sou · H8B349 · 2020-09-01 00:00:00 — 43VVFS 2003:23 föreskrifter om motorcyklar och släpvagnar som dras av motor- cyklar, TSFS 2015:63 Transportstyrelsens föreskrifter om registrering av fordon m.m. i väg- trafikregistret, TSFS 2016:22 Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om bilar och släpvagnar som dras av bilar och som tas i bruk eller senare, TSFS 2013:63 Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om bilar och släpvagnar som dras av bilar, TSFS 2019:132 Transportstyrelsens föreskrifter om mopeder som tagits i bruk och släpvagnar till dessa samt TSFS 2019:133 om godkännande av mopeder Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning Förordning (EU) 2018/858 innehåller specifika bestämmelser avse- ende marknadskontroll. I artikel 6 åläggs medlemsstaterna att organi- sera och utföra marknadskontroll och kontroller av fordon, system, komponenter och separata tekniska enheter som förs in på marknaden i enlighet med förordningen och kapitel III i förordning (EG) nr 765/2008. Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att marknadskontrollmyndigheterna har rätt att gå in i de ekonomiska aktörernas lokaler och ta nödvändiga stickprov av for- don, system, komponenter och separata tekniska enheter för över- ensstämmelseprovning (artikel 6.7). Medlemsstaterna ska minst se över och bedöma hur deras marknadskontroll fungerar (artikel 6.9). I artikel 8 åläggs marknadskontrollmyndigheterna att regelbundet genomföra kontroller av att fordon, system, komponenter och separata tekniska enheter överensstämmer med tillämpliga krav. Kontrollerna ska ske utifrån vedertagna principer för riskbedömning, motiverade klagomål och annan relevant information (artikel 8.1). Det fastställs en lägstanivå för antal provningar i varje medlemsstat, 1 per 40 000 nya fordon dock minst fem provningar (artikel 8.2). Marknadskontrollmyndigheterna ska kräva att de ekonomiska aktör- erna ger tillgång till dokumentation, upplysningar och tekniska speci- fikationer, inbegripet programvara och algoritmer, som är nödvändiga för att marknadskontrollmyndigheten ska kunna utöva marknads- kontroll (artikel 8.8). Marknadskontrollmyndigheterna ska utföra sina åligganden oberoende och opartiskt samt iaktta konfidentialitet för att skydda affärshemligheter (artikel 8.12). Även kommissionen ska organisera och genomföra provningar och inspektioner av for- don, system, komponenter och separata tekniska enheter (artikel 9). Om medlemsstaternas marknadskontrollmyndigheter har tillräckliga skäl att anta att ett fordon, ett system, en komponent eller en separat teknisk enhet utgör en allvarlig risk för människors hälsa eller säker- het eller inte uppfyller kraven i förordningen, måste myndigheterna agera (artikel 51). Om marknadskontrollmyndigheten kan konstatera att produkten utgör en allvarlig risk ska den ålägga den ekonomiska aktören att utan dröjsmål vidta alla lämpliga korrigerande åtgärder för att säkerställa att produkten vid utsläppande på marknaden, regi- strering eller ibruktagande inte längre utgör en sådan risk (artikel 52.1). Det gäller även om marknadskontrollmyndigheten kan konstatera Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning att produkten inte överensstämmer med förordningens krav men inte utgör en allvarlig risk (artikel 52.2). Om den ekonomiska aktö- ren inte vidtar lämpliga korrigerande åtgärder, eller om risken kräver snabba åtgärder, ska de nationella myndigheterna vidta alla lämpliga provisoriska begränsande åtgärder för att förbjuda eller begränsa till- handahållande på marknaden, registrering eller ibruktagande av be- rörda produkter, dra tillbaka dem från marknaden eller återkalla dem (artikel 52.3). Enligt artikel 84 ska medlemsstaterna fastställa regler om sanktioner vid överträdelse av förordningen. I förordningen specificeras ett antal överträdelser som medlemsstaterna åtminstone ska belägga med sanktioner, bland annat förfalskning av provnings- resultat för marknadskontroll