sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — En person som blivit berövad friheten med anledning av brott eller misstanke om brott ska kunna få frihetsberövandet prövat av dom- stol utan oskäligt dröjsmål. Detta grundlagsskydd gäller dock inte när det är fråga om att till flytta över verkställighet av en fri- hetsberövande påföljd enligt en dom i en annan stat. Även den som av någon annan anledning har blivit omhändertagen tvångsvis, ska kunna 73CRC/C/SWE/CO/5 p. 25 och 26. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … få omhändertagandet prövat av domstol utan oskäligt dröjsmål. Med prövning av domstol likställs i sådant fall prövning av en nämnd, om nämndens sammansättning är bestämd i lag och ordföranden i nämn- den ska vara eller ha varit ordinarie domare. (Se 2 kap. 9 § RF.) I artikel 5 i anges att ingen får berövas fri- heten utom i de fall konventionen anger och i den ordning som lagen föreskriver. Den som har berövats friheten ska utan dröjsmål ställas inför domare eller annan ämbetsman, med dömande uppgifter, och ska vara berättigad till rättegång inom skälig tid eller till frigivning i avvaktan på rättegång. Var och en som är arresterad eller på annat sätt berövad friheten ska ha rätt att begära att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom, om frihetsberövandet inte är lagligt. Det bakomliggande syftet med Europa- konventionens skyndsamhetskrav är bl.a. att upptäcka felaktig be- handling av misstänkta och att minimera omotiverade frihetsberö- vanden.74 Även rätten till en rättvis rättegång (artikel 6) och rätten till privat- och familjeliv (artikel 8) kan aktualiseras vid ett frihets- berövande. När det gäller rätten till juridiskt biträde stadgas det i arti- kel 6.3 (c) att var och en som blivit anklagad för brott har rätt att försvara sig personligen eller genom ett rättegångsbiträde som den misstänkte själv utsett. Saknar den misstänkte tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde, har han eller hon rätt att få ett sådant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar. Denna rätt anses till- komma den misstänkte redan i ett inledande skede av polisutred- ningen.75 Enligt EU-stadgan har var och en rätt till integritet, frihet, och respekt för sitt privat- och familjeliv (artiklarna 3, 6 och 8). För all användning av tvångsmedel, inklusive frihetsberövande, gäller fyra allmänna principer: legalitets-, ändamåls-, behovs- och pro- portionalitetsprincipen.76 Legalitetsprincipen innebär att det måste finnas ett uttryckligt lagstöd för tvångsåtgärden. Ändamålsprincipen innebär att det allmännas befogenhet att använda tvångsmedel är bun- det till det ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats. T.ex. får ett frihetsberövande inte användas för att sätta press på en misstänkt. Behovsprincipen innebär att det allmänna får använda tvångsmedlet bara när det finns ett påtagligt behov av att använda just det tvångs- 74Se avgörande i målet Ladent mot (2008). 75Se , Guide on Article 6 of the Convention (2020) p. 423–427. 76Se SOU 2017:75 s. 90 och 91 samt däri gjorda hänvisningar. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … medlet och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. Proportio- nalitetsprincipen innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet ska stå i en rimlig proportion till vad som kan vinnas med åtgärden. Proportionalitetsprincipen finns lagstad- gad i t.ex. 24 kap. 1 § RB men anses gälla vid all tvångsanvändning. Vid bedömningen av om åtgärden är proportionerlig ska det intrång eller annat men som tvångsmedlet innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse beaktas.77 Läs mer i kapitlet om artikel 16. Straffrättslig reglering om olagliga frihetsberövanden Det är normalt brottsligt att olovligen frihetsberöva någon. Beroende på omständigheterna kan det vara fråga om t.ex. människorov, män- niskohandel eller olaga frihetsberövande (4 kap. 1, 1 a och 2 §§ BrB). Läs mer