sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska förverkligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.13 I en annan kommentar betonar kommittén att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Det bör, enligt 11CRC/C/GC/14 p. 12CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. 13CRC/C/GC/14 p. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar kommittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, sär- skilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.14 Vägledning kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi, i synnerhet om ett brott mot ett barn, i form av försummelse, våld eller övergrepp, ligger till grund för ett beslut om åtskiljande. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. mer i kapitlet om artikel 34. En mer utförlig beskrivning av barnanpassade förfaranden redo- visas i kapitlet om artikel 3. 12.1.2Rätten att inte skiljas från sina föräldrar (artikel 9.1) Huvudregeln i artikel 9.1 är att ett barn inte ska skiljas från sina för- äldrar mot deras vilja. Vad som avses med skiljas framgår inte av artikeln utöver att ett beslut om att skilja ett barn från dess föräldrar kan vara nödvändigt t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida eller då föräldrarna lever åtskilda och ett beslut måste fattas om var barnet ska bo. Det kan antas att det rör sig om både tillfälliga åtskiljande och mer varaktiga åtskiljande beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Ett åtskiljande kan också vara följden av andra åtgärder som en stat tagit initiativ till så som be- skrivs i artikel 9.4, t.ex. genom frihetsberövande, fängslande, förvis- ning eller utvisning. Vad som kan ses som ett åtskiljande bör mot bakgrund av artiklarna 5 och 18 få som följd att den ena eller båda föräldrarna inte kan ta ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Ett åtskiljande utesluter dock inte kontakt med föräldrarna, se vidare under avsnittet om artikel 9.3 nedan. Uttrycket mot deras vilja kan omfatta både barnets och föräld- rarnas vilja enligt ordalydelsen, men skulle även kunna tolkas som endast föräldrarnas vilja. Av förarbetena framgår att det fanns en före- slagen skrivning om att ett barn inte ofrivilligt (involuntarliy) ska skil- jas från sina föräldrar. Förslaget fick stöd, men ”ofrivilligt” ströks och 14CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar i stället lades ”mot deras vilja” till efter ”föräldrar”. Det framgår inte varför ändringen gjordes.15 har dock gett uttryck för att barnets samtycke är av relevans.16 En stat får skilja ett barn från sin förälder endast genom ett beslut av en behörig myndighet. Beslutet måste ha stöd i lag och myndig- heten ska ha följt tillämpliga förfaranden. De myndigheter som är behöriga att ta sådana beslut ska stå under någon form av rättslig prövning (judicial review). Detta innebär indirekt en skyldighet för en stat att ha en eller flera ansvariga myndigheter, specifika lagar och utarbetade förfaranden för sådana åtskiljande. Artikeln bör läsas till- sammans med artikel 16, som stadgar att ett barn har rätt till lagens skydd mot godtyckliga och olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv eller i sitt hem. Läs mer i kapitlet om artikel 16. Ett åtskiljande, oavsett orsaken, ska vara nödvändigt för barnets bästa. I artikeln ges exempel på när ett åtskiljande kan vara nödvän- digt: vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida (jämför artikel 19) eller då föräldrarna lever åtskilda och ett beslut måste fattas om var barnet ska bo. Det är inte en uttömmande upp- räkning, utan även i andra fall kan ett åtskiljande motiveras, om det är nödvändigt för att barnets bästa ska kunna säkerställas.17 Som vi tidigare nämnt, i avsnittet om de grundläggande principerna, indike- rar formuleringen i artikel 9.1 att ett åtskiljande