sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Muntlig handläggning aktualiseras framför allt en- ligt 16 §, i nära anslutning till att ett förvarsbeslut har verkställts. En ny prövning av ett beslut om förvar ska alltid föregås av en muntlig förhandling. I sådana fall är det den myndighet som ska göra den nya prövningen som ska hålla den muntliga förhandlingen. Hänvis- ningen till 6 kap. innebär att under den muntliga handläggningen ska de omständigheter som behöver klarläggas i ärendet närmare utre- das. Utlänningen ska enligt 6 kap. 2 § få redogöra för sin inställning och uttala sig om sådant som han eller hon anser är av intresse för det som påstås i ärendet. Om den muntliga handläggningen har for- men av muntlig förhandling ska enligt 6 kap. 3 § utlänningen dess- utom höras. Det kan även bli aktuellt att höra andra personer vid förhandlingen, om den myndighet som ska hålla den bestämmer det. Syftet är att utlänningen ska kunna föra fram sina synpunkter. Om det skulle visa sig att det inte längre finns skäl för förvarsbeslutet ska det enligt 14 § upphävas. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen, innehåller en regel om muntlig handläggning efter verkställighet av beslut om förvar. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.4.9. Om ett beslut om förvar inte har föregåtts av muntlig handlägg- ning, ska enligt första stycket sådan handläggning genomföras så snart som möjligt efter det att beslutet har verkställts. Det finns alltså ingen skyldighet att ha muntlig handläggning innan det fattas ett be- slut om förvar. Kravet innebär endast att muntlig handläggning ska genomföras i någon form när förvarsbeslutet har verkställts. Den muntliga handläggningen behöver inte ha formen av en muntlig för- handling. Även andra former av muntlighet är tillräckligt. Det vik- tiga är att utlänningen får tillfälle att muntligen framföra sina syn- punkter till den behöriga myndigheten. Av andra stycket framgår att muntlig handläggning inte behöver genomföras när regeringen är behörig myndighet. Det krävs inte hel- ler muntlig handläggning när ett interimistiskt beslut om förvar har verkställts. Ett sådant beslut är kortvarigt, eftersom det snabbt ska prövas av den behöriga myndigheten. Om det interimistiska beslutet fastställs och det är eller Säkerhetspolisen som är behörig myndighet tillämpas första stycket. Paragrafen innehåller regler om muntlig förhandling inför den behö- riga myndighetens nya prövning av ett beslut om förvar. Den mot- svarar delvis hänvisningen i 5 § i den nuvarande lagen till 10 kap. 11 § första stycket utlänningslagen (2005:716). Paragrafen behandlas i av- snitt 8.4.9. Varje ny prövning av ett beslut om förvar ska föregås av en munt- lig förhandling. Hur ofta för- handling ska hållas – eller – beror på om det finns ett verkställbart beslut om utvisning, se kommenta- ren till 12 §. Vid den muntliga förhandlingen ska enligt 15 §, som hänvisar till 6 kap. 3 §, utlänningen höras. Även andra personer kan komma att höras, normalt efter beslut av den myndighet som ska hålla förhandlingen. Paragrafen behandlar muntlig förhandling i förvarsfrågan i ett ärende som handläggs av regeringen. Den motsvarar 13 c § i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.4.9. Varje ny prövning av ett beslut om förvar ska, som framgår av 17 §, föregås av en muntlig förhandling. Det gäller även när det är regeringen som är behörig myndighet. Enligt första stycket är det då Migrationsöverdomstolen som ska hålla den muntliga förhandling- en. Domstolen ska kalla parterna och vidta de åtgärder som behövs med anledning av förhandlingen. Det är ansvarigt statsråd, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, som beslutar om muntlig för- handling. I andra och tredje styckena anges hur den muntliga förhandlingen vid Migrationsöverdomstolen ska gå till. De allmänna bestämmel- serna om muntlig handläggning i 6 kap. gäller inte där. Vid förhand- lingen ska utlänningen höras. får bestämma att också andra