sou · H8B313 · 2020-03-05 00:00:00 — 12 § [andra stycket] Till ansvar enligt denna lag ska det inte heller dömas om gärningen är ringa eller belagd med straff enligt , lagen (2000:1254)1 om straff för smuggling eller fiskelagen (1993:787). Som närmare framgår i kartläggningsavsnittet (avsnitt 6) är straff- bestämmelsen i 11 § första stycket lagen (1994:1709) om EU:s för- ordningar om den gemensamma fiskeripolitiken exempel på ett dynamiskt, öppet och obegränsat2 blankettstraffbud. Straffbestämmelserna som rör fisket i lagen (1994:1709) om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken fördes över till fiskelagen (1993:787) i enlighet med regeringens förslag i proposi- tionen Ändringar i fiskelagen, m.m. (prop. 1995/96:8). 1SFS-numret i hänvisningen till smugglingslagen är felaktigt angiven och ska rätteligen vara 2000:1225. SFS 2000:1254 är SFS-numret på den lag som ändrade lydelsen av 12 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken från att hänvisa till varusmugglings- lagen (1960:418) till smugglingslagen (2000:1225). 2Begränsningen till kvalitetsnormer och andra bestämmelser för handeln med fiskeri- och vattenbruksprodukter gäller de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … länkades samman genom att 40 § fiskelagen fick ett andra stycke som förde in bestämmelser om straff också för överträdelser av EU:s fiskeföreskrifter. Det straffbara området vidgades till att omfatta även överträdelser av föreskrifter om anmälningsskyldighet, bearbetning av fisken ombord och om förvaring av fisk i sump samt om förvaring av fiskeredskap ombord. Av 40 § andra stycket fiskelagen i sin lydelse framgår således att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken genom: otillåtet fiske eller genom att behålla fisk ombord, bearbeta fisk om- bord, förvara fisk i sump eller omlasta, föra i land, föra in i landet eller saluhålla fångst i strid mot bestämmelserna eller genom att bryta mot bestämmelser om förvaring av fiskeredskap ombord eller om anmälnings- eller uppgiftsskyldighet, döms till böter eller fäng- else i högst . Även 11 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken kriminaliserar som framgår ovan generellt sådana gär- ningar som innebär överträdelser av EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Sådana gärningar som är straffbara även enligt 40 § fiskelagen hanteras emellertid i första hand enligt den lagen, vilket framgår av 12 § andra stycket lagen om EU:s för- ordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken gäller således parallellt med fiskelagen och är i sanktionsdelen subsidiär till straff- bestämmelserna i fiskelagen. De gärningar som specificeras i 40 § fiskelagen och som utgör brott mot EU:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken straffas således enligt fiskelagen, medan övriga gärningar kan straffas genom 11 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. För att gärningarna ska vara straffbara enligt 40 § andra stycket fiskelagen krävs, liksom för gärningar som bedöms enligt 11 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken, att gärningarna har begåtts uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Brott mot fiskelagen faller under allmänt åtal (20 kap. 2 och 6 §§ rätte- gångsbalken). Åtalsprövning och eventuell domstolsprövning sker Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … normalt vid den åklagarkammare och tingsrätt inom vars geografiska upptagningsområde brottet har begåtts. Detta gäller enligt 49 § fiske- lagen3 även för utländska fiskare som begår brott i ekono- miska zon (se prop. 1992/93:232 s. 77). EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken EU:s gemensamma fiskeripolitik omfattar huvudsakligen tre delar; bevarande och förvaltning av fiskresurserna, strukturåtgärder för fiske- näringen och marknadsreglering av fisk och fiskprodukter. Av artikel 3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt () följer att EU har exklusiv befogenhet inom den gemensamma fiskeripolitiken för att bevara havets biologiska resurser, men att EU och medlemsstaterna ska ha delade befogenheter såvitt avser fiskeri i övrigt (artikel 4.2). avseende