i princip bör ses som en sista utväg och att andra åtgärder i första hand bör vidtas för att säkerställa att barnets bästa beaktas i enlighet med artikel 3.1. Hur barnets bästa bör tolkas och tillämpas redogör vi för i kapitlet om artikel 3 och i avsnittet ovan om de grundläggande principerna. understryker att ett korrekt rättsligt förfa- rande alltid måste iakttas. Fokus vid beslut bör enligt kommittén vara på skyddet av barnet, barnets vidare utveckling och barnets bästa. Vidare anser kommittén att den åtgärd som medför minsta möjliga intrång ska väljas, i enlighet med vad omständigheterna kräver. Kom- mittén anser att rättsliga åtgärder bör utgöra en del av ett samordnat och integrerat angreppssätt mot våldsamt och annat negativt beteende mot barn. Enligt kommittén kan insatser som har ett reparativt fokus, såsom social terapi och utbildning, vara att föredra före rättsliga åtgärder med fokus på straff, när förövaren är ett barns främsta om- 15HR/PUB/07/1, artikel 9, C 6 p. 11 och 21, D 2 p. 16CO , CRC/C/15/Add.169 p. 36 och 37. Jämför (2019) s. 313–315. 17Jämför (2019) s. 322. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar Vidare framhåller kommittén att det bör finnas effektiva rätts- medel, såsom ersättning till brottsoffer och andra mekanismer för upprättelse samt en möjlighet att överklaga eller på andra sätt få en oberoende prövning av ett beslut.18 Av förarbetena till framgår att artikel 9.1 främst är avsedd att omfatta inhemska separationer mellan barn och för- äldrar, dvs. inom en stats jurisdiktion (jämför artikel 2). Separationer som berör internationella förhållanden behandlas i stället i artikel 10.19 Den artikeln tar upp rätten till familjeåterförening när barn och föräl- drar befinner sig i olika länder. Artikeln utgår dock från artikel 9.1, som därmed blir relevant även vid dessa förhållanden. Detta behand- lar vi närmre i kapitlet om artikel 10. 12.1.3Möjlighet att delta i förfarandet (artikel 9.2) Enligt artikel 9.2 ska alla berörda parter beredas möjlighet att delta i och lägga fram sina synpunkter vid sådana förfaranden som avses i artikel 9.1. Vad som avses med berörda parter definieras inte i artikeln. Av artikel 9.1 framgår dock att barnet självt och föräldrarna är berörda parter. i ljuset av artikel 5 skulle även, beroende på omständig- heterna, medlemmar av den utvidgade familjen kunna ingå i begrep- pet. I doktrin nämns utöver föräldrarna även t.ex. andra vårdnads- havare eller personer som är juridiskt ansvariga för barnet. Vidare anses även t.ex. mor- och farföräldrar, fosterföräldrar och syskon kunna vara berörda parter beroende på omständigheterna.20 De berörda parterna ska beredas möjlighet att delta i och lägga fram sina synpunkter vid sådana förfaranden som avses i artikel 9.1. Detta indikerar att även möjligheten att delta i och lägga fram sina syn- punkter bör regleras i lag. I sammanhanget kan också nämnas att ett barn som är i stånd att bilda egna åsikter har rätt att fritt uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör det (artikel 12.1). Bestämmelsen i artikel 9.2 är visserligen lite annorlunda formulerad, men bör läsas tillsammans med artikel 12. Enligt artikel 12.2 ska ett barn beredas möjlighet att höras i alla domstolsförfaranden och administrativa för- faranden som rör det, antingen direkt eller genom företrädare eller 18CRC/C/GC/13 p. 54 och 56. 19HR/PUB/07/1, artikel 9, E 2 p. 20Tobin (2019) s. 327. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar annat lämpligt organ på ett sätt som är förenligt med nationella pro- cedurregler. understryker att stadgandet inte ska förstås som en tillåtelse att använda processrättslig lagstiftning som begränsar eller förhindrar ett barn att uttrycka sina åsikter.21 Läs mer i kapitlet om artikel 12 och i avsnittet ovan om grundprinciperna. 