sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Delgivningskravet innebär att den som åläggs anmälningsskyldighet får ett skriftligt beslut eller en skriftlig bekräftelse på innehållet i beslutet. Den skriftliga formen undanröjer risken för missförstånd om vad anmälningsskyldigheten innebär och hur den ska fullgöras. Anmälningsskyldighet som kontrollåtgärd på- minner mycket om den anmälningsskyldighet som regleras i 25 kap. , där det finns ett krav på delgivning. Det finns då anledning att överväga om krav på delgivning också bör införas för beslut om uppsikt, eftersom även ett sådant beslut kan innebära en skyldighet att anmäla sig hos . Uppsiktsbeslut skiljer sig på en viktig punkt från beslut om an- mälningsskyldighet som kontrollåtgärd. Det kan leda till straffan- svar att bryta mot de senare besluten. En utlänning som bryter mot en sådan anmälningsskyldighet riskerar att dömas till fängelse (se av- snitt 14.1). Underlåtenhet att följa ett uppsiktsbeslut är inte straff- bar och föreslås inte heller vara det i fortsättningen. Däremot riske- rar den utlänning som bryter mot ett förbud eller inte fullgör en skyldighet som föreskrivits i ett beslut om uppsikt att han eller hon frihetsberövas genom förvar. I utlänningslagen finns det inte något krav på att ett beslut om uppsikt ska delges. Ett beslut om uppsikt enligt den nya lagen kan dock bli mer ingripande för den enskilde, eftersom han eller hon kan förbjudas att lämna ett visst område. Det rör sig också om en särskild, avgränsad kategori av utlänningar som kan utgöra ett säkerhetshot och där behovet av att kunna kontrollera dem är större. Både utlänningen och Säkerhetspolisen har i dessa fall ett starkt intresse av att det tydligt framgår vad utlänningen ska eller inte får göra enligt uppsiktsbeslutet. Inte minst av rättssäkerhetsskäl är det därför lämpligt med ett delgivningskrav för beslut om uppsikt. Det kan – i jämförelse med beslut enligt utlänningslagen – antas bli ett begränsat antal fall där det kan bli aktuellt att besluta om upp- sikt enligt den nya lagen. Ett uppsiktsbeslut ska, som föreslås i av- snitt 12.5, vara skriftligt. Några större praktiska problem för den myndighet som beslutar om uppsikt att delge beslutet bör därför inte uppkomma. Det bör mot den bakgrunden införas ett krav på att beslut om uppsikt ska delges utlänningen. 9.2.7Ny prövning, omprövning och upphävande av beslut om uppsikt Utredningens förslag: Ett beslut om uppsikt ska prövas på nytt av den behöriga myndigheten var sjätte månad så länge utlän- ningen står under uppsikt. Om ett uppsiktsbeslut inte prövas på nytt inom den angivna tiden upphör beslutet att gälla. Om eller regeringen beslutar om utvisning av någon som står under uppsikt, ska myndigheten också pröva om uppsikten ska bestå. Den behöriga myndigheten ska upphäva ett beslut om uppsikt, om det inte längre finns skäl för beslutet. Skälen för utredningens förslag Ny prövning av beslut om uppsikt Hur ett uppsiktsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll ska prövas framgår genom en hänvisning till utlänningslagens bestämmelser om ny prövning. Som nämnts i avsnitt 9.1.3 ska enligt 10 kap. 9 § utlänningslagen ett beslut om uppsikt prövas på nytt från beslutet. Om utlänningen ska fortsätta att stå under uppsikt, ska ny prövning göras , så länge upp- sikten pågår. Med hänsyn till utredningens generella utgångspunkt, att hänvisningar till utlänningslagen i största möjliga mån bör ersät- tas av materiella bestämmelser i den nya lagen, är en sådan hänvis- ning inte lämplig. I stället bör reglerna om ny prövning av beslut om uppsikt tas in i den nya lagen. Reglerna kan utformas med utlän- ningslagens bestämmelser om ny prövning som förebild. Det förhål- landet att beslut om uppsikt föreslås få ett delvis nytt innehåll, ge- nom att de även kan innefatta förbud mot att lämna vistelseorten, bör inte föranleda någon ändring av hur ofta besluten bör prövas på nytt. Ett beslut om uppsikt innebär inte