i kapitlen om artiklarna 11 och 35. Befogenheter om den frihetsberövade rymmer eller gör motstånd Rymmer den som är frihetsberövad får det våld användas som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att rymningen ska hindras. Detsamma gäller om en frihetsberövad med våld eller hot om våld sätter sig till motvärn eller på annat sätt gör motstånd mot någon som han eller hon står under uppsikt av, när denne ska hålla den frihetsberövade till ordningen. Detta gäller för alla de frihets- berövanden som vi beskriver nedan, dvs. oavsett om frihetsberövan- det har en straffrättslig grund eller utgör en vårdåtgärd. (Se 24 kap. 2 § BrB.) Bestämmelsen tar i första hand sikte på vilken grad av våld som får användas, men ska även ligga till grund för bedömningen om våld överhuvudtaget får tillgripas.78 77Se t.ex. SOU 2018:61 s. 41 och 42. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Förutsättningar m.m. för gripande Polisen får i brådskande fall gripa den som det finns skäl att anhålla (läs om anhållande nedan), även om åklagaren inte har hunnit fatta något beslut om att anhålla personen. Om någon har begått ett brott som har fängelse i straffskalan, påträffas på bar gärning eller flyende fot, får han eller hon gripas av envar. Detsamma gäller den som är efterlyst för brott. Den gripne ska i sådant fall skyndsamt överläm- nas till närmaste polis. (Se 24 kap. 7 § RB.) Den som inte är straff- myndig kan inte gripas med stöd av 24 kap. 7 § RB.79 Har någon begått ett brott på vilket fängelse skulle ha kunnat följa och anträffas den unge på bar gärning eller på flykt från brotts- platsen, får han eller hon dock gripas av envar, med stöd av LUL. Om en enskild person har gripit den unge, ska denne skyndsamt överlämnas till närmaste polisman. eller åklagaren ska besluta om barnet ska friges eller hållas kvar. Där- emot kan barnet inte tas i förvar. (Se 35 § LUL.) Har någon gripits enligt 24 kap. 7 § RB ska han eller hon förhöras. Frihetsberövandet ska anmälas skyndsamt till en åklagare. (Se 24 kap. 8 § RB.) Enligt riksåklagarens riktlinjer an- mäler polisen i princip alltid ett gripande av en ung misstänkt till åklagaren och innan ett förhör enligt 24 kap. 8 § RB har hållits.80 Åklagaren har därmed en kontrollfunktion över gripanden som anmäls. När ett gripande anmäls ska åklagaren pröva om det finns skäl för ett fortsatt frihetsberövande. Ett förhör enligt 24 kap. 8 § RB ska beordras om inte gripandet hävs.81 Efter förhöret ska åklagaren besluta om den misstänkte ska anhållas. Om den misstänkte inte anhålls ska åklagaren häva be- slutet om gripande. Om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande får häva beslutet om gripande innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma för- utsättningar hävas även av den polisman som har fattat beslutet om frihetsberövandet. När någon grips eller anhålls, ska den frihetsberö- 79Se rättsfallet NJA 1978 s. 67. 80JO har i flera avgöranden uttalat att frågan om en ungdom ska vara frihetsberövad är en sådan sak som kan vara tveksam eller svår att bedöma och att polisen därför bör anmäla gripandet till åklagare innan ett förhör har hållits. JO 2016/17 s. 427. 81RåR 2006:3 s. 25. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … vade få besked om det brott som han eller hon är misstänkt för samt grunden för frihetsberövandet. (Se 24 kap. 8 och 9 §§ RB.) Den gripnes vårdnadshavare eller någon annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till barnet ska underrättas om gripandet och skälen för det. Underrättelsen ska lämnas men får skjutas upp om det är nödvändigt för att sakens utredning inte väsentligen ska försvåras. Personen ska inte underrättas om det strider mot barnets bästa eller om det finns andra särskilda skäl. Även socialnämnden ska underrättas. (Se 5 § LUL.) Läs mer om underrättelse i kapitlet om artikel 40. Har ett barn gripits och beslutar åklagaren att inte anhålla barnet, får hålla kvar barnet för att