sou · H8B345 · 2020-08-20 00:00:00 — Som har framgått har en sådan ordning tidigare gällt för innehåll i ljud- Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker En reglering med denna innebörd, dvs. ett upphovs- manansvar, skulle alltså i den meningen inte utgöra ett nytt inslag i yttrandefrihetsgrundlagens systematik. Kommitténs uppgift enligt direktiven är begränsad till innehåll i databaser. Av direktiven följer också att en eventuell ordning med författaransvar inte får rubba de ansvarsförhållanden som gäller för andra publikationer än digitala böcker. Skälet till detta får antas vara att inte bara förlag och författare har byggt sina verksamheter och gör sina publicistiska överväganden utifrån grundlagarnas ansvarig- hetsregler. Även t.ex. tidningsredaktioner har en verksamhet där an- svarsfördelningen mellan ansvarig utgivare och skribenter grundas på grundlagarnas fördelning av ansvaret, dvs. med en utgivare som ansvarar för innehållet och journalister som kan förlita sig på den grundpremissen. Ett primärt ansvar för författare i bemärkelsen upphovsman skulle alltså behöva avgränsas på ett sätt som innebär att t.ex. dagspressens databaser och databaser som hör till periodiska tidskrifter inte träffas. En avgränsning till databaser som hör till vissa aktörer? Den intressekonflikt som finns kring ansvarsfördelningens upp- byggnad hänför sig alltså i huvudsak till olika aktörer på mediemark- naden, företrädesvis bokförlag å ena sidan och tidnings- och tid- skriftsföretag å andra sidan. Det innebär att ett upphovsmanansvar som i huvudsak träffar den ena branschens aktörer men utesluter den andras skulle reducera risken för oönskade effekter. I yttrandefrihetsgrundlagens databasregel anges vilka aktörer som har automatiskt grundlagsskydd för sina databaser. Första styckets första punkt träffar redaktioner för periodiska skrifter eller program medan den andra punkten rör företag för yrkesmässig framställning av sådana skrifter som avses i tryckfrihetsförordningen eller av tek- niska upptagningar. Den första punktens hänvisning till periodiska skrifter avser i huvudsak tidningar och tidskrifter. Andra punkten infördes för att skydda databaser som hör till bl.a. bokförlag, tryckerier och skiv- bolag. Även företag som framställer tidningar och tidskrifter är dock att betrakta som företag för yrkesmässig framställning av tryckta skrifter. Det innebär att en avgränsning som är tänkt att skilja mellan Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker tidningar och tidskrifter respektive bokförlag inte kan göras enbart med stöd av den andra punkten som förlaga. Med tillägget att upp- hovsmanansvar endast kan komma i fråga för innehåll i databaser som hör till företag för yrkesmässig framställning av tryckta skrifter som inte är periodiska skulle dock företag som uteslutande ägnar sig åt utgivning av tidningar och tidskrifter falla utanför en eventuell be- stämmelse om upphovsmanansvar. Med en ökad mediekonvergens blir emellertid gränserna mellan vilken typ av medier som olika aktörer tillhandahåller alltmer fly- tande. Tidningar sänder webb-tv och tv-företag producerar text. På motsvarande sätt förekommer det att tidningsföretag trycker böcker och att tidskrifter bifogar engångstryck (s.k. one-shots) till prenu- meranter och köpare. Utöver att ge ut periodiska skrifter kan ett tidnings- eller tid- skriftsföretag alltså ägna sig åt framställning av tryckta skrifter som inte är periodiska. För att innehåll i databaser som hör till sådana aktörer inte ska kunna bli föremål för upphovsmanansvar skulle en reglering alltså behöva formuleras så att redaktioner för periodiska skrifter uttryckligen utesluts från bestämmelsens tillämpningsområde. En sådan avgränsning är nödvändig för att innehåll som bör vara föremål för utgivaransvar inte ska kunna bli föremål för ett upphovs- manansvar. Det ska dock noteras att en avgränsning med denna inne- börd även utesluter upphovsmanansvar hos förlag som utöver bok- utgivning också ger ut tidskrifter. Sådana