lika stora inskränkningar i den personliga friheten och integriteten som ett beslut om förvar. I avsnitt 8.4.6 har utredningen föreslagit att ny prövning av beslut om förvar även i fortsättningen ska göras av den behöriga myndig- heten. Det finns mot den bakgrunden ingen anledning att införa en obligatorisk domstolsprövning när uppsikten har pågått . Utredningen föreslår i avsnitt 13.2.4 att det införs en möjlighet att till Migrationsöverdomstolen överklaga en förvaltningsmyndig- hets beslut om uppsikt respektive att begära Högsta förvaltnings- domstolens prövning av ett statsråds beslut om uppsikt. Genom det finns det, på samma sätt som när det gäller förvar, tillräckliga rätts- säkerhetsgarantier. Beslut om uppsikt bör därför liksom prövas på nytt av den behöriga myndigheten från beslutsdagen och där- efter var sjätte månad så länge utlänningen står under uppsikt. Om uppsiktsbeslutet inte prövas på nytt inom föreskriven tid bör det upphöra att gälla. Skyldighet att ompröva beslut om uppsikt På motsvarande sätt som utredningen har föreslagit i avsnitt 8.4.7 beträffande beslut om förvar bör det i den nya lagen förtydligas när behörig myndighet är skyldig att ompröva ett beslut om uppsikt. Om eller regeringen beslutar om utvisning av en utlänning som står under uppsikt, ska myndigheten i samband med att utvisningsbeslutet meddelas också ompröva uppsiktsbeslu- tet. I avsnitt 9.2.4 har utredningen föreslagit att regeringen i dessa fall ska få besluta att utlänningen fortsatt ska stå under uppsikt. Till skillnad mot vad som föreslås beträffande förvar bör det dock inte finnas någon skyldighet för regeringen att ompröva ett upp- siktsbeslut om regeringen upphäver ett utvisningsbeslut och återför- visar ärendet till . Det finns beträffande uppsikt – i motsats till vad som gäller för förvar – inte någon tidsgräns för hur länge den får pågå. För uppsikt är det inte heller som för förvar att fristerna för när beslutet ska prövas på nytt skiljer sig åt beroende på om det finns ett beslut om utvisning eller inte. Ett beslut om uppsikt ska i stället alltid prövas på nytt från tidigare be- slut. Utredningen bedömer därför att det inte finns anledning att in- föra en regel om att regeringen i de aktuella situationerna ska om- pröva ett beslut om uppsikt. Däremot åligger det alltid den behöriga myndigheten att upphäva ett uppsiktsbeslut om det inte längre finns skäl för beslutet. Skyldighet att upphäva beslut om uppsikt I likhet med vad utredningen har föreslagit i avsnitt 8.4.8 beträffande förvar bör en behörig myndighet vara skyldig att upphäva ett beslut om uppsikt när det inte längre finns skäl för beslutet. I den nuvarande regleringen framgår den skyldigheten enbart indirekt genom 9 a § lagen om särskild utlänningskontroll, som anger att den handläggande myndigheten beslutar om förvar eller uppsikt, och genom hänvisningen i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till 10 kap. 9 § utlännings- lagen. Enligt sistnämnda paragraf ska beslut om förvar eller uppsikt upphävas om det inte längre finns skäl för beslutet. En utlänning ska aldrig behöva stå under uppsikt om skälen för det har bortfallit. Det bör därför tas in en bestämmelse i den nya lagen om att den behöriga myndigheten är skyldig att upphäva ett uppsiktsbeslut om det inte längre finns skäl för beslutet. Med behörig myndighet avses den myndighet som får besluta om uppsikt, se avsnitt 9.2.4. Utredningens förslag: Ny prövning av ett beslut om uppsikt ska som huvudregel föregås av en muntlig förhandling. Förhandling- en ska genomföras av den myndighet som beslutar om uppsikt. När regeringen är behörig myndighet får det ansvariga stats- rådet, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, besluta om muntlig förhandling och uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla den. Skälen för utredningens förslag Muntlig handläggning hos förvaltningsmyndigheterna I avsnitt 8.4.9 har utredningen föreslagit att det i den nya lagen före- skrivs