skyndsamt kunna över- lämna honom eller henne till föräldrarna, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller någon annan lämplig person. Detta gäller under förutsättning att åklagaren funnit att barnet fort- farande är skäligen misstänkt för brottet. För samma ändamål får hålla kvar ett barn, om barnet medtagits till för- hör och är skäligen misstänkt för brott. (Se 14 § LUL.) Huvudregeln är att den som är gripen eller anhållen ska tas i för- var (24 kap. 22 § RB). Med förvarstagande avses i detta sammanhang normalt placering i polisarrest.82 Som framgår ovan gäller det inte barn (35 § LUL). Läs mer om förvar i polisarrest under av- snitten om anhållande och häktning. I 8 § polislagen (1984:387) anges en allmän princip om att en polis- man ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. I paragrafen anges det särskilt att ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättig- heter som avses i 2 kap. RF83 inte får grundas enbart på denna princip. Läs mer om hur ett barn som misstänks för brott ska bemötas under en förundersökning i kapitlet om artikel 40. Gripande är ett frihetsberövande som är avsett att gälla endast , innan åklagaren har prövat om den misstänkte ska anhållas. Medtagande till förhör eller hämtning till förhör kan vara alternativ 2019/20:129 s. 46. 83Såsom ett frihetsberövande (jämför 2 kap. 8 § RF). Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … till gripande (se 23 kap. 7 och 8 §§ RB). Efter det att någon har gri- pits ska polisen eller åklagaren förhöra personen så fort som möjligt. Direkt därefter ska åklagaren besluta om anhållande (24 kap. 8 § andra stycket RB). Den som varken är anhållen eller häktad är inte skyldig att stanna kvar för förhör längre än . Är det av synnerlig vikt, att den som kan misstänkas för brottet är tillgänglig för fortsatt förhör, är han eller hon skyldig att stanna kvar ytterligare sex tim- mar. Den som är är inte skyldig att stanna kvar för förhör längre än . Är det av synnerlig vikt för utredningen, är den hörde skyldig att stanna . Den som kan miss- tänkas för brottet får tas i förvar han eller hon är skyl- dig att stanna kvar, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med ingripandet, ordning eller säkerhet. Efter att förhöret avslutats eller tiden, då den hörde är skyldig att stanna kvar gått ut får personen avlägsna sig. Den hörde får därefter inte tas in till nytt förhör tidigare än efter avlägsnandet, om det inte före- ligger synnerliga skäl. (Se 23 kap. 9 § RB.) Den misstänkte får låta sig företrädas av en försvarare vid talans för- beredande och utförande. Vid ett förhör med den misstänkte har han eller hon rätt att ha sin försvarare närvarande. (Se 21 kap. 3 § och 23 kap. 10 § RB.) När ett barn är misstänkt för att ha begått ett brott ska som huvudregel en offentlig försvarare förordnas. En offentlig försvarare ska alltid förordnas om det inte är uppenbart att den unge saknar be- hov av försvarare (24 § LUL). Är den unge frihetsberövad är det aldrig uppenbart att behov av försvarare saknas.84 En misstänkt ska underrättas om sin rätt att under förundersökningen biträdas av för- svarare och om att en offentlig försvarare i vissa fall kan förordnas (12 § FUK). har konstaterat att artikel 6 i Europakonven- tionen innebär ett krav på att den misstänkte som regel ska ges till- gång till en försvarare redan vid det första polisförhöret om det inte kan visas att det, i ljuset av särskilda omständigheter i det enskilda fallet, finns tvingande skäl att begränsa den misstänktes rätt. 1994/95:12 s. 92, 94 och 103 samt RåR 2006:3 s. 29. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … stolen har vidare uttalat att även om det föreligger sådana skäl så får det inte otillbörligt skada den misstänktes rättigheter.85 JO har be- dömt att krav i praktiken innebär att en ung misstänkt måste ha tillgång till någon form av juridiskt biträde innan ett förhör med den unge kan hållas.86 JO har med hänvisning till bl.a. avgöranden i flera beslut riktat kritik mot åkla- gare för att ha genomfört förhör med unga misstänkta utan försva- rare närvarande.87 Läs mer om rätten till biträde nedan och i kapitlet om artikel 40. 