sou · H8B351 · 2020-09-02 00:00:00 — För att tillgodose överensstämmelse med direktivet bör klargöras att själva garantibeviset inte behöver tillhanda- hållas konsumenten förrän senast vid avlämnandet av produkten, något som sannolikt är det vanliga . Om näringsidkaren redan i ett tidigare skede – men dock vid försäljningen – lämnar garantin eller utfästelsen, kommer det även efter en sådan lagändring att krävas att näringsidkaren i samband med det, på något sätt, lämnar den information som lagen kräver. Det blir alltså endast över- lämnandet av garantibeviset som kan ske vid ett något senare tillfälle. Om näringsidkaren uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelserna i 22 § ska denne enligt 37 § ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument. Att formkraven inte följs innebär naturligtvis inte att en lämnad garanti eller liknande utfästelse är juridiskt bindande för näringsidkaren. Det som anges i artikel 17.3 om att underlåtenhet att uppfylla kraven i artikel 17.2 inte påverkar garantins bindande karaktär för garantigivaren, behöver därför inte uttryckligen framgå i den marknadsrättsliga regleringen eller annars i lag. Regleringen i 22 och 22 a §§ marknadsföringslagen om information om garantier gäller garantier avseende produkter. Med produkter förstås bland annat varor och tjänster (se 3 §). Bestämmelserna i marknadsföringslagen bör således redan enligt gällande rätt vara tillämpliga i den mån garantier lämnas i anslutning till avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster. 8 Påföljder vid fel 8.1Påföljder vid fel på en vara Bedömning: Några nya typer av påföljder vid fel på en vara behöver inte införas i svensk rätt med anledning av varudirektivet. Inte heller är det nödvändigt att ta bort någon av de existerande påföljderna. Förslag: Konsumentköplagens påföljdskataloger för faktiska respektive rättsliga fel flyttas till den nya lagen. Skälen för bedömningen och förslaget: Varudirektivet innehåller fyra artiklar om de åtgärder för avhjälpande som ska finnas vid fel på en vara, eller med direktivets uttryckssätt vid ”bristande avtalsenlighet”. Enligt artikel 13.1 och 13.2 ska konsumenten vid bristande avtalsenlighet ha rätt att få varorna att återställas till avtalsenlighet genom reparation eller utbyte, att få ett proportionellt prisavdrag eller att häva köpeavtalet. Enligt artikel 13.6 får konsumenten på visst sätt hålla inne betalningen. De närmare förutsättningarna för de olika påföljderna framgår av artikel 13.1–13.7 och kompletteras av artikel 14 om reparation eller utbyte av varorna, artikel 15 om prisavdrag och artikel 16 om hävning av köpeavtalet. Direktivet reglerar enligt artikel 3.6 inte frågor om rätt till skadestånd. I konsumentköplagen finns en påföljdskatalog i 22 § (för rättsliga fel i 22 a §). Om en vara är felaktig får köparen kräva avhjälpande, omleverans, prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa felet eller häva köpet. Dessutom får köparen kräva skadestånd. Köparen får även hålla inne betalningen. Direktivets påföljder reparation och utbyte motsvaras i svensk rätt av avhjälpande och omleverans. Även övriga påföljder som varudirektivet anger att en konsument ska ha rätt till vid fel på en vara motsvaras av påföljder som redan finns i konsumentköplagen. Några nya typer av påföljder behöver således inte införas. Det finns vidare inte några påföljder i den svenska lagstiftningen som strider mot direktivet och måste tas bort. I dessa avseenden kräver alltså inte varudirektivet några lagstiftningsåtgärder. Mot denna bakgrund bör påföljdskatalogerna i 22 och 22 a §§ konsumentköplagen flyttas till den nya lagen. Förslag: Konsumentköplagens bestämmelser om avhjälpande och omleverans flyttas med vissa ändringar och tillägg till den nya lagen. Vissa skyldigheter för säljaren vid avhjälpande och omleverans regleras. Säljaren ska vid omleverans på egen bekostnad återta den felaktiga varan. Vidare ska säljaren, om det behövs för avhjälpande