12.1.4Upprätthålla kontakt med båda föräldrarna (artikel 9.3) En stat ska, enligt artikel 9.3, respektera rätten för ett barn som är skilt från sin förälder att regelbundet upprätthålla ett personligt förhål- lande till och direkta kontakter med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa. Vad som kan anses vara ett åtskiljande berör viunder avsnittet om artikel 9.1 ovan, bl.a. att det kan röra sig om både ett tillfälligt och mer varaktigt åtskiljande som beror på ett beslut av en behörig myndighet i enlighet med gällande lag. Vad som avses med regelbundet framgår inte av konventionen utan lämnas till respektive stat att avgöra. Eftersom det rör sig om ett barn kan det antas att det inte bör gå alltför mellan kontakterna. Kontakten ska vara personlig och direkt. I doktrin anförs att den vanliga betydelsen av en personlig och direkt kontakt i första hand är en fysisk kontakt i form av besök, men även innefattar kontakt genom t.ex. sociala medier, e-post och telefon.22 När ett barns kontakt med föräldrarna kan strida mot barnets bästa framgår inte av artikeln utan får avgöras i varje enskilt fall. Artikeln ska även läsas tillsammans med bl.a. artikel 3.1 om barnets bästa och artikel 12 om barnets rätt att få uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör det. Hur barnets bästa bör tolkas och tillämpas och hur barnet ska ges möjlighet att uttrycka sina åsikter redogör vi för i kapitlen om artiklarna 3 och 12, och i avsnittet ovan om grundprinciperna. 12.1.5Väsentliga upplysningar (artikel 9.4) Då ett åtskiljande är följden av åtgärder som en stat tagit initiativet till, t.ex. frihetsberövande, fängslande, förvisning, utvisning eller döds- fall (inklusive dödsfall oavsett orsak medan personen är frihetsberö- vad) gäller en informationsplikt för staten enligt artikel 9.4. 21CRC/C/GC/12 p. 38 och 39. 22Tobin (2019) s. 332 och 333. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar ska på begäran ge väsentlig information till föräldrarna, barnet eller, där så är lämpligt, någon annan familjemedlem om var den från- varande familjemedlemmen vistas. Det gäller emellertid inte om upp- lysningarna skulle vara till skada för barnet. En stat ska också säker- ställa att en sådan begäran i sig inte medför negativa följder för den eller de personer som berörs. Informationen ska ges på begäran, vilket innebär att det inte an- kommer på staten att regelmässigt informera alla berörda. Informa- tionen ska lämnas ut när en förälder, barnet eller, där så är lämpligt, någon annan familjemedlem begär det. Det framgår inte av artikeln vem som kan anses vara en annan familjemedlem. Begreppet kan möj- ligen tolkas mot bakgrund av artikel 5. Det skulle då även kunna röra sig om medlemmar av den utvidgade familjen eller gemenskapen en- ligt lokal sedvänja, vårdnadshavare eller andra som har juridiskt ansvar för barnet. Vad som är väsentlig information om var den frånvarande familje- medlemmen vistas framgår inte av artikeln, men bör vara sådan infor- mation som bidrar till att barnet kan återförenas eller återupprätta en kontakt med sin familj. På vilket sätt upplysningarna skulle kunna vara till skada för barnet framgår inte av artikeln. Bestämmelsen ska dock som alla andra bestämmelser i konventionen ses i ljuset av bl.a. artikel 3.1 om barnets bästa, vilket innebär att innan ett beslut om utlämnande av uppgifter tas bör en bedömning av vad som är barnets bästa göras. Hur barnets bästa bör tolkas och tillämpas utvecklar vi i kapitlet om artikel 3 och i avsnittet ovan om grundprinciperna. Här bör även artikel 16 om rätten till privat- och familjeliv särskilt beak- tas. Hur en stat ska säkerställa att en begäran av sådana uppgifter inte medför negativa följder för de som berörs framgår inte utan lämnas till den enskilda staten att avgöra. I doktrin anges att det t.ex. skulle kunna handla om att säkerställa att de personer som efterfrågar upp- gifter inte utsätts för repressalier av staten eller enskilda.23 i ljuset av artikel 4 kan det innebära både lagstiftningsåtgärder och andra administrativa åtgärder för att säkerställa detta. 