sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — De ska bl.a. se till att djurens hälsostatus inte äventyras under trans- porten, att transporten inte orsakar potentiell spridning av d-sjuk- domar och att utrustning och transportmedel rengörs och desinfi- ceras. I kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/688 av om komplettering av och rådets förordning (EU) 2016/429 vad gäller djurhälsokrav för förflyttningar av landlevande djur och kläckägg inom unionen finns närmare bestämmelser om bl.a. hur transportmedel och behållare ska vara konstruerade och om rengöring och desinfektion. Vid förflyttning av hållna landlevande djur mellan medlemsstater är aktörerna enligt artikel 126 skyldiga att se till att djuren inte visar några sjukdomssymtom och att de kommer från en registrerad eller godkänd anläggning. Vidare krävs att det inte förekommer onormal dödlighet på anläggningen och att det inte gäller några förflyttnings- restriktioner eller nödåtgärder som påverkar det djurslag som ska flyttas, om det inte har beviljats ett undantag. Ursprungsanlägg- ningen får inte heller vara belägen inom en restriktionszon, såvida inte undantag har beviljats. före förflytt- ningen får djuren inte ha kommit i kontakt med djur som kommer från anläggningar som omfattas av restriktioner avseende förflytt- ning. De får inte heller ha kommit i kontakt med djur av arter med lägre hälsostatus. Slutligen ska djuren uppfylla de krav som följer av artiklarna 130–154. Aktörerna är skyldiga att vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att djuren sänds direkt till destinationsorten i den andra medlemsstaten, om det inte av djurskyddsskäl är nödvän- digt att stanna på en plats för vila. Aktörerna på destinationsorten är enligt artikel 127 skyldiga att kontrollera att djuren de tar emot uppfyller förordningens villkor när det gäller bl.a. identifiering och djurhälsointyg. Om djuren av- viker från kraven ska den behöriga myndigheten på destinationen underrättas och djuren isoleras i avvaktan på myndighetens beslut. I artikel 128 finns ett förbud mot att flytta hållna landlevande djur som är avsedda att slaktas för utrotning av en sjukdom som omfattas av ett utrotningsprogram till en annan medlemsstat, om inte destinationsmedlemsstaten och den medlemsstat genom vilken de passerar tillåter det. Särskilda krav för förflyttning av olika kategorier av djur I artiklarna 130–136 finns särskilda bestämmelser avseende förflytt- ning av olika kategorier av djur. Hov- och klövdjur samt fjäderfän får inte uppvisa tecken på d- sjukdomar. De ska också som regel ha varit föremål för en s.k. uppe- hållsperiod innan de får flyttas, dvs. ha vistats i ursprungs- anläggningen. Det får inte ha förts in djur i ursprungsanläggningen före förflyttningen. Slutligen ska djuren inte antas utgöra en betydande risk för spridning av sjukdomar. Kom- missionen har antagit närmare bestämmelser om djurhälsovillkor för olika djurslag i förordning (EU) 2020/688, bl.a. när det gäller uppe- hållsperiodens längd. Aktörer som driver slakterier som tar emot hållna hov- och klöv- djur och fjäderfän från en annan medlemsstat ska enligt artikel 132 slakta djuren så snart det är möjligt efter ankomsten. I förordning (EU) 2020/688 finns bestämmelser om inom vilken tidsfrist detta senast ska ske. I artiklarna 133–135 finns särskilda bestämmelser om s.k. upp- samling av hov- och klövdjur och fjäderfän. Uppsamling definieras i artikel 4.49 som ”uppsamling av hållna landlevande djur från fler än en anläggning för än den uppehållsperiod som krävs för den berörda djurarten”. Uppsamling får enligt artikel 133 endast ske i anläggningar som godkänts för ändamålet och högst tre uppsamlingar får ske under en förflyttning. Under vissa förutsätt- ningar får dock ursprungsmedlemsstaten på sitt territorium tillåta att uppsamling sker på ett transportmedel. Artikel 134 uppställer krav på att aktörer som utför uppsamling ska vidta sjukdomsföre- byggande åtgärder. I förordning (EU) 2020/688 finns