sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — I detta kapitel behandlar vi också den reglering som finns för att skydda en persons identitet från att bli kapad, liksom bestäm- melser som rör identiteten hos ett barn som är hotat eller förföljt eller som har en förälder som är hotad eller förföljd. I förarbetena till lagen (2016:1013) om personnamn anges att ett namn är något som ger individen en identitet och en möjlighet att visa samhörighet med en viss familj och släkt.39 37CRC/C/GC/23 p. 38Tilläggsprotokoll till rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter (protokoll I). 2015/16:180 s. 1. Artikel 8 – behålla sin identitet Byte och förlust av personnamn I lagen om personnamn finns regler om förvärv och ändring av per- sonnamn. Med personnamn avses efternamn, förnamn och gårds- namn. I lagen finns också bestämmelser om bl.a. förlust av efter- namn, särskilt skydd för efternamn och samtycke eller prövning vid byte av ett barns efternamn. När ett barn har fötts ska barnet ges ett förnamn och ett efternamn. (Se 1, 4, 5, 26, 28 och 43 §§ lagen om per- sonnamn.) Läs mer om förvärv av personnamn i kapitlet om artikel 7. Ett namn kan ändras. Den som vill ändra ett personnamn ska an- söka om detta hos . Så länge den som ska byta namn är är det barnets vårdnadshavare som ska göra ansökan.40 Är barnet eller äldre krävs barnets samtycke för ansökan, utom i de fall barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Undan- taget är avsett att tillämpas restriktivt.41 Samtycket ska lämnas skrift- ligen. (Se 2, 3, 13, 26–30, 46 och 47 §§ lagen om personnamn.) Bestämmelserna i lagen om personnamn gäller främst medborg- are i Sverige.42 De gäller också statslösa personer som har hemvist här eller sin vistelseort, om personen inte har hemvist i något annat land. Lagen får tillämpas på utländska medborgare som har hemvist i , men som utgångspunkt ska namnfrågor prövas i det land där man är medborgare.43 Det är således efter ansökan eller anmälan av den sökande som den svenska lagen blir tillämplig i dessa fall.44 (Se 30–33 §§ lagen om personnamn.) En person får ändra sina förnamn genom tillägg av ett eller flera namn, byte av ett eller flera namn, strykning av ett eller flera namn (dock inte alla) eller ändring av ordningsföljden mellan två eller flera namn. (Se 27 §§ lagen om personnamn.) 2015/16:180 s. 92. 2015/16:180 s. 134. 42Och medborgare i , eller som har hemvist i . Lagen gäller däremot inte svenska medborgare med hemvist i dessa länder. (Se 32 § lagen om personnamn.) 2015/16:180 s. 69. 1982/83:38 s. 12, 1984/85:124 s. 72 och 2015/16:180 s. 123. Artikel 8 – behålla sin identitet Byte till ett efternamn med anknytning till en förälder Ett barns efternamn får bytas till ett annat efternamn som barnets förälder bär eller har burit. Det kan också ändras till ett dubbelt efternamn som är bildat av två föräldrars efternamn, eller ett efter- namn som är bildat av en förälders förnamn med tillägg av någon av ändelserna -son eller -dotter, eller som är bildat på jämförligt sätt. Om någon vill byta namn till ett efternamn som någon av föräldrarna burit (men inte längre bär), godkänns inte bytet om det var ett namn som föräldern/förädlarna förvärvat genom äktenskap, utom i de fall en förälder som avlidit bar namnet vid sin död. (Se 9 § lagen om personnamn.) Byte till en familjehemsförälders efternamn Ett barn som för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem har tagits emot av någon annan än barnets föräldrar, får byta sitt efter- namn till ett efternamn som en familjehemsförälder bär, ett dubbelt efternamn som är bildat av två familjehemsföräldrars efternamn, eller ett dubbelt efternamn som är bildat av barnets och en familje- hemsförälders efternamn (11 § lagen om personnamn). Ett byte krä- ver dels att den eller de vars namn ska förvärvas samtycker till bytet, dels att en domstol förklarar att namnbytet är förenligt med barnets bästa (34 § lagen om personnamn). Regeringen har i förarbetena till lagen om personnamn förtydligat att barnets bästa i detta samman- hang ska ses som en process i linje med barnkonventionen.45 Läs mer om samtycken nedan. Byte till andra efternamn Om en person vill göra en ändring i sitt efternamn anses detta, som huvudregel, som ett byte av efternamn, oavsett om det är fråga om en mindre eller mer genomgripande ändring.46 En enkel ändring av ett efternamns stavning som inte förändrar efternamnets uttal anses däremot inte som byte till ett annat efternamn. Detsamma gäller en ändring av ett efternamns genusform. 