sou · H8B357 · 2020-10-08 00:00:00 — På det sätt som närmare bestäms i avgörandet i ärendet får den som med- delats besöksförbud inte träffa den person som förbudet avses skydda eller på annat sätt kontakta denna eller göra försök därtill (normalt be- söksförbud), om inte något annat följer av 4 mom. Det är likaså för- bjudet att följa efter och iaktta den person som förbudet avses skydda. Utöver vad som föreskrivs i 1 mom. skall en person som meddelats besöksförbud avseende gemensam bostad avlägsna sig från den gemen- samma bostaden, och får inte återvända till den. Om det finns skäl att anta att ett besöksförbud enligt 1 mom. inte är tillräckligt för att avvärja hotet om brott eller trakasserierna eller att ett besöksförbud enligt 2 mom. inte är tillräckligt för att avvärja hotet om brott, kan besöksförbudet utvidgas till att också gälla vistelse i närheten av den stadigvarande bostaden, fritidsbostaden, arbetsplatsen eller ett med dessa jämförbart särskilt angivet ställe där den person vistas som förbudet avses skydda (utvidgat besöksförbud). Besöksförbudet gäller inte kontakter för vilka det finns en saklig grund och som är uppenbart nödvändiga. Besöksförbud får begäras av den person som känner sig hotad eller trakasserad eller av en åklagar-, polis- eller socialmyndighet. Begäran kan vara skriftlig eller muntlig. (5 §.) Beslut om besöksförbud meddelas av tingsrätten (4 §). Besöksförbud kan meddelas att gälla under högst eller, om det gäller gemensam bostad, . Ett förbud kan dock förlängas. Ett vanligt besöksförbud kan förlängas i högst . Ett besöksförbud avseende gemensam bostad kan förlängas . Förlängning kan begäras innan det föregående förbudet har upphört att gälla. (7 §.) I 11 § finns bestämmelser om tillfälliga besöksförbud: Besöksförbud kan även meddelas tillfälligt. Beslut om tillfälligt besöks- förbud fattas av en anhållningsberättigad tjänsteman. Beslutet kan också fattas av domstol. En anhållningsberättigad tjänsteman kan på tjänstens vägnar meddela tillfälligt besöksförbud, om den som förbudet avses skydda har ett så uppenbart behov av skydd att det förutsätter att förbudet meddelas och om det av vad som har framgått i ärendet kan dras slut- satsen att den som förbudet avses skydda, på grund av rädsla för den mot vilken förbudet avses gälla eller av andra orsaker inte själv förmår begära besöksförbud. Innan ett ärende som gäller tillfälligt besöksförbud avgörs skall både den person mot vilken förbudet avses gälla och den person som för- budet avses skydda ges tillfälle att bli hörda. Ärendet kan dock avgöras utan att den som har del i saken hörs, om det är uppenbart att begäran är ogrundad eller om den person mot vilken förbudet avses gälla inte kan anträffas. Beslut om tillfälligt besöksförbud får inte överklagas särskilt. På finns i den här delen aktuella bestämmelser i lög (nr. 23.júní 2011) um nálgunarbann og brottvísun af heimili. Nálgunarbann är ett förbud för en person att besöka viss plats eller område eller att förfölja, besöka eller på annat sätt kontakta en annan person (1 § i ovan angiven lag). Ett sådant förbud kan meddelas om det finns en grundad miss- tanke om att den misstänkt har begått ett brott mot eller på annat sätt stört skyddspersonens fred eller om det finns en risk för en så- dan kränkning (4 §). Förvisning kräver att det finns en grundad misstanke om allvarlig brottslighet (5 §). Enligt 6 § gäller ett särskilt starkt proportionalitetskrav vid beslut om förvisning från hemmet. Det anges i så fall uttryckligen som ett krav att målet inte kan nås med något mindre ingripande medel. Ansökan kan ske av den utsatta personen eller en vårdnadshavare. Ansökan görs hos polisen. Polischefen kan också ta eget initiativ till ett ärende om nálgunarbann eller brottvísun. (3 §.) Nálgunarbann meddelas , inte i taget. För- längning kräver ett nytt beslut och att rekvisiten är upp- fyllda. Brottvísun gäller , inte i taget. Förlängning kräver ett nytt beslut och att rekvisiten är uppfyllda. (7 §.) Besöksförbud infördes i norsk lagstiftning . Insti- tutet har därefter reviderats . Den nuvarande norska motsvarigheten till det – forbud mot kontakt – regleras i 10 kap. straffeloven, som handlar om ”[r]ettighets- tap”, dvs. förlust av rättighet. I 56 § beskrivs rettighetstap allmänt på följande sätt: Den som har begått en straffbar handling som viser at vedkommende er uskikket til eller kan misbruke en , virksomhet eller aktivitet, kan, når allmenne hensyn tilsier det, a)fratas stillingen, eller b)fratas retten til for fremtiden å ha en eller utøve en virk- somhet eller aktivitet. Rettighetstapet kan begrenses til forbud mot å utøve visse funksjoner som ligger til stillingen eller virksomheten, eller til påbud om å utøve virksomheten eller aktiviteten på bestemte vilkår. Den som er fratatt retten til å utøve en virksomhet, kan heller ikke fore- stå slik virksomhet for andre eller la andre forestå slik virksomhet for seg. Den skyldige kan pålegges å gi fra seg et dokument eller en annen gjenstand som har tjent som bevis for den tapte rettigheten. Rettighetstap etter bestemmelsen her kan ilegges som eneste straff hvis det ikke er fastsatt en minstestraff på fengsel for handlingen. Forbud mot kontakt regleras mer specifikt i 57 §: Den som har begått en straffbar handling, kan ilegges kontaktforbud når det er grunn til å tro at vedkommende vil a)begå en straffbar handling overfor en annen person, b)forfølge en annen person, eller c)på annet vis krenke en annens fred. Kontaktforbudet kan gå ut på at den forbudet retter seg mot, forbys a)å oppholde seg i bestemte områder, eller b)å forfølge, besøke eller på annet vis kontakte en annen person. Er det nærliggende fare for en handling som nevnt i første ledd bokstav a, kan den skyldige forbys å oppholde seg i sitt eget hjem. Kontaktforbudet kan begrenses på nærmere angitte vilkår. Dersom det anses nødvendig for at kontaktforbudet skal bli overholdt, kan retten bestemme at den kontaktforbudet retter seg mot, skal ilegges elektronisk kontroll i hele eller deler av perioden kontaktforbudet gjelder for. Slik kontroll kan bare omfatte registrering av opplysninger om at den domfelte beveger seg innenfor områder omfattet av kontaktforbudet, opplysninger om at den domfelte beveger seg i nærheten av fornærmede, og opplysninger om uteblitte signaler fra kontrollutstyret. Domfelte plikter å yte den bistand og å følge de instruksjoner som gis av politiet og som er nødvendig for å gjennomføre kontrollen. Kongen kan gi nærmere regler om gjennomføringen av elektronisk kontroll, herunder om behand- ling av personopplysninger i forbindelse med slik kontroll. Rettighetstap etter bestemmelsen her kan ilegges som eneste straff hvis det ikke er fastsatt en minstestraff på fengsel for handlingen. Ett allmänt proportionalitetskrav gäller vid beslutsfattande om kon- taktförbud.3 Förbudets varaktighet regleras i 58 §: Et rettighetstap trer i kraft den dag dommen eller forelegget er endelig. Rettighetstap etter § 56 første ledd bokstav b og § 57 ilegges for en be- stemt tid inntil , eller når særlige grunner tilsier det, . Elektronisk kontroll kan likevel ikke ilegges . Verv som medlem av kommunestyre, fylkesting eller kan bare fratas for valgperioden. Forbud mot opphold i eget hjem, jf. § 57 tredje ledd, kan bare ilegges for en bestemt tid inntil . Rettighetstap som nevnt i annet ledd kan etter prøves på ny av ting- retten. Påbud om elektronisk kontroll kan etter 6 måneder prøves på ny av tingretten. Begjæringen fremsettes for påtalemyndigheten, som for- bereder saken for retten. Straffeprosessloven § 222 a åttende ledd annet og tredje punktum gjelder tilsvarende ved fornyet prøving av kontakt- forbud og påbud om elektronisk kontroll. Rettens avgjørelse treffes ved kjennelse. Opprettholdes rettighetstapet helt eller delvis, kan saken ikke prøves på ny før etter . Opprettholdes et påbud om elektronisk kon- troll, kan påbudet ikke prøves på ny før etter 6 måneder. Fristen for rettighetstapet og for