närmare be- stämmelser om uppsamling. Andra hållna landlevande djur än hov- och klövdjur och fjäderfän får enligt artikel 136 endast flyttas till en annan medlemsstat om djuren inte utgör en betydande risk för spridning av d-sjukdomar. I förord- ning (EU) 2020/688 har kommissionen antagit närmare bestämmel- ser. Undantag från och komplettering av riskreducerande åtgärder Särskilda bestämmelser för förflyttning till s.k. avgränsade anlägg- ningar finns i artikel 137. Till avgränsade anläggningar, bl.a. djurparker, får djur endast föras om de kommer från en annan avgränsad anlägg- ning och inte utgör en betydande risk för spridning av d-sjukdomar. Närmare bestämmelser om krav på bl.a. karantän, identifiering, vaccination, behandling och test finns i förordning (EU) 2020/688. När det gäller djur för vetenskapliga ändamål följer det av arti- kel 138 att den behöriga myndigheten på destinationen efter sam- tycke från den behöriga myndigheten på ursprungsplatsen under vissa villkor får tillåta förflyttning även av djur som inte uppfyller samtliga förflyttningsvillkor. Kommissionen har getts befogenhet att med- dela delegerade akter med kompletterande bestämmelser. I artikel 139 finns bestämmelser om att den behöriga myndig- heten på destinationen får bevilja undantag från vissa förflyttnings- krav för särskilda ändamål, bl.a. rekreationsändamål i närheten av gränser samt bete på betesområden som delas av medlemsstater. Undantagen ska vara överenskomna mellan ursprungs- och destina- tionsmedlemsstaterna och lämpliga riskreducerande åtgärder ska vid- tas för att se till att förflyttningen inte utgör en betydande risk. Kommissionen får anta kompletterande bestämmelser. Kommissionen har i förordning (EU) 2020/688 även antagit särskilda bestämmelser avseende förflyttningar för vissa ändamål, bl.a. djur avsedda för cirkusar och utställningar. Kommissionen får enligt artikel 141 under vissa villkor även anta genomförandeakter med tillfälliga bestämmelser om förflyttning av särskilda arter eller kategorier av hållna landlevande djur om bestämmelserna i artik- larna 130–140 inte faktiskt reducerar riskerna eller om en d-sjukdom sprids trots förflyttningskraven. Djurhälsointyg och anmälan om förflyttning I artiklarna 143–151 finns bestämmelser om utfärdande av djur- hälsointyg inför förflyttningar till en annan medlemsstat. Hov- och klövdjur samt fjäderfä ska enligt artikel 143 alltid åtföljas av ett djur- hälsointyg. Även andra arter av hållna landlevande djur ska åtföljas av ett sådant intyg om de flyttas till en avgränsad anläggning. Kom- missionen har i förordning (EU) 2020/688 antagit bestämmelser med krav på djurhälsointyg även vid förflyttning av andra hållna landlevande djur, nämligen fåglar, honungsbin, humlor, primater, hundar, katter, illrar och andra rovdjur. Den delegerade förordningen innehåller också undantag från kravet på utfärdande av djurhälso- intyg avseende vissa hästdjur och cirkusdjur. Det finns också be- stämmelser med krav på djurhälsointyg vid förflyttning av hov- och klövdjur samt fjäderfä som genomgår uppsamling och sådana djur som förflyttas genom unionen för att exporteras till tredjeland. Djurhälsointygen ska enligt artikel 145 innehålla uppgifter om bl.a. djurens ursprung, destination, transportmedel och transportör, beskrivning av djuren, antal djur, identifierings- och registrerings- uppgifter samt uppgifter som är nödvändiga för att visa att djuren uppfyller relevanta djurhälsokrav. Närmare bestämmelser om inne- hållet finns i den delegerade förordningen. Djurhälsointyg ska enligt artikel 149 utfärdas av den behöriga myndigheten på begäran av aktören, förutsatt att förordningens vill- kor är uppfyllda. Djurhälsointygen ska kontrolleras, stämplas och undertecknas av en officiell veterinär. Innan den officiella veteri- nären undertecknar intyget ska han eller hon genom dokument- kontroller, identitetskontroller och fysiska kontroller försäkra sig om att djuren som omfattas av intyget uppfyller förordningens