sou · H8B371 · 2020-12-02 00:00:00 — Enligt gällande bestämmel- ser ska ansökan om undersökningstillstånd innehålla uppgift om de koncessionsmineral som ansökan avser. Det framgår dock inte av an- sökan i vilken slags bergart de planerade undersökningsarbetena kom- mer att ske. Genom tillägget att ansökan ska innehålla en sådan upp- gift får myndigheterna kännedom om detta förhållande och kan identifiera och följa verksamhet som avser utvinning ur alunskiffer. Uppgiften underlättar även vid åtgärder för statistiska ändamål och för framtida forskningsinsatser. Paragrafen kompletteras med en ny bestämmelse i första stycket 4a om att det i ansökan om bearbetningskoncession ska anges att an- sökan avser bearbetning i alunskiffer. Uppgiften behövs bland annat för den lämplighetsprövning av sökanden som bergmästaren ska göra enligt föreslagen bestämmelse i 4 kap. 2 § minerallagen, och den be- dömning av sökandens tekniska och ekonomiska möjligheter att genomföra den planerade verksamheten som bergmästaren ska göra enligt föreslagen bestämmelse i första stycket 9 punkten i denna be- Uppgiften underlättar även vid åtgärder för statistiska ända- mål och för framtida forskningsinsatser. Paragrafen kompletteras även med en bestämmelse i första stycket 9, om att en ansökan som avser bearbetning i alunskiffer, ska innehålla en utredning om sökandens tekniska och ekonomiska möjligheter att fullfölja planen för den planerade verksamheten. Denna uppgift behövs för den lämplighetsbedömning som ska göras enligt förslaget tillägg till bestämmelsen i 4 kap. 2 § andra stycket minerallagen. Utredningen har fått i uppdrag att sammanställa kunskap och identi- fiera kunskapsluckor när det gäller miljörisker vid utvinning av metaller och ur alunskiffer. Utredningen ska också analysera hur regel- verket för utvinningen kan skärpas. •Analysen ska omfatta samtliga delar av prövningsprocessen, från det att prospektering startar till dess att gruvverksamhetsområdet ska stängas och återställas samt tiden därefter, även frågor som rör en prospektörs lämplighet, avfallshanteringen. •Utredningens förslag ska vara förenliga med och verka för att även i fortsättningen ska vara ett föregångsland för en hållbar ut- veckling inom mineralnäringen. Utredningens förslag och rekommendationer Utredningens bedömning är, bl.a. att •prövningsprocessen enligt är tillräcklig för att säker- ställa att utvinning i alunskiffer sker på ett sätt så att de miljökrav som uppställs i lagstiftningen uppfylls. •de enskilda miljörisker som är förknippade med utvinningen inte är unika för alunskiffer och regleras redan i befintlig miljölagstiftning. •det inte är lämpligt att införa någon särskild reglering som enbart tar sikte på utvinning ur alunskiffer. Jag finner, att hela frågeställningen om hållbar metallutvinning ur skiffer är helt beroende på hur processkedjan för utvinning/avskiljning/ anrikning utformas, samt hur kraven på de olika renings- och kon- ditioneringsstegen formuleras i regelsystemet. Mina utgångspunkter bakom den ”hypotetiska” processbeskrivningen i bilaga 7 är följande: Figur 1 Tänkbar processkedja för utvinning av metaller från alunskiffer (Se förklaring i bilaga 7) •Alunskiffern är en sedimentär bergart, där merparten av spår- elementen föreligger som oxider, fosfater, karbonater, sulfater, i något fall som silikater, och ibland associerat med någon tydlig huvudmineralfas, t.ex. kalcit (karbonat), pyrit (sulfid), organiskt material (som regel ej; organiska materialet utgörs till övervägande del av kolväteföreningar som ej bildar metallkomplex). •Spårelementen föreligger EJ som egna diskreta som skulle kunna avskiljas genom fysikaliska metoder (olika tätheter, ytegen- skaper etc.). Krossning/malning plus standardmetoden separation av spårmetallbärande mineralfraktion genom flotation är ej fysi- kaliskt möjlig. •Metallerna i alunskiffern kan inte avskiljas genom högtempera- turprocesser (t.ex. smältning, förgasning vid hög temperatur). Hög