och vägran att ge tillgång till informa- tion. Även kommissionen ges möjlighet att sanktionera beslut om korrigerande eller begränsande åtgärder genom administrativa sank- tionsavgifter på per icke-överensstämmande fordon, system, komponent eller separat teknisk enhet (artikel 85). Kommissionens sanktionsavgifter får inte läggas till de sanktioner som medlemsstaterna påför för samma överträdelse. I förordningarna (EU) nr 167/2013 och (EU) nr 168/2013 åläggs medlemsstaterna att organisera och utöva marknadskontroll över och kontroller av fordon, system, komponenter och separata tekniska enheter som förs in på marknaden i enlighet med kapitel III i förord- ning (EG) nr 765/2008 (artikel 5 respektive artikel 6). Marknads- kontrollmyndigheterna ska utföra dokumentkontroll för typgod- kända fordon, system, komponenter och separata tekniska enheter. Marknadskontrollmyndigheterna får kräva att de ekonomiska aktör- erna tillhandahåller sådan dokumentation och information som myn- digheterna anser sig behöva för att utföra sin verksamhet (artikel 7 respektive artikel 8). Om medlemsstaternas marknadskontrollmyn- digheter har tillräckliga skäl att anta att ett fordon, ett system, en komponent eller en separat teknisk enhet utgör en allvarlig risk för människors hälsa eller säkerhet eller inte uppfyller kraven i förord- ningen, ska den godkännandemyndighet som beviljat godkännande utvärdera produkten. Om godkännandemyndigheten kan konstatera att produkten inte uppfyller kraven i förordningen ska den utan dröjs- mål ålägga den berörda ekonomiska aktören att vidta alla lämpliga korrigerande åtgärder för att produkten ska uppfylla kraven eller dra tillbaka den från marknaden eller återkalla den (artikel 41.1 respek- tive artikel 46.1). Om den ekonomiska aktören inte vidtar lämpliga Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning korrigerande åtgärder , ska de nationella myndigheterna vidta lämpliga åtgärder för att förbjuda eller begränsa tillhandahållande på marknaden, registrering eller ibruktagande av berörda produkter, dra tillbaka dem från marknaden eller återkalla dem (artikel 41.1 respektive artikel 46.4). Om en medlemsstat konstaterar att en pro- dukt, trots att den uppfyller tillämpliga krav eller har korrekt märk- ning, utgör en allvarlig säkerhetsrisk eller kan skada miljön eller folk- hälsan allvarligt, ska medlemsstaten ålägga den berörda ekonomiska aktören att vidta åtgärder (artikel 43.1 respektive 48.1). Enligt arti- kel 72 respektive artikel 76 ska medlemsstaterna fastställa regler om sanktioner vid överträdelse av förordningen. I förordningen specifi- ceras ett antal överträdelser som medlemsstaterna bland annat ska belägga med sanktioner, till exempel vägran att lämna ut uppgifter. Genom förordning (EU) nr 540/2014 upphävs direktiv /157/EG . I den nya förordningen anges i skäl (12) att kapitel III i förordning (EG) nr 765/2008 är tillämpligt på de produkter som omfattas av förordningen. I skäl (41) till förordning (EU) 2016/1628 anges att det i förord- ningen bör fastställas skyldigheter för nationella myndigheter som är mer specifika än motsvarande skyldigheter enligt förordning (EG) nr 765/2008. Medlemsstaterna åläggs i förordningen att organisera och genomföra marknadskontroll och kontroll av motorer på mark- naden i enlighet med kapitel III i förordning (EG) nr 765/2008 (arti- kel 5). Marknadskontrollmyndigheterna ska, i lämplig omfattning och på grundval av en ändamålsenlig andel urval, göra dokument- kontroller, fysiska kontroller och laboratoriekontroller av motorer (artikel 7.1). Marknadskontrollmyndigheterna får kräva att de eko- nomiska aktörerna ska tillhandahålla tillgänglig dokumentation och information som dessa myndigheter anser sig behöva för att utföra sin verksamhet (artikel 7.2). Övriga aktuella unionsrättsakter44 på området innehåller inte några bestämmelser som avser specifikt marknadskontroll. Varken fordonslagen, avgasreningslagen eller avgasreningsförord- ningen innehåller några bestämmelser som specifikt tar sikte på mark- nadskontroll. I fordonslagen anges att lagen innehåller kompletter- ande bestämmelser till förordningarna (EU) nr 167/2013 och (EU) 44Direktiv /157/EEG, direktiv /70/EG, direktiv /64/EG, direktiv /40/EG, för- ordning (EG) nr 78/2009, förordning (EG) nr 79/2009, förordning (EG) nr 715/2007, för- ordning (EG) nr 595/2009 och förordning (EG) nr 661/2009. Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning nr 168/2013. Det anges vidare att kontroll om ett fordon är tillför- litligt från säkerhetssynpunkt och i övrigt lämpligt för trafik får ske genom de kontrollformer som anges i kapitel 2 (typgodkännande, enskilt godkännande, registreringsbesiktning, mopedbesiktning, lämplighetsbesiktning, kontrollbesiktning, flygande inspektion, annan kontroll genom polisman, kontroll av fordons last samt vissa väg- kontroller). I avgasreningslagen hänvisas specifikt till förordningarna (EG) nr 715/2007 och (EG) nr 595/2009 för bestämmelser avseende bland annat typgodkännande och krav i fråga om utsläpp. Såväl for- donslagen som avgasreningslagen innehåller bestämmelser om tillsyn över efterlevnaden av lagarna och, när det gäller avgasreningslagen, över efterlevnaden av förordningarna (EG) nr 715/2007 och (EG) nr 595/2009. I fordonsförordningen anges att Transportstyrelsen, i egenskap av marknadskontrollmyndighet enligt förordning (EG) nr 765/2008, ska tillämpa den förordningen genom att 1.inrätta lämpliga förfaranden enligt artikel 18.2, 2.utföra de uppgifter som följer av artiklarna 20–22 och 23.2, och 3.samarbeta med andra enligt artikel 24.4. Transportstyrelsen får vidare förstöra eller på annat sätt göra fordon som inte är lekfordon obrukbara enligt artikel 29.4 i (EG) nr 765/ 2008 (1 kap. 10 § fordonsförordningen). Transportstyrelsen är marknadskontrollmyndighet enligt förordning (EG) nr 765/2008 när det gäller fordon som inte är lekfordon (1 kap. 10 § fordonsförordningen). Marknadskontrollansvaret är kopplat till bestämmelserna i förordning (EG) nr 765/2008. Därutöver har Trans- portstyrelsen specifikt utsetts till marknadskontrollmyndighet enligt tre EU-förordningar. Det gäller förordningarna (EU) nr 167/2013 och (EU) nr 168/2013 (1 kap. 9 § fordonsförordningen) och förordning (EU) 2016/1628 (7 § förordningen om avgaskrav för vissa förbrän- ningsdrivna mobila maskiner). Förordningen om avgaskrav för vissa förbränningsdrivna mobila maskiner innehåller bestämmelser som kompletterar förordning (EU) Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning 167/2013 och förordning (EU) 2016/1628. Utöver att Transport- styrelsen utpekas som marknadskontrollmyndighet för den senare förordningen, pekas myndigheten även ut som tillsynsansvarig till- sammans med de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet (8 §). De kommunala nämnderna ska utöva den lokala tillsynen i varje kommun och vid behov sam- arbeta i tillsynsarbetet med Transportstyrelsen. Enligt uppgift från Transportstyrelsen utövar de tillsyn hos tillverkare, importörer och försäljningsorganisationer som verkar centralt eller nationellt medan kommunerna ansvarar för tillsyn av lokala försäljningsställen. De flesta produktkrav kontrolleras av Transportstyrelsen men kommunerna kontrollerar bland annat märkning. Transportstyrelsen delar tillsynsansvaret över drivmedelslagen med (14 § drivmedelsförordningen). Transport- styrelsen har det huvudsakliga tillsynsansvaret medan Energimyn- digheten ansvarar i fråga om drivmedelsleverantörernas åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser, utsläppsrapporter och miljö- information om drivmedel. Enligt utredningens bedömning innebär tillsynsansvar inte ansvar för uppgifter som innebär marknadskontroll. Det kan diskuteras om Transportstyr- elsens generella ansvar för marknadskontroll för fordon som inte är lekfordon även omfattar drivmedel. I samband med att förordning- arna (EU) nr 167/2013 och (EU) nr 168/2013 skulle tillämpas