krav. I förordning (EU) 2020/688 finns bestämmelser om bl.a. vilka kon- troller som ska utföras och om djurhälsointygens giltighetstid. Aktörerna är enligt artikel 148 i EU:s djurhälsoförordning skyldiga att tillhandahålla den behöriga myndigheten de uppgifter som krävs och se till att djuren genomgår de kontroller som ska utföras. Elek- troniska djurhälsointyg som utfärdas och överförs genom Traces11 får ersätta de intyg som ska åtfölja djuren om de uppfyller villkoren i artikel 150. I de fall då ett djurhälsointyg inte behövs ska djuren enligt arti- kel 151 i stället åtföljas av en egenförsäkran som utfärdats av aktören. En egenförsäkran ska bl.a. innehålla uppgifter om djurens ursprung, destination, transportmedel och transportör, en beskrivning av djuren, djurens art, kategori och antal, identifiering- och registreringsuppgifter samt uppgifter som behövs för att visa att djuren uppfyller för- ordningens villkor. Kommissionen får i delegerade akter anta närmare bestämmelser om sådana dokument. 11Det integrerade veterinärdatasystem med gemensam arkitektur som fastställs i besluten /24/EG och 2004/292/EG. Vid förflyttning av djur som ska åtföljas av ett djurhälsointyg till andra medlemsstater är aktörerna, med undantag för transportörer, enligt artikel 152 skyldiga att i förväg anmäla förflyttningen till den behöriga myndigheten i ursprungsmedlemsstaten. Kravet på för- handsanmälan gäller också förflyttning av djur som beviljats undan- tag från bestämmelserna om djurhälsointyg eller om anmälan krävs enligt delegerade akter. Den behöriga myndigheten ska i sin tur enligt artikel 153 anmäla förflyttningen till den behöriga myndigheten på destinationen. Den behöriga myndigheten får tillåta aktören att själv göra anmälan genom Traces till den behöriga myndigheten på destinationen. Medlemsstaterna ska utse regioner för administra- tionen av anmälningarna. Regionerna ska enligt regleringen i förord- ning (EU) 2020/688 täcka alla delar av landet. I den delegerade förordningen finns detaljerade bestämmelser om förhandsanmälan av förflyttningar. Utrymmet för nationella förflyttningsåtgärder enligt EU:s djurhälsoförordning Vi har i avsnitt 9.2 kommit fram till att bestämmelsen i artiklarna 170 och 171 sätter en bortre gräns för vilka åtgärder som får vidtas i fråga om förflyttningar av landlevande djur och avelsmaterial, bl.a. i syfte att tydliggöra att nationella åtgärder inte får hindra den fria rörlig- heten mellan medlemsstaterna. 11.5.2Behovet av nationell reglering Förslag: I syfte att förhindra spridning av en åtgärdssjukdom får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- dela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut om förbud, begränsningar och andra villkor när det gäller förflyttning av håll- na landlevande djur. Rätten att fatta beslut eller meddela före- skrifter delegeras till . får, i de fall har träffat en överens- kommelse med en annan medlemsstat, meddela förskrifter eller i det enskilda fallet besluta om vissa undantag från kraven för för- flyttning. ska utföra de uppgifter som ankommer på en medlemsstat eller behörig myndighet i samband med förflyttning inom unionen. Bedömningar: Det behövs inte någon särskild bestämmelse om att får meddela föreskrifter om införselförbud för djur som inte får förflyttas enligt särskilda EU-beslut. Bestämmelserna om smittskyddsåtgärder vid kontakt med djur, rengöring och vård av djur under transport samt godkänn- ande av transportmedel och desinficering i samband med förflytt- ning inom unionen bör inte föras över till den nya regleringen. Skälen för förslagen och bedömningarna Merparten av bestämmelserna om förflyttning av hållna landlevande djur riktar sig till aktörerna och innehåller krav som ska vara uppfyllda för att förflyttning ska få ske. Bestämmelserna är direkt tillämpliga och kräver inte någon nationell lagstiftning. Vissa av bestämmelserna kan dock behöva kompletteras för att kunna tillämpas i praktiken. verkställighetsföreskrifter kan meddelas av