temperatur, oxidation etc. kan ändra kemiska tillståndet men leder inte till separation eller avskiljning av metallerna utan någon efter- följande avskiljningsprocess, som är våtkemisk (hydrometallurgi). •Det finns sannolikt ej någon annan fysikalisk eller kemisk möjlig processteknik än hydrometallurgi, dvs. lakning av skiffern med aggressiv vätska, som kan vara syra, lut, med eller utan tillsatser, samt möjligen även organiskt lösningsmedel. •Den skisserade processkedjan (bilaga 7) är i princip EJ hypotetisk. Den illustrerar den enda strategi som har följts och, så vitt jag erfar, är möjlig. Vad som tillämpats är en enkel variant, där man i steg 3 (lakningen) valt ett effektivt lakmedium, nämligen syra. Här är svavelsyra ett logiskt val eftersom skiffern vid oxidation eller vittring spontant genererar svavelsyra. •Efter lakningen följer steg 4 (metallavskiljning) som i enklaste fallet avser en enda metall; alla övriga metaller finns då kvar i lak- lösningen. Därefter måste den avskilda metallen, alltjämt i lösning eller i fast form, på en jonbytare, på en adsorbent, eller i en med- fällning, överföras till produkt, som är en väldefinierad fast för- ening som kan lämna processkedjan. •De övriga stegen, steg 3’, steg 4’, steg 5’ är alla processteg som skulle krävas för en hållbar totalprocess där reaktiviteten hos den lakade skiffern elimineras och där lösningar som lämnar processerna renas på olika sätt. Detta har inte skett i någon tillämpad fullskalig alunskifferprocess, eftersom det skulle kräva teknikanpassning, vara kostsamt och dessutom inte krävs av nuvarande regelsystem eller lagstiftning. •För att totalprocessen skall kunna betecknas som hållbar måste alla frigjorda metaller i lakningen beaktas, och lösningar och pro- cessrester som lämnar den slutna kontrollerade lakningsanlägg- ningen måste hålla acceptabla haltnivåer av de aktuella metallerna. Visst pågår utveckling av ny teknik, dvs. förbättrad teknik för steg 3 och 4; i första hand att ta fram billigast möjliga teknik som effektivt avskiljer EN eller ett FÅTAL metaller som sedan kan separeras i steg 4. Metaller som anges är vanadin, molybden, uran; ibland nämns även förekomsten av sällsynta jordartsmetaller som intressanta, kanske ytterligare några metaller, som är eftersökta och av värde, men som föreligger i låga halter (platinagruppens metaller, guld, silver m.fl.). Så länge regelsystemet inte kräver så sker ingen utveckling av pro- cesstegen steg 3’, steg 4’ och steg 5’, och någon isolering och lämplig förvaring av element som arsenik, kadmium, bly, krom etc., samt uran (som måste klassas som avfall?) har aldrig gjorts eller planeras ej, efter- som lagen inte kräver detta. Utredningen visar, att det finns ett antal kunskapsluckor som för- svårar bedömningarna av miljöriskerna med utvinning av metaller och ur alunskiffer, inklusive det faktum att beprövad hållbar teknik alltså saknas för storskalig metallutvinning. Detta till trots an- ges i bedömningen, att •prövningsprocessen enligt är tillräcklig för att säker- ställa att utvinning ur alunskiffer sker på ett sådant sätt att de miljö- krav som uppställs i lagstiftningen uppfylls, •de enskilda miljörisker som är förknippade med utvinningen inte är unika för brytning i alunskiffer och regleras i befintlig miljö- lagstiftning, •regleringen i , med de tillägg som är under beredning, är tillräckliga och relevanta för att bedöma och hantera potentiella miljörisker vid undersökning och utvinning ur alunskiffer, och att, •det inte är lämpligt att införa någon särskild reglering som enbart tar sikte på utvinning ur alunskiffer. Av utredningens kunskapssammanställning om alunskiffer och dess miljörisker framgår, att en av de största miljöriskerna vid utvinning ur alunskiffer är relaterat till att alunskiffern är polymetallisk och innehåller ett stort antal toxiska metaller, om än i låga halter. Om man utvinner endast en eller några få metaller kommer övriga toxiska metaller att hamna i avfallet vilket gör detta