sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — en tillämpning av lex causae, se t.ex. tillämpning i internationella faderskapsfrågor som behandlas i avsnitt 7.6.1). 1Michael (2014), Svensk internationell privat- och processrätt, s. 92 ff. 7.2.3Samboförhållanden och möjligheten att gifta sig på nytt när ett äktenskap inte erkänns Om ett utländskt äktenskap inte erkänns i kan följderna av detta i regel mildras eller undvikas genom att parterna betraktas som sambor eller genom att de gifter sig på nytt på ett sätt som medför ett här i landet giltigt äktenskap. I har krav på äktenskap i olika sammanhang successivt tagits bort eller kompletterats med andra samlevnadsformer. I vissa avseenden görs det från det allmännas sida numera ingen åtskillnad på om man är gift eller sambo, t.ex. vad gäller olika ekonomiska förmåner. Det innebär att flera konsekvenser som tidigare hade kunnat följa av ett nekat erkännande av ett äktenskap inte längre aktualiseras.2 För det fall ett utländskt äktenskap inte erkänns i kan parterna nämligen i stället vara att anse som sambor om de uppfyller förutsättningarna för det. Så kan vara fallet t.ex. om ett äktenskap har ingåtts utomlands trots att någon av parterna var och äktenskapet av den anledningen inte erkänns i . När det gäller månggiften är saken dock mera komplicerad. Med sambor avses två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll (1 § första stycket sambolagen [2003:376]).3 När det i en lag eller annan författning talas om sambor eller personer som bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden eller används liknande uttryck, avses denna definition (1 § andra stycket sambolagen). Sambolagens definition gäller alltså även utanför dess tillämpningsområde. Sambolagen i sig gäller endast sådana förhållanden där ingen av samborna är gift (2 kap. 1 § tredje stycket sambolagen). Detta innebär att de berörda personerna varken får vara gifta med varandra eller med någon annan om lagen ska gälla. Ett registrerat partnerskap utgör på samma 2Se t.ex. prop. 2017/18:288 s. 17. 3För att det ska vara fråga om ett parförhållande i lagens mening ska det röra sig om en samlevnad i en inte alltför kortvarig förbindelse, vari normalt ingår sexuellt samliv, gemensamt hushåll och bostad samt gemensam ekonomi eller i vart fall ekonomiskt samarbete. 2002/03:80 s. 27. Till skillnad från vad som gäller för äktenskap finns det ingen stadgad åldersgräns för att leva som sambo. Av förarbetena framgår dock att det faktum att ett parförhållande normalt förutsätter sexuellt samliv kan tänkas utesluta personer som inte fyllt . Trots att barnäktenskap är förbjudet i är det enligt gällande lagstiftning tillåtet för barn att med vårdnadshavarnas samtycke vara sambo med en vuxen. Se t.ex. SOU 2017:96 s. 64 och (2018), Sambolagen m.m., kommentaren till 1 kap. 1 § sambolagen, publicerad i Zeteo . sätt som äktenskap hinder mot konstituerande av ett samboförhållande (2 kap. 1 § fjärde stycket sambolagen). Som nämnts i avsnitt 7.2.1 utgår framställningen i detta kapitel från att det inte finns skäl att underkänna ett utländskt äktenskap på grund av att en make senare ingår ett ytterligare äktenskap. Eftersom det först ingångna äktenskapet erkänns, kommer sambolagens regler om sambors egendom och bodelning m.m. inte att vara tillämpliga mellan de personer i ett månggifte vars äktenskap vägras erkännande. Mannen i ett månggifte kommer fortfarande att vara giltigt gift med sin första hustru, varför regeln i 1 kap. 1 § tredje stycket sambolagen förhindrar lagens tillämpning när det gäller förhållandet mellan mannen och kvinnan i det senare ingångna äktenskap som inte erkänns.4 Själva sambodefinitionen i 1 § första stycket sambolagen utesluter dock inte att någon av samborna är gift på annat håll. Det är alltså bara lagen i sig som inte är tillämplig i en sådan situation.5 Detta innebär att när det i andra sammanhang än sambolagen talas om sambor eller liknande kan ett sådant