personer ska höras vid den muntliga förhandlingen. En representant för ska alltid närvara vid förhand- lingen. Utlänningen ska få redogöra för sin inställning och uttala sig om sådant som han eller hon anser är av intresse för det som påstås i ärendet. Det framgår av 6 kap. 6 § att Migrationsöverdomstolen kan bestå av en lagfaren ledamot när den på uppdrag håller muntlig förhand- ling enligt förevarande paragraf. Verkställighet av beslut om förvar I paragrafen regleras vem som ansvarar för att ett beslut om förvar verkställs. Den motsvarar 8 a § första stycket i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.4.11. I första stycket anges att Säkerhetspolisen är den myndighet som har ansvaret för att ett beslut om förvar blir verkställt. Enligt andra stycket får Säkerhetspolisen ge i uppdrag att verkställa ett förvarsbeslut. Det kan t.ex. vara aktuellt om utlänningen tillfälligt ska placeras i en polisarrest under förvars- tiden. Säkerhetspolisen kan vidare behöva hjälp med att eftersöka, omhänderta och transportera en utlänning till t.ex. ett häkte, när det har fattats ett beslut om att utlänningen ska tas i förvar. I paragrafen anges var en vuxen utlänning som är tagen i förvar ska placeras och vilka regler som gäller för behandlingen av honom eller henne. Paragrafen, som delvis motsvarar 8 a § andra och tredje styckena i den nuvarande lagen, behandlas i avsnitt 8.4.11. En utlänning som har fyllt som tas i förvar ska enligt första stycket placeras i en kriminalvårdsanstalt eller i ett häkte. En sådan utlänning får bara tillfälligt förvaras i en polisarrest. I vissa fall kan det dock vara nödvändigt att placera en utlän- ning som hålls i förvar i en polisarrest. Det kan t.ex. vara fallet i av- vaktan på vidare transport eller att Kriminalvården kan anvisa en häktesplats. Om det på grund av att utlänningen utgör en akut säker- hetsrisk brådskar att beröva utlänningen friheten och det inte finns tillgång till någon häktes- eller anstaltsplats i närheten av där utlän- ningen anträffas kan det också bli aktuellt att utlänningen tillfälligt placeras i en polisarrest. I andra stycket anges att häkteslagen (2010:611) gäller i tillämpliga delar för hur en utlänning som har placerats i en kriminalvårdsan- stalt, ett häkte eller en polisarrest ska behandlas. Av den följer bl.a. att utlänningen ska behandlas med respekt för sitt människovärde (1 kap. 4 § häkteslagen). Utlänningen ska också ges möjlighet att vistas tillsammans med andra och att vistas utomhus (2 kap. 5 och 7 §§ häkteslagen). Han eller hon ska också få utöva sin religion (2 kap. 10 § häkteslagen) och få ta emot besök och stå i förbindelse med andra personer genom elektronisk kommunikation (3 kap. 1 och 4 §§ häkteslagen). Om det är möjligt ska utlänningen även beredas lämplig sysselsättning under förvarsti- den (2 kap. 6 § häkteslagen). Utöver vad som följer av häkteslagen ska utlänningen beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. I paragrafen regleras var barn som hålls i förvar ska placeras och vilka regler som gäller för behandlingen av dem. Paragrafen motsvarar del- vis 8 a § andra stycket i den nuvarande lagen. Den behandlas i av- snitt 8.4.13. I första stycket föreskrivs ett förbud mot att placera en utlänning som inte har fyllt i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Barn som hålls i förvar ska alltid placeras i Migrations- verkets förvarslokaler. har då ansvaret för hur bar- net behandlas . Av andra stycket framgår att den behandlingen styrs av reglerna i 11 kap. utlänningslagen (2005:716). De innebär bl.a. att barn ska ges möjlighet till lek och aktiviteter som är lämpliga utifrån barnets ålder. En utlänning som hålls i förvar i förvarslo- kaler ska också bl.a. ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakter med personer utanför lokalen. Om det är nödvän- digt med hänsyn till säkerheten, får ett besök övervakas. Genom en ändring i 11 kap. 7 § utlänningslagen är det i fortsättningen möjligt att avskilja ett barn som hålls i förvar enligt förevarande lag, om det är nödvändigt för ordningen och säkerheten i lokalen. Förbudet mot att placera barn i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisar- rest gäller även när ett barn har avskilts från andra utlänningar som hålls i förvar. Förvarsbeslut upphör efter utresa Paragrafen behandlar förvarsbesluts giltighet när utlänningen lämnar . Den har ingen motsvarighet i den nuvarande lagen. Paragra- fen behandlas i avsnitt 8.4.12. I paragrafen föreskrivs att ett förvarsbeslut upphör att gälla när utlänningen lämnar . Det innebär bl.a. att om ett verkställig- hetsförsök avbryts efter det att utlänningen har lämnat , mås- te ett nytt förvarsbeslut meddelas av den myndighet som är behörig i frågor om förvar. Det förutsätter givetvis att det fortfarande finns behov av att hålla utlänningen i förvar. Ett sådant förvarsbeslut ska sedan i vanlig ordning prövas på nytt inom föreskriven tid för att fortsätta att gälla, se kommentaren till 12 §. Den myndighet som har genomfört verkställighetsförsöket kan enligt 8 § interimistiskt be- sluta om förvar. För alla beslut om tvångsåtgärder enligt detta kapitel gäller propor- tionalitetsprincipen, se kommentaren till 1 kap. 8 §. Vad som avses med uppsikt Paragrafen förklarar innebörden av uppsikt. Den motsvarar delvis hänvisningen i 5 § i den nuvarande lagen till 10 kap. 8 § utlännings- lagen (2005:716) och behandlas i avsnitt 9.2.1. Uppsikt har en delvis annan innebörd enligt denna lag än enligt utlänningslagen. I första stycket anges det förbud och de skyldigheter som en utlänning kan åläggas att följa i ett beslut om uppsikt. Be- greppet uppsikt kan enligt punkten 1 innefatta ett förbud för utlän- ningen att lämna ett visst område som utlänningen normalt vistas i. Ett sådant vistelseområde kan avse exempelvis en eller flera kommu- ner eller ett län. Hur vistelseområdet ska anges och vad ett uppsikts- beslut i övrigt ska innehålla framgår av kommentaren till 5 §. Ett be- slut om uppsikt kan enligt punkten 2 innebära att utlänningen är skyldig att på vissa tider anmäla sig hos . Upp- siktsbeslutet kan enligt punkten 3 också innebära en skyldighet för utlänningen att lämna ifrån sig sitt pass eller annan identitetshand- ling till . Skyldigheterna enligt punkterna 2 och 3 kan – i motsats till vad som gäller enligt utlänningslagen – inte full- göras hos . Det framgår av 5 §. I andra stycket föreskrivs att förbudet och skyldigheterna i första stycket får förenas. Av det följer att anmälningsskyldighet kan kom- bineras med en förpliktelse för utlänningen att lämna ifrån sig sitt pass eller annan identitetshandling. Ett förbud för utlänningen att lämna vistelseområdet kan också förenas med en skyldighet för ho- nom eller henne att anmäla sig och att lämna ifrån sig sitt pass, eller någon av skyldigheterna. Det finns inget krav på att förbudet och skyldigheterna ska förenas. Uppsikten kan därför innebära enbart ett förbud för utlänningen att lämna vistelseorten eller bara att han eller hon ska anmäla sig hos . Däremot torde det, med hänsyn till den kategori av utlänningar som omfattas av lagen, bli ovanligt att uppsiktsbeslutet endast innebär att utlänningen ska lämna ifrån sig sitt pass eller annan identitetshandling. Det skulle emellertid i något fall kunna tänkas vara tillräckligt vid uppsikt över barn. Förutsättningar för att ställa en utlänning under uppsikt I paragrafen anges de materiella förutsättningarna för att ställa en utlänning under uppsikt. Den motsvarar delvis 8 § andra stycket i den nuvarande lagen och behandlas i avsnitt 9.2.2 och 9.2.3. En utlänning som har fyllt får enligt första stycket ställas un- der uppsikt om förutsättningarna för förvar i 3 kap. 1 och 2 §§ är uppfyllda. Om utlänningen inte har fyllt gäller i stället enligt andra stycket att förutsättningarna för att ta en sådan utlänning i för- var enligt 3 kap. 1 och 3 §§ ska vara uppfyllda. För ett beslut om upp- sikt krävs alltså i båda fallen att utlänningen i stället hade