regeringen direkt med stöd av EU:s djurhälsoförordning, eftersom den gäller som svensk lag (8 kap. 7 § regeringsformen). kan meddela så- dana föreskrifter med stöd av det allmänna bemyndigandet vi före- slår i avsnitt 5.11.4. Enligt artikel 170 i EU:s djurhälsoförordning finns det under vissa förutsättningar en möjlighet för medlemsstaterna att vidta nationella förflyttningsåtgärder för förtecknade sjukdomar när det gäller för- flyttning av landlevande djur inom det egna territoriet. Vidare finns det enligt artikel 171 en möjlighet att under de förutsättningar som anges i artikeln vidta nationella förflyttningsåtgärder avseende icke förtecknade sjukdomar. Bestämmelser om att får meddela föreskrifter, om villkor för in- och utförsel finns i 3 § första stycket införselförordningen och 2 § första stycket utförselförordningen. Bestämmelser om rätt att meddela föreskrifter eller fatta beslut om begränsningar eller andra villkor vad gäller transporter finns också i bl.a. epizootilagen och zoonoslagen. Dessa bemyndiganden har dock i allmänhet tolkats på det sättet att de är tillämpliga först i samband med att ett sjukdomsutbrott konstaterats eller det finns en konkret risk för eller en misstanke om ett utbrott. bör även framöver få föreskriva om begräns- ningar eller andra villkor för förflyttning. Verket bör även få fatta beslut i ett enskilt fall- För tydlighets skull bör det framgå att även föreskrifter och beslut om förbud är möjliga. I enlighet med vår bedömning i avsnitt 11.4 bör myndighetsföreskrifter och beslut endast få avse åtgärdssjukdomar, dvs. a- och b-sjukdomar, andra sjukdomar som ska bekämpas enligt EU-regleringen och de övriga sjukdomar som regeringen tagit upp i den nationella sjukdomslistan. De krav som ställs i artiklarna 170 och 171 måste också beaktas vid fram- tagandet av föreskrifter. får enligt 3 § andra stycket införselförordningen meddela föreskrifter om införselförbud för djur och produkter som, i syfte att hindra att smittsamma sjukdomar sprids, inte får förflyttas enligt särskilda EU-beslut. Bestämmelser om förbud mot förflytt- ning kommer framöver sannolikt att meddelas genom delegerade förordningar som beslutas av kommissionen och inte genom sär- skilda beslut. För det fall sådana föreskrifter som avses i 3 § andra stycket införselförordningen ändå behövs, kan sådana meddelas redan med stöd av den bestämmelse vi föreslår om att får meddela föreskrifter om förbud, begränsningar eller andra villkor för förflyttning. får även meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd för införsel (3 § första stycket införselförordningen). Eftersom ett sådant tillståndskrav gäller förflyttning från ett annat EU-land och inte bara det egna territoriet synes bestämmelserna i djurhälsoförordning inte ge något utrymme för ett sådant krav. Det bedöms däremot vara möjligt att ställa krav på registrering för den som förflyttar djur inom unionen, se närmare i avsnitt 11.15. Förflyttning som föranleds av renskötseln Förflyttning av djur från eller som föranleds av renskötseln och sker enligt internationella överenskommelser räknas enligt 1 § andra stycket införselförordningen inte som införsel. innebär att regleringen i införselförordningen inte ska tillämpas på sådan förflyttning. Gränsöverskridande renskötsel sker framför allt mellan och . Konventionen mellan och om renbetning har upphört att gälla. En ny konventionen har utarbetats och undertecknades 2009. Den har dock inte ratificerats. I stället tillämpas Lappkodicillen . I Lappkodicillen finns inte några bestämmelser om djurhälsa. Mellan och gäller kon- ventionen mellan och angående renar i gränsområdena. EU:s djurhälsoförordning möjliggör enligt artikel 139 vissa undan- tag från bestämmelserna om förflyttning inom unionen. Regleringen innebär att den behöriga myndigheten på destinationen får bevilja undantag från vissa förflyttningskrav när det gäller bl.a. bete på betesområden som delas av medlemsstater. Undantag kan meddelas från kraven för förflyttning i artiklarna 