förlag skulle därmed också i fortsättningen vara hänvisade till tryckfrihetsförordningens bilage- regel eller, om tryckt förlaga saknas, i det enskilda fallet utse för- fattaren som utgivare för den databas eller den del av databasen där boken finns, i den mån detta låter sig göras. Vidare kan konstateras att en avgränsning enligt denna modell inte utesluter alla aktörer som inte är bokförlag. Exempelvis är tryckerier att betrakta som företag för yrkesmässig framställning av tryckta skrifter som inte är periodiska men normalt sett inte som redaktio- ner för periodiska skrifter. Innehåll i databaser som hör till tryckerier skulle alltså omfattas av en regel om upphovsmanansvar med denna avgränsning. En avgränsning som enbart tar sikte på vilka aktörers databaser det är som omfattas skulle dessutom träffa allt innehåll på en sådan aktörs webbplats, dvs. även annat innehåll än böcker. Det finns därför skäl att överväga även ytterligare avgränsningar. Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker En avgränsning till digitala böcker? Kommitténs uppdrag rör med direktivens terminologi digitala böcker. I grundlagarna används dock inte uttrycket bok. Tryckfrihetsför- ordningen skiljer i stället mellan periodiska skrifter och skrifter som inte är periodiska. Böcker utgör i det hänseendet skrifter som inte är periodiska. Yttrandefrihetsgrundlagen skiljer i stället mellan sändningar av program och tekniska upptagningar. Skulle då en ny bestämmelse om upphovmannasvar kunna av- gränsas till att avse digitala böcker? En inledande fråga är i så fall om det alls är möjligt att slå fast vad som är som är en bok. I förklaras ordet bok med en tryckt, längre skrift. I beskrivs ordet bok som 1. en längre skrift, vanligen i häftad eller inbunden form; med tonvikt på (det vanligen enhetliga) innehållet, och 2. (större) samling hophäftade blad med omslag med eller utan text eller annan skrift; med tonvikt på det konkreta föremålet. Lexikaliskt betraktas alltså böcker fortfarande som tryckta publi- kationer. Allmänt kan också konstateras att beskrivningarna träffar betydligt fler publikationer än vad som normalt sett brukar betraktas som böcker. I vanlig lag förekommer uttrycket bok på ett par ställen, bl.a. i upphovsrättslagen och mervärdesskattelagen. Normalt sett omfattas böcker, tidskrifter och tidningar av samma regler, vilket innebär att någon tydlig avgränsning inte har behövt göras mellan de olika publikationsformerna. Ett undantag rör upp- hovsrättslagens bestämmelser om förlagsavtal som i huvudsak inne- bär att en upphovsman till ett litterärt eller konstnärligt verk över- låter rätten till förläggare att trycka och ge ut verket. Denna reglering är avgränsad på så sätt att det anges att bestämmelserna om förlags- avtal inte tillämpas på bidrag till tidningar eller tidskrifter. Litterära och konstnärliga verk definieras alltså inte i sig men avgränsas i för- hållande till tidningar och tidskrifter. När det gäller digitala böcker har vissa uttalanden av intresse gjorts bl.a. av , och . Företeelsen har också aktualiserats i samband med lagstiftningsarbete rörande förändringar av mervärdesskattesat- sen för elektroniska publikationer. Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker utgångspunkt var i detta hänseende att digitala böcker är en digitaliserad version av tryckta böcker eller böcker som publiceras enbart i det digitala formatet (SOU 2016:58 s. 288). Bokbegreppet som sådant behandlades emellertid inte av kommittén. I lagstiftningsärendet rörande en ändrad mervärdesskattesats för elektroniska publikationer anlades ett liknande förhållningssätt. Elektroniska böcker, inbegripet ljudböcker, behandlas i propositio- nen i förhållande till den utrustning som kan användas för läsning (t.ex. en dator, smartphone, surfplatta eller en specialanpassad läsare för elektroniska böcker) eller för lyssning (t.ex. en dator, musik- anläggning eller något mobilt uppspelningsverktyg). Det konstate- ras också att elektroniska böcker kan förekomma i