23Tobin (2019) s. 339. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar I regeringsformen anges att det allmänna ska värna den enskildes privatliv och familjeliv samt verka för att ett barns rätt tas till vara (1 kap. 2 § RF). Staten kan med grund i barnets bästa skilja ett barn från en eller båda föräldrarna mot deras vilja. Detta kan ske genom adoption (även om det är ovanligt), ett omhändertagande enligt LVU, ett beslut om psykiatrisk tvångsvård eller ett avgörande om vårdnad, boende och umgänge. Förutsättningarna för att ett barn ska få omhändertas redogör vi för främst i kapitlen om artiklarna 19 och 20. I detta kapitel kommer viemellertid att kort redogöra för den rättsliga prövningen och förutsättningar för vård enligt LVU. Vi beskriver också närmre re- gleringen kring mål om vårdnad, boende och umgänge samt verkstäl- lighet av domar från sådana mål. Slutligen redogör vi för regleringen kring tvångsomhändertagande med stöd av LPT. Förutsättningarna för adoption beskrivs utförligt i kapitlet om artikel 21 och berörs därför inte i detta kapitlet. Det är också sällan en adoption sker mot någons vilja (jämför 4 kap. 7 och 8 §§ FB). Utredningen om ett stärkt barnrättsperspektiv för barn i skyddat boende har föreslagit att det allmänna ska ges ytterligare en möjlighet att skilja ett barn från sin förälder med barnets bästa som grund. Utredningen har föreslagit att en socialnämnd, mot förälderns vilja, ska kunna besluta om att ett barn ska få skyddat boende. En förutsättning för det ska vara samtycke från den andra vårdnadshavaren. Förslaget bereds inom Regeringskansliet.24 Ett barn kan skiljas från sina föräldrar av staten av andra orsaker än med barnets bästa om grund, t.ex. för att barnet eller föräldern ska häktas, avtjäna en påföljd, eller utvisas (läs mer bl.a. i kapitlen om artiklarna 37 och 40). Därtill kan ett barn och en förälder ofrivilligt skiljas från varandra genom döden eller för att barnet olovligen har bortförts från en förälder (läs mer om det bl.a. i kapitlen om artik- larna 11, 24.2 [a] och 35). I detta kapitel kommer vi inte att beskriva skyddet mot eller förutsättningarna för ett sådant åtskiljande; i före- kommande fall beskrivs det i andra kapitel. Däremot kommer vi att redogöra för regleringen kring kontakten mellan barn och föräldrar 24SOU 2017:112 s. 31 och 32. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar i dessa fall, liksom statens skyldighet att ge familjen information om var den åtskilda familjemedlemmen befinner sig. När staten skiljer ett barn från dess förälder aktualiseras både barnets och förälderns rätt till respekt för sitt familjeliv (artikel 8 i och, för barnets del, artikel 16 i barnkonven- tionen). Denna rätt beskrivs närmre under kapitlet om artikel 16. har bl.a. framhållit att en stat är skyldig att vidta åtgärder för att en förälder ska kunna återförenas med sitt barn. Det gäller oavsett om barnet finns i det allmännas vård eller om det är föremål för en konflikt mellan föräldrarna. Det finns emellertid också en skyldighet för de nationella myndigheterna att väga en förälders rätt till återförening mot andra intressen, t.ex. ett barns bästa och barnets rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv. Barnets bästa har bedömts vara av väsentlig (crucial) betydelse och komma före andra intressen i bl.a. frågor om vårdnad och omhändertagande. Att helt skära av bandet mellan en förälder och ett barn kan enligt Europa- domstolen endast ske vid exceptionella omständigheter eller när bar- nets bästa kräver det.25 Rätten till respekt för ditt familjeliv finns även i EU:s rättighets- stadga (artikel 7). Av stadgan framgår också att varje barn har rätt att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkta kon- takter med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa (artikel 24.3). 