svårt att hantera. Ju fler metaller som utvinns desto mindre toxiskt avfall. En resurseffektiv hantering av det utbrutna materialet skulle också vara i linje med den cirkulära ekonomi som eftersträvas. Dock är slutsatsen att inte före- slå en sådan reglering, främst med hänsyn till att ”det är högst tvek- samt om den tänkta regleringen skulle tillföra något ytterligare ut- över redan befintlig lagstiftning”. Alunskiffer kan alltså av många skäl ej jämföras med traditionella metallmineralbaserade . Dessutom innehåller alunskiffern uran, som oundvikligen kommer att utlakas även om syftet är att utvinna andra metaller. För uran gäller generellt förbud, och en plan för sepa- rationen av uran och fortsatt hantering som avfall måste rimligen krävas. Alunskiffern innehåller på några lokaler höga halter av kol- väten, som ju faktiskt avskiljs (gasutvinning) vid en plats i . Även kolväteinnehållet måste beaktas vid utformningen av lämplig process- kedja för utvinning, och det kan vara angeläget att kolvätet utnyttjas som energikälla, alternativt isoleras för att förhindra okontrollerat ut- släpp. För att en utvinningsprocess skall kunna utvärderas och klassas som hållbar bör krävas (se bilaga 7): 1.En processlinje, där alla lakbara metaller avskiljs med högt utbyte, och separeras och där värdemetaller och övriga metaller avskiljs i lämplig form, vilken genererar önskade nyttiga produkter, såväl som metallkoncentrat som kan klassas som avfall. 2.Parallellt med huvudlinjen behandlas skifferresten så att den kan deponeras utan att generera metallutsläpp genom fortsatt vittring/ lakning. Processlösningar och andra vätskefaser renas i ett anpassat system så att halter av metaller och kemikalierester underskrider gällande riktvärden och gränsvärden i de vattenfaser som lämnar processkedjan. Vidare sker en separation av metaller/icke-metal- ler, vilka klassas som toxiska eller av andra skäl ej skall spridas till samhället, för att kontrollerat kunna slutförvaras som avfall. 3.Därtill kommer åtgärder för återställande av brytningsplatsen samt miljöskyddsåtgärder med koppling till den valda strategin för kon- ceptet för deponering av lakad skiffer och för lösningsutsläpp till recipient (steg 8). Denna sekvens är kostsam för utvinningspro- jektet och begränsar lönsamheten för samhället liksom för ansvarigt bolag. Det finns anledning att återinföra en särreglering för alunskiffer, liksom att skärpa kraven på kunskap hos företag som önskar bryta skiffer för utvinning av metaller. Detta innebär inte förbud mot bryt- ning av alunskiffer men kan vara en förutsättning för att framtida utvinning kan utvärderas och bedömas vara hållbar. Det finns reella och närmast formella skäl till att en särreglering av alunskiffer är motiverad: •Alunskiffer är en potentiell råvara för uran. Utvinning av uran till- sammans med andra metaller regleras av separat lagstiftning. •Alunskiffer är en potentiell råvara för gas och olja, och gasutvin- ning i liten skala pågår i . Utvinning av kolväten regleras av separat lagstiftning. •Alunskiffern innehåller kanske ett 20-tal metaller som frigörs i lakprocessen med varierande utbyten, beroende på valet av pro- cess. Dessa återfinns i laklösningen, inte bara de fåtal värdemetal- ler som är basen för lönsam utvinning. •Lakad alunskiffer, som måste deponeras, i dagbrott såväl som i yt- deponier, kan utgöra en källa för spridning av metaller till vatten- miljön , liksom även frilagda ytor från brytnings- området. Lång tid innebär sannolikt 100-tals år med beaktande av erfarenheterna från historisk skifferbrytning. Alla dessa faktorer kan motivera att alunskiffer särbehandlas. Detta behöver inte innebära omskrivning av de aktuella lagarna. I stället kan förutsättningarna och kraven för metallutvinning från alunskiffer preciseras och vara ett underlag, både för ansökande företag men också för myndighet som skall bedöma sökande bolags kompetens och möjlighet att bedriva en hållbar utvinning. Särskilt yttrande av