olika filformat och distribueras på olika sätt, att filer ofta hämtas från webben till en egen utrustning, att ett särskilt program krävs för att läsa böckerna och att ljudböcker går att lyssna på efter nedladdning eller genom ström- ning utan nedladdning. I det lagstiftningsärendet var alltså utgångs- punkten att det innehåll som erbjuds är att betrakta som en bok. Reger- ingen uttalade i det hänseendet att utgångspunkten för bedömningen bör vara produktens innehåll och att det bör överlämnas till rätts- tillämpningen att avgöra hur den närmare bedömningen ska göras i de enskilda fallen (prop. 2018/19:73 s. 15). Även anlade, vid behandling av frågan om e-böcker som levereras med innehåll skulle omfattas av grund- lagsskyddet, ett förhållningssätt som utgår från den tekniska mot- tagarutrustningen (se SOU 2009:14 s. 200 och 201). (SOU 2012:65), som hade i uppdrag att analysera litteraturens ställning, konstaterade i sin tur att både ter- men e-bok och termen ljudbok är förknippade med olika definitions- problem. De huvudsakliga problemen ansågs ligga i det faktum att det i den digitala miljön uppstår en mängd möjligheter att skapa nya framställningsformer som blandar text, bild och ljud på ett sätt som inte längre liknar de fysiska förlagorna. menade att det i detta läge kan bli svårt att på ett konsekvent sätt skilja böcker från andra elektroniska tjänster eller intermediala produkter (a. bet. s. 225). Enligt kommitténs bedömning skulle ett innehållsrelaterat krav med innebörden att upphovsmanansvar endast kommer i fråga för innehåll som är att betrakta som digitala böcker i och för sig kunna Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker innebära en avgränsning. Att på ett adekvat sätt formulera detta i grundlagstexten är dock förenat med avsevärda svårigheter. Till detta kommer att en avgränsning som tar sikte på innehållet –närmare bestämt att detta ska utgöras av en bok – skulle innefatta principiella problem. Visserligen har den fråga som behandlas nu inte bäring på grundlagarnas räckvidd. Frågan rör enbart vem som ska vara ansvarig för ett eventuellt yttrandefrihetsbrott. Kommittén kan dock konstatera att även en ansvarsreglering som förutsätter en be- dömning av innehållet skulle utgöra ett främmande inslag i förhållande till de principer som har varit grundläggande för den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regleringen. Lämpligheten i att överlämna till rättstillämpningen att bestämma de närmare gränserna för fördel- ningen av ett straffrättsligt ensamansvar kan också ifrågasättas. Mot denna bakgrund anser kommittén att ett eventuellt upphovs- manansvar skulle behöva avgränsas genom rekvisit av mer formell natur snarare än genom en innehållsrelaterad bedömning. Krav på angivelse om upphovsmanansvar och att upphovsmannen anges med namn? Ett upphovsmanansvar som begränsas endast i det hänseendet att databaser som hör till förlag och tryckerier träffas skulle alltså inne- bära att allt innehåll på sådana aktörers webbplatser blir föremål för upphovsmanansvar. Det är knappast önskvärt. Ett sätt att åstadkomma ett mer preciserat upphovsmanansvar skulle vara att förena ansvaret med ett krav på att det i anslutning till data- baspubliceringen lämnas uppgift om att upphovsmanansvar gäller. Ett krav på en aktiv åtgärd från databasinnehavaren skulle undanröja risken för att innehåll på förlags och tryckeriers webbplatser oavsiktligt träffas av upphovsmanansvar. Ett motsvarande krav finns i den bilage- regel om skrifter som inte är periodiska som finns i tryckfrihetsför- ordningen . Med ett krav på angivelse om upphovsmanansvar skulle det natur- ligtvis följa en viss administration. Liksom i fråga om författaransvar med stöd av den nya bilageregeln anser dock kommittén att det knappast skulle vara orimligt att kräva att förlag som vill flytta över ansvaret till författaren tar fram en rutin för att förse nya publicer- ingar med de uppgifter som krävs. Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker En angivelse om upphovsmanansvar skulle också svara mot andra viktiga utgångspunkter för den yttrandefrihetsrättsliga ansvarsregler- ingen. Av grundläggande betydelse är nämligen att ansvarsförhållan- dena är tydliga för en utomstående betraktare. För innehåll som omfattas av utgivaransvar tillgodoses detta genom yttrandefrihetsgrundlagens krav på att uppgift om vem som är ut- givare för ett program ska hållas tillgänglig för allmänheten och av tillämpningslagens krav på att utgivaren ska anmälas till Myndig- heten för press, radio och tv. Ett upphovsmanansvar av det slag som är aktuellt nu skulle inne- bära att visst innehåll på en webbplats kan bli föremål för upphovs- manansvar även om en utgivare anmälts för webbplatsen som helhet. Utan en särskild angivelse rörande vilket innehåll som faller utanför utgivaransvaret skulle det vara svårt för en utomstående betraktare att avgöra vem som är ansvarig för innehållet. Andra skillnader gentemot tryckfrihetsförordningens ansvarsordning? Visserligen anser kommittén att en utgångspunkt för ett eventuellt upphovsmanansvar enligt yttrandefrihetsgrundlagen så långt möjligt bör svara mot tryckfrihetsförordningens författaransvar. Det för- hållandet att ett upphovsmanansvar endast skulle ersätta det utgivar- ansvar som annars gäller samt är frivilligt motiverar emellertid även i övrigt vissa skillnader. En viktig utgångspunkt för kommittén är att förutsättningarna att beivra yttrandefrihetsbrott inte bör försämras med ett eventuellt upphovsmanansvar. Det innebär t.ex. att en förutsättning för ett sådant ansvar bör vara att transparensen kring vem som ansvarar även med en sådan ordning är stor. Därmed finns enligt kommitténs mening inte anledning att överväga någon motsvarighet till tryckfrihetsförord- ningens regler om att författaransvar inte kräver angivelse av namn utan att en pseudonym eller signatur under vissa förhållanden kan grunda ansvar. Inte heller bör möjligheten att genom en skriftlig för- ge ut anonymt innehåll utan att överföra det straff- rättsliga ansvaret på förläggaren överföras till yttrandefrihetsgrundlagen. Detsamma gäller reglerna i tryckfrihetsförordningen om författar- ansvar om författaren självmant har trätt fram i ett mål om ansvar, skadestånd eller särskild rättsverkan på grund av tryckfrihetsbrott. Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker Förhållanden som skulle behöva utesluta ett upphovsmanansvar? I tryckfrihetsförordningens ansvarsreglering finns vissa bestämmel- ser som utesluter författaransvar. Så är fallet om skriften har getts ut utan författarens samtycke. Författaren ansvarar inte heller om hans eller hennes namn har satts ut på skriften mot hans eller hennes vilja. Med ett upphovsmanansvar i yttrandefrihetsgrundlagen skulle mot- svarande behöva gälla. Det skulle i så fall innebära att upphovsman- ansvar inte uppkommer för innehåll i ett tryckeris eller ett förlags databas om inte upphovsmannen har samtyckt till publiceringen eller om upphovsmannen motsatt sig att hans eller hennes namn anges. Tryckfrihetsförordningens ansvarsregler förutsätter vidare att för- fattaren är straffmyndig. Det säkerställs genom att ansvaret går över på förläggaren om det finns en omständighet som enligt lag utesluter straffbarhet för författaren. Även ett upphovsmanansvar enligt yttrandefrihetsgrundlagen borde enligt kommittén förutsätta att upphovsmannen har uppnått straffbar ålder. En reglering motsvarande den i tryckfrihetsförord- ningen skulle dock innebära att ansvaret i så fall går över på den som bedriver verksamheten om upphovsmannen inte är straffmyndig. Till skillnad från tryckfrihetsförordningens författaransvar innefat- tar emellertid det nu skisserade upphovsmanansvaret krav på en sär- skild angivelse om upphovsmanansvar i anslutning till databaspubli- ceringen. I förhållande till ett sådant krav kan det rimligen krävas att verksamhetsutövaren inför publiceringen säkerställer att upphovs- mannen är straffmyndig. En skyldighet att utse ansvarig utgivare om upphovsmannen