12.2.1Vård enligt LVU (artikel 9.1–9.4) Ett barn kan beredas vård enligt LVU om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att bar- nets hälsa eller utveckling skadas (2 § LVU). Vård kan också beslutas om barnet utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk, genom missbruk, brottslig verksamhet eller något annat socialt ned- brytande beteende (3 § LVU). Ytterligare en förutsättning för att om- händerta ett barn är det kan antas att behövlig vård inte kan ges med samtycke av barnets vårdnadshavare och, om barnet fyllt , även 25Se t.ex. avgörande i målen Mihailova mot (2006) §§ 80 och 82, Kosmopoulou mot (2004) § 45 samt Görgülü mot (2004) §§ 41–43. Se även R. mot (2006), mot (2012), särskilt § 61 och Gnahoré mot (2000) särskilt § 59. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar av barnet (1 § LVU). Vad som är bäst för barnet ska vara avgörande vid alla beslut (1 § LVU och 1 kap. 2 § SoL). Ett tvångsomhänder- tagande kräver tungt vägande skäl och en gedigen utredning. Det får inte vara fråga om en obetydlig, oklar eller avlägsen risk. Risken måste vara klar och konkret.26 Förutsättningarna för att besluta om vård en- ligt LVU är närmare beskrivna i kapitlet om artikel 19. Om ett barn befinner sig på ett familjehem kan förvaltningsrätten, på begäran av en socialnämnd, besluta att vårdnadshavarna inte får flytta barnet från hemmet, ett s.k. flyttningsförbud. Ett sådant förbud förutsätter att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas om det skiljs från hemmet. (Se 24 § LVU.) Det är en domstol som beslutar om vård enligt LVU men social- nämnden bestämmer hur och var den ska ordnas. I brådskande fall kan en socialnämnd besluta om omhändertagande. Ett sådant beslut ska därefter prövas av förvaltningsrätten. Mål och ärenden en- ligt LVU ska handläggas skyndsamt. (Se 4–7 och 33 §§ LVU.) ska minst en gång var sjätte månad överväga om vård enligt LVU fortfarande behövs (13 § LVU). Den enskilde kan när som helst begära att vården ska upphöra. Beslutet kan överklagas till domstol (41 § LVU). Även ett beslut att ett barn inte bereds vård kan klagas på av barnet.27 I både mål om beredande och upphörande av vård ska det hållas en muntlig förhandling, om det inte är uppenbart obehövligt.28 Muntlig förhandling ska alltid hållas om en part begär det. Barnet ska få rele- vant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör honom eller henne. Om barnet inte framför sina åsikter ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Har barnet fyllt har det rätt att själv föra sin talan. Den som är yngre får höras i domstol, om han eller hon inte kan antas ta skada av det. (Se 35 och 36 §§ LVU.) har uttryckt att barnets berättelse ska väga tungt i utredningen liksom barnets subjektiva upplevelse av 1989/90:28 s. 62 och HFD 2014 ref. 46. 27Rättsfallet RÅ 2006 ref. 10. 28Högsta förvaltningsdomstolen är dock undantagen från detta krav. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar Om ett barns uppgifter om misshandel eller andra allvarliga missförhållanden får stöd av utredningen i övrigt kan upp- gifterna normalt läggas till grund för ett beslut om omhändertagande, enligt domstolen. I de fall då det saknas tillräckligt stöd för barnets uppgifter om missförhållandena och uppgifterna förnekas av föräld- rarna måste ställning tas till om uppgifterna i sig framstår som till- förlitliga.29 Ett offentligt biträde ska förordnas för det barn som åtgärden avser och barnets vårdnadshavare, om det inte saknas behov av ett sådant biträde. Det gäller oavsett om ärendet rör beredande eller upphörande av vård eller