126–136, utom när det gäller bestämmelserna som uppställer krav på att djuren inte uppvisar några sjukdomssymptom, inte kommer från anläggningar där det före- kommer onormal dödlighet eller som omfattas av restriktioner och att de inte kommit i kontakt med djur som omfattas av restriktioner i artiklarna 126.1 a, b och c. Undantag kan inte heller beviljas från bestämmelserna om skyldigheter för aktörerna på destinationen och förbud mot förflyttning för utrotning av sjukdom i artiklarna 127 och 128. Artikel 139 ger inte utrymme att meddela undantag från de all- männa krav som gäller även vid förflyttning inom landet i artik- larna 124–125. Det innebär att aktörerna ska se till att förflyttningen inte äventyrar hälsostatusen på destinationen avseende d-sjukdomar och nya sjukdomar. Djuren måste vidare komma från en registrerad eller godkänd anläggning, om inte undantag meddelats. Djuren måste också uppfylla eventuella identifierings- och registreringskrav som beslutas av kommissionen. Även bestämmelsen om förebygg- ande åtgärder när det gäller transport gäller i den mån den är relevant. Undantagen enligt artikel 139 ska vara överenskomna mellan ursprungs- och destinationsmedlemsstaterna och lämpliga riskredu- cerande åtgärder ska vidtas för att se till att förflyttningen inte utgör en betydande risk. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om att undantag beviljats och kommissionen får anta delegerade akter med bestämmelser som kompletterar de undantag som beviljas av den behöriga myndigheten. Någon möjlighet för medlemsstaterna att meddela undantag från kravet på djurhälsointyg kan inte utläsas av artikel 139 eller någon annan bestämmelse. Mycket talar för att detta är ett förbiseende och att avsikten är att sådana undantag ska kunna göras. Enligt under- handsbesked från kommissionen kan det förväntas att saken kom- mer att hanteras genom en ändring i förordning (EU) 2020/688. Den nuvarande skrivningen ger dock enligt vår bedömning inte utrymme för undantag. Den behöriga myndigheten har endast möjlighet att besluta att intyg inte krävs vid förflyttning inom landet i enlighet med artikel 143.2. Kommissionen ges i artikel 144 befog- enhet att anta delegerade akter med vissa undantag från kravet på djurhälsointyg. Några bestämmelser om undantag som har relevans för förflyttning av renar har inte antagits. Det innebär att även kravet på förhandsanmälan i artiklarna 152–153 gäller tills vidare. Eftersom EU:s djurhälsoförordning angetts vara av betydelse även för EES-länderna ska den inkorporeras enligt . Samma reglering kommer således att gälla i förhållande till varför även förflyttning mellan och bör omfattas av regleringen om förflyttning inom unionen och inte den som gäller införsel från tredjeland. Regleringen i EU:s djurhälsoförordning möjliggör enligt vår be- dömning inte en nationell förordningsbestämmelse med ett generellt undantag från förflyttningsregleringen för förflyttning som föran- leds av renskötseln. Undantag från delar av regleringen kan i stället beviljas av den behöriga myndigheten. En förutsättning är dock att det finns ett bilateralt avtal mellan de medlemsstater som berörs. Om ett sådant avtal träffas bör få meddela före- skrifter alternativt besluta i det enskilda fallet om undantag. Ett så- dant bemyndigande bör tas in i den nya regleringen. Bemyndigandet bör dock inte enbart omfatta undantag som har med renbete att göra utan undantag för samtliga ändamål som är möjliga enligt artikel 139, för de fall träffat avtal med berörda länder om sådana undantag. Vi konstaterar, bl.a. efter samråd med , att avsaknaden av möjlighet att göra undantag från krav på förhandsanmälan och djurhälsointyg kan leda till svårigheter för rennäringen. Renar hålls i allmänhet av samebyn och det kan i en och samma renhjord finns djur från många olika ägare. Det kan bli fråga om ganska täta förflyttningar över gränsen mellan och . Vissa av de praktiska svårigheterna torde kunna hanteras genom att förhands- anmälan och