2015/16:180 s. 34. 2015/16:180 s. 44. Artikel 8 – behålla sin identitet Som nybildat efternamn får endast förvärvas ett namn som inte används som förnamn, inte består av mer än ett ord, inte kan väcka anstöt, inte kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet, eller av någon annan anledning är olämpligt som efternamn. Även vissa andra krav ställs på efternamnet. Ett efternamn får under vissa förutsättningar också bytas till ett befintligt efternamn, bl.a. om det lagligen bärs av minst 2 000 personer. (Se 13–19 §§ lagen om person- namn.) Även om inte förutsättningarna för att byta till ett visst nybildat eller befintligt efternamn är uppfyllda, kan bytet godkännas om det finns särskilda skäl (13 § lagen om personnamn). Särskilda skäl kan föreligga när det t.ex. finns en särskild anknytning till namnet. En sådan anknytning kan finnas när någon faktiskt har burit ett efter- namn och han eller hon nu vill ha en formell rätt att bära namnet. Det kan vidare finnas fall där det namn en person vill byta till inte når upp till kraven på ett nybildat efternamns be- skaffenhet, men det ändå finns starka skäl för att bevilja namnbytet, t.ex. att det valda namnet är bildat i enlighet med ett annat namn- skick än det svenska språkets och som personen har anknytning till. Sådana namnskick inkluderar, enligt förarbetena, de nationella mino- ritetsspråken. Det kan även handla om fall där en person har varit känd under sitt förnamn som signatur eller pseudo- nym och han eller hon vill ha en formell rätt att bära namnet som efternamn.47 En person får byta till ett efternamn som har funnits i hans eller hennes släkt i rakt uppstigande led i minst två generationer. Det får dock inte vara längre sedan någon i släkten bar namnet än fyra gene- rationer tillbaka, räknat från och med personens föräldrar. (Se 18 § lagen om personnamn.) Ett efternamn som någon har burit, utan att ha förlorat det, får förvärvas av honom eller henne (19 § lagen om personnamn). I 20 § lagen om personnamn finns bestäm- melser om byte till och ändring av ett dubbelt efternamn. 2015/16:180 s. 54. Artikel 8 – behålla sin identitet Samtycke eller prövning vid byte av barns efternamn Om ett barn bär en förälders efternamn utan att föräldern är vård- nadshavare, krävs för byte av barnets efternamn att föräldern har sam- tyckt till namnbytet eller att en domstol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa. För byte av efternamn till en familje- hemsförälders efternamn krävs, som ovan nämnts, att den eller de vars namn ska förvärvas har samtyckt till namnbytet och att en dom- stol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa. En ansökan om byte av efternamn för ett barn som har fyllt får inte göras utan barnets samtycke. Vid bedömningen av om ett namn- byte är förenligt med ett barns bästa ska domstolen, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets åsikter med beaktande av barnets ålder och mognad. (Se 3, 34 och 46 §§ lagen om person- namn.) Bestämmelsen syftar till att säkerställa barnets rättigheter genom att det skapas en garanti för att namnbyten inte görs utan att hänsyn tas till åsikten hos det barn som är i stånd att bilda sin egen åsikt.48 Enligt förarbetena är det i regel föräldrarna som känner sitt barn bäst. Om båda föräldrarna är överens om namnbytet, är ut- gångspunkten därför att föräldrarna har beaktat vad