adgangen til å begjære ny prøving etter tredje ledd løper ikke i lovbryteren soner frihetsstraff eller unndrar seg fullbyrdingen av slik straff. Tingretten i den rettskrets et kontaktforbud gjelder, kan på begjæring fra påtalemyndigheten og av hensyn til den eller de personene som skal beskyttes av forbudet, endre innholdet i kontaktforbudet, jf. § 57 annet ledd. Tredje ledd tredje og femte punktum og straffeprosessloven § 222 a åttende ledd annet og tredje punktum gjelder tilsvarende. Rettighetstap kan kombineras med andra påföljder (59 §). Det norska systemet för elektronisk övervakning av kontaktförbud, Omvendt voldsalarm (), påminner om det svenska. Den elek- troniska övervakningen kan avse hela eller delar av kontaktförbuds- perioden. Den norska kriminalvården – Kriminalomsorgen – sköter övervakningen och på- och avbojning. Kriminalvården har också ett särskilt ansvar för att arbeta förebyggande i ärenden där det finns en förhöjd risk för framtida överträdelser och bistår polisen med teknisk kompetens. I övrigt är det polisen som har ansvar för systemet och de larm som överträdelser ger upphov till.4 3Se och , Besöksförbud i . En studie av ländernas lagstift- ningar och tillämpning, TemaNord 2009:539 s. 48. 4Se Ds 2017:1 s. 40 f. Utredningens uppdrag handlar huvudsakligen om att lägga fram ett förslag till utformning av en ny brottstyp som uttryckligen ska ta sikte på hedersrelaterat våld och förtryck. Vårt arbete i den delen inne- fattar främst juridiskt-tekniska avvägningar mot bakgrund av de straff- rättsteoretiska principer som ligger till grund för straffsystemet.1 Vi ska analysera och ta ställning till om det bör införas en särskild straff- bestämmelse, med en egen brottsbeteckning, som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterat våld och förtryck, lämna förslag på en sådan regler- ing oavsett ställningstagande när det gäller frågan om ett särskilt hedersbrott bör införas och – om det bedöms ändamålsenligt – lämna förslag på hur ett effektivare straffrättsligt skydd mot hedersrelate- rat våld och förtryck kan åstadkommas på något annat sätt.2 Frågan i denna del är alltså hur hedersrelaterat våld och förtryck kan motverkas med hjälp av straffrättslig reglering. Att det är ange- läget att ta krafttag mot hedersrelaterat våld och annat sådant för- tryck framgår redan av direktiven. Vi har inte uppfattat det som en central uppgift för utredningen att med någon närmare grad av pre- cision avgöra hur pass omfattande problematiken är. En viss överblick över hur begreppet hedersrelaterat våld och förtryck används och hur omfattande problematiken är behövs som beslutsunderlag. Vi har därför undersökt vilka definitioner som förekommer och samman- ställt viss statistik beträffande hedersrelaterade kränkningar av olika slag. Dessa frågor behandlas i avsnitt 6.2 respektive 6.3. Våra slutsatser ut- ifrån nämnda undersökningar finns i avsnitt 6.4. 1De teoretiska utgångspunkterna för våra överväganden och förslag behandlas i avsnitt 7. 2Se avsnitt 2.1. 6.2Vad är hedersrelaterat våld och förtryck? Som nämnts i avsnitt 3.2.1 definieras heder i utgiven av som ”anseende som grundas på erkänt goda karaktärsegenskaper enligt vissa (ofta traditionella normer)”.3 En hedersman är enligt samma ordbok en ”pålitlig och hygglig person”.4 förekommer hedersbegreppet som en komponent i sam- mansättningar som avser de mest avskyvärda företeelser, bl.a. allvar- liga brottsliga gärningar. Det är därför viktigt att skilja mellan olika bemärkelser av heder. Hedersvåld är ett begrepp som har förekommit i den allmänna debatten i . Morden – som i den offentliga debatten har omnämnts som hedersmord – på 1996, Pela 1999, 2002 och 2005 har diskuterats ingående i bl.a. massmedia. I dessa fall rörde det sig alltså om vad som beskrevs som hedersrelaterat uppsåtligt dödande. I takt med att frågan har fått mer uppmärksamhet har det också kon- staterats att det finns en rad andra former av våld och annat förtryck som utövas i hederns namn. Enligt