sou · H8B36 · 2020-01-31 00:00:00 — I ett domsnytt kommenterade förvalt- ningsdomstolens avgöranden om normalt förekom- mande arbete på följande sätt: Prövningen av arbetsförmågan behöver alltså inte relateras till vissa kon- kreta arbeten i bemärkelsen arbeten inom exempelvis vissa yrkesområden eller vissa typer av arbeten. Men prövningen ska vara verklighetsförank- rad, det vill säga den ska ta hänsyn till förhållandena på arbetsmarknaden i stort och anpassas efter hur arbetsmarknaden förändras . Detta innebär bland annat att vid sin prövning ska beakta eventuella bedömningar av personens arbetsförmåga som har gjorts av Arbetsförmedlingen. Att ska beakta en av gjord arbetsförmågeutredning innebär att utredningen kan vara vägledande men inte behöver vara avgörande för Försäkrings- kassans bedömning av arbetsförmågan. Värderingen av ett sådant under- lag ska göras på samma sätt som värderingen av de övriga underlag – t.ex. läkarintyg eller utlåtanden från försäkringsmedicinska rådgivare – som har att ta ställning till. Det ska slutligen vara fråga om att den försäkrade helt klart har en arbetsförmåga som kan utnyttjas på arbetsmarknaden. Det innebär att den försäkrade ska bedömas kunna tillgodose alla sådana krav som ett arbete på öppna arbetsmarknaden ställer. Hans eller hennes kvarvarande arbetsförmåga måste alltså kunna anses vara tillräcklig för att leva upp till de krav och förväntningar som arbetsgivare på den öppna arbets- marknaden allmänt sett har när det gäller t.ex. arbetsprestationer och arbetstakt. HFD:s prövning i de båda målen illustrerar att man i det enskilda fallet alltid måste bedöma hur de aktuella besvären påverkar arbetsförmågan i ett normalt förekommande arbete. Och att det avgörande är om den försäkrade med ingen eller endast ringa anpassning kan tänkas klara samtliga arbetsuppgifter i ett sådant arbete i normal arbetstakt och där- med har förmåga att försörja sig själv.12 12Försäkringskassan, 2018:015. 4.4.1Försäkringskassans ansvar för att se till att rehabiliteringsbehovet klarläggs och att rehabiliteringen samordnas Rehabilitering är fråga som inbegriper många av de aktörer som finns runt en försäkrad. I detta delbetänkande behandlar vi dock bara För- säkringskassans roll i rehabiliteringen. har ett övergripande tillsyns- och samordnings- ansvar för rehabilitering. Med rehabilitering avses arbetslivsinriktad rehabilitering. ska i samråd med den försäkrade se till att den försäkrades behov av rehabilitering klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering.13 Dessutom ska samverka med och verka för att aktörerna kring den försäkrade vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. De aktörer som avses är arbetsgivare, arbetstagarorganisation, , hälso- och sjuk- vården och Arbetsförmedlingen. Även andra myndigheter som berörs av den försäkrades rehabilitering omfattas av samverkansansvar.14 ska se till att rehabiliterings- åtgärder påbörjas så snart det är möjligt av medicinska och andra skäl.15 Begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering finns i socialförsäkrings- balken där det beskrivs som en rehabilitering som syftar till att en försäkrad som har drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsför- måga och få förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvs- arbete.16 Någon närmare definition än så ger inte lagtexten. I lag- texten definieras alltså arbetslivsinriktad rehabilitering inte utifrån några konkreta åtgärder utan från syftet. Enligt förarbetena anses en rehabiliteringsåtgärd vara arbetslivsinriktad om den syftar till att den försäkrade ska kunna få eller behålla ett arbete. 