som är bäst för barnet. Situationen blir dock annorlunda om föräldrarna är oense. Om den ena föräldern är ensam vårdnadshavare, kan föräldern ansöka om namnbyte trots att den andra föräldern, vars efternamn barnet bär, motsätter sig detta. Det är inte givet att ett sådant namnbyte alltid är förenligt med barnets bästa. Oenigheten kring barnets namn kan t.ex. ha sin grund i en tidigare eller pågående vårdnadstvist mellan för- äldrarna. Av den anledningen ansåg lagstiftaren att det i en situation där den förälder vars efternamn barnet bär motsätter sig namnbyte bör krävas att en domstol prövar om bytet är förenligt med barnets bästa. I en domstolsprocess är det också möjligt att säkerställa att bar- net får komma till tals i frågan om namnbytet.49 När domstolen fått in en ansökan om förklaring att ett namnbyte är förenligt med barnets bästa ska domstolen hämta in ett yttrande från socialnämnden, om det inte är uppenbart obehövligt. I yttrandet ska socialnämnden ge barnet möjlighet att framföra sina åsikter och redovisa dem för domstolen. (Se 44 § lagen om personnamn.) 2015/16:180 s. 73. 2015/16:180 s. 72 och 73. Artikel 8 – behålla sin identitet Om någon har förvärvat ett efternamn som han eller hon inte har rätt till och detta leder till besvär för någon annan, ska en domstol på talan av den sistnämnde besluta att namnet förloras, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om någon förlorar sitt efternamn ska domstolen besluta att också den som genom personen har förvärvat samma namn förlorar namnet, om talan förs om detta och det inte finns särskilda skäl mot det. Detsamma gäller om någon som skulle ha förlorat sitt efternamn har avlidit. Om någon förlorar sitt efter- namn ska domstolen fastställa vilket namn som förvärvas i stället för det som förloras. (Se 21 och 22 §§ lagen om personnamn.) Vid adoption får adoptivbarnet som huvudregel ett nytt efternamn (om inte det är en make eller sambo som adopterar sin partners barn), som är hänförligt till adoptivföräldrarna. En domstol kan dock besluta att adoptivbarnet ska få behålla sitt efternamn eller låta det ingå i ett dubbelt efternamn. (Se 6 och 8 §§ lagen om personnamn.) Lagstiftaren ansåg att adoptivföräldrar ska ha samma valmöjligheter när det gäller efternamn åt sitt barn som genetiska föräldrar har. Ut- gångspunkten vid en adoption borde, enligt lagstiftaren, vara att adop- tivbarnet ska förvärva ett efternamn med anknytning till adoptiv- föräldrarna, eftersom en adoption innebär att de rättsliga banden till de genetiska föräldrarna klipps av. Möjligheten för en domstol att låta det adopterade barnet behålla sitt efternamn kan t.ex. användas när barnet uppnått viss mognad och självständighet eller barnet har ett annat etniskt eller kulturellt ursprung än adoptivföräldrarna. Ett annat exempel är att ett litet barn adopteras av släktingar sedan för- äldrarna avlidit. Enligt förarbetena kan det då vara lämpligt att låta barnet självt få avgöra om det ska fortsätta bära de avlidna föräld- rarnas efternamn eller om barnet ska byta till adoptivföräldrarnas. Frå- gan om huruvida adoptivbarnet ska behålla sitt efternamn ska nor- malt prövas endast om adoptivföräldrarna begär det, men domstolen kan självmant lyfta frågan. I förarbetena anges att det kan vara lämp- ligt att också klargöra adoptivbarnets åsikt med beaktande av barnets Artikel 8 – behålla sin identitet ålder och mognad.50 När det gäller generella bestämmelser om adop- tion, se kapitlet om artikel 21. Ett svenskt medborgarskap innebär vissa rättsliga förmåner. Exem- pelvis är ett grundläggande moment i medborgarskapet den absoluta rätten för en svensk medborgare att vistas i . Enligt regerings- formen får en svensk medborgare inte landsförvisas eller hindras att resa in i landet (2 kap. 7 § RF).51 Bestämmelsen hör till de fri- och rättighetsregler som är absoluta, dvs. de går inte att inskränka. Ingen svensk medborgare som är eller har varit bosatt i riket får