den citerade ordboken är ett hedersmord ett ”mord som begås på grund av (upplevd) kränkning av ngns heder enl. de nor- mer som gäller i vederbörandes kultur; ofta om mord på kvinna som brutit mot äldre (icke-västerländska) (sexuella) normer”. I anslut- ning till definitionen har valt att lägga till följande information:5 Många reagerar negativt när ordet hedersmord används om mord som utförs för att återupprätta en familjs eller en släkts anseende inom en viss kultur. Ersättningsord som prestigemord och skammord har före- slagits men de har inte haft någon större framgång. Argumentet mot hedersmord är huvudsakligen att ordet heder beteck- nar något universellt fint; och ett mord kan aldrig vara något fint. Å andra sidan är ordet inte språkligt orimligt eftersom det har att göra med vad någon uppfattar som sin heder, låt vara på grunder som inte accepteras av det svenska samhället. Ett utmärkt alternativ till hedersmord är hedersrelaterat mord, som kan generaliseras till hedersrelaterat brott. 3Svenska , utgiven av –L, 2009 s. 1165. 4Svenska , utgiven av –L, 2009 s. 1166. 5Svenska , utgiven av –L, 2009 s. 1166. En grundläggande utgångspunkt för att förekomsten av hedersrela- terade brott och andra sådana kränkningar ska kunna mätas – eller över huvud taget diskuteras – är naturligtvis att det går att definiera vad som är en hedersrelaterad kränkning. Någon gemensam defini- tion, som tillämpas av samtliga aktörer som arbetar med aktuell typ av frågor, existerar inte. I stället finns parallellt olika konkurrerande förslag till definitioner, formulerade av olika aktörer mot bakgrund av deras respektive behov och ståndpunkter.6 I debatten om morden på , och uppstod en diskus- sion kring hedersbegreppet då det gav olika associationer hos olika människor. Det påtalades ett behov av ett nytt begrepp för att kunna förstå det sammanhang i vilket morden på dessa unga kvinnor be- gicks. Mot denna bakgrund är det viktigt att hålla i minnet att heders- begreppet kan ha olika innebörd i olika sammanhang. Heder i västliga sammanhang har, som nämnts ovan, en högstämd värdeladdning. Heder kan ha någonting hjältemodigt och ädelt över sig. Även i icke-västliga sammanhang står heder för något som av personer i det sammanhanget kan uppfattas som positivt. Heder ses i hederskontexten som det överordnade värdet i samhället; spetsen av den sociala värdepyramiden. Enligt en klassisk definition står be- greppet heder för ”en persons värde i egna men också i andras ögon; det är hans värdering av det egna värdet, hans krav på stolthet; men det är också samhällets erkännande av detta krav, dess accepterande av hans anseende, hans rätt till stolthet”. Heder förutsätter att män och kvinnor uppfyller vissa krav. Till kraven på män hör bland annat pålitlighet och ärlighet. En man i en hederskontext ska också ha kon- troll över närstående kvinnor som döttrar, hustrur och systrar. Kvin- nor ska vara ”rena” och sexuellt ”orörda”. Om de inte är det kan män hamna i vanheder, vilket utgör motsatsen till heder. Detta betyder att kvinnors beteende påverkar männens heder. Män kan hamna i van- 6Exempelvis har vissa av definitionerna, som vi behandlar nedan, ställts upp i anslutning till politiska uttalanden, lagstiftningsarbete eller praktiskt juridiskt arbete. Andra definitioner har uppställts inom den vetenskapliga diskussionen, se exempelvis , Beyond honour: a historical materialist explanation of honour. Se även , En fråga om heder, 2004 (menar på s. 22 att det ”handlar […] om att döda (vara villig att döda) sitt eget barn – för hederns skull. Också i de fall då hustrur dödas för hederns skull, är det som regel hustruns släkt som utför mordet”). poängterar i samma bok att det är mannen som för- fogar över hedern i en hederskultur och att en kvinna inte anses, inom ramen för en sådan kultur, kunna ha heder utan endast skam. Det är, enligt detta synsätt, mannens uppgift att förvalta och försvara familjens heder. står kvinnorna i fokus eftersom männens heder