experten Undertecknad arbetar vid () och har deltagit i den rubricerade utredningen som tillförordnad expert. Behovet av förändringar i minerallagstiftningen En del av bakgrunden till att har tillsatts är att markägare och andra som berörs av planer på undersökning och gruvbrytning har en alltför svag ställning och upplever att regler- ingen godtar en mycket stor påverkan på boendes, företags och kom- muners förutsättningar och äganderätt. Detta utan att de har vare sig något inflytande eller får yttra sig, utan att någon intresseavvägning sker eller ens en bedömning görs av hur troligt det är att brytning skulle kunna ske på den plats som är aktuell för undersökning. När det gäller alunskiffer är oron också stor för de miljökonsekvenser som sådan undersökning och brytning kan föra med sig. Det är först i ett mycket sent skede som det tydligt redovisas vad som ska göras på platsen och den enskilde kan avgöra hur påverkan ser ut och hur stor den blir samt vilka risker som finns för mark, luft och vatten. Eftersom processerna sträcker sig över får det en långvarig negativ påverkan på berörda markägares och företagares planering. Motsvarande oro finns naturligtvis i hela de bygder som berörs och påverkar även möjligheterna att skapa förutsättningar för inflyttning och utveckling av landsbygden. Markägare och företag uppfattar att lagstiftningen ger orimligt stora fördelar till den som vill genomföra prospektering eller bryt- ning av . Regelverket anses därför inte motsvara det som för- väntas av en modern lagstiftning. Det sticker också ut jämfört med när andra intrång med tvångsinslag är aktuella för en fastighetsägare. Den upplevs inte ta tillräcklig hänsyn till markägare och företag som redan bor och bedriver verksamhet i de områden som kan bli in- tressanta för undersökning eller brytning. Det förekommer också att en fastighetsägares eller företagares mark blir föremål för undersökning även om syftet inte är att undersökningen ska leda till brytning utan i stället endast avser att sysselsätta ett fåtal per- soner som verkar inom prospekteringsbranschen. Då upplevs det som särskilt stötande att dessa företag har ett ovillkorligt företräde till markanvändningen och att beslut fattas utan en intresseavväg- ning eller att berörda får yttra sig. De är i stället hänvisade till att överklaga för att framföra sina synpunkter och möjligheterna att få gehör i högre instans är så gott som obefintliga. Det förekommer också att mindre seriösa företag får undersökningstillstånd eller att undersökningar genomförs helt utan de tillstånd som erfordras. Detta utgör ytterligare en komponent som leder till ett lågt förtroende för både processen och branschen. Oklart hur och när mineralintresset ska vägas av mot andra intressen Diskussioner och ambitioner kopplade till behovet av en omställ- ning till ett mer hållbart samhälle och och EU:s målsätt- ningar när det gäller försörjningen av metaller och gör inte frågan mindre komplicerad. Det går inte att få svar på hur dessa ambitioner på mineralområdet är tänkta att vägas av mot till exempel målsättningarna i nationella livsmedelsstrategi eller andra angelägna behov av utveckling som finns i en kommun eller region. Eller hur miljö- och hälsokonsekvenser som uppstår vid undersök- ning och brytning av olika material ser ut och med vilken teknik den bör ske för att vara acceptabel. När en ansökan om att undersöka eller bryta väl lämnas in är dessa för omgivningen mycket viktiga frågor redan frånsprungna eftersom regleringen tydligt ger företräde till det nytillkomna intres- set att undersöka eller bryta ett visst material. Dessa för lokalsam- hället, boende och näringsliv viktiga frågorna och avvägningarna är överspelade när ett specifikt projekt ska granskas i de olika, parallella och svåröverskådliga prövningsprocesser som nuvarande regleringen föreskriver. Utredningens uppdrag och resultatet Min förhoppning inför utredningen var att flera av ovan nämnda problem och dilemman skulle