omhändertagande. (Även i vissa andra ärenden ska ett sådant biträde förordnas.) Finns det motstående intressen mellan ett barn och dess vårdnadshavare ska olika biträden förord- nas. Ett biträde, som inte är en vårdnadshavares biträde, är ställföreträdare för barnet i målet eller ärendet, om barnet är . (Se 36 och 39 §§ LVU.) I dessa fall kan vårdnadshavaren inte föra barnets talan.30 Ett offentligt biträde ska, beroende på barnets ålder och mognad, på barnets begäran överklaga ett beslut om om- händertagande enligt LVU, även om ställföreträdarens egen uppfatt- ning är att omhändertagandet bör bestå.31 Umgänge och korrespondens med föräldrar och vårdnadshavare När ett barn omhändertagits med stöd av LVU finns det normalt möjlighet för barnet att umgås med sina föräldrar. Det är också möj- ligt att låta barnet visats i det egna hemmet (11 § LVU). Socialnämn- den har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården får socialnämnden emellertid besluta (och begränsa) hur umgänget med barnets förälder (vårdnads- havare eller förälder med umgängesrätt) ska utövas. kan också besluta att den unges vistelseort inte ska röjas för föräldrar eller vårdnadshavare. Även vid flyttningsförbud har socialnämnden rätt att reglera hur barnets umgänge med vårdnadshavare och föräld- rar ska utövas. (Se 14 och 31 §§ LVU samt 26 kap. 2 § OSL.) 29Rättsfallet HFD 2014 ref. 46. 30Rättsfallet HFD 2011 ref. 78. 31Rättsfallet HFD 2014 ref. 38. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar umgänget ska begränsas krävs det starka skäl. Ett sådant beslut ska vara nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården. Beslutet måste också vara till barnets bästa.32 Ett barns vistelseort får hållas hemlig en- dast i rena undantagsfall. Ett sådant beslut ställer höga krav på utred- ningen som ligger till grund för beslutet. Endast en misstanke om att en förälder inte kommer att respektera ett beslut om umgängesbe- gränsning kan inte leda till att vistelseorten hålls hemlig, utan det måste krävas att misstanken grundar sig i konkreta förhållanden och att det finns en påtaglig risk för att umgängesbegränsningen inte kommer att respekteras.33 ska minst en gång överväga om ett beslut om reglerat umgänge eller hemlig vistelseort fortfarande behövs. Ett sådant beslut kan överklagas till domstol. (Se 14, 26, 31 och 41 §§ LVU.) Barnets egen vilja om umgänge kan få stor betydelse. I ett rättsfall har ansett att en 12-årig flickas kon- sekventa vilja att inte träffa sin mor, oberoende av orsakerna till hennes ställningstagande, skulle tillmätas avgörande betydelse och att det där- för var till flickans bästa att något umgänge inte skulle utövas med modern, så länge flickan själv inte kunde acceptera det.34 JO har i ett beslut från framhållit att en social- nämnd inte kan kräva att föräldern genomgår ett drogtest för att få umgås med sitt barn. I beslutet påtalar JO att avsaknaden av en sådan möjlighet kan innebära att umgänge i stället får vägras helt, vilket skulle kunna vara till nackdel för barnet.35 Ett barn som vårdas på ett särskilt ungdomshem får ta emot besök och använda elektroniska kommunikationstjänster i den utsträck- ning det är lämpligt. Denna rätt får vägras eller begränsas om det kan äventyra vården eller ordningen vid hemmet. Ett sådant beslut får gälla . När det inte längre finns förutsättningar för be- slutet ska det upphävas. Beslutet tas av och kan överklagas till domstol. (Se 15 a och 42 §§ LVU.) Läs mer om inskränkningar vad gäller besök och korrespondens med andra än föräldrar och vårdnadshavare i kapitlet om artikel 16. 32Rättsfallet HFD 2017 ref. 40. 1989/90:28 s. 74 och rättsfallet HFD 2017 ref. 39 34Rättsfallet RÅ 2005 ref. 66. 35JO:s ämbetsberättelse, redogörelse /20:JO1 s. 543. Artikel 9 – skiljas från sina föräldrar 12.2.2Vårdnad, boende och umgänge (artikel 9.1–9.4)