att en ny prövning av ett beslut om förvar ska föregås av en muntlig förhandling. Det bör också i fråga om uppsikt framgå när en muntlig förhandling ska hållas vid en ny prövning av ett uppsiktsbe- slut. regleras det genom att det i 5 § lagen om särskild utlän- ningskontroll finns en hänvisning till 10 kap. 11 § utlänningslagen. Av den paragrafen framgår att en ny prövning av ett beslut om upp- sikt ska föregås av en muntlig förhandling, om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppen- bart att en muntlig förhandling saknar betydelse. Skyldigheten att hålla muntlig förhandling vid ny prövning av beslut om uppsikt är alltså mer begränsad än vid ny prövning av beslut om förvar. Utredningen anser att gällande ordning bör behållas. En bestäm- melse bör därför tas in i den nya lagen om att en ny prövning av ett beslut om uppsikt ska föregås av en muntlig förhandling, om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppenbart att en muntlig förhandling saknar betydelse. Det bör vara den myndighet som beslutar om uppsikt som ska genomföra förhandlingen. Vid den muntliga förhandlingen bör utlänningen hö- ras. Även andra personer kan komma att höras vid förhandlingen. Utlänningen bör också få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Muntlig förhandling i regeringens ärenden I ett ärende om förvar som handläggs av regeringen får enligt 13 c § lagen om särskild utlänningskontroll ansvarigt statsråd, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, besluta om muntlig förhand- ling och uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla den muntliga förhandlingen. När det gäller ärenden om uppsikt finns det ingen motsvarande reglering. Utredningen föreslår som nämnts att varje ny prövning av ett be- slut om uppsikt ska föregås av en muntlig förhandling, om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppenbart att en sådan förhandling saknar betydelse. om det bör gälla även när regeringen är handläggande myndighet. Eftersom uppsikt innebär ett betydligt mindre intrång för utlänning- en kan det ifrågasättas om behovet av muntlig förhandling är så stort. Utredningen anser dock att rättssäkerhetsskäl talar för att en sådan förhandling bör hållas. Det förhållandet att uppsikt även får avse för- bud för utlänningen att lämna vistelseområdet talar också för att det finns ett behov av att hålla förhandling. En muntlig förhandling bör därför hållas även i ärenden om uppsikt hos regeringen. Det bör framgå av den nya lagen att det ansvariga statsrådet, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, får besluta om muntlig förhandling i ett ärende om uppsikt. Den som beslutar om muntlig förhandling bör också få uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla förhandlingen. Formerna för den muntliga förhandlingen bör vara desamma som vid muntlig förhandling i ärenden om förvar hos regeringen (se avsnitt 8.4.9). 9.2.9Giltighet och verkställighet av beslut om uppsikt Utredningens bedömning: Ett beslut om uppsikt gäller omedel- bart. Det behövs inte någon särskild bestämmelse om det. Det krävs inte heller några bestämmelser i den nya lagen om verkställighet av beslut om uppsikt. Skälen för utredningens bedömning: I avsnitt 8.4.10 har utred- ningen gjort bedömningen att det inte behöver författningsregleras att beslut om förvar gäller . Samma skäl gör sig gällande i fråga om beslut om uppsikt. Det behöver alltså inte införas någon bestämmelse om det. Ett beslut om uppsikt gäller dock mot utlän- ningen först när det har delgetts honom eller henne. I avsnitt 9.2.6 har utredningen föreslagit att den myndighet som beslutar om uppsikt också ska ange villkoren för uppsikten, men att det finns vissa möjligheter att överlämna till Säkerhetspolisen att an- ge de närmare villkoren. Uppsikt är ett alternativ till förvar. Om ut- länningen inte följer föreskrifterna i uppsiktsbeslutet, bör behörig myndighet överväga att i stället ta utlänningen i förvar. En misskött uppsikt talar