1330 kap. 9 § SFB. 1430 kap. 10 § SFB. 1530 kap. 11 § SFB. 1629 kap. 2 § SFB. sådan till sin karaktär att den förutsätter att den försäkrade är per- sonligt verksam och engagerad i den.17 Som exempel på arbetslivsin- riktade rehabiliteringsåtgärder anges arbetsprövning, arbetsträning och utbildning.18 Avgränsningen mot medicinsk behandling och rehabilitering är inte kategorisk. Det framhålls att tid under vilken den försäkrade enbart genomgår medicinsk behandling eller medi- cinsk rehabilitering inte bör berättiga till rehabiliteringsersättning. Däremot bör deltagande i viss medicinsk behandling, t.ex. sjukgym- nastik, under tid som arbetslivsinriktad rehabilitering pågår inte utesluta att rehabiliteringsersättning beviljas.19 I förarbetena till social- försäkringsbalken anges att det inte låter sig uppräknas vilka åtgärder rätten till rehabiliteringsåtgärder omfattar. Det får avgöras i varje enskilt fall.20 Rehabiliteringsersättning utgår som rehabiliteringspenning och som särskilt bidrag. Rehabiliteringspenning lämnas till en försäkrad som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering och särskilt bidrag lämnas till en försäkrad för kostnader som uppstår i samband med arbetslivs- inriktad rehabilitering.21 Det krävs att den försäkrade lider av sjuk- dom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel för att rätt till rehabiliteringsersättning ska finnas. Avsikten med rehabili- teringen ska vara att förkorta sjukdomstiden eller helt eller delvis förebygga eller häva nedsättningen av arbetsförmågan.22 1990/91:141, Rehabilitering och rehabiliteringsersättning s. 92. 1991/92:40 om vissa socialförsäkringsfrågor, m.m, s. 32. 1990/91:141 s. 61. 2008/09:200 Socialförsäkringsbalk, s. 453. 2131 kap. 2 § socialförsäkringsbalken. 2231 kap. 3 § socialförsäkringsbalken. I detta avsnitt beskrivs metoder för att utreda och bedöma arbetsförmåga och behov av rehabilitering. SASSAM står för Strukturerad Arbetsmetodik för Sjukfallsutred- ning och SAMordnad rehabilitering. Det är den utredningsmetod som i första hand använder. SASSAM-metoden bygger på delaktighet och struktur. Metodens centrala del är SASSAM-kartan. I dialog med den försäkrade kartläggs och analy- seras hinder och möjligheter för att återgå i arbete. SASSAM-kartan omfattar individfaktorer, omgivningsfaktorer och motivation. SASSAM-kartan tas fram vid ett personligt möte med den försäk- rade. Den ger en bild av den försäkrades situation och blir en del i beslutsunderlaget för den fortsatta handläggningen. SASSAM-kart- läggningen ska genomföras sammanhållet, vid ett eller eventuellt ytterligare något tillfälle. Kartläggningen syftar att hjälpa handläggaren att ta ställning till hur ärendet bör handläggas. Om det behövs och är möjligt, ska den också leda fram till en planering för återgång i arbete, med eller utan rehabiliteringsåtgärder.1 kan också begära att den försäkrade deltar i ett avstämningsmöte. Avstämningsmötet syftar till att klarlägga hur den försäkrades arbetsförmåga kan tas till vara genom att bedöma hans 1Försäkringskassan Vägledning 2015:1, version 12, s. 283. eller hennes medicinska tillstånd, arbetsförmåga och eventuella behov av och möjligheter till rehabilitering. I mötet deltar Försäk- ringskassan och den försäkrade tillsammans med andra aktörer, till exempel den intygsskrivande läkaren, arbetsgivaren, företagshälso- vården och Arbetsförmedlingen. Om den försäkrade begär det kan också en facklig representant delta. Avstämningsmötet kan jämföras med den multidisciplinära bedömning som i vissa fall förekommer inom företagshälsovården. Det ska däremot inte vara en förhandling om den försäkrades rätt till sjukpenning.2 Ett sätt att komma fram till vilken rehabilitering en person behöver kan också vara att genomföra en gemensam kartläggning. Denna metod används i det så kallade förstärkta samarbetet mellan Försäk- ringskassan och Arbetsförmedlingen. Kartläggning sker vid ett eller flera avstämningsmöten och avslutas med att personen tillsammans med arbetsförmedlare och handläggare gör en plan för vilka insatser som hen behöver för att närma sig arbetslivet. För vissa kan det handla om arbetsförberedande eller arbetslivsinriktade insatser hos Arbetsförmedlingen. För andra kan kartläggningen visa att de lämp- ligaste