40.2.5Anhållande vid misstanke om brott En åklagare får besluta att anhålla den som det finns skäl att häkta, i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. De grundläggande förutsättningarna för att rätten ska få häkta en misstänkt anges i 24 kap. 1–4 §§ RB (se nedan). Om det inte finns fulla skäl till häkt- ning, men den misstänkte är skäligen misstänkt för brottet, får han eller hon anhållas om det är av synnerlig vikt att personen tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. I beslutet ska anges det brott som misstanken avser och grunden för anhållandet. Om det inte längre finns skäl för ett anhållningsbeslut ska åklagaren häva beslutet. (Se 24 kap. 6 och 10 §§ RB.) Ett barn får anhållas endast om det finns synnerliga skäl.88 Frågan om det finns synnerliga skäl bedöms med hänsyn främst till den misstänktes ålder och brottslighetens allvar.89 I Riksåklagarens rikt- linjer för handläggning av ungdomsärenden anges att kravet på syn- nerliga skäl medför att det för frihetsberövande av en ungdom ställs väsentligt högre krav på skälen för frihetsberövande än vad som gäller vid anhållande av en vuxen. Enligt riktlinjerna krävs i princip att det är fråga om brottslighet där straffmätningsvärdet överstiger en månads fängelse. Under denna gräns bör anhållande inte ske. 85Se avgörande i målet Salduz mot (2008) § 55. Se även Yoldaş mot (2010) § 49. 86JO 2012/13 s. 106. JO 2011/12 s. 77, JO 2012/13 s. 106 samt beslut (dnr 3019-2012). 88Detta följer bl.a. av uttalanden av JO och Riksåklagarens riktlinjer. Regeringen har föreslagit att detta uttryckligen ska framgå av lagtext, 23 § LUL. 2019/20:129 s. 44 och 45 samt däri gjorda hänvisningar. Propositionen är under behandling i . 89Jämför rättsfallet NJA 2015 s. 649. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … het med både ett straffvärde som uppgår till fängelse för en vuxen och ett straffmätningsvärde (efter beaktande bl.a. av ungdomsreduktionen) som uppgår till minst sex månaders fängelse finns dock i många fall synnerliga skäl för anhållande om något av de särskilda häktningsskälen föreligger. Åklagaren ska, enligt riktlinjerna, redan i samband med ett beslut om anhållande försöka ordna betryg- gande övervakning som ett alternativ till frihetsberövandet.90 Ett så- dant alternativ kan vara vård enligt LVU, men också vård eller pla- cering på frivillig väg enligt socialtjänstlagen. Av den anledningen ska åklagaren eller polisen, på uppdrag av åklagaren, kontakta för att höra efter om det finns några alternativ till ett frihetsberövande. Läs mer om synnerliga skäl och om betryggande övervakning under avsnittet om häktning. När det gäller frågan hur ett hämtningsbeslut eller anhållningsbeslut ska verkställas har utvecklingscentrum samman- ställt en vägledning för hur åklagaren bör tänka och agera i förhål- lande till barnkonventionen.91 Enligt vägledningen är det angeläget att tänka på tidpunkten för frihetsberövandet. Det kan t.ex. vara lämp- ligt att verkställa ett beslut hemma hos barnet relativt tidigt på mor- gonen innan skolan börjar.92 Det är då större möjlighet att föräld- rarna är kvar hemma vilket är en fördel. Om verkställigheten inte kan ske bör polisen avvakta till eftermiddagen efter det att barnet kommit hem från skolan. Vidare bör polis och åklagare även undvika att verkställa beslut i barnets skola. Det finns dock inte något absolut förbud mot detta förfarande och kan till och med bedömas nödvändigt i brådskande fall. Verkställigheten bör då ske på ett diskret sätt så att den tilldrar sig så lite uppmärksamhet som möjligt. Polisen bör vara civilklädd och använda sig av civil polisbil. Polisen bör kon- takta personal ur skolledningen, vilka kan vara behjälpliga med att leta upp/kalla till sig den person som är misstänkt. Det bör i princip inte förekomma att polisen verkställer ett tvångsmedelsbeslut i ett klass- rum eller i någon annan lokal i skolan där det finns andra elever. Åkla- garen har ett ansvar att i samband med ett tvångsmedelsbeslut ange 90Se RåR 2006:3 s. 20–24. 