eller omleverans, ta bort den felaktiga varan och installera en avtalsenlig vara eller bära kostnaden för borttagandet och installationen. Den skyldigheten ska dock endast gälla en sådan vara som innan felet blev uppenbart hade installerats på ett sätt som var förenligt med varans natur och ändamål. Nya bestämmelser införs om att köparen vid avhjälpande och omleverans ska göra varan tillgänglig för säljaren och om att köparen inte är skyldig att betala för normal användning av en vara som säljaren återtar. Skälen för förslaget: Artiklarna 13.2, 13.3 och 14 i varudirektivet reglerar förutsättningar för och verkningar av reparation och utbyte, alltså med svensk terminologi avhjälpande och omleverans. I konsu- mentköplagen finns bestämmelser motsvarande direktivets i 26 och 27 §§ samt i 43 § tredje stycket. Därutöver finns en bestämmelse i 45 § som inte motsvaras av någon reglering i varudirektivet. Artikel 13.2 och 13.3 är i stort sett likalydande med artikel 3.3 i konsumentköpsdirektivet. Vid genomförandet av konsumentköps- direktivet ansågs det inte nödvändigt att i lagtext ange att köparen inte ska kunna kräva reparation och utbyte om det skulle vara omöjligt, eftersom detta dels är en självklarhet, dels framgår indirekt av att det i 28 § konsumentköplagen regleras vad som gäller om avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga (se prop. 2001/02:134 s. 51 f.). Det saknas anledning att nu göra någon annan bedömning av denna fråga. Motsvarande överväganden gör sig gällande beträffande skrivningen i artikel 13.3 om att säljaren har rätt att vägra att återställa varorna till avtalsenlighet när det inte går att reparera eller byta ut varorna. Enligt artikel 14.1 ska en reparation eller ett utbyte utföras kostnadsfritt, inom skälig tid från den tidpunkt då konsumenten har informerat säljaren om den bristande avtalsenligheten och utan väsentlig olägenhet för konsumenten, med beaktande av varans natur och det ändamål för vilket konsumenten behövde varan. En sådan reglering finns i 26 § tredje stycket konsumentköplagen, som bör flyttas över till den nya lagen. I 27 § första stycket konsumentköplagen finns en bestämmelse om att säljaren som huvudregel har rätt att på eget initiativ och bekostnad avhjälpa fel på varan eller företa omleverans och på så sätt kan förhindra en rätt för köparen till prisavdrag eller hävning. Enligt andra stycket får säljaren under vissa förhållanden inte åberopa att han eller hon inte har beretts tillfälle att avhjälpa felet eller företa omleverans, om köparen har avhjälpt felet. Enligt 28 § andra stycket har köparen rätt till ersättning för vad det kostar att avhjälpa felet, till den del denna kostnad inte är oskäligt hög eller täcks genom att köparen får ett prisavdrag. Av artikel 13 framgår att reparation och utbyte är de primära påföljderna och i skäl 50 anges att konsumenten i princip inte är direkt berättigad till prisavdrag eller hävning utan bör ge säljaren skälig tid till reparation eller utbyte. Vidare anges i skäl 54 att medlemsstaterna bör kunna reglera bland annat enligt vilka villkor som säljarens skyldighet att reparera en vara kan fullgöras av konsumenten. Bestämmelserna i 27 § och 28 § andra stycket konsumentköplagen är således i överensstämmelse med direktivet och bör föras in i den nya lagen. Frågan om hur många avhjälpande- försök köparen måste tåla behandlas i nästa avsnitt. Regleringen i artikel 14.2–14.4 är ny jämfört med konsument- köpsdirektivet. Enligt artikel 14.2 ska konsumenten vid reparation eller utbyte göra varorna tillgängliga för säljaren och säljaren ska återta de utbytta varorna på säljarens bekostnad. I artikel 14.3 anges att om en reparation kräver avlägsnande av varor som installerats på ett sätt som är förenligt med deras natur och ändamål innan bristen på avtalsenlighet blev uppenbar eller om sådana varor ska ersättas, ska skyldigheten att reparera eller byta ut varorna inbegripa att säljaren avlägsnar de icke-avtalsenliga