förhållande vara för handen trots att någon av parterna är gift.6 Vid tillämpningen av andra författningar bör en man och kvinna vars utländska äktenskap inte erkänns alltså kunna bedömas som sambor även om mannen är gift med någon annan än den kvinna han sammanbor med. Detta förhållande är av relevans i bl.a. sådana offentligrättsliga sammanhang i vilka lagstiftaren i stor utsträckning likställt sambor med makar, vilket bl.a. är fallet i socialförsäkringsbalken (SFB). Trots detta kan det finnas polygama former av sammanboende/relationer där sambodefinitionens krav inte är uppfyllda. Med sambor avses nämligen två personer som bor i ett parförhållande. Den relation som parterna ska ha etablerat var enligt sambolag ett ”äktenskapsliknande förhållande”. När detta uttryck sambolag ersattes med begreppet parförhållande motiverades det av att lagen skulle göras könsneutral och omfatta även homosexuella sambor 4Om det äktenskap som erkänns senare upplöses på grund av hustruns död eller genom äktenskapsskillnad kan emellertid sambolagen bli tillämplig på de två parter vars äktenskap inte erkänns, under förutsättning att dessa sammanlever på sätt som avses i sambodefinitionen i 1§ första stycket sambolagen. 5Se t.ex. lagrådets yttrande i prop. 2017/18:121, s. 231. 6Se t.ex. m.fl. (2018), Socialförsäkringsbalken, kommentaren till 2 kap. 13§ SFB, publicerad i Zeteo , vari det sägs att 1 § tredje stycket sambolagen inte torde vara tillämplig när det gäller bestämmelserna i om samboförhållande. (vilka inte var behöriga att ingå äktenskap).7 Vad beträffar relationens innehåll var dock ingen ändring i sak avsedd.8 När det gäller polygama relationer har det mot denna bakgrund anförts att sambodefinitionen inte är uppfylld eftersom kravet på äktenskapsliknande förhållande förutsätter att förbindelsen ska vara monogam.9 I litteraturen har det ansetts att om någon i samma bostad lever tillsammans med två eller flera personer och de har gemensamt hushåll och en gemensam sexuell gemenskap bör ingen av relationerna anses utgöra ett samboförhållande.10 Detta innebär att det kan vara uteslutet att tillämpa sådana regler som gäller för sambor i t.ex. den offentliga rätten när det är fråga om en polygam kontext. Be- dömningen får göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Som nämnts inledningsvis i detta avsnitt kan inflyttade parter i t.ex. ett barn- eller fullmaktsäktenskap undvika konsekvenserna av ett nekat erkännande genom att ingå ett nytt äktenskap i (eller i ett annat land).11 Den möjligheten finns i princip inte när det gäller månggiften eftersom ett nytt polygamt äktenskap enligt svensk lag är förbjudet (2 kap. 4 § ÄktB) och sådana utländska äktenskap som huvudregel inte erkänns här om en anknytning till i form av hemvist eller medborgarskap har etablerats (1 kap. 8 a § IÄL). Så länge mannen är gift med sin första hustru i ett äktenskap som erkänns är det alltså inte möjligt för honom att ingå ett nytt, i giltigt, äktenskap med en kvinna i ett sådant utländskt äktenskap som vägrats erkännande. 7Något återinförande av begreppet äktenskapsliknande förhållanden har dock inte skett sedan samkönade par 2009 blev berättigade att ingå äktenskap. 8Göran (2018), kommentaren till 1 kap. 1 § sambolagen. (2010), Svensk och islamisk familjerätt – en jämförelse, Juridisk publikation 2/2010, s. 210 och (2012), Utländska polygama äktenskaps rättsverkningar i , i Rätt, social utsatthet och samhälleligt ansvar: till (red. L. och K. ), s. 121. Vidare anförde lagrådet i samband med införandet av sambolag att i begreppet äktenskapsliknande förhållanden får anses ligga att det fråga är om en “monogam” förbindelse i den meningen att en person inte bör kunna leva i två samboförhållanden , låt vara att lagrådet anförde att i vart fall det först etablerade samboförhållandet blir underkastat sambolagens bestämmelser om bl.a. bodelning (prop. 1986/87:1 s. 368 f.). 