fråntas sitt medborgarskap. För barn får det emellertid föreskrivas att i fråga om barnets medborgarskap ska det följa föräldrarna eller en av dem. (Se 2 kap. 7 § RF.) Även av framgår att ingen får utvisas från den stat som han eller hon är medborgare i, vare sig genom individuella eller genom kollektiva åtgärder. Ingen får heller förvägras rätten att resa in i den stat som han eller hon är medborgare i. (Se artikel 3 i fjärde tilläggsprotokollet.) Enligt lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (medborgarskapslagen) kan det svenska medborgarskapet förloras endast i två situationer, näm- ligen genom preskription eller efter ansökan om befrielse. I kapitlet om artikel 7 beskriver vi vad som gäller när ett barn förvärvar ett svenskt medborgarskap. I detta avsnitt redogör vi för de bestämmelser som blir aktuella vid förlust och behållande av ett svenskt medborgarskap. Förlust och behållande av svenskt medborgarskap En svensk medborgare förlorar sitt svenska medborgarskap genom s.k. preskription när han eller hon fyller , om han eller hon är född utomlands, aldrig har haft hemvist i och inte heller varit här under förhållanden som tyder på samhörighet med landet. Pre- skription ska inte ske om det skulle leda till att personen blir statslös. 2015/16:180 s. 30 och 97. 51Detta innebär emellertid inte något hinder mot utlämning av svenska medborgare till ett annat land. Se t.ex. lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen), som före- skriver att den som i en annan stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för en där straffbelagd gärning och uppehåller sig i får efter beslut av regeringen utlämnas till den staten i enlighet med bestämmelserna i utlämningslagen. Artikel 8 – behålla sin identitet Ytterligare ett undantag från preskriptionsregeln görs för personer som haft hemvist sammanlagt i , , eller . kan medge att det svenska medborgarskapet behålls om en person an- söker om detta innan preskriptionen träder i kraft. Den som har fyllt och som har förlorat eller befriats52 från sitt svenska medbor- garskap kan återfå detta genom en anmälan, om han eller hon har permanent uppehållstillstånd i , har haft hemvist i landet under sammanlagt och har hemvist i . (Se 9, 14, 17 och 22 §§ medborgarskapslagen och 5 § medborgarskapsförord- ningen, 2001:218.) Bestämmelsen om preskription av svenskt med- borgarskap har till syfte att förhindra att barn till svenska medbor- gare bosatta utomlands får behålla sitt svenska medborgarskap i flera generationer trots att samhörigheten med gått förlorad.53 Barn till den som förlorat sitt medborgarskap Barn till en person som förlorat sitt svenska medborgarskap genom preskription förlorar också sitt svenska medborgarskap, om barnet har fått medborgarskapet genom den föräldern. Barnet förlorar dock inte medborgarskapet om den andra föräldern har kvar sitt svenska medborgarskap och barnet härleder sitt medborgarskap även från honom eller henne. (Se 14 § medborgarskapslagen.) Befrielse från svenskt medborgarskap En person kan efter en ansökan till befrias från sitt svenska medborgarskap. Befrielse ska medges den som saknar hem- vist i medan den som har hemvist i landet endast får vägras befrielse om det finns särskilda skäl. Om personen inte redan är ut- ländsk medborgare sker befrielsen först när han eller hon förvärvar medborgarskap i ett annat land. (Se 15 och 22 §§ med- borgarskapslagen samt 5 § medborgarskapsförordningen.) Utredningen om språk- och samhällskunskapskrav för svenskt med- borgarskap och andra frågor om medborgarskap har fått i uppdrag av regeringen att se över frågor om medborgarskap. 52Läs mer om befrielse från svenskt medborgarskap nedan. 