varorna och installerar utbytesvarorna eller de reparerade varorna, eller bär kostnaderna för det avlägsnandet och den installationen. Konsumenten ska enligt artikel 14.4 inte vara skyldig att betala för normal användning av de utbytta varorna som föregått bytet. Det finns inte några direkt motsvarande bestämmelser till artikel 14.2–14.4 i konsumentköplagen. I den nya lagen bör därför införas för svensk rätt nya bestämmelser som genomför den nu beskrivna regleringen i direktivet om parternas skyldigheter vid avhjälpande och omleverans. I 43 § tredje stycket konsumentköplagen anges att köparen, om säljaren ska företa omleverans, får hålla inne vad han eller hon har tagit emot till dess att omleverans sker. Enligt skäl 18 i direktivet påverkar direktivet inte medlemsstaternas möjligheter att reglera aspekter av reparation och utbyte som inte regleras i direktivet. Direktivet reglerar att konsumenten är skyldig att göra varan tillgänglig för säljaren vid avhjälpande och omleverans men inte när detta ska ske. Det bör därför vara möjligt att bibehålla bestämmelsen om kon- sumentens rätt att hålla inne vad han eller hon tagit emot till dess att omleverans skett. Den bestämmelsen bör flyttas över till den nya lagen. 8.1.3Rätt till prisavdrag eller hävning Förslag: Köparen ska ha samma rätt till prisavdrag eller hävning enligt den nya lagen som enligt konsumentköplagen, förutom i fall då avhjälpande eller omleverans har skett. Köparen ska också ha rätt till prisavdrag eller hävning om säljaren inte lever upp till sina skyldigheter att återta eller ta bort den felaktiga varan respektive att installera en avtalsenlig vara eller att bära kostnaderna för detta. Om felet på varan är allvarligt ska köparen ha rätt till prisavdrag eller hävning utan föregående försök till avhjälpande eller omleverans. Vid hävning ska köparen meddela säljaren att han eller hon häver köpet. Köparen får inte häva köpet om säljaren visar att felet är ringa. Om endast en del av de varor som köpet avser är felaktiga, ska bestämmelserna om hävning tillämpas på denna del. Köparen får häva köpet av resterande varor om det skulle vara oskäligt att kräva att köparen ska behålla dem. Skälen för förslaget: Enligt artikel 13.4 ska konsumenten ha rätt till antingen ett proportionellt prisavdrag i enlighet med artikel 15 eller till hävning av köpeavtalet i enlighet med artikel 16 i vart och ett av fyra fall (a–d). I artikel 13.4 a nämns situationen att säljaren inte har avslutat reparationen eller utbytet eller, i tillämpliga fall, inte har avslutat reparationen eller utbytet i enlighet med artikel 14.2 och 14.3 (som reglerar säljarens skyldighet att återta eller ta bort en felaktig vara respektive att installera en avtalsenlig vara eller att bära kostnaderna för sådana åtgärder) eller har vägrat att återställa varorna till avtalsenlighet. Artikel 13.4 d tar upp fallet att säljaren har meddelat, eller det framgår klart av omständigheterna, att säljaren inte kommer att återställa varorna till avtalsenlighet inom skälig tid eller utan väsentlig olägenhet för konsumenten. I huvudsak överensstämmer regleringen i artikel 13.4 a och 13.4 d med den svenska regleringen i 28 § första stycket konsument- köplagen, där det anges att köparen får kräva prisavdrag som svarar mot felet eller häva köpet om avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga eller inte sker inom skälig tid efter reklamationen eller inte kan ske utan väsentlig olägenhet för köparen. I artikel 13.4 a finns emellertid inte någon hänvisning till artikel 14.1. Konsumenten har därför enligt direktivet inte rätt till hävning eller prisavdrag när säljaren har företagit avhjälpande eller omleverans, men utan att följa kraven på att det ska ske inom skälig tid och utan kostnad och väsentlig olägenhet för konsumenten. I konsumentköplagen framgår inte någon sådan begränsning. Enligt rättsfallet NJA 1998 s. 92, som i och för sig avser köplagens motsvarande reglering, finns det, åtminstone i