är starkt kopplad till kvinnornas dygd. heder på grund av kvinnors beteenden. Kvinnan räknas som bärare av mäns heder och hon ska inte vara sexuellt tillgänglig för utomstående män. Hon ska ha kontroll över kroppen och om hon tappar kon- trollen kan hon räknas som skamlös. Motsatsen till skamlös är skam.7 En man vars heder har kränkts behöver, i en hederskultur, reagera. Reaktionen kan ta sig olika uttryck. Till de mest extrema hör heders- mord. Hedersmord skiljer sig från andra mord. Hedersmord sker i ”ett system som kräver att familjen ska döda sitt barn för hederns skull […]. Det lämnar barnet utan något skydd”.8 Detta betyder att det i en hederskontext kan ses som någonting positivt att bestraffa det egna barnet och i vissa fall till och med döda barnet. Det har ibland ifrågasatts om hedersrelaterat våld och annat så- dant förtryck bör skiljas från annat våld inom t.ex. en familj. Vissa forskare har vidare ifrågasatt att hedersbegreppet överhuvudtaget an- vänds i forskningen. Det har i det sammanhanget framförts bl.a. att användningen av begreppet kan riskera att stigmatisera vissa grupper. har andra forskare påpekat att det är viktigt att söka för- klaringar till våld och förtryck.9 En del definitioner av hedersrelaterade brott och annat sådant förtryck är snävare och andra är vidare. Några av de definitioner som vihar funnit mest relevanta för våra överväganden, i och med att de återkommande citerats bl.a. i officiella texter, ska behandlas i det när- mast följande. I en handlingsplan beskrev regeringen hedersrelaterat våld och förtryck på följande sätt.10 Hedersrelaterat våld och förtryck har, liksom mäns våld mot kvinnor generellt, sin grund i kön, makt, sexualitet och kulturella föreställningar om dessa. Detta bekräftas av de rapporter som FN:s speciella rapportör om våld mot kvinnor har skrivit (se bl.a. Cultural practices in the family that are violent towards women [E/CN.4/2002/83] och Intersections between culture and violence against women [A/HRC/4/34]). 7Pitt-Rivers, J., ”Honour and Social Status”, i J. G. Peristiany (red. ), Honour and Shame: The Value of , 1965 s. 21. 8Unni Wikan, En fråga om heder, 2004 s. 81. Nationellt centrum för kvinnofrid, Hedersrelaterat våld och förtryck – en kunskaps- och forskningsöversikt, 2010 s. 18–36 (tillgänglig på: hedersrelaterat-vald-och-fortryck-2010-1.pdf#utma= 1.745077244.1570439145.1575718932.1575796392.10&utmb=1.2.10.1575796392&utmc =1&utmx=-&utmz=1.1575796392.10.9.utmcsr=google|utmccn=(organic)|utmcmd =organic|utmctr=(not%20provided)&utmv=-&utmk=242040706, hämtad ). 10Regeringens skrivelse Handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39) s. 12 f. finns många likheter i våldets struktur och mekanismer, t.ex. att våld och förtryck ofta utövas i en nära relation och att den våldsutsatta på olika sätt är beroende av och starkt känslomässigt bunden till förövaren eller förövarna. Synen på kvinnors och mäns sexualitet är central för att förstå våldets struktur och mekanismer både rörande mäns våld mot kvinnor generellt och hedersrelaterat våld och förtryck. När det gäller hedersrelaterat våld och förtryck är kontrollen av flickors och kvinnors sexualitet central och starkt knuten till kollektivet. I hederstänkandet står föreställningar om oskuld och kyskhet i fokus och familjens rykte och anseende ses som avhängigt flickors och kvinnors faktiska eller påstådda beteende. Detta förhållande kan vara mer eller mindre uttalat och kontrollen kan sträcka sig från vardagliga former av begränsningar i flickors och kvinnors liv som berör exempelvis klädval, socialt umgänge och rörelsefrihet till livsval som utbildning, jobb och giftermål och skilsmässa. I sin mest extrema form resulterar hederstän- kandet i hot om våld och våld, inklusive dödligt våld. Det hedersrelaterade våldets kollektiva karaktär innebär att det kan finnas fler förövare av båda könen och att offren kan vara både kvinnor och män samt flickor och pojkar. Det kan också innebära att våldet