakas ur, förgasas eller reagera vid förbehandling eller vid kemisk återvinning (2015). De gör att de i liten grad väntas finnas i den återvunna regeneratfibern. Typiska processbetingelser för förbehandling, Viskos-processen respektive Lyocell-processen beaktades med liknande resultat1 (2015). 1Förbehandling: 30–105 ºC, högt pH. Lyocell: urea, natriumhydroxid, väteperoxid, högt pH, oxidativt medium. Viskos: 5–50 ºC, svavelsyra, natriumhydroxid, koldisulfid, zink-salter, högt pH. Det finns kemiska återvinningsprocesser för blandmaterial av bomull och polyester i demonstrationsskala. Här kan den ena eller båda komponenterna återvinnas beroende på vilken teknologi som åsyftas. I de flesta fall kommer båda de ingående komponenterna att bearbetas via kemiska återvinningsmetoder vilken innebär att mycket låg risk för farliga kemikalier föreligger. En målsättning är att kunna återvinna bomull från ett sådant blandmaterial mekaniskt, vilket alltså innebär att det är av relevans att först kontrollera den kemiska profilen hos bomullskomponenten innan den går vidare som råvara för nya produkter. 5 Kemiskt innehåll i återvunnen textil råvara Det finns små möjligheter att veta vilka farliga kemiska ämnen som tillsatts till enskilda textilier. kan det finnas möjligheter att märka nyproducerad textil så att produkterna har med sig den information som behövs när dessa kommer till en sorteringsanläggning. Information om kemiskt innehåll utgör då en naturlig del av den information som inkluderas i denna märkning. Det finns ett flertal nationella och internationella initiativ på detta område och frågan om så kallade produktpass relaterat just till en form av innehållsdeklaration, diskuteras såväl i som på europanivå. Detta är också helt i linje med behovet för automatisering av sorteringsprocessen för att uppnå snabb och specifik sortering av textila material och möjliggöra storskalighet. Det som kan göras för att urskilja textilier med farliga kemiska ämnen är att se på vilken funktion textilierna i en produktgrupp har och relatera det till om farliga kemikalier vanligen används för att uppnå den funktionen. En del funktionskemikalier finns dock i nästan alla textila produktgrupper (2015). Det förekommer exempelvis många farliga färgämnen och optiska vitmedel, eftersom färgämnen eller vitmedel används i nästan alla produktgrupper. (2015). I en rapport från (2016) finns en sammanfattning av vilka produktgrupper som har mer produktspecifika funktioner som man kan uppnå med hjälp av farliga kemiska ämnen. Sammanfattningen återges här: •Sportkläder och underkläder, med eller utan uttalad luktförebyggande behandling kan innehålla biocider. •Arbetskläder för användning i sektorer med höga hygienkrav kan innehålla biocider. •Arbetskläder kan innehålla fluorerade ämnen (vatten- och smutsavvisande) och flamskyddsmedel. •Konsumentkläder och utrustning för utomhusbruk kan innehålla fluorerade ämnen med vatten- och smutsavvisande funktion. •Textilier för utomhusbruk (tält, vindskydd, ryggsäckar o.d.) kan innehålla tungmetaller och fluorerade ämnen. •Inredningstextilier för offentliga miljöer kan innehålla flamskyddsmedel. •Ytbehandlade textilier kan innehålla ftalater, kortkedjiga klorparaffiner (Short , SCCP) och fluorerade ämnen. •Textilier med tryck där trycket i sig kan innehålla ftalater, SCCPer och tungmetaller. I ett återvinningssystem är dock flera av dessa produktgrupper olämpliga för återvinning till nya textila produkter via mekaniska processer, detta oavsett kemisk profil, vilket diskuteras närmare i Sektion 4.1 Mekanisk återvinning. Med undantag för inredningstextilier, som potentiellt kan användas som råvara för produktion av nya produkter inom samma segment, är flertalet ovanstående kategorier mer lämpade för kemiska återvinningsprocesser där kemiskt innehåll potentiellt kan separeras ut. I praktiken kan det visa sig att det även i de kemiska återvinningsprocesserna är problematiskt med höga halter tillsatser till en textil, då detta kan påverka de aktuella processerna. Det här diskuteras närmare i Sektion 4.3 Kemisk återvinning. Det kan också visa sig att fraktioner med höga halter av en viss typ av funktionskemikalie kan användas för att uppnå samma funktion i en ny produkt, exempelvis som angett ovan kring inredningstextil. En möjlighet kan exempelvis vara att utnyttja flamskyddande kemikalieinnehåll i återvunnet