avlider? Yttrandefrihetsbrott som avser innehåll i databaser behandlas som perdurerande, vilket innebär att brottet anses begås även efter att det fullbordats genom att informationen har tillförts databasen. Preskrip- tionstiden börjar löpa först när brottet har avslutats, dvs. när infor- mationen har tagits bort ur databasen. Om en utgivare avlider innebär yttrandefrihetsgrundlagens regler att en ny utgivare ska utses som ansvarar för innehållet. Det gäller även om innehållet tas bort och preskriptionstiden börjar löpa. Mot- svarande ordning skulle enligt kommitténs mening behöva gälla om en ansvarig upphovsman avlider. Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker Det skulle i så fall innebära att en utgivare behöver utses även om innehållet tas bort i anslutning till dödsfallet med innebörden att utgivaren ansvarar . Kommittén har övervägt möjligheten att ge den som bedriver verksamheten utrymme att i händelse av dödsfall ta ställning till om denne vill låta ansvaret gå över på en utgivare. Det skulle i så fall ske genom att en kort frist ges för borttagande av innehållet i databasen. Kommittén har emellertid svårt att se vilken tidpunkt en sådan frist skulle kunna beräknas från. Med hänsyn till detta och till vikten av att yttrandefrihetsbrott kan beivras har kommittén bedömt att en sådan ordning skulle vara olämplig. Regler om ansvarsövergång? Tryckfrihetsförordningens ansvarsregler för skrifter som inte är perio- diska innebär att ansvaret under vissa förhållanden går över till den som är näst på tur i ansvarskedjan. En omständighet som kan föranleda en sådan ansvarsövergång är om den som skulle ha ansvarat saknar känd hemvist i och det inte kan klarläggas var han eller hon befinner sig. Motsvarande skulle enligt kommittén behöva gälla i förhållande till upphovsmanansvar enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Innebörden skulle i så fall vara att ansvaret går över på den som bedriver sändningsverksamheten. Det finns dock även ytterligare omständigheter som bör föran- leda en ansvarsövergång. Det upphovsmanansvar som har skisserats ovan innebär att en per- son som i grundlagshänseende anses sakna kontroll över innehållet i berörda aktörers databaser – upphovsmannen – åläggs det primära an- svaret för innehållet. Databasregeln kräver nämligen för sin tillämp- lighet att endast den som driver verksamheten – normalt förlaget – kan ändra i innehållet. Utgångspunkten att ensamansvaret endast ska träffa innehåll som den ansvarige har möjlighet att råda över utgör en grundläggande princip i yttrandefrihetsgrundlagen. En reform som innebär att upp- hovsmannen görs ansvarig för visst innehåll skulle därmed kräva att ansvar inte kan uppkomma för innehåll som har tillförts en databas utan upphovsmannens godkännande eller som ligger kvar i databasen mot hans eller hennes vilja. Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker När det gäller innehåll som tillförs en upphovsmans verk utan dennes godkännande kan konstateras att han eller hon inte rimligen kan betraktas som upphovsman till sådant innehåll. Även om förlaget i grundlagshänseende anses råda över innehållet i upphovsmannens verk finns det alltså ingen risk för att det skisserade upphovsmanansvaret skulle träffa innehåll som tillförts databasen utan upphovsmannens medverkan eller godkännande. Ett ansvar för upphovsmannen skulle emellertid också kräva att en upphovsman inte heller kan hållas ansvarig för innehåll som ligger kvar i en databas mot hans eller hennes vilja. Detta skulle enligt kom- mittén behöva följa uttryckligen av regleringen. Närmast till hands ligger i så fall en regel om ansvarsövergång med den innebörden att ansvaret går över på den som bedriver verk- samheten – normalt förlaget – om information i en databas trots upp- hovsmannens uppmaning inte avpubliceras. Skulle den som driver verksamheten däremot följa författarens uppmaning så skulle upphovs- manansvaret kvarstå som preskription löper. Med en tidsfrist för borttagning skulle ett