92Se dock tidsgränserna i 28 kap. 6 § tredje stycket RB. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … ramarna för verkställigheten. I detta sammanhang kan också nämnas att polisen bör tänka på förhörsmiljön för barnet. Den som är ska förvaras i polisarrest endast om det är absolut nöd- vändigt (läs mer nedan under avsnittet om anhållande). I stället är det lämpligt att barnet förvaras under bevakning i ett förhörsrum eller liknande utrymmen. Om inte ett anhållningsbeslut hävs måste åklagaren utan dröjsmål och senast efter anhållningsbeslutet (eller när det verkställ- des, om beslutet meddelats i den misstänktes frånvaro) begära den anhållne häktad. En häktningsförhandling ska utan dröjsmål hållas av domstolen och senast efter att den misstänkte greps (eller anhållningsbeslutet verkställdes). (Se 24 kap. 12 och 13 §§, jämför även 24 kap. 13 a § RB.) Huvudregeln är att den som är anhållen ska tas i förvar (24 kap. 22 § RB). Miljön i en polisarrest har bedömts ofta vara stökig och högljudd med människor som är påverkade av alkohol och droger. Förutom möjligheten till rastpromenad finns det i arresten sällan till- fällen till mänsklig kontakt.93 har i sin rapport insidan beskrivit att barn upplever vistelsen i arresten som om- skakande och starkt ångestfylld.94 Även Häktes- och restriktions- utredningen har påpekat att miljön i arresten kan vara stökig och högljudd. Utredningen har vidare anmärkt att arrestcellerna ofta är slitna och att det vanligtvis endast finns en plastmadrass på golvet eller en säng i rummet.95 För att tydliggöra att barn inte bör placeras i polisarrest har reger- ingen föreslagit en ny paragraf i LUL. Enligt bestämmelsen får den som är gripen eller anhållen och inte har fyllt förvaras i polis- arrest endast när det är absolut nödvändigt (6 a § LUL). Detta inne- bär att placering av ett barn i polisarrest endast bör ske i undantags- 2019/20:129 s. 46. 94Barnombudsmannen, insidan. Barn och ungdomar om tillvaron i arrest och häkte (2013). 95SOU 2016:52 s. 58 och 59. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Enligt förarbetena kan det vara absolut nödvändigt att hålla barn i förvar i polisarrest om det har inträffat en akut eller oförutsedd händelse, t.ex. att barnet uppträder på ett sätt som innebär en fara för barnet eller någon annan. Ett annat exempel är om de andra rum som polisen använder för förvaring av barn, till följd av någon hän- delse som har varit svår att förutse eller påverka, inte kan användas och det inte heller går att hitta någon lämplig alternativ förvarings- plats inom rimligt avstånd. Ytterligare ett exempel är att förvaring under bevakning i förhörsrum eller liknande inte är möjlig, eftersom den personal som finns att tillgå behövs för en annan brådskande in- cident. För att det över huvud taget ska vara aktuellt att hålla ett barn i förvar i polisarrest krävs, enligt förarbetena till förslaget, att det har gjorts särskilda ansträngningar för att finna ett rimligt och lämpligt alternativ, men att sådant saknas.96 Av tidigare föreskrifter och allmänna råd om förvaring av personer i polisarrest följer att barn normalt ska förvaras under bevakning i ett förhörsrum eller liknande. Det kan vidare nämnas att Kriminalvården på uppdrag av på fem orter i landet bedriver arrestverksamhet i anslutning till häkten.97 Ett förvaringsrum i en polisarrest ska enligt förordningen (2014:1108) om utformningen av häkten och polisarrester vara utrustat med sig- nalsystem för att påkalla uppmärksamhet, stol, bord, säng och ut- rymme för förvaring av tillhörigheter. Rum som endast används för förvaring av berusad, våldsam eller sjuk person får enligt samma för- ordning