kunnat tas i förvar, se vidare kommentaren till de paragraferna. Vid bedömningen av om en utlänning ska ställas under uppsikt ska också vägas in om åtgärden är proportionerlig i förhållande till det ingrepp som åtgärden innebär för honom eller henne. Det all- männas intresse av att utlänningen står under uppsikt ska alltså stäl- las mot de svårigheter som uppsikten medför för utlänningen att t.ex. resa inom landet och sköta sitt vardagsliv. Uppsikt är generellt sett betydligt mindre ingripande för den enskilde än förvar och kan väljas i stället för fortsatt förvar om ett frihetsberövande är proportionerligt. Vem som får besluta om uppsikt Paragrafen reglerar vem som får besluta om uppsikt. Den motsvarar delvis 9 b och c §§ i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i av- snitt 9.2.4. Enligt första stycket får beslut om uppsikt meddelas av den myn- dighet som är behörig att besluta om förvar enligt 3 kap. 5 §, om inte annat anges i andra stycket. är behörig myndighet, om ingen annan är det. Regeringen är behörig när den handlägger ett överklagande av ett beslut om utvisning. Säkerhetspolisen är behörig att besluta om uppsikt under verkställighetsstadiet. I kommentaren till den paragrafen utvecklas vilken myndighet som är behörig. Säkerhetspolisens beslut om uppsikt som inte är interimistiska och beslut får enligt 7 kap. 10 § överklagas till Migra- tionsöverdomstolen. När domstolen prövar ett överklagat beslut om förvar får den besluta om uppsikt i stället. Andra stycket reglerar ansvarigt statsråds respektive regeringens rätt att besluta om uppsikt när regeringen är behörig myndighet. Det ankommer då som huvudregel på ansvarigt statsråd att besluta i frå- gor om uppsikt. Regeringen får normalt inte besluta att en utlänning ska ställas under uppsikt eller att ett uppsiktsbeslut ska fortsätta att gälla. När regeringen beslutar om utvisning av en utlänning som står under uppsikt får dock regeringen besluta att utlänningen fortsatt ska stå under uppsikt. Regeringen får vidare alltid upphäva ett upp- siktsbeslut när den är behörig myndighet. Om ett statsråd har beslu- tat om uppsikt kan utlänningen få frågan prövad av Högsta förvalt- ningsdomstolen, vilket framgår av 7 kap. 12 §. Interimistiska beslut om uppsikt Paragrafen behandlar Säkerhetspolisens möjlighet att ställa en utlän- ning under uppsikt innan ett utvisningsärende har inletts hos Migra- tionsverket. Den motsvarar delvis 9 § i den nuvarande lagen och be- handlas i avsnitt 9.2.5. Det måste finnas materiella förutsättningar för uppsikt enligt 2 §, som i sin tur hänvisar till förutsättningarna för förvar i 3 kap. 1–3 §§, när Säkerhetspolisen beslutar om uppsikt innan den enligt 2 kap. 2 § har ansökt om att utlänningen ska utvisas. Om Säkerhetspolisen har fattat ett interimistiskt beslut om uppsikt ska den genast anmäla det till . Verket ska pröva om beslutet ska fort- sätta att gälla. Se kommentaren till 3 kap. 7 § om vad det innebär. Innehållet i ett beslut om uppsikt Paragrafen reglerar innehållet i ett beslut om uppsikt. Den motsvarar delvis hänvisningen i 5 § i den nuvarande lagen till 10 kap. 8 § utlän- ningslagen (2005:716). Paragrafen behandlas i avsnitt 9.2.6. I ett beslut om uppsikt ska det enligt första stycket anges de villkor som gäller för uppsikten. Beslutet kan bestå i ett eller flera moment. Om utlänningen i uppsiktsbeslutet förbjuds lämna ett visst område ska det i beslutet anges vilket område utlänningen inte får lämna. Förbudet kan t.ex. gälla en eller flera kommuner. Ska utlänningen inom ramen för ett uppsiktsbeslut ha anmälningsskyldighet ska det framgå av beslutet hur ofta utlänningen ska anmäla sig och på vilken ort. Skyldigheten ska alltid fullgöras hos . Det finns visserligen möjlighet för beslutsfattaren att låta Säkerhetspoli- sen ange de närmare villkoren, t.ex. adressen där skyldigheten ska fullgöras och tidpunkten, men omfattningen av skyldigheten ska all- tid framgå av uppsiktsbeslutet. Om uppsikten innebär att utlän- ningen