i svensk rätt konstaterade regeringen att det inte fanns någon utpekad marknadskontrollmyndighet på motorfordonsområdet. Regeringen ansåg att en sådan myndighet borde utses och att det kunde ske på förordningsnivå. Några närmare överväganden eller ställningstagan- den kring omfattningen av marknadskontrollmyndighetens ansvars- område framgår inte av förarbetena (prop. 2015/16:31 Godkännande och marknadskontroll av fordon, s. 84 f.). Genom att Transportstyrelsen har utsetts till marknadskontroll- myndighet enligt förordning (EG) nr 765/2008 får myndigheten anses ha de befogenheter som framgår av förordningen. Av artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 framgår att marknadskontrollmyn- digheten får kräva att de ekonomiska aktörerna tillhandahåller sådan Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning dokumentation och information som myndigheterna anser sig behöva för att utföra sin verksamhet, inbegripet tillträde till de ekonomiska aktörernas lokaler och rätt att ta nödvändiga prov- exemplar av produkterna. Myndigheten får vidare förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk obrukbara, om den anser att det är en nödvändig åtgärd. Av marknadskontroll- myndighetens skyldighet att utföra uppgifter i bland annat artikel 20 i förordning (EG) nr 765/2008 följer att myndigheten har befog- enhet att återkalla, dra tillbaka eller förbjuda tillhandahållandet av en produkt som utgör en allvarlig risk, även en allvarlig risk utan omedelbar effekt. Av artikel 29 i förordning (EG) nr 765/2008 följer att myndigheten har befogenhet att förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk och som ska föras in i landet men som ännu inte har släppts ut på den nationella marknaden obrukbara. Transportstyrelsen är även tillsynsmyndighet enligt fordonslagen. I den egenskapen har Transportstyrelsen befogenhet att från den som saluför fordon, system, komponenter, separata tekniska enheter, fordonsdelar eller annan utrustning till fordon få –tillträde till fordon, slutna utrymmen i fordon, lokaler eller lik- nande, och till områden i anslutning till dessa där fordon står upp- ställda, samt –de upplysningar och de handlingar, varuprover och liknande som behövs för tillsynen. Transportstyrelsen får vidare meddela de förelägganden som behövs för att lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska efterlevas (5 kap. 3 b §). Transportstyrelsens befogenheter i egenskap av tillsynsmyndig- het enligt avgasreningslagen överensstämmer med befogenheterna enligt fordonslagen (36 och 37 §§ avgasreningslagen). Transportstyrelsen har något vidare befogenheter vid tillsyn av efterlevnaden av förordning (EU) 2016/1628, vilket framgår av lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner. Trans- portstyrelsen får förelägga den som tillverkar, importerar eller salu- för mobila maskiner eller motorer till dessa att utan ersättning till myndigheten lämna de upplysningar och handlingar, tillhandahålla de mobila maskiner, motorer och motordelar och utföra de under- Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning sökningar som behövs för tillsynen. Transportstyrelsen har vidare rätt till tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, hos dem som tillverkar, importerar eller saluför mobila maskiner eller motorer till dessa, och får där utföra undersökningar och provningar. ska lämna det biträde som behövs för tillsynen (9 §). Tranportstyrelsen får meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska efterlevas (8 §). När det gäller efterlevnaden av direktiv /70/EG framgår Trans- portstyrelsens befogenheter av drivmedelslagen. Transportstyrelsen har rätt att få de upplysningar och handlingar som behövs för till- synen. Myndigheten får meddela de förelägganden som behövs för att lagen och föreskrifter meddelade i anslutning till lagen ska följas (24 §). Transportstyrelsen får förena myndighetens förelägganden enligt fordonslagen, avgasreningslagen, lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner och drivmedelslagen med vite (5 kap. 3 b § fordonslagen, 37 § avgasreningslagen, 10 § lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner och 24 § drivmedels- lagen). I fordonslagen finns en generell straffbestämmelse som anger att böter kan dömas ut enligt föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (5 kap. 1 § andra stycket for- donslagen). Sådana straffbestämmelser finns i 8 kap. 5–12 §§ fordons- förordningen. Ansvarsbestämmelserna i fordonslagen är subsidiära till och lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Enligt avgasreningslagen är visst undanhållande av information eller manipulering av avgassystem straffsanktionerade vid uppsåtligt eller oaktsamt agerande (38 § avgasreningslagen). Den som inte har följt ett vitesföreläggande från Transportstyrelsen får inte dömas till ansvar enligt avgasreningslagen för en gärning som omfattas av före- läggandet (39 § samma lag). Enligt lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet yrkesmäs- sigt saluför mobila maskiner eller motorer till dessa i strid med vissa Översyn av berörd svensk sektorslagstiftning föreskrifter till böter eller fängelse . Likaså är det straffbelagt att felaktigt förse en motor till en mobil maskin med ett märke om att den överensstämmer med ett EU-typgodkännande samt att ändra eller göra ingrepp i utrustning som reglerar avgaser på ett sådant sätt att motorn inte längre uppfyller kraven för ett typgod- känt utförande (13–15 §§ lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner). Den som med uppsåt eller av oaktsamhet saluför bensin och dieselbränsle som inte uppfyller vissa miljöklasskrav döms till böter eller fängelse i högst (33 § drivmedelslagen). Den som inte har följt ett vitesföreläggande får inte dömas till ansvar för en gärning som omfattas av föreläggandet (34 § samma lag). Beslut enligt fordonslagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen gäller om inte något annat anges i beslutet (5 kap. 7 § fordonslagen). Transaportstyrelsen får bestämma att ett beslut om betalning enligt förordningen om avgaskrav för vissa förbränn- ingsmotordrivna mobila maskiner ska gälla även om det överklagas. Beslutet får då verkställas enligt utsökningsbalken (10 § förordningen om avgaskrav för vissa förbränningsmotordrivna mobila maskiner). Transportstyrelsen har bemyndigats att meddela föreskrifter om avgifter för myndighetens tillsyn enligt fordonslagen och tillsyn enligt förordningarna (EU) nr 167/2013 och (EU) nr 167/2013 (8 kap. 16 § fordonsförordningen). Likaså har Transportstyrelsen bemyndi- gats att meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn enligt lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner och driv- medelslagen (9 § förordningen om avgaskrav för vissa förbrännings- motordrivna mobila maskiner och 12 § drivmedelsförordningen).45 Behörig domstol för överklagande av Transportstyrelsens beslut är allmän förvaltningsdomstol (5 kap. 4 § fordonslagen, 40 § avgas- reningslagen, 16 § lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner, 35 § drivmedelslagen). 45Transportstyrelsen har gett ut särskilda föreskrifter om myndighetens avgifter, TSFS 2016:105 Transportstyrelsens föreskrifter om avgifter. Se bland annat 29 kap. i föreskrifterna för avgifter vid tillsyn inom vägtrafikområdet. 7Överväganden om nationell reglering Bestämmelserna i marknadskontrollförordning utgör ett ram- verk som kompletterar och stärker befintliga bestämmelser i harmo- niserad unionslagstiftning på produktområdet. Förordningen är endast tillämplig i den mån det inte finns några specifika bestämmelser med samma syfte, karaktär eller verkan i annan unionslagstiftning. Förordningen gäller för produkter som omfattas av den unionslag- stiftning som förtecknas i bilaga I till förordningen. För att kunna bedöma vilka bestämmelser i marknadskontrollförordning som behöver kompletteras av bestämmelser i svensk rätt har utredningen gjort en översyn av den svenska sektorslagstiftning som komplett- erar eller genomför den unionslagstiftning som förtecknas i bilaga I till förordningen. Översynen presenteras i kapitel 6. I de följande avsnitten redovisar utredningen, utifrån resultatet av översynen och regleringen i EU:s marknadskontrollförordning, sina överväganden i fråga om utrymmet för och behovet av komplet- terande nationell lagstiftning. 