1999/2000:147 s. 55. Artikel 8 – behålla sin identitet ska utredaren bl.a. lämna förslag till hur barns rättigheter i ärenden om befrielse från svenskt medborgarskap kan stärkas. Utredaren ska också lämna förslag på hur möjligheterna att avslå en ansökan om befrielse från svenskt medborgarskap ska utökas, i syfte att motverka hedersrelaterat våld eller tvång och för att stärka barns rättigheter. Denna del av uppdraget ska redovisas senast den 1 maj 2021.54 Förlust av medborgarskap enligt internationella konventioner Konventionen om begränsning av statslöshet antogs av FN . Enligt artikel 8 i konventionen ska en fördragsslutande stat inte be- röva någon medborgarskapet om det skulle göra vederbörande stats- lös. Genom en undantagsbestämmelse i samma artikel accepteras dock att medborgarskapet berövas någon, även om detta leder till stats- löshet, när medborgarskapet har erhållits genom osanna uppgifter eller bedrägligt förfarande. Avslutningsvis sägs i artikeln att en för- dragsslutande stat inte ska utnyttja möjligheten att beröva någon sitt medborgarskap annat än i överensstämmelse med lag. Lagen ska till- försäkra vederbörande en rätt att bli hörd av domstol eller annat opartiskt organ. Artikel 6 i konventionen anger att om lagen i en för- dragsslutande stat föreskriver förlust av medborgarskap för barn såsom biperson till den som förlorar sitt medborgarskap, ska förlusten för barnet inträda endast om barnet har eller förvärvar annat med- borgarskap. Barnet får alltså i sådana fall inte bli statslöst. Den europeiska konventionen om medborgarskap (medborgar- skapskonventionen) antogs i inom ramen för det arbete som bedrivs av . I samband med till- komsten av medborgarskapslag ratificerade konven- tionen.55 Även medborgarskapskonventionen innehåller bestämmelser om återkallelse av medborgarskap. Enligt artikel 4 ska varje konven- tionsstats medborgarskapsregler grundas på principen att ingen god- tyckligt ska berövas sitt medborgarskap. I artikel 7 i konventionen anges de fall då en medlemsstat i sin nationella lagstiftning får be- stämma om återkallelse av medborgarskapsbeslut. Av artikeln fram- går att återkallelse av beslut om medborgarskap endast undantagsvis 1999/2000:147, bet. 2000/01:SfU8, rskr. 2000/01:143, SÖ 2001:20. Artikel 8 – behålla sin identitet tillåts och att så är fallet bl.a. vid förvärv av medborgarskap genom bedrägligt förfarande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta omständigheter av sökanden (artikel 7.1 [b]). I artikel 7.2 anges att en konventionsstat i en sådan situation får föreskriva att medborgar- skap i den staten ska förloras av barn till föräldrar som förlorar med- borgarskapet men att barn inte ska berövas sitt medborgarskap om någon av deras föräldrar behåller det. Enligt artikel 7.1 (f) kan ett barn förlora sitt medborgarskap om det fastställs att de förutsättningar i den nationella lagstiftningen som föranledde förvärvet av medbor- garskapet är uppfyllda. En förutsättning för det är att bar- net har förvärvat medborgarskapet direkt med stöd av lag och att fast- ställelsen sker medan barnet är omyndigt. Slutligen sägs i artikel 7.3 att en konventionsstat inte får föreskriva att medborgarskap ska för- loras om personen i fråga därigenom skulle bli statslös. Även i denna konvention görs emellertid undantag från denna huvudregel, om med- borgarskapet har erhållits genom bedrägligt förfarande, osanna upp- gifter eller förtigande av relevanta omständigheter av sökanden. I folkbokföringslagen (1991:481) finns bestämmelser om bl.a. regi- strering av en persons identitet. För varje folkbokförd person fast- ställs ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och kontrollsiffra. Den som avlider eller dödförklaras ska avregistreras från folkbokföringen. Be- stämmelser om bl.a. dödsbevis finns i begravningslagen (1990:1144). Den som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila utomlands under ska avregistreras från folkbokföringen som utflyttad. Detta gäller också den som med hänsyn till samtliga omständigheter får anses ha sitt egentliga hemvist utomlands. En per- son som oavbrutet saknat känt hemvist ska avregistreras som försvunnen. I vissa fall kan en person få fingerade personupp- gifter. En