insatserna finns hos annan aktör, eller att insatser ännu inte är meningsfulla.3 Enligt lagen (2018:744) om försäkringsmedicinska utredningar ska regionerna ansvara för att försäkringsmedicinska utredningar kan tillhandahållas på begäran av . I en försäkrings- medicinsk utredning ska den försäkrades funktions- och aktivitets- förmåga bedömas. En så kallad aktivitetsförmågeutredning är en sådan utredning, som omfattas av ovanstående lag. En aktivitetsför- mågeutredning kan användas som utredningsunderlag då Försäk- ringskassan bedömer om en försäkrad kan försörja sig genom på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. 2002/03:89 Förändringar inom sjukförsäkringen för ökad hälsa i arbetslivet s. 28 f. 3Försäkringskassans årsredovisning 2018, s. 44. 5.4.1Bakgrund till utvecklingen av metoden fick i uppdrag av regeringen att tillsam- mans med och i samråd med Arbetsförmedlingen och hälso- och sjukvården vidareutveckla metoder och instrument för att bedöma arbetsförmåga inom sjukförsäkringen. Metoderna och instrumenten skulle i första hand användas i situationer, där man ska bedöma om en försäkrad har förmåga att försörja sig i ett arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. En sådan be- dömning görs vanligtvis från och med dag 181 i en sjukperiod. Upp- draget har resulterat i en modell för bedömning av arbetsförmåga, benämnd aktivitetsförmågeutredning. Denna utredning bygger på ett standardiserat undersökningsformat som ska mynna ut i en läkar- bedömning av den försäkrades medicinska förutsättningar för arbete. I utredningen ingår uppgifter om den försäkrades självrapporterade hälsa, fysiska och psykiska förmågor, samt syn på möjligheter till arbete. Den av framtagna modellen för bedömning av arbetsförmåga syftar till att ge en helhetsbild, som inte bara inbe- griper funktionsnedsättningar och aktivitetsbegränsningar, utan också innefattar den försäkrades kvarvarande förmåga till aktivitet. Det betyder att bedömningen ska ge svar på om det finns delar av arbetsmarknaden, där de specifika begränsningarna inte är ett hinder för att utföra arbete. Dessutom ska utredningen ge en prognos för de aktivitetsbegränsningar som framkommer. En aktivitetsförmåge- utredning ska genomföras av en ”oberoende” läkare, det vill säga en annan än den försäkrades behandlande läkare. Utredningen ska resultera i ett nytt underlag i ärendet – bedömning av medicinska förutsättningar för arbete. Underlaget ska bestå av bland annat en förmågeprofil över den försäkrades fysiska och psykiska förmågor. Det ska också bestå av den försäkrades självrapporterade förmåga och syn på möjligheter till arbete. En central del i aktivitetsförmågeutredningarna är den försäkrades självskattning av sina förmågor. Den försäkrade får fylla i ett särskilt självskattningsformulär före den medicinska undersökningen med frågor om hälsa, förmåga och syn på den egna arbetsförmågan. Syftet med momentet är att stärka individens delaktighet, effektivisera undersökningen samt tydliggöra att det är förmåga snarare än oför- måga som aktivitetsförmågeutredningen avser att fånga.4 5.4.4Det medicinska underlaget med arbetsförmågeprofil Den försäkrade genomgår en medicinsk undersök- ning som mynnar ut i läkarens bedömning av medicinska förutsätt- ningar för arbete samt den försäkrades syn på möjligheter till arbete. Detta medicinska intyg syftar till att sammanfatta vad den försäkrade kan respektive inte kan. anger i sin slutrapport att intyget även ska ”förmedla ett ärendes komplexitet, nivån på underlagets logiska konsistens, samt klargöra individens syn på sin egen förmåga”. In- tyget innehåller även en förmågeprofil med värdering av individens nivå avseende aktivitetsförmåga längs åtta förmågekategorierna. Dessa är 1) fysisk styrka och rörlighet, 2) fysisk uthållighet, 3) balans, koor- dination och finmotorisk kvalitet, 4) syn, hörsel, och tal, 5) minne, inlärning och koncentration, 6) exekutiv funktion, 7) affektiv funk- tion, 8) psykisk uthållighet. Värdena uttrycks längs en femgradig skala: från ”ingen/obefintlig begränsning” till ”mycket stor/total begränsning”.5 I vissa fall kan läkaren besluta att en utvidgad undersökning ska genomföras av en arbetsterapeut, fysioterapeut eller psykolog, som genomgått grundutbildning i fördjupade försäk- ringsmedicinska utredningar och som har behörighet att genomföra en aktivitetsförmågeutredning. 