10Göran (2018), kommentaren till 1 kap.1 § sambolagen. anför även att det, för det fall att någon upprätthåller två relationer med parter som bor på skilda håll, synes vara ytterst vanskligt att med båda parter uppfylla de krav som sambolagen ställer, särskilt på gemensam permanentbostad, men också på gemensamt hushåll, en sexuell gemenskap etc. 11I det angivna exemplets fall krävs såklart att båda parterna blivit vuxna och närvarar vid den nya vigseln. 7.3.1Konsekvenser av ett icke-erkännande vid tillämpning av svensk lag Reglerna om makars egendom i Grundläggande i den egendomsordning som gäller för makar är att varje make råder över sin egendom och svarar för sina skulder. Makarnas egendom är giftorättsgods om den inte har gjorts till enskild egendom. Förekommer giftorättsgods i ett äktenskap innebär det att varje make har ett latent anspråk på hälften av makarnas samlade giftorättsgods vilket aktualiseras i samband med bodelning. Makar eller blivande makar har möjlighet att genom äktenskapsförord bestämma att egendom ska vara enskild. Egendom kan också göras enskild genom föreskrift vid gåva, i testamente eller genom vissa förmånstagarförordnanden. I 7 kap. 4–9 §§ ÄktB finns vissa inskränkningar i en makes rätt att förfoga över sin egendom utan den andra makens samtycke. Be- stämmelserna gäller framför allt makarnas gemensamma bostad och bohag. En make får inte utan den andra makens samtycke avhända sig, låta inteckna, hyra ut eller på annat sätt med nyttjanderätt upplåta fast egendom som utgör makarnas gemensamma bostad. En make får inte heller avhända sig, pantsätta, hyra ut eller på annat sätt med nyttjanderätt upplåta annan egendom som utgör makarnas gemensamma bostad, eller avhända sig eller pantsätta makarnas gemensamma bohag. Undantag gäller under vissa förutsättningar om det är fråga om en makes enskilda egendom. Om en make utan samtycke eller tillstånd av domstol har förfogat över egendomen kan domstol förklara att rättshandlingen är ogiltig och att egendomen ska återgå. I 8 kap. ÄktB finns bestämmelser om gåvor mellan makar, till skydd för givarens fordringsägare mot rättshandlingar i syfte att undandra egendom från utmätning eller konkurs. En gåva mellan makar blir gällande mot givarens fordringsägare först sedan den registrerats vid (8 kap. 1 § och 16 kap. ÄktB). Den som har fått en gåva av sin make kan under vissa förutsättningar göras ansvarig för makens skulder (8 kap. 3 § ÄktB). I 9–13 kap. ÄktB finns bestämmelser om bodelning. Bodelning ska göras när ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad eller dödsfall. Bodelning behövs dock inte om makarna endast har enskild egendom och ingen av dem begär att få överta bostad eller bohag från den andra maken. (9 kap. 1 § första stycket ÄktB). Om makarna är överens kan bodelning också ske under bestående äktenskap (9 kap. 1 § andra stycket ÄktB). Bodelning förrättas av makarna tillsammans (9 kap. 5 § ÄktB). Om makarna inte kan komma överens, ska domstol på ansökan av en make förordna någon att vara bodelningsförrättare. Bestämmelser om detta finns i 17 kap. ÄktB. Vid bodelningen ska makarnas andelar i boet beräknas. Utgångspunkten är att en make har rätt till hälften av giftorättsgodset efter avdrag för makarnas skulder (11 kap. 3 § ÄktB). Med ledning av de andelar som har beräknats ska giftorättsgodset fördelas på lotter (11 kap. 7–11 §§ ÄktB). Den make som bäst behöver den gemensamma bostaden och bohaget har under vissa förutsättningar rätt att få egendomen i avräkning på sin lott, eller om värdet är ringa, utan avräkning. En förutsättning för att en make ska få överta en bostad eller bohag som tillhör den andra maken är vidare att ett sådant övertagande även med hänsyn till omständigheterna i övrigt kan anses skäligt (11 kap. 8 § ÄktB). Rättigheten gäller oberoende av om bostaden är giftorättsgods eller enskild egendom genom äktenskapsförord. Tillämpningen av bestämmelserna i månggiftessammanhang Några särskilda regler om makars egendom och bodelning mellan makar i polygama situationer