vissa fall, rätt till prisavdrag när avhjälpande skett men senare än vad som är skäligt. Mot denna bakgrund bör i lagtexten införas begränsningen att rätt till prisavdrag eller hävning inte kvarstår om avhjälpande eller omleverans har skett. En annan punkt där direktivets reglering skiljer sig från gällande svensk rätt är bestämmelsen i artikel 13.4 a om att konsumenten har rätt till prisavdrag eller hävning när säljaren visserligen har avhjälpt felet eller företagit omleverans, men inte har uppfyllt sin skyldighet att återta eller ta bort en felaktig vara respektive att installera en avtalsenlig vara eller att bära kostnaderna för sådana åtgärder. I dessa fall ska köparen alltså enligt direktivet alltid ha rätt till prisavdrag eller hävning. En sådan bestämmelse måste införas i den nya lagen. De två andra fall då rätt till prisavdrag eller hävning ska föreligga enligt direktivet är om bristande avtalsenlighet framkommer trots att säljaren har försökt att återställa varan till avtalsenlighet (artikel 13.4 b) eller om den bristande avtalsenligheten är så allvarlig att det är motiverat att sänka priset eller häva köpeavtalet (artikel 13.4 c). För att genomföra artikel 13.4 c i varudirektivet korrekt bör det anges i lagtexten att köparen har rätt till prisavdrag eller hävning utan föregående försök till avhjälpande eller omleverans om felet på varan är allvarligt. När det inte är fråga om ett sådant allvarligt fel ska säljaren alltså ha rätt att försöka avhjälpa felet eller företa omleverans, med de begränsningar som följer av att det måste kunna ske inom skälig tid och utan väsentlig olägenhet för köparen. Skäl 52 behandlar frågan om hur mycket köparen måste tåla i fråga om säljarens avhjälpandeförsök. Där anges vissa riktlinjer för bedömningen men det ges inte några klara besked i frågan. Enligt skältexten ska en objektiv bedömning göras, varvid bland annat varans typ och värde samt den bristande avtalsenlighetens art och betydelse ska beaktas. Om varan är dyr eller komplex kan fler försök behöva tålas medan det å andra sidan i vissa fall inte kan förväntas att konsumenten har fortsatt förtroende för säljarens förmåga att återställa varan. Vid konsumentköplagens tillkomst uttalades att köparen normalt inte är skyldig att tåla mer än två avhjälpandeförsök, men om det är fråga om olika fel kan säljaren ha rätt till ytterligare något försök (se prop. 1989/90:89 s. 122). Dessa uttalanden ligger i huvudsak i linje med vad som anges i skäl 52. Det bör inte behövas några förtydliganden i den svenska lagtexten med anledning av denna fråga. Det bör vidare vara möjligt att i rättstillämpningen i huvudsak bibehålla den svenska synen på frågan om än med beaktande av skrivningarna i skäl 52. Självklart kan eventuell framtida praxis från komma att precisera rättsläget ytterligare. I 28 § tredje stycket konsumentköplagen finns ett undantag från rätten till prisavdrag vid köp av begagnade varor på en auktion. Enligt artikel 3.5 får medlemsstaterna från tillämpningsområdet för direktivet undanta avtal om försäljning av begagnade varor som säljs på offentlig auktion. Det senare begreppet definieras i artikel 2.15 och överensstämmer inte till fullo med vad som avses med auktion enligt konsumentköplagen. I den nya lagen behöver därför förtydligas att det är sådana auktioner som i direktivet benämns offentlig auktion som undantaget tar sikte på. Artikel 15 behandlar hur prisavdraget ska beräknas. Där anges att ett prisavdrag ska stå i proportion till minskningen av värdet på de varor som konsumenten har mottagit jämfört med det värde som varorna skulle ha haft om de varit avtalsenliga. I 28 § första stycket konsumentköplagen anges att prisavdraget ska svara mot felet. Direktivets mer detaljerade reglering överensstämmer med hur beräkningen ska göras enligt svensk rätt (se prop. 1989/90:89 s. 126). Det kan inte anses nödvändigt att ta in mer detaljerade bestämmelser i lagtexten för att genomföra direktivet. Enligt artikel 13.5 