7.2Utrymme för nationell reglering Utredningens bedömning: EU:s marknadskontrollförordning är en förordning av delvis blandad karaktär. Det innebär att utrym- met för nationell reglering är något större än vad som vanligtvis är fallet vid EU-förordningar och att förordningen förutsätter viss nationell reglering för att den ska kunna tillämpas effektivt i . Överväganden om nationell reglering Unionsrättslig lagstiftningsmetodik och utrymmet för nationell reglering Utgångspunkten för utredningens arbete är EU:s marknadskontroll- förordning. EU-förordningar är, i enlighet med artikel 288 andra stycket i Fördraget om EU:s funktionssätt (FEUF), till alla delar bindande och direkt tillämpliga i alla medlemsstater. En förordning ska tillämpas av domstolar och myndigheter som direkt gällande rätt och kan grunda rättigheter och skyldigheter för enskilda. Förord- ningar får inte omvandlas till nationell lagstiftning, men rättsakterna kan behöva kompletterande nationella författningsbestämmelser. EU:s marknadskontrollförordning är alltså bindande och direkt tillämplig i . Det framgår också i artikel 44 i förordningen. En EU-förordning får inte införlivas i eller transformeras till natio- nell rätt och medlemsstaterna får inte införa bestämmelser i sådana frågor som regleras i förordningen. Det är därför nödvändigt att göra ändringar i nationell rätt om den strider mot eller omfattar sådant som regleras i förordningen. Detta hindrar dock inte att en medlems- stat inför regler av verkställande karaktär. Vissa bestämmelser i för- ordningar kan rikta sig till medlemsstaterna som rättssubjekt och då behövs kompletterande nationella bestämmelser för att förordning- arna ska kunna tillämpas och få genomslag på nationell nivå. Exem- pelvis kan det behövas nationella regler om vilken myndighet som ska ansvara för tillämpningen av EU-förordningens bestämmelser.1 Medlemsstaterna är vidare skyldiga att se till att det finns bestämmel- ser som gör att en EU-förordning kan tillämpas i praktiken och få ett effektivt genomslag. Utöver förordningar används direktiv för att harmonisera med- lemsstaternas nationella lagstiftning på olika områden. Till skillnad från förordningar riktar sig direktiv till medlemsstaterna och måste genomföras i den nationella lagstiftningen. Ett direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men det överlåts åt medlemsstaterna att bestämma form och tillväga- gångssätt för genomförandet (artikel 288 tredje stycket i FEUF). Utredningen kan konstatera att användningen av EU-förord- ningar har ökat och att förordningar nu finns på politikområden där de inte har förekommit tidigare. Det är därför särskilt viktigt att 1Jfr exempelvis artikel 10 i EU:s marknadskontrollförordning enligt vilken varje medlemsstat ska utse en eller flera marknadskontrollmyndigheter samt tillsätta ett centralt samordningskontor. Överväganden om nationell reglering medlemsstaterna anpassar nationell rätt till de direktverkande för- ordningarna för att reglerna ska kunna fungera i samklang med varandra. Den ökande användningen av förordningar som regler- ingsmodell har lett till en utveckling där det beslutas förordningar som i vissa delar överlämnar frågor att regleras i den nationella rätten. Enligt utredningen kan EU:s marknadskontrollförordning ses som en rättsakt av delvis blandad karaktär i den meningen att ut- gångspunkten visserligen är att förordningen är direkt tillämplig men det finns artiklar i den som är utformade närmast som artiklar i direktiv och förutsätter nationellt genomförande för att de ska kunna tillämpas.