material för att tillverka nya produkter där just flamskydd är en önskad egenskap2. Även dessa aktörer kommer att vara beroende av välsorterade och väl specificerade fraktioner för att kunna leverera produkter som de vet uppfyller relevanta funktionskrav såväl som kemikalielagstiftning. Det är viktigt att vara medveten om att olika materialslag kommer att vara föremål för olika återvinningsprocesser, som har en mycket stor påverkan på den faktiska risken avseende kemikalieinnehåll. Exempelvis kommer en kemisk depolymeriseringsprocess innebära att kemikalier inte går vidare i produktionsprocessen. Det fall där frågan om kemikalier i textil har störst relevans är processer som baseras på mekanisk bearbetning, eftersom dessa processer inte involverar någon kemisk separation eller processer för extraktion av eventuellt kemikalieinnehåll. Mekanisk bearbetning är därför att betrakta som ett worst-case scenario avseende kemikalieinnehåll. är det viktigt att vara medveten om att återvunnen textilfiber sannolikt maximalt kommer att utgöra 30–av en ny textil produkt då återvunna kvaliteter har en annan fiberlängdsfördelning än ny råvara. Detta betyder att risken för att återfinna farliga kemikalier i reglerade halter i återvunna kvaliteter inte ska överskattas. I en kartläggning för ett regeringsuppdrag vid Kemikalieinspektionen (2015) identifierades ett stort antal textilrelaterade kemiska ämnen baserat både på litterära källor och analytiska studier (Kemikalieinspektionen 2015). I en rapport från från sammanfattades delar av kartläggningen genom att farliga ämnen grupperades beroende på funktion eller typ av kemiskt ämne samt om de bedömdes kunna förekomma i textilfiber av polyamid, polyester, cellulosa respektive ull (2015). Sammanfattningen visade att många typer av farliga kemiska ämnen skulle kunna förekomma i alla de fyra materialen (Tabell 1). Det poängteras dock att sammanställningen ska ses som ett worst-case-scenario och att det är inte är troligt att återfinna alla ämnena i en post-konsument textil produkt (2015). 2SIP RE:Source Återvunnen textil som sekundär råvara för möbel och interiör Tabell 1 Tabellen sammanfattar de kemiska ämnesgrupper som bedömdes kunna finnas i post-konsumenttextil av olika materialslag i rapporten från (2015). Kemiska ämnen som kan förekomma Per- och polyfluorerade ämnen Alkylfenoler och deras etoxylater I det finansierade projektet riskbedömning av textil för materialåtervinning (ref 2017–03076) analyserades innehåll av farliga kemiska ämnen i post-konsumenttextil. Det inkommande materialet sorterades i fraktioner beroende på materialtyp och produkttyp. Accessoarer som tryck, dragkedjor, knappar och märklappar klipptes bort och fraktionerna fick genomgå en mekanisk återvinningsprocess. Alla kemiska ämnen som finns i textilen före den mekaniska återvinningsprocessen kan antas finnas kvar efter behandlingen. I projektet gjordes antaganden om vilka kemiska ämnen som kan väntas förekomma i olika fraktioner (med utgångspunkt i rapport från KEMI 2015) och kemiska analyser utfördes för att detektera eventuell förekomst av dessa ämnen. Detta betyder att de analyser som utförts per material/produkt kategori varierar, en analys som är irrelevant för exempelvis bomullsmaterial har således inte utförts. Eftersom analyserna genomförs på en bulknivå och mekaniskt processad textilfiber kan således ett positivt analyssvar teoretiskt innebära att många plagg innehöll ämnet eller att ett fåtal plagg innehöll ämnet i hög halt. Projektet bedömde materialen i förhållande till gällande och kommande lagkrav såväl som till kravställning. Resultaten från projektet visade att vissa av de analyserade ämnena förekom i de analyserade fraktionerna, dock aldrig över gällande gränsvärde och i majoriteten av fallen även under kravställning för OEKO-TEX-märkning. Både processkemikalier och funktionskemikalier återfanns i fraktionerna. 