adresseras i utredningens analyser och förslag. Så är tyvärr inte fallet. har arbetat enligt till viss del motsägelse- fulla direktiv och . Utredningen har haft tre huvud- sakliga uppdrag. För det första att redogöra för vilka metaller och som kan förekomma i alunskiffern i och som med beaktande av tillgången globalt kan vara relevanta för inhemsk utvin- ning. För det andra att sammanställa kunskap och identifiera kun- skapsluckor när det gäller miljörisker med utvinning ur alunskiffer. Alla delar av processen ska omfattas, från prospektering till återställ- ning och tiden därefter. För det tredje har utredningen haft upp- draget att analysera hur regelverket för utvinning från alunskiffer kan skärpas. Även denna analys ska omfatta samtliga delar av prövnings- processen. När det gäller uppdraget att redogöra för metaller och som kan förekomma i alunskiffern får utredningen anses ha samman- ställt information om det, men inte kommit i mål med att dra slut- satser kring vilka av dessa som med beaktande av tillgången globalt kan vara relevanta för inhemsk utvinning. Detta är enligt min mening ett avgörande underlag för att kunna bedöma om de uppoffringar som krävs är motiverade. Projekten innebär vanligen stora dagbrott, kringanläggningar, stor påverkan på lokalt näringsliv och närmiljön samt stora miljörisker. Utredningen svarar tyvärr inte på frågan om den brytning som kan bli aktuell i är relevant i ett större per- spektiv och hur man ska kunna bedöma om en viss gruvetablering är värd de ingrepp och förluster som följer av den. När det gäller uppdraget att sammanställa kunskap och identi- fiera kunskapsluckor avseende miljörisker med utvinning ur alun- skiffer får utredningen anses ha kommit längre och lägger på ett samlat sätt fram kunskap och kunskapsluckor kopplade till just undersök- ning och brytning av alunskiffer. Det klarläggs att alunskiffern är komplex, att en rad miljörisker uppkommer när den hanteras och att hållbara tekniker för att utvinna metaller och ur denna skiffer i stort sett endast finns på forskningsnivå och i laboratoriemiljö. Detta är viktiga slutsatser som behöver kopplas till de möjligheter enligt nuvarande lagstiftning som både mycket små och större företag har att erhålla tillstånd för undersökning och brytning i detta material. Utredningen nämner också de kostnader som är förknippade med bryt- ningen, vilka förstås kan vara avsevärda. Denna del av utredningen är dock inte så utvecklad och ger inte svar på vilka metaller och som kan vara brytningsvärda förutsatt att en viss hållbar teknik används. När det slutligen gäller uppdraget att analysera hur regelverket för utvinning från alunskiffer kan skärpas kan utredningen inte alls anses ha kommit i mål. De regeländringar som föreslås är mycket marginella och har inte någon bäring på de primära behov av för- ändringar som finns . Det saknas helt koppling mellan förslagen och direktivets uppdrag kring konflikter med andra markanvänd- ningsintressen eller äganderätten. Medveten om att direktiven i vissa delar är motsägelsefulla och utredningstiden kort anser jag ändå att utredningen borde ha tagit bättre hand om dessa, i direktivet angivna, frågorna. Ett av utredningens förslag är att förtydliga vilken myndighet som ska göra vad när en tillståndssökt gruvverksamhet kan medföra väsent- lig skada på jord- eller skogsbruket och det finns behov av en särskild undersökning med anledning av det. Man kan hysa en viss förhopp- ning om att frågan om avvägningen mellan det allmänna intresset av en långsiktig och samhällsviktig livsmedelsproduktion och mer kortsiktig exploatering genom gruvdrift kan aktualiseras i högre grad om denna ringa förändring genomförs. Men att den skulle ha någon effekt på de verkliga utmaningar som boende, det lokala näringslivet, kommuner samt miljö och hälsa står inför när prospektering och gruvetablering kommer på tal ser jag tyvärr som mycket osannolikt. Av den anledningen är jag kritisk till att denna förändring tas