ska lämna ifrån sig sitt pass eller annan identitetshandling ska det anges vilken handling som ska lämnas in och att det ska göras till . Ett beslut om uppsikt ska enligt andra stycket alltid delges utlän- ningen, för att få verkan mot honom eller henne. Det gäller även in- terimistiska beslut om uppsikt. Delgivningslagen (2010:1932) ska tillämpas. Syftet med delgivningen är att det inte ska råda någon tve- kan om att utlänningen har fått information om vad han eller hon är förbjuden eller skyldig att göra enligt beslutet. Om en utlänning som hålls i förvar överklagar ett utvisningsbe- slut kan regeringen genom ansvarigt statsråd besluta att utlänningen i stället ska ställas under uppsikt. Ansvarigt statsråd ska då ange vill- koren för uppsikten. Statsrådet får dock, enligt tredje stycket, uppdra åt Säkerhetspolisen att ange de närmare villkoren för uppsikten. Omfattningen av skyldigheten ska dock alltid bestämmas av den som beslutar om uppsikt. Att låta Säkerhetspolisen bestämma vill- koren kan bli aktuellt t.ex. om statsrådet inte har ett tillräckligt un- derlag i fråga om vilka närmare villkor som bör gälla för uppsikten. Om statsrådet t.ex. bestämmer att anmälningsskyldigheten ska full- göras kan han eller hon uppdra åt Säkerhetspoli- sen att ange vilka veckodagar och som skyldigheten ska fullgöras. Likaså kan statsrådet ange att anmäl- ningsskyldigheten ska fullgöras i eller och uppdra åt Säkerhetspolisen att ange på vilken adress som det ska göras. Migrationsöverdomstolen har samma möjlighet att när en utlänning överklagar ett beslut om förvar ersätta det med ett beslut om upp- sikt. Domstolen kan då t.ex. ge Säkerhetspolisen i uppdrag att ange de närmare villkoren för hur skyldigheten för utlänningen att anmäla sig ska fullgöras. Migrationsöverdomstolen kan, om ett beslut om uppsikt överklagas, även ändra villkoren för uppsikten, t.ex. hur ofta utlänningen ska anmäla sig. När beslutar om upp- sikt och bestämmer att utlänningen inom ramen för den exempelvis ska vara skyldig att anmäla sig hos kan verket, på samma sätt som Migrationsöverdomstolen och ansvarigt statsråd, uppdra åt Säkerhetspolisen att ange närmare var och när skyldig- heten ska fullgöras. Paragrafen reglerar hanteringen av handlingar som har lämnats till inom ramen för ett uppsiktsbeslut. Den har ingen motsvarighet i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i av- snitt 9.2.1. Ett beslut om uppsikt kan, som framgår av 1 §, innebära att ut- länningen ska lämna ifrån sig sitt pass eller en annan identitetshand- ling. Skyldigheten ska fullgöras hos . När utlän- ningen har lämnat över handlingen ska lämna den vidare till Säkerhetspolisen. Det ska göras utan dröjsmål. Om det inte längre finns skäl för Säkerhetspolisen att ha kvar handlingen, ska myndigheten återlämna den till utlänningen. Det gäller t.ex. när ett beslut om uppsikt upphävs. Detsamma gäller när uppsiktsbeslutet upphör att gälla enligt 13 § därför att utlänningen lämnar landet. Om det finns någon annan rättslig grund för Säkerhetspolisen att omhänderta handlingen, t.ex. enligt 5 kap. 25 §, kan dock myndig- heten fatta beslut om det, i stället för att återlämna handlingen till utlänningen. Ny prövning av beslut om uppsikt m.m. Paragrafen anger när ett beslut om uppsikt ska prövas på nytt för att inte upphöra att gälla. Den motsvarar hänvisningen i 5 § i den nuva- rande lagen till 10 kap. 9 § andra och tredje styckena och 10 § utlän- ningslagen (2005:716). Paragrafen behandlas i avsnitt 9.2.7. Enligt första stycket ska ett beslut om uppsikt prövas på nytt . Ny prövning ska sedan göras var sjätte månad så länge utlänningen står under uppsikt. Vem som ska göra den nya pröv- ningen regleras i 3 §. Det är alltså samma myndigheter som är behö- riga att ställa en utlänning under uppsikt som ska pröva ett beslut om uppsikt på nytt. Det kan emellertid, beroende på omständighe- terna, vara en annan myndighet än den som har fattat det ursprung- liga beslutet om uppsikt som är behörig att pröva