finns inte. Utgångspunkten måste dock vara att reglerna i ÄktB om makars egendom i och för sig gäller även i dessa fall, förutsatt att svensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Makarna råder alltså över sin egendom och svarar för sina skulder. Egendomen är giftorättsgods om den inte har gjorts till enskild egendom. Även bestämmelserna om bl.a. förfoganden över makarnas gemensamma bostad och bohag, om gåvor och om bodelning är tillämpliga. Det är i flera avseenden dock inte givet hur reglerna i praktiken ska tillämpas i månggiftessammanhang. Detta gäller bl.a. bestämmelserna om bodelning. Om en man har två makar kan frågan t.ex. vara hur stor del av hans egendom som ska delas vid upplösning av endast ett av äktenskapen. Det finns inga vägledande avgöranden i rättspraxis. Saken har berörts i de s.k. Familjelagssakkunnigas slutbetänkande (SOU 1987:18). Utredningen hade i uppdrag att överväga om särskilda bestämmelser borde införas om bl.a. bodelning och arv i månggiften. Den bedömde dock att detta skulle bli alltför komplicerat och inte var lämpligt. För det fall sådana frågor skulle aktualiseras t.ex. i domstol gjordes bedömningen att man får försöka göra en anpassad tillämpning av den svenska äktenskaps- och arvsrätten. Som en generell utgångspunkt vid en sådan anpassning framhölls att de olika förbindelserna i ett polygamt äktenskap bör betraktas som likvärdiga. Den första kvinnan i ett månggifte ska alltså inte få mer än kvinnorna som har haft ett kortare äktenskap med mannen. Denna likabehandlingsprincip ger visserligen inget klart svar i alla situationer som kan uppkomma men har bl.a. ansetts innebära att bodelningarna bör hanteras så att slutresultatet inte blir beroende av vilken bodelning som görs först.12 Även med dessa utgångspunkter konstaterade utredningen att det vid bodelningar i månggiftessammanhang kan uppkomma många situationer där det inte finns något givet svar på hur bodelningen ska göras. Här följer några tänkbara exempel som har tagits upp i det nämnda tidigare betänkandet och i litteraturen. Anta att en man i ett månggifte ska skilja sig från den första av sina två hustrur. Mannen har giftorättsgods på . Hustrun, som han vill skilja sig från, har giftorättsgods på . Sammanlagt har makarna . Endast hälften av mannens giftorättsgods tas i beaktande, dvs. , eftersom den andra hälften är bodelningsbar egendom i förhållande till den andra hustrun. Hela den första hustruns giftorättsgods på ska beaktas. Sammanlagt har makarna alltså som ska fördelas dem emellan. Parterna får var. Hustrun som omfattas av äktenskapsskillnaden ska alltså få i bodelningslikvid från mannen.13 Exemplet resulterar dock i en obalans till mannens förmån eftersom hustrun bidrar med hela sitt giftorättsgods men mannen enbart med en viss andel av sitt giftorättsgods beroende på hur många hustrur han har. Det har framhållits att ett rättvisare tillvägagångssätt vore att hustrun bidrar med lika stor andel av sin nettoförmögenhet som mannen. 12SOU 1987:18 s. 197 samt och (2017), Internationell äktenskapsrätt, s. 59. 13Exemplet är hämtat ur och (2017), s. 59. I exemplet ovan skulle det innebära att den första hustrun bidrar med hälften av sitt giftorättsgods, dvs. , och mannen med hälften av sitt giftorättsgods, dvs. Vid en likadelning innebär detta att respektive make erhåller , varför mannen ska utge i bodelningslikvid till kvinnan.14 Beroende på förhållandena i det enskilda fallet kan fördelningen av egendomen bli annorlunda. Det kan t.ex. vara så att parterna har egendom som genom äktenskapsförord, villkor i gåvobrev eller testamente är enskild egendom. I sådana situationer kan frågan vara om mannens tillgångar ska utgöra enskild egendom i förhållande till en hustru men inte en annan.15 Det kan tyckas att regleringen bör tolkas så att mannen endast har enskild egendom i förhållande till den hustru som han upprättat äktenskapsförord med. I förhållande till den andra hustrun bör det däremot vara