sanktioneras av familjen och den närmaste omgivningen, även av andra kvinnor. Detta gör att det i vissa fall är påkallat med särskilda insatser för att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck. Specifik kunskap om hedersrelaterat våld och förtryck och särskilda rutiner är nödvändigt, exempelvis i polisutredningar, vid riskbedömningar och vid bedöm- ningar av vilka stödinsatser som bör ges till den våldsutsatta personen. Hederstänkandet kan ta sig olika uttryck beroende på kulturella före- ställningar och religion men är inte kopplat till någon specifik kultur eller religion. Hederstänkande kan även förekomma i icke-religiösa sam- manhang. Tvångsäktenskap och könsstympning är specifika företeelser som har sin grund i bl.a. föreställningen om att mäns och familjers heder är avhängig kvinnors och flickors sexuella beteende. Arrangerade äkten- skap har inte sällan starka inslag av påverkan och det kan vara svårt att avgöra om det [är] fråga om ett tvångsäktenskap. Att gå emot familjens tradition och önskemål från föräldrar och andra släktingar kan för den enskilda flickan eller kvinnan, och även för unga män, vara så kännbart att det i praktiken inte är ett möjligt alternativ. Hedersrelaterat våld och förtryck drabbar också homo- och bisexuella av båda könen, samt trans- personer. Utredningen har följande egna kommentarer till regeringens defini- tion. ”Hederskultur” eller ”hedersrelaterat sammanhang” är mer vedertagna begrepp än ”hederstänkande”. Hederskulturen utgör, med denna numera mer vedertagna terminologi, ett slags egen kultur. På så sätt kan det vara delvis missvisande att, som regeringen gjorde 2007, säga att ”hederstänkandet” inte är kopplat till någon specifik kultur. I den vetenskapliga diskussionen har också angetts att köns- separation från tidig ålder är vanligt förekommande i en hederskultur och att detta får konsekvenser för ungdomars handlingsutrymme och deras förutsättningar att göra självständiga val i livet. Ett exem- pel på sådana begränsningar är valet av äktenskapspartner som så- ledes blir en angelägenhet för hela familjen och släkten. Personer som bryter mot familjens förväntningar, normer och värderingar, kring exempelvis val av framtida partner, riskerar att bli bestraffade. De kan bli utfrysta, hotade och misshandlade eller utsatta för andra former av kränkningar och våldshandlingar, till och med mord, i syfte att återupprätta den förlorade hedern. För en del medför ett ställ- ningstagande mot familjens normer och värderingar så stora risker att de måste lämna sina familjer och i vissa fall helt bryta med dem. Våldet och förtrycket drabbar såväl flickor och kvinnor som pojkar och män. Likaså kan både kvinnor och män vara förövare. är en och samma person både utsatt och förövare. Denna dubbelhet gäller inte minst för pojkar och unga män som, i större eller mindre utsträckning, mot sin vilja förväntas och tvingas bevaka och kon- trollera närstående kvinnliga familjemedlemmar i syfte att säkerställa att rådande normer följs.11 I forskningen på området har följande övergripande mönster noterats i fråga om skillnaderna i vardagslivet mellan å ena sidan flickor och unga kvinnor och å andra sidan pojkar och unga män:12 •Flickor förväntas vara ”orörda”, dvs. ha en s.k. intakt ”mödoms- hinna” vid äktenskapets ingående. •Flickans ”renhet” och ”orördhet” är hennes familjs ansvar, ett an- svar som till stor del och ofta läggs på pojkar och söner. •Pappan överför en betydande del av sitt ansvar för uppfostran av dottern till sonen. Sonen blir pappans och familjens förlängda arm och ska se till att systern förblir oskuld tills hon gifter sig. Detta förutsätter att sonen kontrollerar systern i hemmet, i skolan och ute i offentligheten. 11Se t.ex. och , Mäns heder. Att vara både offer och förövare, 2016. 12Astrid Schlytter och , Mäns heder. Att vara både offer och förövare, 2016. •Det är pojkar som för familjens namn vidare och bland annat av den anledningen anses de viktigare än flickor för familjen.