ska konsumenten inte ha rätt att häva avtalet om den bristande avtalsenligheten endast är ringa. I 29 § konsument- köplagen anges att köparen får häva köpet om felet är av väsentlig betydelse för honom. Artikel 13.5 är likalydande med artikel 3.6 i konsumentköpsdirektivet. Vid genomförandet av det direktivet ansågs den svenska regleringen i princip innebära samma nivå på hävnings- tröskeln som enligt direktivet. Den svenska regleringen ansågs därtill mer konsumentvänlig eftersom den föreskriver en subjektiv bedömning. (Se prop. 2001/02:134 s. 54 f.). Även om det således finns stöd i förarbetena för att även se direktivets bestämmelse som i praktiken liktydig med regleringen i 29 § konsumentköplagen, bedömer utredningen att det svenska genomförandet av direktivet kan komma att ifrågasättas om inte lagtexten nu anpassas till direktivets ordalydelse. En sådan anpassning bör därför ske. Mot bakgrund av de beskrivna förarbetsuttalandena bör en sådan anpassning av lagtexten inte innebära någon ändring i sak. Även om direktivets bestämmelse tycks mer objektivt utformad än den svenska gällande lagtexten bedömer utredningen att det bör finnas ett utrymme även enligt direktivet att vid bedömningen av om felet ger hävningsrätt ta hänsyn till felets subjektiva betydelse för köparen. I artikel 13.5 anges uttryckligen att bevisbördan för att ett fel är ringa – och alltså inte ger hävningsrätt – ska åligga säljaren. I svensk rätt har gällt att bevisbördan för felets väsentlighet ligger på konsumenten. I detta avseende måste alltså en ändring i sak ske. Lagtexten bör således utformas så att det framgår att det är säljaren som har bevisbördan för att felet är ringa. Enligt artikel 16.1 ska konsumenten utöva rätten att häva köpe- avtalet genom ett uttalande till säljaren, där konsumenten ger uttryck för sitt beslut att häva köpeavtalet. Någon sådan uttrycklig bestämmelse med krav på hävningsförklaring finns inte i 29 § konsumentköplagen. Den skyldighet för köparen att avge hävnings- förklaring som direktivet föreskriver bör föras in i lagtext. För att motsvara direktivets reglering bör det inte ställas upp något form- krav eller föreskrivas någon särskild tidsfrist för hävningsförklaringen. Av artikel 16.2 framgår att om bristen på avtalsenlighet endast rör vissa av de varor som har levererats enligt köpeavtalet och det finns grund för hävning av köpeavtalet enligt artikel 13, får konsumenten häva köpeavtalet endast med avseende på dessa varor och eventuella andra varor som konsumenten har förvärvat tillsammans med de icke-avtalsenliga varorna om konsumenten inte rimligen kan förväntas godta att behålla endast de varor som uppvisar avtalsenlighet. Någon sådan regel finns inte konsumentköplagen. Bestämmelser om detta bör införas i den nya lagen. Med de nu beskrivna tilläggen och justeringarna bör konsumentköplagens bestämmelser om rätt till prisavdrag eller hävning flyttas över till den nya lagen. 8.1.4Konsumentköplagens övriga bestämmelser om påföljder vid fel på varan flyttas till den nya lagen Förslag: Till den nya lagen flyttas konsumentköplagens bestämmelser om köparens rätt att hålla inne betalningen och om säljarens skadeståndsskyldighet på grund av fel på varan. Skälen för förslaget: Enligt artikel 13.6 i varudirektivet ska konsumen- ten ha rätt att hålla inne betalning av eventuella utestående delar av priset eller en del av det fram till dess att säljaren har fullgjort sina skyldigheter enligt direktivet. Av artikel 3.6 framgår att det står medlemsstaterna fritt att reglera rätt till skadestånd. I skäl 18 anges att vid regleringen av parters rättigheter att helt eller delvis underlåta att fullgöra sina skyldigheter till dess att den andre parten fullgör sina skyldigheter står det medlemsstaterna fritt att reglera villkoren och formerna avseende konsumentens innehållande av betalningen. Där anges också att medlemsstaterna får reglera konsumentens rätt till ersättning för skador. I 25 § konsumentköplagen finns en motsvarande bestämmelse till artikel 13.6 om köparens rätt att hålla inne betalningen vid fel, som alltså bör flyttas över till den nya lagen. Möjligheten för köparen att kunna hålla inne så mycket av betalningen som fordras för att ge denne säkerhet för kravet på grund av att varan är felaktig – och inte bara för betalningen av köpesumman – bör mot bakgrund av skäl 18 kunna behållas. De två paragrafer i konsumentköplagen som reglerar säljarens skadeståndsskyldighet på grund av fel på varan (30 och 31 §§) bör också flyttas till den nya lagen. 