för att det är tillräckligt att utlänningen står under uppsikt. Mot den bakgrunden anser utredningen att det inte är lämpligt med en regel som pekar ut en viss myndighet som ansva- rig för verkställigheten av uppsiktsbeslut. Däremot bör Polismyn- digheten, som är den myndighet som utlänningen ska anmäla sig hos eller lämna in sina handlingar till, följa upp att beslutet efterlevs och vidta åtgärder om så inte är fallet. bör därför vara skyldig att under- rätta Säkerhetspolisen om utlänningen bryter mot ett uppsiktsbe- slut, t.ex. lämnar vistelseområdet eller inte anmäler sig som han eller hon ska. Det kan regleras i en förordningsbestämmelse. 9.2.10Inskränkningar och lättnader i uppsiktsbeslut Utredningens förslag: Säkerhetspolisen får besluta om inskränk- ningar i uppsikten och om tillfälliga lättnader i uppsiktsbeslut, om det finns skäl för det på grund av ändrade förhållanden. Skälen för utredningens förslag: finns det inga bestämmelser om hur utlänningen ska förfara om han eller hon behöver ha en till- fällig lättnad i uppsikten eller om beslutet på annat sätt behöver änd- ras. Det kan uppstå situationer där det finns behov av att ändra vill- koren i uppsiktsbeslutet, t.ex. om utlänningen flyttar eller behöver göra ett längre besök på en annan ort och anmälningsskyldigheten därför behöver fullgöras någon annanstans. Det kan även finnas be- hov av att bevilja tillfälliga lättnader i uppsikten, t.ex. tillåta uppehåll mellan anmälningstillfällena, för att utlänningen ska genomgå en operation. När det gäller utlänningens skyldighet att lämna ifrån sig sitt pass eller en annan identitetshandling kan det vara lämpligt att medge lättnad om utlänningen behöver passet för att resehandlingar ska kunna utfärdas, eller om någon annan identitetshandling behövs för att ett nytt pass ska kunna utfärdas. Utlänningen kan också till- fälligt vilja lämna vistelseområdet, exempelvis för att besöka en sjuk släkting eller gå på en nära anhörigs begravning. Det bör införas en bestämmelse som ger Säkerhetspolisen möj- lighet att vid ändrade förhållanden besluta om inskränkningar i be- slut om uppsikt och att medge tillfälliga lättnader i sådana beslut. Den kan utformas med det som föreslås gälla för anmälningsskyl- dighet som kontrollmetod som förebild (se avsnitt 10.5.19). Det in- nebär att om ändrade förhållanden motiverar det bör Säkerhetspoli- sen kunna besluta exempelvis att utlänningen tillfälligt får lämna det anvisade vistelseområdet eller göra uppehåll i anmälningsskyldighe- ten eller att utlänningens pass eller annan identitetshandling tillfälligt ska återlämnas. Däremot bör Säkerhetspolisen inte kunna utvidga uppsiktsbeslutet så att det går utöver vad beslutande myndighet har förordnat om, t.ex. att ändra det så att utlänningen ska anmäla sig i stället . Utredningen har övervägt om även , vid ändra- de förhållanden, bör ha möjlighet att besluta om inskränkningar i beslut om uppsikt och medge tillfälliga lättnader i sådana beslut men har stannat för att inte föreslå det. Det skulle kunna försvåra Säker- hetspolisens arbete med att planera och genomföra verkställighet av ett utvisningsbeslut om en annan myndighet hade möjlighet att be- sluta om lättnad i ett uppsiktsbeslut. Verkställighetsarbetet kan för- svåras om utlänningen exempelvis inte befinner sig på den plats som Säkerhetspolisen har uppgift om. Även om det inte finns ett laga- kraftvunnet utvisningsbeslut är Säkerhetspolisen den myndighet som bäst kan överblicka konsekvenserna av att uppsikten förändras. Om utlänningen utan Säkerhetspolisens vetskap exempelvis tillåts att fullgöra anmälningsskyldigheten på annan ort kan det inverka på myndighetens möjligheter att närmare utreda förutsättningarna för utvisning. Eftersom endast Säkerhetspolisen föreslås få besluta om inskränk- ningar i uppsikten och om tillfälliga lättnader i uppsiktsbeslut bör Polis- myndigheten, om det uppstår en sådan fråga, vara skyldig att kontakta Säkerhetspolisen för att höra om den är beredd att fatta ett sådant beslut. Detsamma bör gälla om frågan om att medge tillfälliga lättnader i uppsikten uppstår när är behörig att besluta i fråga om uppsikt. Om anser att det finns skäl att tillfälligt ändra ett uppsiktsbeslut bör verket alltså underrätta Säkerhetspolisen om det. Det bör regleras i en för- ordningsbestämmelse. En motsvarande underrättelseskyldighet bör gälla för när regeringen är behörig myndighet. 