fråga om giftorättsgods. Villkor om enskild egendom i gåvobrev och testamente torde dock kunna gälla i förhållande till båda hustrur. För att undvika oskäliga resultat kan det bli fråga om att tillämpa jämkningsreglerna i 12 kap. 1 och 3 §§ ÄktB.16 Också jämkningsregeln i 12 kap. 2 § ÄktB om efterlevandes rätt att begära att respektive part behåller del av eller hela sitt giftorättsgods i bodelningen torde kunna tillämpas i polygama äktenskap.17 Konsekvenserna om ett äktenskap inte erkänns Om ett äktenskap i ett utländskt månggifte inte skulle erkännas i gäller inte bestämmelserna i om makars egendom. Det innebär att de berörda parternas egendom inte är giftorättsgods. Inte heller gäller inskränkningarna i fråga om en makes förfogande över makarnas gemensamma bostad och bohag m.m.18 Parterna kan inte hävda någon rätt till bodelning eller rätt att överta en gemensam Se även SOU 1987:18 s. 197. 15Ibid s. 60. 16Se om detta SOU 1987:18 s. 198. 18I 20–22 kap. jordabalken (1970:994) finns regler om lagfart, inskrivning av tomträtt och inteckning, bl.a. om att en makes eller sambos samtycke ska inhämtas i vissa fall innan den sökta åtgärden kan beviljas. Bestämmelserna har tillkommit som en följd av reglerna om inskränkning i rätten att förfoga över fast egendom och tomträtt. Om ett äktenskap inte erkänns, gäller bestämmelserna endast om de berörda är sambor. I sammanhanget föreskrivs nämligen inte att det måste vara fråga om samboförhållanden där ingen av parterna är gift (se avsnitt 7.2.3). bostad eller gemensamt bohag med stöd av ÄktB. Det finns inte heller någon möjlighet för domstol att döma till äktenskapsskillnad mellan de berörda. Om t.ex. en man kommer till med två hustrur och endast det första äktenskapet erkänns, har hustru nummer två inte rätt till äktenskapsskillnad och bodelning om hon vill lämna mannen eller om mannen lämnar henne.19 Det kan vara negativt för henne om mannens egendom har ett större värde än hennes egendom efter avdrag för eventuella skulder. Hon har inte heller rätt att överta en gemensam bostad, trots att hon kanske behöver den bäst och det skulle vara skäligt. I andra situationer kan ett icke-erkännande av äktenskapet i stället vara fördelaktigt för hustru nummer två, på så sätt att hon inte behöver dela med sig av sin egendom. Som beskrivits i avsnitt 7.2.3 aktualiseras inte heller sambolagens bodelningsregler eftersom en tillämpning av sambolagen förutsätter att ingen av personerna är gift med någon annan. Om ett äktenskap i ett månggifte visserligen erkänns men inte tillåts bestå, på så sätt att det upplöses genom äktenskapsskillnad (se avsnitt 7.2.1), blir situationen annorlunda. I ett sådant fall skulle parternas äktenskap upplösas genom äktenskapsskillnad med en bibehållen rätt till bodelning. 7.3.2Tillämpning av utländsk lag Den internationellt privaträttsliga regleringen Den jämförelse som har gjorts ovan när det gäller rättsverkningarna, beroende på om ett utländskt månggifte erkänns eller inte, förutsätter att svensk lag är tillämplig. I de allra flesta fall leder den internationellt privaträttsliga regleringen dock till en annan bedömning. gäller EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden.20 Förordningens regler om tillämplig lag gäller 19Ulf och (2017), s. 60 och 63. 20Rådets förordning (EU) 2016/1103 av om genomförande av ett fördjupat samarbete på området för domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i mål om makars förmögenhetsförhållanden. En motsvarande förordning finns för registrerade partners, rådets förordning (EU) 2016/1104 av om genomförande av ett fördjupat samarbete på området för domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i mål om förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap. för äktenskap som ingåtts från och med den dagen.21 Den omfattar i princip alla förmögenhetsrättsliga verkningar av äktenskap. Den gäller såväl den löpande förvaltningen av makarnas egendom som avvecklingen av