4-nonylfenoletoxylat (NPEO) är en processkemikalie som detekterades i låga halter i 9 av de 20 analyserade fraktionerna och i fraktioner av olika materialslag (polyamid, polyester, bomull, ull och blandade fraktioner med ull). NPEO används vid textiltillverkning bland annat som dispergeringsmedel, emulgeringsmedel och i tryckpastor (. Även klorfenoler detekterades i många av fraktionerna (8 av 20). Tetraklorfenoler används som biocider, som konserveringsmedel för vissa processkemikalier och som förtjockningsmedel i tryckpastor (. Monoklorfenoler används för att tvätta ut ullfett vid produktion av ulltextil. Vidare detekterades polycykliska aromatiska kolväten (PAHer, nedbrytningsprodukter) i syntetiska fraktioner, brom polyesterfraktioner vilket tyder på användning av flamskyddsmedel eller biocid, per- och polyfluorerade ämnen (PFOS), farliga färgämnen, och en del metaller som tyder på användning av oönskade metallkomplexfärgämnen. För ytterligare detaljer från studien se 2019b. har utfört analyser av kemiskt innehåll i textila produkter som en del av sin dagliga verksamhet . Det är framförallt två typer av kunder som beställer analyser. Dels kunder som misstänker att farliga ämnen förekommer i en produkt, exempelvis efter byte av leverantör, dels kunder som vill testa/certifiera en produkt enligt krav. Data från analyser av 4-nonylfenoletoxylat (NPEO), formaldehyd och perfluoroktansyra (PFOA) har sammanställts för att utvärdera i vilken omfattning de finns i nyproducerad textil och hur förekomsten av dessa eventuellt varierat . Resultaten kunde inte visa på någon minskad användning av NPEO eller PFOA . Andelen produkter med formaldehydförekomst halverades för så kallade ’övriga prover’ (2017–2019) medan den var oförändrat låg i prover för OEKO-TEX-certifiering. Det kan bero på att restriktioner av formaldehyd diskuterats i europeiska kemikaliemyndigheten (ECHA) vilket främst påverkat kunder som inte redan begränsar formaldehyd i sina produkter. Generellt, förekom alla tre ämnena mer sällan i prover som testades inför en certifiering med . Sammanställningen visade också att alla tre ämnena påvisats i halter över lagkrav både i prover som var avsedda för OEKO-TEX- certifiering och i prover som inte var det3. För NPEO och formaldehyd är det gränser i kommande lagkrav som beaktats. Därför är halterna inte otillåtna rent regelmässigt. Att det kommer nya striktare lagkrav visar däremot att ämnena förekommer i halter som ECHA numera anser är oacceptabla. 5.3Sammanställning av identifierade riskkemikalier i textila material Det finns små möjligheter att veta vilka farliga kemiska ämnen som tillsatts till enskilda textilier. En vägledning är dock att identifiera olika funktioner som därmed ofta relaterar till vissa kemiska behandlingar och därmed kemikalier (). kan det även finnas möjligheter att märka nyproducerad textil så att produkterna har med sig den information som behövs när dessa kommer till en sorteringsanläggning – det är helt nödvändigt att effektivt kunna sortera material på ett effektivt och specifikt sätt och här är digital produktmärkning en väg som bör utvärderas. En dialog i denna riktning förs 3Lagkraven är för NPEO 0,01 vikts-% från , för formaldehyd /kg från och för PFOA /m2. nationellt (produktpass), på Europanivå diskuteras frågan via EU:s Circular Economy Action Plan där Kommissionen har för avsikt att lansera European Circular Dataspace för att mobilisera potentialen hos digitaliserad produktinformation, exempelvis genom att introducera digitala product passports45. Frågan diskuteras även via FN där både Euratex och GS1 är involverade. En del kemiska ämnen som exempelvis färgämnen används i de flesta material och produktgrupper medan andra är mer specifika för vissa grupper. Det finns ett antal produktgrupper som kan anses mer problematiska med tanke på att de har just fler eller mer avancerade funktioner som kan uppnås bland annat med farliga kemiska ämnen. Flera av de produktgrupperna är dock oaktuella för den typ av återvinningsprocesser där kemiskt innehåll bevaras (mekaniska processer). Detta beror på att dessa ämnen kan störa återvinningsprocessen. Beroende på vilka ämnen som använts i beredningskedjan kan det även bidra till att slutråvaran inte uppfyller gällande lagstiftning kring kemiskt innehåll för alla typer av användningsområden. De praktiska studierna visade att farliga kemiska ämnen i de flesta fall förekom i halter under lagstiftade gränsvärden för textila produkter. Givetvis är det ändå inte bra att farliga kemiska ämnen används. Särskilt inte i de fall då det finns alternativa ämnen eller metoder för att uppnå samma funktion. Om klorfenoler exempelvis används för biocid-funktion vid transport och lagring, kan en torr och kall miljö vara ett alternativ (Kemikalieguiden . Andra exempel är att det finns bromfria substitut till brombaserade