4Försäkringskassan 2013 Metoder för bedömning av arbetsförmåga inom sjukförsäkringen – slutrapport, s. 9. 5Försäkringskassan 2013 Metoder för bedömning av arbetsförmåga inom sjukförsäkringen – slutrapport, s. 9. 5.4.5Referensmaterial vid bedömning av arbetsförmåga Som en del i utvecklingen av metoden har ett särskilt referens- material tagits fram. Referensmaterialet är tänkt att fungera som stöd och vägledning för handläggarna när de utifrån aktivitetsför- mågeprofilen i utlåtandet, som utfärdas efter en aktivitetsförmåge- utredning, ska göra en bedömning av den försäkrades arbetsförmåga mot arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. Referensmaterialet har utarbetats av i samarbete med Arbetsförmedlingen, landets arbets- och miljömedicinska klini- ker och företagsläkare. togs en ny version av detta underlag fram av i samarbete med . I den senaste ver- sionen benämns materialet: Referensmaterial vid bedömning av arbetsförmåga.6 Vi kommer fortsättningsvis att använda detta namn även om de källor vi hänvisar till anger det tidigare namnet kunskaps- underlag. En annan förändring i den nya versionen är att de ursprung- liga 40 yrkesgrupperna har utökats till 60 yrkesgrupper. Referens- materialet innehåller grupperingar av de yrken som bedöms ställa likartade krav på förmåga ur ett medicinskt perspektiv. Dessa krav benämns aktivitetskrav och beskrivs utifrån vanliga arbetsuppgifter inom gruppen.7 Referensmaterialet ska användas för att man ska kunna identifiera delar av arbetsmarknaden, där en försäkrads specifika besvär och begränsningar inte är ett hinder att utföra arbete. har dock betonat att dessa jämförelser inte ska tolkas som ett direkt svar på om den försäkrade har arbetsförmåga eller inte, utan bara ses som ”en indikation”.8 Som stöd till handläggarna i användningen av referensmaterialet har tagit fram en sökmotor för referensmaterialet. Sökmotorn har en sorteringsfunktion, som hjälper handläggaren att sortera ut de yrkesområden som har en samstäm- mighet med den aktivitetsförmågeprofil som kommit fram i en aktivitetsförmågeutredning. Handläggaren fyller i värdena i för- mågeprofilen och får sedan ett utfall i form av en lista över de yrkes- områden som den försäkrade, utifrån sin aktivitetsförmågeprofil, kan klara av. De yrkesområden som har samstämmighet med för- 6Arbetsförmedlingen 2018, Referensmaterial vid bedömning av arbetsförmåga (RAF). 7Arbetsförmedlingen 2018 Referensmaterial vid bedömning av arbetsförmåga (RAF). 8Försäkringskassan 2013, Kunskapsunderlag: Beskrivningar av krav på medicinskt relaterade förmågor i normalt förekommande arbeten på arbetsmarknaden, s. 7. mågeprofilen kan handläggaren sedan fördjupa sig i inför sitt ställ- ningstagande i sjukpenningärendet. Referensmaterialet ska, enligt , betraktas som just ett referensmaterial. Därför ska det användas med försiktighet och som en del av ett större underlag, mot vilket bedömningen av arbetsförmågan ska göras. Referensmaterialet har således inte någon självständig juridisk status.9 har betonat att för- siktighetsprincipen ska gälla vid användning av referensmaterialet, särskilt när den försäkrade har mer omfattande begränsningar i sin förmågeprofil.10 9Försäkringskassan 2013, Metoder för bedömning av arbetsförmåga inom sjukförsäkringen – slutrapport, s. 13. 10Försäkringskassan 2013 Införande av nya metoder för bedömning av arbetsförmåga – för- längt försök 2014. IM 2013:147 (daterad )). 