egendom till följd av äktenskapsskillnad eller en makes dödsfall och innehåller bl.a. lagvalsregler. I lagen (2019:234) om makars och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer (i fortsättningen kallad internationella bodelningslagen, IBL) finns bestämmelser som kompletterar förordningen. Enligt EU-förordningen har makar eller blivande makar möjlighet att avtala om vilken lag som ska tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. De kan då välja antingen lagen i det land där båda eller en av dem har sin hemvist eller är medborgare för avtalets ingående (artikel 22). Om makarna inte har valt tillämplig lag ska i första hand lagen i det land där makarna först tog gemensam hemvist efter att de gift sig tillämpas. I andra hand tillämpas lagen i det land där båda makarna var medborgare när äktenskapet ingicks, under förutsättning att de inte hade fler än ett gemensamt medborgarskap. I sista hand tillämpas lagen i det land som makarna med hänsyn till samtliga omständigheter gemensamt hade närmast anknytning till när äktenskapet ingicks. Den tillämpliga lag som bestämts med hänsyn till den anknytning som fanns när äktenskapet ingicks kan endast undantagsvis ändras. Det krävs att det görs en ansökan och att vissa förutsättningar är uppfyllda. Sökanden måste visa att makarna har haft sin senaste gemensamma hemvist i ett annat land under en betydligt än i det land där makarna tog sin gemensamma hemvist när äktenskapet ingicks. Det krävs också att båda makarna har förlitat sig på lagen i det andra landet för att ordna eller planera sina förmögenhetsförhållanden.22 Det finns dessutom ytterligare begränsningar i tillämpningen av det andra landets lag (artikel 26). Lagvalsreglerna har universell karaktär, dvs. den lag som anvisas ska tillämpas oavsett om det är en medlemsstats lag eller inte (artikel 20). 21Förordningens bestämmelser om tillämplig lag gäller även för makar som gift sig före den 29januari 2019, men som väljer tillämplig lag avseende sina förmögenhetsförhållanden på eller efter , se artikel 69.3. 22Det kan t.ex. vara en förklaring om avstående från en viss lag eller godkännande av en lag i samband med en transaktion som rör makarnas egendomsförhållanden efter det att de bytt sin gemensamma hemvist, eller ett enkelt brev mellan makarna, se m.fl. (2019), The EU Regulations on matrimonial and patrimonial property, s. 116 f. I IBL finns vissa tvingande bestämmelser som avser att skydda en make i vissa situationer oavsett vilket lands lag som i övrigt gäller enligt EU-förordningen. Bestämmelserna i 7 kap. 4–9 §§ och 11 kap. 8 och 10 §§ ÄktB om förfogande över makars gemensamma bostad och bohag och om en makes rätt att överta sådan egendom vid bodelning, ska alltid tillämpas i svensk domstol om bostaden och bohaget finns i (2 kap. 4 § första stycket IBL). Även bestämmelserna i 12 kap. 2 § ÄktB om en efterlevande makes rätt att vid bodelning behålla giftorättsgods och om en efterlevande makes förlust av rätten att få del i eller behålla giftorättsgods ska alltid tillämpas (2 kap. 4 § andra stycket IBL). Vidare får jämkning enligt 12 kap. 1 och 3 §§ ÄktB ske vid en bodelning även om utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden (2 kap. 5 § IBL). EU-förordningens regler om tillämplig lag gäller inte för äktenskap ingångna före ikraftträdandet , såvida makarna inte träffat ett avtal avseende tillämplig lag på eller efter detta datum. För äldre äktenskap gäller även fortsättningsvis lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden (LIMF) vad avser tillämplig lag. Om makarna inte har gjort något lagval gäller i sådana fall lagen i den stat där makarna tog hemvist när de gifte sig. Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan stat och varit bosatta där , tillämpas i stället den statens lag. Har båda makarna tidigare under äktenskapet haft hemvist i den staten eller är båda makarna medborgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist där (4 § LIMF).