ha annan lämplig inredning. Inredningen i ett förvaringsrum ska om möjligt utformas och förses med sådana skyddsanordningar att den intagne inte kan skada sig själv eller någon annan. Ett förvarings- rum ska, utöver vad som följer av förordningen, vara utrustat med an- ordning som medger reglering av ljusinsläpp samt filt, kudde, , spegel, klocka och radio. Risk för självskadande eller våldsamt bete- ende samt restriktioner kan medföra att avsteg måste göras beträf- fande utrustningen i förvaringsrummet. (Se 3 § förordningen om ut- formningen av häkten och polisarrester, 1 kap. 7 och 8 §§ PMFS 2015:7 och allmänna råd PMFS 2015:7). En intagen i polisarrest ska ha möjlighet att sköta sin per- sonliga hygien och ska få nödvändig utrustning för detta ändamål. Med nödvändig utrustning avses t.ex. handduk, tandborste, tandkräm, 2019/20:129 s. 46, 60 och 61. Propositionen är under behandling i . 97Kriminalvårdens årsredovisning 2019 s. 18 och prop. 2019/20:129 s. 46. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … tvål, schampo, deodorant, rakartiklar och menstruationsskydd. En in- tagen ska också förses med sängkläder samt, vid behov, med kläder och skor. Utrustningen får dock begränsas om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne allvarligt skadar sig själv eller annan. En intagen ska vidare ges möjlighet att ta del av tidningar och annan litte- ratur, om inte restriktioner hindrar det. Tillgången till tidningar eller annan litteratur kan dock inskränkas till följd av praktiska förhållan- den. (Se 3 kap. 2–4 §§ PMFS 2015:7 med tillhörande allmänna råd.) En intagen i arrest som belagts med fängsel för att han eller hon uppträder våldsamt ska hållas under noggrann tillsyn så länge åtgär- den består. Behovet av att använda fängsel på grund av ett våldsamt uppträdande ska prövas fortlöpande så länge åtgärden består. Beslut att belägga en intagen med fängsel eller att anbringa spottskydds- huva fattas av föreståndaren för arresten. Om dennes beslut inte kan avvaktas, får beslutet i stället fattas av den som utför en transport eller som utövar tillsynen över den intagne. Uppgifter om användning av fängsel eller spottskyddshuva ska dokumenteras enligt vad som före- skrivs i föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt 27 och 28 §§ polislagen (1984:387). (Se 5 kap. PMFS 2015:7.) Läs om fler bestämmelser om behandling av anhållna i avsnittet om häktning nedan. En offentlig försvarare ska förordnas för en anhållen eller häktad om denne begär det (21 kap. 3 a § RB). Även om den misstänkte inte be- gär det, ska en offentlig försvarare förordnas i enlighet med bestäm- melserna i LUL. Som framgår ovan ska det göras när barnet är frihets- berövat.98 har uttryckt oro över att barn som frihets- berövas i inte alltid garanteras sina grundläggande rättigheter så snart de berövas sin frihet, t.ex. rätt till försvarare, rätten att bli undersökt av en oberoende läkare och rätten att underrätta en an- hörig eller valfri person, som också påpekats av kommittén mot tor- tyr. har vidare uppmanat att säkerställa att barn som är frihetsberövade får skälen till frihets- 98Se avsnittet om gripande, som hänvisar till 24 § LUL samt prop. 1994/95:12 s. 92, 94 och 103. Se även Riksåklagarens riktlinjer RåR 2006:3 s. 29. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … berövandet och sina rättigheter förklarade för sig på ett sätt som de förstår, i synnerhet rätten att få tillgång till en försva- rare.99 Läs mer om rätten till biträde i kapitlet om artikel 40. Förutsättningar för häktning vid misstanke om brott Reglerna om häktning vid misstanke om brott finns i 24 kap. RB och i LUL. Enligt huvudregeln får en domstol häkta den som på sanno- lika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket det är föreskrivet fäng- else . Det krävs dessutom att det finns risk för att personen undandrar sig lagföring eller straff, försvårar utredningen eller fortsätter sin brottsliga verksamhet.