6Analys av fysiska och mentala krav vid bedömning av normalt förekommande arbete Vi ska, förutom att analysera tillämpningen av begreppet normalt förekommande arbete, också analysera vilka fysiska och mentala för- mågor som kan krävas av en person för att personen ska kunna hän- visas till ett på arbetsmarknaden förekommande arbete. För att vi ska kunna ta oss an denna analys behöver vi klarlägga vad som bör analyseras och i vilket sammanhang. Uppdraget ingår som en del i deluppdraget att analysera tillämpningen av normalt före- kommande arbete vid bedömningen av rätten till sjukpenning. I direk- tivet anges också att målet är att säkerställa en rättssäker och lik- formig bedömning samt att öka den försäkrades förståelse för de beslut som fattas. Vi tolkar uppdraget så att det avser att analysera betydelsen av olika kvarstående förmågor som individen kan ha då Försäkrings- kassan prövar rätten till ersättning i samband med bedömningar av om denne kan försörja sig genom ett normalt förekommande arbete. Man skulle kunna avgränsa frågan till om det finns, eller bör finnas, en gräns för den fysiska och mentala förmågan där den försäkrade, om förmågan befinner sig över denna gräns, bör bedömas kunna för- sörja sig själv utan ersättning från sjukförsäkringen. Vi väljer, med hänsyn tagen till vår uppdragstid och våra resurser, att tolka upp- draget på detta sätt. Analysen kan därmed delas upp i flera under- liggande frågor: Analys av fysiska och mentala krav vid bedömning av normalt förekommande arbete •Finns det några minimikrav på förmågor hos den enskilde för att kunna ta ett arbete i arbetslivet (normalt förekommande arbeten)? •Går det med rimlig säkerhet att ange mått på dessa förmågor eller oförmågor på grund av sjukdom, så att dessa mått kan användas vid en bedömning om förmågan kan matcha kraven i förhållande till normalt förekommande arbeten? •Är sådana gränser önskvärda och vilka gränser bör i så fall finnas för att rätt till ersättning ska föreligga? Vi har för att kunna ta oss an denna uppgift genomfört följande åt- gärder: •Gått igenom antologin – Den relativa arbetsförmågan, teoretiska och praktiska perspektiv, med professor som redaktör. •Gått igenom delbetänkande SOU 2008:66 och slutbetänkande SOU 2009:89. •Inhämtat Arbetsförmedlingens synpunkter i den aktuella fråge- ställningen. •Tillfrågat och om förslag på medicinsk expertis. Utlåtanden har därefter inhämtats från med. vid och från med. Att vi har inhämtat dessa utlåtanden har sin förklaring i att utmatt- ningssyndrom är en relativt vanligt förekommande diagnos bland de ärenden som vi granskat. •Gått igenom rapporter till regeringen avse- ende metoder för att bedöma arbetsförmåga. SOU 2020:6 Analys av fysiska och mentala krav vid bedömning av normalt förekommande arbete 6.2Vilka fysiska och mentala förmågor kan krävas av en person för att denne ska kunna hänvisas till förekommande arbete? –sammanfattning av slutsatser Huvudfrågan i detta kapitel är att analysera vilka fysiska och mentala förmågor som kan krävas av en person för att den ska kunna hänvisas till ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Med tanke på att kapitlet är relativt omfattande sammanfattar vi våra slutsatser nedan. Våra slutsatser är följande: •Det finns svårigheter att fastställa generella krav för fysiska och mentala förmågor som omfattar hela arbetsmarknaden utöver vissa grundläggande krav. •Det är möjligt att fastställa mått, som kan spegla fysisk och men- tal förmåga. Svårigheten är att befintliga instrument har bristande validitet då dessa förmågor ska relateras till en befintlig arbets- marknad och inte till ett specifikt arbete. •Det finns både fördelar och nackdelar med att ange minimikrav vid bedömning av de fysiska och mentala förmågor som kan krävas av en person för att denne ska kunna hänvisas till ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Fördelen med sådana minimikrav är att sjukförsäkringen förmodligen skulle upp- fattas som mer tydlig och förutsägbar. Den risk som finns med en alltför strikt tillämpning av