djurhälsointyg omhändertas av samebyn, som är en särskild juridisk person. Om samebyn ansvarar för djuren, även för en begränsad tidsperiod, är byn att räkna som en aktör enligt arti- kel 4.24 i EU:s djurhälsoförordning. Skyldigheterna angående djur- hälsointyg och förhandsanmälan åligger aktörerna. Det bör alltså i och för sig inte ha någon betydelse i detta avseende att de renar som förflyttas kan ha olika ägare. Det kan dock vara problematiskt att det är svårt att kontrollera vilka renar som finns i hjorden och att den kan innehålla renar som hör till en annan sameby. har till oss framfört att det även förekommer att renarna självmant passerar gränsen mellan och . Vår bedömning är att detta defi- nitionsmässigt inte är en förflyttning och därför inte utlöser skyl- dighet till djurhälsointyg m.m. Vi ser däremot att det kan vara problematiskt att ställa krav på förhandsanmälan och djurhälsointyg eftersom det kan bli fråga om täta gränspasseringar. Smittskyddsåtgärder vid kontakt med djur I 3 § utförselförordningen ges möjlighet att med- dela föreskrifter om åtgärder som i smittskyddsyfte ska vidtas av den som vid köp eller hämtning av djur ska besöka djurstall eller på annat sätt komma i kontakt med djur. Det finns inte några bestämmelser om förflyttning i EU:s djurhälsoförordning som särskilt reglerar sådana åtgärder. Däremot finns i artikel 10 en allmän bestämmelse om biosäkerhetsåtgärder, t.ex. rengöring och desinfektion, som ska vidtas av olika aktörer i syfte att minimera risken för att sjukdomar sprids. har inte meddelat några föreskrifter som stödjer sig på bestämmelsen i utförselförordningen. Det finns däremot mer allmänna föreskrifter om förebyggande åtgärder avse- ende hygien som meddelats med stöd av andra bestämmelser (se SJVFS 2013:14). Vi föreslår i avsnitt 7.3 att ska bemyndigas att meddela föreskrifter om bl.a. fysiska skyddsåtgärder, skötselåtgärder och andra biosäkerhetsåtgärder. Åtgärderna i 3 § utförselförordningen omfattas enligt vår bedömning av den bestäm- melsen. Det finns därför inte något behov av en särskild bestäm- melse om sådana förebyggande åtgärder vid kontakt med djur som ska förflyttas till andra EU-länder. Rengöring och vård av djur under transport En officiell veterinär får enligt 4 § utförselförordningen besluta att djur som transporteras inom landet för att föras ut ur landet ska lastas ur och rengöras eller vårdas på annat sätt. EU:s djurhälsoförordning innehåller inte några särskilda krav på rengöring eller vård av djur under transport utan endast bestäm- melser om rengöring av transportmedlet i artikel 125. Som anges ovan finns däremot i artikel 10 en allmän bestämmelse om biosäker- hetsåtgärder som ska vidtas av aktörerna. Som sagts föreslår vi dessutom i avsnitt 7.3 ett bemyndigande för att meddela föreskrifter om bl.a. fysiska skyddsåtgärder, skötselåtgär- der och andra biosäkerhetsåtgärder. Med stöd av det bemyndigandet kan även meddela föreskrifter om rengöring och vård i samband med förflyttning. Någon bestämmelse motsvarande 4 § utförselförordningen bör därför inte tas in i den nya regleringen. Godkännande av transportmedel och desinficering I 5 § utförselförordningen regleras att transportmedel för att föra ut djur ur landet ska vara godkända av en officiell veterinär innan de får användas. Det ställs vidare krav på att godsvagn och andra fordon där djur förvaras under transport ut ur landet ska desinficeras före användning, om fordonet tidigare använts för djurtransporter. Desinfi- ceringen ska godkännas av en officiell veterinär. får medge undantag från bestämmelserna. Sjukdomsförebyggande åtgärder när det gäller transport regleras i artikel 125 i EU:s djurhälsoförordning. De åtgärder som ska vidtas är bl.a. rengöring, desinficering och andra biosäkerhetsåtgärder. Närmare bestämmelser finns i förordning (EU) 2020/688. Bl.a. regleras där krav på att transportmedel ska rengöras och desinficeras efter varje transport, och om nödvändigt även innan det används för transport av nya djur.