person med fingerade personuppgifter ska avregistreras när det gäller de tidigare uppgifterna. Detsamma gäller den som regi- strerats under en falsk identitet. (Se 18–22 §§ folkbokföringslagen.) Läs mer om fingerade personuppgifter nedan. Artikel 8 – behålla sin identitet Bestämmelser om pass finns i första hand i passlagen (1978:302). Det finns också en del andra identitetshandlingar, se kapitlet om artikel 7. Passlagen gäller i allt väsentligt bara beträffande pass för svenska med- borgare. i fråga om utländska medborgare finns i ut- länningslagen (2005:716) och utlänningsförordningen (2006:97). Där framgår bl.a. att utländska medborgare som reser in i eller vistas i ska ha pass och att främlingspass kan utfärdas i vissa fall. För en flykting eller statslös får en särskild passhandling utfärdas för resor utanför (4 kap. 4 § utlänningslagen). Varje svensk medborgare har rätt att efter ansökan få ett pass, om det inte finns något passhinder (4 § passlagen). I ett vanligt pass spa- ras passinnehavarens fingeravtryck och ansiktsbild i ett lagrings- medium (6 a § passlagen). Om sökanden är krävs van- ligtvis att hans eller hennes vårdnadshavare lämnar sitt medgivande till att pass utfärdas. Finns det två vårdnadshavare krävs bådas samtycke. (Se 7 § 2 passlagen, 1 § passförordningen och 2 kap. 4 § PMFS 2019:3.) En svensk medborgare får som huvudregel inte lämna landet utan pass (se 5 § passlagen). I vissa fall får pass inte utfärdas om sökanden inte har fått ett särskilt tillstånd till pass (10 § passlagen). Passtillstånd krävs till att börja med för den som avtjänar ett fängelsestraff (och inte är villkorligt frigiven, se dock nedan) eller genomgår sluten ungdomsvård. Om straffet eller vården är en månad eller kortare krävs dock inte passtillstånd. Pass- tillstånd krävs vidare för personer som står under övervakning efter en dom på skyddstillsyn eller efter villkorlig frigivning från fängelse (19 § passlagen). Passtillstånd kan också krävas för personer som är intagna för psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård (20 § passlagen). Beslut om passtillstånd fattas, beroende på situation, av Kriminalvården, en övervakningsnämnd, eller . Passtillstånd ska vägras t.ex. om det skäligen kan antas att den dömde skulle ägna sig åt brottslig verksamhet i sam- band med en utlandsresa eller om det med hänsyn till ändamålet med vården (vid psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård) är olämp- ligt att patienten har pass. (Se 21 och 22 §§ passlagen.) Artikel 8 – behålla sin identitet De allra flesta som ansöker om pass behöver inte ha passtillstånd. Det betyder emellertid inte att pass ska utfärdas utan vidare. Pass- myndigheten ska alltid pröva om det finns hinder mot att ett pass ut- färdas (3 § passförordningen). Om det finns ett sådant hinder ska ansökan som huvudregel avslås. Ett avslagsbeslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol (27 § passlagen). Vad som utgör hinder mot pass framgår av 7 § passlagen. Det kan t.ex. vara att ett barns vårdnadshavare inte har lämnat sitt medgivande till att ett pass ut- färdas för barnet. I vissa fall kan ett gällande pass återkallas. Sedan ett pass har utfär- dats får det återkallas bara på de grunder som framgår av passlagen (4 § passlagen). I 12 § passlagen anges i vilka situationer ett pass kan återkallas. Det rör sig t.ex. om när passinnehavaren är svensk medborgare, en vårdnadshavare begär att ett barns pass ska åter- kallas, passinnehavaren är föremål för olika frihetsberövande påfölj- der, det fanns hinder mot att bifalla passansökan vid utfärdandet och hindret fortfarande består eller att någon obehörig förfogar över passet. Om det finns grund för återkallelse kan passmyndigheten i stället besluta om provisorisk återkallelse (13 § pass- lagen). kan också begränsa ett pass giltighetstid eller giltighetsområde. Det kräver att det finns särskilda skäl och att passinnehavaren begär det (14 § passlagen).