resultat från olika bedömnings- instrument är att tillämpningen av bestämmelserna skulle kunna uppfattas som alltför fyrkantig där individuella förhållanden inte beaktas i tillräcklig utsträckning. •Vi bedömer dock att det är möjligt att utveckla de grundläggande krav på förmågor, som beskrivs i och Arbets- förmedlingens kunskapsunderlag för användning i hand- läggningen av sjukförsäkringen. En förutsättning är att de berörda myndigheterna utvecklar dessa tillsammans med arbetsmarkna- dens parter. Analys av fysiska och mentala krav vid bedömning av normalt förekommande arbete 6.3Vad är arbetsförmåga? Vilka förmågor behövs i ett normalt förekommande arbete? Går det att identifiera minimikrav för förmågor? För att besvara frågorna så väljer vi att belysa begreppet arbetsför- måga utifrån några tidigare utgivna artiklar och utredningar. Professor emiritus i medicinens filosofi har i ett antal artiklar beskrivit och definierat begreppet arbetsförmåga. I skriften – Den relativa arbetsförmågan1 – menar att man aldrig på ett entydigt sätt kan uttala sig om en människas arbets- förmåga, om man inte tar hänsyn till en rad faktorer. Det behöver finnas en inre förmåga att t.ex. utföra en kroppslig rörelse eller hand- ling och yttervärlden måste erbjuda tillfälle att utföra denna hand- ling. Det måste också finnas rimliga omständigheter att utföra dessa handlingar. De flesta som genomgått en basal skolutbildning har lärt sig att läsa, räkna, skriva och vissa andra grundläggande fakta inom historia, biologi och geografi. Enligt har de flesta vuxna en sådan basal kompetens som kan utnyttjas i olika framtida yrken. Genom träning och utbildning kan man skaffa sig en yrkeskompe- tens. Kompetens har två huvudingredienser, å ena sidan kunnande (en kombination av relevant teoretisk och praktisk kunskap) och å andra sidan skicklighet (handlag att utföra kunnandet i praktiken). Man kan också tala om minimal arbetsförmåga kontra god arbets- förmåga. När det gäller beslut som ska fatta så är det uppenbart att detta inte kan avse en suverän eller mycket hög arbetsförmåga utan att försäkringstagaren kan utföra sitt arbete på ett minimalt acceptabelt sätt. menar att man måste tänka på att det finns olika grader av arbetsförmåga och att man måste skilja på olika slag av kompetens. skiljer på teknisk, all- män och personlig kompetens. Därutöver kan läggas till utförande- förmåga. Denna förmåga har en nära relation till hälsa. Hälsan är en faktor som möjliggör att vi i ett visst ögonblick kan använda våra grundläggande förmågor. Det är inte alltid tillräckligt för en person att vara kompetent för att hen ska kunna utföra en arbetsuppgift. 1Studentlitteratur , Den relativa arbetsförmågan, – Begreppet arbetsförmåga. SOU 2020:6 Analys av fysiska och mentala krav vid bedömning av normalt förekommande arbete Personen måste också ha ork och styrka av ett slag som ofta saknas när ohälsa finns. Ett ytterligare tillägg till villkoren för att en hand- ling ska kunna utföras är att personen är villig att utföra den. och motivation är lika viktiga faktorer som kompetens och kvalifika- tion. sammanfattar en persons inre villkor för arbete enligt följande: •Kompetens, inklusive kunnande och skicklighet. Den övergripande kompetensen inkluderar också vissa andra faktorer, som stress- tålighet, självförtroende och andra karaktärsegenskaper som ärlig- het, noggrannhet och ihärdighet. •Kvalifikationer som medborgarskap, intyg och betyg. •Utförandeförmåga, som normalt förutsätter god hälsa. •Vilja att ta arbete och utföra dess uppgifter. Arbetsförmågan innefattar inte alla ovanstående villkor för att ett arbete utförs. Viljan ligger utanför arbetsförmågan. under- stryker vikten av att de olika aktörer som samarbetar kring sjukför- säkring och arbetslivsinriktad rehabilitering bör vinnlägga sig om ett mer differentierat och nyanserat språkbruk kring arbetsförmågan och de faktorer som påverkar denna. och – Arbetslinjen och arbetsförmåga2