upp av utredningen som en positiv konsekvens för markägare. Det kan också konstateras att skyddet för jord- och skogsbruk i inte är tillräckligt för att resursen jordbruksmark ska stå sig mot så särskilt många andra intressen vid en planerad exploatering. Väsent- liga samhällsintressen (som anses vara till exempel byggande av bo- städer, vägar och butiksytor) ges företräde framför att fortsätta livsmedelsproduktionen. Det är osannolikt att jordbruksmarken skulle skyddas i högre grad i en situation där den ställs mot intresset att bryta . Frågor i direktiven som inte adresseras av utredningen Hur prospekterings- och gruvintresset kan komma i konflikt med annan markanvändning och äganderätten nämns i direktiven till ut- redningen. I detta sammanhang har jag i utredningsarbetet framfört att det finns en rad intressen som av markägare anses vara av sådan art att de utgör angelägna allmänna intressen och därmed får anses kunna begränsa äganderätten. Sådana intressen är till exempel samhällets be- hov av infrastruktur i form av vägar, kraftledningar eller järnväg, vilka utgör gemensamma investeringar som görs till förmån och nytta för många. Att intresset hos ett visst företag att få undersöka en even- tuell fyndighet och sedan sälja tillståndet vidare eller bryta och sälja detta vidare för senare produktion av förvisso viktiga pro- dukter anses inte på samma sätt utgöra ett angeläget allmänt intresse som gör att egendomsskyddet generellt ska vika. Ett förslag som kan lösa problemen med nuvarande reglering Ett konkret förslag som lämnats till utredningen och som skulle adres- sera flera av de mest påtagliga problemen med nuvarande reglering är att utmönstra undersökning och brytning i alunskiffer (oavsett vilken metall eller som ska undersökas eller brytas) från mineral- lagen. I stället skulle dessa verksamheter prövas enligt samma regel- system som täkter av till exempel grus och torv. Sådana täkter kom- mer till stånd efter en överenskommelse mellan markägaren och den som vill utvinna resursen. Därefter följer en prövning enligt miljö- balken. Prövningar av täkter är inte okomplicerade, men får anses mer förutsebara och accepterade än de processer som omger både undersökning och brytning av koncessionsmineraler. En reglering av täkter i alunskiffer som ligger i linje med regler- ingen av andra täkter skulle göra det tydligt att fastighetsägaren äger resursen och avgör om undersökning och brytning ska ske. Överens- kommelser skulle ske frivilligt mellan markägaren och den som är intresserad av att prospektera eller utvinna ämnen ur alunskiffern. Ersättningsnivåerna skulle anpassas till det övriga systemet för pro- spektering och brytning av och markägaren skulle inte längre stå utanför möjligheterna att ta del av den ekonomiska möjlighet som den innebär. Beroende på hur dessa överenskommelser utformas kan även grannar och bygden kompenseras för de ingrepp som sker (jämför med till exempel vinstfördelningsmodeller på vindkrafts- området). Brytning, men även olika former av undersökning, skulle prövas enligt och kopplas naturligt till kommunens pla- nering av användningen av mark och vatten och prövningens avväg- ningar mellan enskilda och allmänna intressen. Frågor om ansvar och garantier för efterbehandling och stängning prövas samlat. En sådan förändring skulle kunna isoleras till just aktiviteter i alunskiffer, vilket kan vara motiverat mot bakgrund av att dessa före- komster ofta finns i områden med värdefull jordbruksmark, som kan vara mer tätbebyggda än traditionella gruvområden och där många andra intressen riskerar att påverkas negativt. Utredningen har tyvärr avfärdat förslaget utan att studera det när- mare. Jag menar att utredningen borde ha undersökt hur en sådan lösning skulle kunna se ut och vilka regeländringar som skulle behövas, både för att utmönstra alunskiffer ur mineralregleringen och för att se över hur den skulle kunna infogas på ett ändamålsenligt sätt i miljö- balkens prövningsbestämmelser.