9.2.11Uppsiktsbeslut upphör efter utresa Utredningens förslag: Ett beslut om uppsikt upphör att gälla när utlänningen har lämnat . Skälen för utredningens förslag: Det finns inte någon bestäm- melse som uttryckligen anger när ett beslut om uppsikt upphör att gälla i samband med verkställighet av ett beslut om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Enligt praxis upphör ett beslut om förvar att gälla när ett avvisnings- eller utvisningsbeslut har verk- ställts och utlänningen har lämnat landet (se t.ex. MIG 2015:26). Om en utlänning anträffas här i landet, efter att verkställighet har genomförts, krävs det alltså ett nytt beslut för att utlänningen ska få tas i förvar (jfr prop. 1988/89:86 s. 204). 2017/18:284 s. 83 föreslog regeringen att det i utlänningslagen skulle införas en regel som innebar att ett beslut om uppsikt skulle upphöra när utlän- ningen lämnade landet. Utredningen har i avsnitt 8.4.12 föreslagit att det i den nya lagen tas in en regel med innebörd att ett beslut om förvar upphör när ut- länningen har lämnat . Detsamma bör gälla för beslut om uppsikt. Om verkställigheten skulle avbrytas och utlänningen åter- förs till får den behöriga myndigheten fatta ett nytt beslut om uppsikt, om det finns förutsättningar för det. Detsamma gäller om utlänningen på egen hand lämnar och sedan återvänder hit. Det nya uppsiktsbeslutet ska i vanlig ordning prövas på nytt från beslutet. 10Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder Utgångspunkten när beslut om utvisning meddelas enligt lagen om särskild utlänningskontroll är att utvisningen ska verkställas efter det att beslutet har fått laga kraft (se 13 §). I vissa fall finns det emellertid hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet. Det kan bl.a. bero på att den stat till vilken utlänningen utvisats väg- rar att ta emot honom eller henne. Det kan också vara så att den mottagande staten inte har ett rättssystem som garanterar att utlän- ningens grundläggande mänskliga rättigheter kommer att respekte- ras, t.ex. skyddet mot tortyr eller mot dödsstraff. Eftersom det är fråga om utlänningar som utvisats på grund av att de utgör allvarliga säkerhetshot innebär det särskilda problem för samhället om utvis- ningsbesluten inte kan verkställas. För att komma till rätta med de problem som det innebär att sådana utlänningar trots gällande utvis- ningsbeslut ändå tills vidare får stanna kvar i har det funnits särskilda regler som ger möjlighet att övervaka dem med hjälp av olika former av tvångsmedel. Det är fråga om tvångsmedel som annars används vid utredning av brott eller i brottsbekämpande myndigheters underrättelseverksamhet. Tvångs- medlen fyller när det gäller utlänningar som har utvisats med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll en annan funktion. De ger Säkerhetspolisen förutsättningar att löpande ha kontroll över utlän- ningarna. Även om tvångsmedlen är desamma skiljer sig regleringen när det gäller kontroll av vissa utlänningar på flera avgörande punk- ter från vad som annars gäller. Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder 10.2Regleringen i lagen om särskild utlänningskontroll Om ett beslut om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskon- troll har meddelats och beslutet tills vidare inte ska verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, får en- ligt 11 § den myndighet som beslutar om utvisning även besluta att utlänningen ska ha anmälningsplikt. Anmälningsplikt innebär att ut- länningen på vissa tider ska anmäla sig hos , dvs. rent fysiskt inställa sig där. Den som beslutar om anmälningsplikten ska i beslutet ange omfattningen av anmälningsplikten, t.ex. hur ofta utlänningen ska anmäla sig, men får uppdra åt Säkerhetspolisen eller att utforma de närmare villkoren för hur den ska fullgöras. Det kan t.ex. vara fråga om på vilken närmare plats och anmälningsplikten ska fullgöras. Delegationen om- fattar däremot inte någon möjlighet att ge dispens från anmälnings- plikten (prop. 2013/14:110 s. 432 och 590). Anmälningsplikt enligt 11 § lagen om särskild utlänningskontroll har inte någon direkt motsvarighet i annan lagstiftning. Den kan närmast liknas vid det som enligt 25 kap. gäller vid anmälningsskyldighet som självständigt tvångsmedel eller det som enligt 10 kap. 8 § utlänningslagen gäller vid uppsikt. Behovet av att använda tvångsmedel kan aktualiseras även efter det att ett utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskon- troll har meddelats. På ansökan av Säkerhetspolisen får Migrations- verket enligt 11 § andra stycket lagen om särskild utlänningskontroll besluta om anmälningsplikt i sådana fall. Beslut om anmälningsplikt som har meddelats av Migrationsver- ket får överklagas till regeringen. Även regeringen får enligt 11 § andra stycket lagen om särskild utlänningskontroll efter beslut om utvisning meddela beslut om an- mälningsplikt, i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett ärende om verkställighet. Innan regeringen som första instans beslutar om anmälningsplikt ska enligt 11 § tredje stycket ansvarigt statsråd (eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer) inhämta yttrande från Migrationsöver- domstolen. Enligt huvudregeln ska ett sådant yttrande föregås av att Migrationsöverdomstolen håller en muntlig förhandling vid vilken Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder utlänningen ska höras, få avge sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Muntlig förhandling behö- ver dock enligt 13 b § inte hållas om en sådan är uppenbart obehöv- lig. Det bör framhållas att det i nu aktuella ärenden kan förekomma handlingar och uppgifter som utlänningen enligt gällande sekretess- bestämmelser inte har rätt att ta del av. Beslut om anmälningsplikt får enligt 11 a § lagen om särskild ut- länningskontroll även meddelas om ett beslut om avvisning eller ut- visning enligt 8 kap. eller 8 a kap. utlänningslagen (eller motsvarande äldre bestämmelser) inte kan verkställas och det finns sådana om- ständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2 lagen om särskild utlänningskontroll, dvs. om det finns grund för utvis- ning enligt den lagen. beslutar på ansökan av Säkerhetspolisen om anmälningsplikt i sådana fall. Verkets beslut får överklagas till regeringen. Regleringen i 11 a § gör alltså att bestäm- melserna om anmälningsplikt i lagen om särskild utlänningskontroll får tillämpas på en kategori av personer som inte är utvisade enligt den lagen men som på grund av omständigheterna i det enskilda fal- let anses utgöra ett motsvarande säkerhetshot. 10.2.2Beslut om att vissa andra tvångsmedel får användas Om ett utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll grundas på att det kan befaras att utlänningen kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen om straff för terrorist- brott, eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, får enligt 11 § första stycket lagen om särskild utlänningskontroll den myndighet som beslutar om utvisning också bestämma att 19–22 §§ den lagen ska tillämpas på utlänningen. Sistnämnda paragrafer regle- rar bl.a. möjligheten att använda vissa tvångsmedel. Det gäller möj- ligheten att göra husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesikt- ning eller att fotografera eller ta fingeravtryck av utlänningen (19 §). Säkerhetspolisen eller får begära rättens tillstånd till hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kom- munikation och till kvarhållande av försändelser hos befordringsfö- retag (20 §).