förlag ges möjlighet att ta ställning till frågan om fortsatt publicering och, vid beslut om avpublicering, åstadkomma att informationen tas bort ur den eller de databaser som informationen tillhandahålls från. Som har framgått så efterfrågar bokbranschen i första hand ett för- fattaransvar för innehåll i digitala böcker som gäller automatiskt och som inte kräver någon aktiv åtgärd från förlagens eller författarnas sida. Kommitténs bedömning är emellertid att ett sådant inte kan åstad- kommas inom ramen för yttrandefrihetsgrundlagen med den pre- cision som en ändring av ansvarsordningen skulle kräva. Exempelvis ser kommittén en ansvarsreglering som vilar på en kategorisering av innehållet – att innehållet ska utgöra en bok – som utesluten. En even- tuell reglering bör också svara mot krav på att ansvarsförhållandena är tydliga för en utomstående betraktare, vilket skulle bli svårt att åstadkomma med ett automatiskt upphovsmanansvar. Ett sådant skulle nämligen utgöra ett undantag från det sedvanliga utgivaransvaret utan att den som tar del av innehållet uppmärksammas på det. Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker Däremot är ett upphovsmanansvar inom ramen för yttrandefrihets- grundlagen i enlighet med vad som skisserats ovan enligt kommitténs bedömning i och för sig juridiskt sett genomförbart. De avgräns- ningar som redovisas svarar mot direktivens krav och regleringen kan inte anses innefatta några grundläggande avsteg från de principer som yttrandefrihetsgrundlagen vilar på. skulle regleringen bli komplicerad och behöva bygga på många olika och var för sig fristående krav. Risken för att regelverket skulle bli svårtillämpat är uppenbar. Till detta kommer att nyttan av en reglering av nu aktuellt slag enligt kommitténs mening kan ifråga- sättas från rent sakliga utgångspunkter. Yttrandefrihetsgrundlagens ansvarsordning gäller endast innehåll i böcker som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagens skydd. Där- med skulle bara en del av de böcker som finns på den digitala mark- naden träffas av den skisserade förändringen. Ansvaret för innehåll i böcker som ges ut t.ex. av helt digitala förlag eller genom egenutgiv- ning skulle alltså även med den skisserade förändringen fortsätt- ningsvis bedömas enligt allmänna regler. Det innebär att såväl för- fattare som förlagsbranschen även med ett upphovsmanansvar skulle behöva förhålla sig till andra ansvarsförhållanden än ett ensamansvar för författare. Till detta kommer att rättsläget är oklart kring hur digitala böcker som tillhandahålls genom återförsäljare och bibliotek merparten av de digitala böcker som kommitténs uppdrag rör –ska betraktas i grundlagshänseende. Även om kommittén har gjort bedömningen att mycket talar för att sådana böcker kan inrymmas under förlagens automatiska grundlagsskydd är detta inte en helt själv- klar slutsats. Frågan låter sig inte heller lämpligen regleras i grundlag. I den mån digitala böcker inte tillhandahålls på ett sådant sätt att de kan anses omfattade av förlagens automatiska grundlagsskydd så skulle de alltså helt falla utanför den skisserade regleringen. Frågan om vem som ska ansvara enligt yttrandefrihetsgrundlagen blir då inte aktuell eftersom något ensamansvar inte gäller. Det kan alltså med fog ifrågasättas vilken ”träffyta” ett upphovs- manansvar faktiskt skulle komma att få. Till detta kommer att ett upp- hovsmanansvar skulle behöva förenas med regler om att en utgivare ska utses om upphovsmannen avlider. Det innebär att förlag och för- fattare även med det skisserade upphovsmanansvaret skulle behöva Ansvarsordningen för innehåll i digitala böcker kalkylera med risken för att straffansvaret går tillbaka till förlaget i händelse av upphovsmannens död. Till bilden hör vidare den nya bilageregel som infördes i tryck- frihetsförordningen och som innebär att en digi- tal publikation med en tryckt förlaga under vissa förhållanden kan ses som en bilaga till den tryckta förlagan. Den regeln innebär ett alternativt författaransvar.