det på nytt. När regeringen är behörig myndighet att pröva ett uppsiktsbeslut på nytt får endast ansvarigt statsråd, inte regeringen, besluta om fortsatt uppsikt. I andra stycket anges att ett beslut om uppsikt upphör att gälla, om en ny prövning inte har gjorts inom föreskriven tid. En ny prövning av ett beslut om uppsikt ska som regel föregås av en muntlig förhandling. Det framgår av 11 § andra stycket. I paragrafen regleras Säkerhetspolisens möjlighet att inskränka be- slut om uppsikt och att medge tillfälliga lättnader i sådana beslut. Den saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Paragrafen behand- las i avsnitt 9.2.10. Säkerhetspolisen får besluta om inskränkningar i ett beslut om uppsikt eller medge tillfälliga lättnader i ett sådant beslut. En förut- sättning är att förhållandena har förändrats. Tillfällig lättnad kan t.ex. behövas om utlänningen har blivit sjuk och därför tillfälligt inte kan anmäla sig i enlighet med uppsiktsbeslutet. Utlänningen kan också ha fått ett tillfälligt arbete på en annan ort och därför vilja an- mäla sig till någon annanstans. Ett annat exempel kan vara att utlänningen har fått en operationstid på annan ort och av den anledningen behöver lämna det vistelseområde som han eller hon annars är förbjuden att lämna. Om utlänningen som ett led i ett uppsiktsbeslut har lämnat in sitt pass till kan utlänningen tillfälligt behöva få tillbaka det för att kunna få ett nytt pass. Paragrafen ger inte Säkerhetspolisen någon rätt att besluta att uppsikten ska upphöra. Det regleras i stället i 10 §. Däremot kan Säkerhetspolisen t.ex. inskränka antalet dagar som utlänningen be- höver anmäla sig om förhållandena har ändrats så att det är motive- rat. Om det beslutas om en inskränkning eller en tillfällig lättnad i ett beslut om uppsikt gäller alltjämt uppsiktsbeslutet i övriga delar. Det innebär att om en utlänning t.ex. tillfälligt får tillbaka sitt pass ska han eller hon fortsätta att anmäla sig hos om det ingår i uppsiktsbeslutet. Ett annat exempel kan vara att om en utlänning tillåts att lämna det vanliga vistelseområdet för att t.ex. ge- nomgå en läkarundersökning har han eller hon inte rätt att anmäla sig på polisstationen på den orten, om det inte innefattas av det ur- sprungliga uppsiktbeslutet eller den tillfälliga ändringen. Skyldighet att ompröva eller upphäva beslut om uppsikt Paragrafen anger när ett beslut om uppsikt ska omprövas. Den mot- svarar i sak 9 a § andra stycket i den nuvarande lagen. Paragrafen be- handlas i avsnitt 9.2.7. Den som beslutar om utvisning av en utlänning som står under uppsikt ska också ompröva uppsiktsbeslutet i samband med att ut- visning beslutas. Det gäller såväl när som regering- en beslutar om utvisning av en utlänning som står under uppsikt. När regeringen beslutar om utvisning får den enligt 3 § andra stycket besluta att utlänningen fortsatt ska stå under uppsikt. Regeringen får även besluta att uppsiktsbeslutet ska upphävas. Om omprövningen av uppsiktsbeslutet leder till att uppsikten ska bestå, är det sedan den myndighet som är behörig enligt 3 § som ska pröva beslutet på nytt från omprövningsbeslutet, se kommentaren till 7 §. I paragrafen föreskrivs att den behöriga myndigheten är skyldig att upphäva ett beslut om uppsikt om det inte längre finns skäl för uppsikten. Paragrafen, som motsvarar hänvisningen i 5 § i den nuva- rande lagen till 10 kap. 9 § fjärde stycket utlänningslagen (2005:716), behandlas i avsnitt 9.2.7. Det kan bero på olika omständigheter att det inte längre finns skäl för ett beslut om uppsikt. Det kan t.ex. vara fråga om att det inte längre anses vara proportionerligt att ha utlänningen under upp- sikt. Paragrafen innebär att den som ansvarar för uppsiktsfrågan är skyldig att löpande ta ställning till om det fortfarande finns skäl för uppsikt. I paragrafen regleras vem som ansvarar för muntlig handläggning om sådan ska genomföras och skyldigheten att hålla muntlig förhandling inför ny prövning av ett beslut om uppsikt.