8.2Genomförande av bestämmelserna om påföljder i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll 8.2.1Hänvisningar till bestämmelserna om varor Förslag: Hänvisningar görs till bestämmelserna om köparens rätt att hålla inne betalningen, om de förutsättningar som måste föreligga för att säljaren ska ha rätt att på eget initiativ avhjälpa fel eller företa omleverans och om köparens rätt till skadestånd vid fel. Skälen för förslaget: Artikel 14.4 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll är uppbyggd på samma sätt som artikel 13.4 i varudirektivet och innebär bland annat att när det inte är fråga om ett allvarligt fel ska näringsidkaren ha rätt att försöka återställa det digitala innehållet eller den digitala tjänsten till avtalsenlighet, med de begränsningar som följer av att det enligt artikel 14.3 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll måste kunna ske inom skälig tid, kostnadsfritt och utan väsentlig olägenhet för konsumenten. Av skäl 63 framgår att återställande kan ske exempelvis genom uppdateringar eller genom att en ny kopia görs tillgänglig för konsumenten. Det är alltså fråga om åtgärder som ryms inom begreppen avhjälpande eller omleverans. Bestämmelsen om de förutsättningar som måste föreligga för att en säljare ska ha rätt att på eget initiativ avhjälpa fel på en vara eller företa omleverans och därigenom undvika andra följder på grund av felet som flyttas in i den nya lagen från konsumentköplagen, bör mot denna bakgrund göras tillämplig även på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster. Det finns inte någon motsvarande reglering i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll till den nya lagens bestämmelser om varor, när det gäller köparens rätt att hålla inne betalningen och rätt till skadestånd vid fel. Det står medlemsstaterna fritt att reglera denna typ av frågor och det har förutsatts att regler om skadestånd ska finnas nationellt (se artikel 3.10, skäl 15 och skäl 73). Utredningens utgångspunkt är vidare att reglerna så långt möjligt ska vara likadana för köp av varor och för avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster. En hänvisning till de angivna bestämmelserna bör göras. 8.2.2Separata bestämmelser om påföljder vid fel på det digitala innehållet eller den digitala tjänsten Bedömning: Separata bestämmelser om påföljder vid fel bör införas när det gäller konsumentens rätt att kräva avhjälpande och omleverans och de närmare förutsättningarna för dessa påföljder, rätten till prisavdrag och hävning, näringsidkarens respektive konsumentens skyldigheter vid hävning samt tidsfrister och återbetalningsmetoder för näringsidkaren till följd av prisavdrag eller hävning. Skälen för bedömningen: I artikel 14 i direktivet om tillhandahåll- ande av digitalt innehåll regleras åtgärder för avhjälpande vid bristande avtalsenlighet. Det finns i och för sig stora likheter mellan den regleringen och den i artikel 13 i varudirektivet. finns flera skillnader, bland annat är det näringsidkaren som har rätt att välja om avhjälpande eller omleverans ska ske, det finns särreglering för situationen att ett digitalt innehåll eller en digital tjänst ska tillhandahållas kontinuerligt och det behövs viss avvikande reglering med anledning av att konsumenten inte alltid betalar ett pris för innehållet eller tjänsten. I artiklarna 15–17 finns kompletterande bestämmelser om hävning och om dess verkningar.