flamskyddsmedel och ofarliga substitut till NPEO (Kemikalieguiden . Kemiska ämnen kan dessutom vara skadliga för miljö och hälsa även i halter lägre än de lagstiftade gränsvärdena genom att de: •Är persistenta och därför kan ansamlas i kroppen eller i miljön. Ett kemiskt ämne som inte anses farligt i låga halter kan då ansamlas i så höga halter att det är farligt. •Är farliga vid lägre halter än de lagstiftade gränsvärdena. En del kemiska ämnen är farliga vid mycket låga halter. Lagstiftningen täcker inte in alla farliga halter eller alla farliga ämnen, utan utvidgas succesivt. •Tillsammans med andra kemiska ämnen uppnår skadliga halter eller bidrar till den så kallade ”coctaileffekten”. 4https://ec.europa.eu/environment/circular-economy/pdf/new_circular_economy_action_plan.pdf 5https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/en/qanda_20_419 6 Slutsats och rekommendationer Analyser av kemiskt innehåll i nyproducerad respektive post-konsument textil visade att farliga kemiska ämnen de flesta fall förekom i halter lägre än de lagstiftade gränsvärden som användes för jämförelse. Avseende nyproducerad textil så avsåg studien att ta fram statistik i nyproducerat material och här studerades följande tre ämnen/grupper: Perfluorooktansyra (PFOA), Formaldehyd samt Nonylfenoletoxilater(NPEO). Gällande återvunnen textil studerade vi, enligt 5.2, följande ämnen/grupper: alkylfenoletoxilater(APEO) och alkylfenoler(AP), dimetylfumarat, perfluorerade ämnen(PFC´s), allergena färgämnen, quinoline och förbjudna CMR substanser, arylaminer, metall-screening med XRF, extraherbara metaller, tennorganiska föreningar, klorerade fenoler, polyaromatiska kolväten(PAH:er) samt klorerade benzener och toluener. Den Europiska lagstiftningen täcker dock inte in alla faroklassade ämnen varför lagstiftningen kontinuerligt uppdateras. Det är dock osannolikt att produkter tillverkade av återvunnen textil råvara skulle innehålla avsevärt högre halter av farliga kemikalier jämfört med nyproducerad råvara. Dels eftersom många av de produktgrupper som anses särskilt problematiska inte lämpar sig för den typ av återvinning som bevarar farliga ämnen i materialet (mekanisk), dels för att den sämre fiberkvalitet hos mekaniskt återvunnen fiber påtvingar utspädning med ny råvara. Vidare bryts (farliga) ämnen ned eller separeras från materialet vid återvinning med exempelvis kemiska återvinningsprocesser. Ämnen som är reglerade och ämnen som finns med i kommande lagstiftning är mer kända för branschen och förväntas därför fasas ut. Detta innebär att återvunnen råvara med tiden kommer ha lägre halter av de kända problematiska ämnesgrupperna. För att undvika att farliga kemiska ämnen cirkuleras rekommenderas att i ett konsumentansvar verka för att: •Automatisera sorteringen och ta hänsyn till att man behöver ha kontroll på kemikalieinnehåll samt sortera utifrån lämplig vidare bearbetning (vid sortering för materialåtervinning avses sortering baserat på materialkvalitet och fiberslag där materialet sorteras efter lämplig återvinningsteknologi såsom mekaniska processer, depolymerisation eller regenereringsprocesser för cellulosa). En framtida möjlighet att digitalisera produktinformation medför också att sortering för återbruk och återvinning kan ta hänsyn till kemikalieinnehåll i produkten då denna information i ett sådant läge skulle finnas tillgänglig genom produktens hela livscykel. Kvalitativ bedömning och stickkontroller rekommenderas till att börja med. bör detaljerad märkning om produkter och deras kemiska innehåll möjliggöra god kontroll. •Öka möjligheten till informationsöverföring och transparens i den textila värdekedjan, vilket kan möjliggöra bättre automatisk sortering, detta med avseende på lämplig återvinningsteknologi såväl som kemikalieinnehåll. •Utveckla specifikationer för sorterad återvunnen textil som avser ett flertal parametrar där kemiskt innehåll är en. Detta bör ske i nära samarbete med industrin för att säkerställa relevans avseende givna specifikationer. Det kommer att behövas rekommendationer för vilka kemiska kontrollanalyser som är nödvändiga för att säkerställa att ett material uppfyller en viss specifikation. Generellt anser vi att det är av stor vikt att: •Öka insamlingsgraden avseende postkonsument-textil markant för att ge gott underlag för kommersiell verksamhet baserad på återvinningsbara textila fraktioner.