fiskeverksamhet riktar sig främst till yrkesfisket eftersom fritidsfiske generellt inte är så omfattande att det påverkar bevarandet av havets biologiska resurser. Det finns dock ett uttryckligt förbud mot att fritidsfiskare säljer sin fångst. Fisket är alltså ett harmoniserat rättsområde inom EU och fiskeri- lagstiftningen utgörs därför till stor del av direktverkande EU-förord- ningar. Det grundläggande regelverket består bl.a. av grundför- ordningen4, kontrollförordningen5 och genomförandeförord- ningen6. Grundförordningens artikel 1 avgränsar vilka verksamheter som omfattas av den gemensamma fiskeripolitiken: 3”Den som har begått brott enligt denna lag döms vid svensk domstol, även om 2 kap. 2 eller 3§ inte är tillämplig.” 4Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut /585/EG. 5Rådets förordning (EG) nr 1224/2009 av om införande av ett kontroll- system i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs, om ändring av förordningarna (EG) nr 847/96, (EG) nr 2371/2002, (EG) nr 811/2004, (EG) nr 768/2005, (EG) nr 2115/2005, (EG) nr 2166/2005, (EG) nr 388/2006, (EG) nr 509/2007, (EG) nr 676/2007, (EG) nr 1098/2007, (EG) nr 1300/2008, (EG) nr 1342/2008 och upphävande av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1627/94 och (EG) nr 1966/2006. 6Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 404/2011 av om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1224/2009 om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs. Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … 1.Den gemensamma fiskeripolitiken ska omfatta följande: a)Bevarande av biologiska resurser samt förvaltning av fiskeri och flottor som nyttjar sådana resurser. b)I samband med marknadsåtgärder och ekonomiska åtgärder till stöd för genomförandet av den gemensamma fiskeripolitikens mål: lim- niska biologiska resurser, vattenbruk och beredning och marknads- föring av fiskeri- och vattenbruksprodukter. 2.Den gemensamma fiskeripolitiken ska omfatta de verksamheter som avses i punkt 1 på villkor att de bedrivs a)på medlemsstaternas territorium där fördraget gäller, b)i unionens vatten, även av fiskefartyg som för ett tredjelands flagg och är registrerade i tredjeland, c)av unionsfiskefartyg utanför unionens vatten, eller d)av medlemsstaternas medborgare, utan att detta påverkar flaggsta- tens primära ansvar. Den gemensamma fiskeripolitiken omfattar således huvudsakligen dels bevarande av biologiska resurser samt förvaltning av fiskeri och flottor som nyttjar sådana resurser, dels, i samband med marknadsåtgärder och ekonomiska åtgärder till stöd för genom- förandet av den gemensamma fiskeripolitikens mål, limniska (söt- vattenslevande) biologiska resurser, vattenbruk och beredning och marknadsföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter. Dessa upp- räknade verksamheter omfattas på villkor att de bedrivs på medlems- staternas territorium där fördraget gäller, i unionens vatten, av unions- fiskefartyg utanför unionens vatten, eller av medlemsstaternas med- borgare, utan att detta påverkar flaggstatens primära ansvar. I kontrollförordningen, genomförandeförordningen och IUU-förord- ningen7 anges grunderna för medlemsstaternas sanktionshantering vid misstänkta överträdelser av bestämmelser i den gemensamma fiskeri- politiken. Dessa bestämmelser ska tillämpas i den utsträckning den aktuella överträdelsen omfattas av den gemensamma fiskeripoliti- ken, vilket framgår av artikel 89 i kontrollförordningen (p 1–3): 1.Medlemsstaterna ska se till att lämpliga åtgärder, inbegripet admi- nistrativa åtgärder eller straffrättsliga förfaranden i enlighet med natio- nell rätt, systematiskt vidtas mot fysiska eller juridiska personer som misstänks ha överträtt någon av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken. 7Rådets förordning (EG) nr 1005/2008 av om upprättande av ett gemen- skapssystem för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1936/2001 och (EG) nr 601/2004 samt om upphävande av förordningarna (EG) nr 1093/94 och (EG) nr 1447/1999. Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … 2.De rättsliga åtgärdernas och tillhörande sanktioners totala omfatt- ning ska i enlighet med tillämpliga bestämmelser i nationell rätt beräk- nas så att de effektivt berövar de ansvariga det ekonomiska utbytet av den överträdelse de begått, utan att det påverkar deras legitima rätt att utöva sitt yrke. Dessa sanktioner ska även framkalla effekter som står i proportion till överträdelsens allvar och därmed effektivt avskräcka från ytterligare överträdelser av samma slag. 3.Medlemsstaterna får tillämpa ett system där sanktionsavgifterna står i proportion till en juridisk persons omsättning eller den ekono- miska nytta som uppstod eller avsågs när överträdelsen begicks. Artikel 89 är en av de artiklar som är föremål för översyn inom EU. IUU-förordningen tillkom och har tillämpats . IUU-förordningen syftar bl.a. till att garantera fiskbeståndens håll- barhet, förbättra situationen för unionens fiskare som drabbas av illojal konkurrens genom olagliga produkter och stoppa importen av produkter som härrör från olagligt, orapporterat och oreglerat fiske till unionen genom åtgärder som omfattar hela leveranskedjan. IUU-förordningen innebär bl.a.: •Införandet av en lista över fartyg som inte följer reglerna på fiskets område. Förordningen innehåller bl.a. bestämmelser om upprättandet av en sådan förteckning och konsekvenserna av att befinna sig på denna. •Upprättandet av ett certifieringssystem avsett att omfatta all import av fiskeriprodukter, med undantag för fiskeriprodukter som härrör från inlandsfiske och vattenbruk. •Tillnärmning inom unionen av sanktionsnivån för allvarliga över- trädelser, där det högsta sanktionsbeloppet ska vara minst fem gånger värdet på de fiskeriprodukter som erhållits genom de all- varliga överträdelser som begåtts. •I artikel 2 definieras bl.a. vad som menas med olagligt, orapporterat eller oreglerat fiske (IUU-fiske): Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … Med olagligt fiske avses fiskeverksamhet som bedrivs •av nationella eller utländska fiskefartyg i vatten under en stats jurisdiktion, utan den statens tillstånd, eller i strid med dess lagar och andra författningar, •av fiskefartyg som för flagg från stater som är parter i en berörd regional fiskeriorganisation, men som verkar i strid antingen med de bevarande- och förvaltningsåtgärder som har antagits av den organisationen och som är bindande för staterna, eller med tillämpliga bestämmelser i internationell rätt, eller •av fiskefartyg i strid med nationella lagar eller internationella åtaganden, även dem som samarbetande stater har ingått inom ramen för en regional fiskeriorganisation. Med orapporterat fiske avses fiskeverksamhet som •inte har rapporterats eller har rapporterats på felaktigt sätt till den behöriga myndigheten, i strid med nationella lagar och andra för- fattningar, eller •har bedrivits inom behörighetsområdet för en regional fiskeri- organisation, men som inte har rapporterats eller har rapporterats på felaktigt sätt, i strid med den organisationens rapporterings- förfaranden. Med oreglerat fiske avses fiskeverksamhet som •bedrivs inom en relevant regional fiskeriorganisations tillämp- ningsområde av fiskefartyg utan nationalitet, eller av fiskefartyg som för flagg från en stat som inte är part i organisationen, eller av en annan fiskeenhet, på ett sätt som inte är förenligt med eller står i strid med den organisationens bevarande- och förvaltnings- åtgärder, eller •bedrivs i områden eller efter fiskbestånd för vilka det inte finns några tillämpliga bevarande- eller förvaltningsåtgärder av fiske- fartyg på ett sätt som inte är förenligt med statens ansvar för bevarandet av levande resurser i enlighet med internatio- nell rätt. Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … I IUU-förordningens artikel 41 preciseras att dess bestämmelser om sanktioner ska tillämpas på dels 1.allvarliga överträdelser som har begåtts på de medlemsstaters ter- ritorium för vilka fördraget gäller eller i de vatten som lyder under medlemsstaternas suveränitet eller jurisdiktion, med undantag för vatten som gränsar till de territorier och länder som nämns i bilaga II till fördraget, dels 2.allvarliga överträdelser som har begåtts av unionens fiskefartyg eller av medborgare i medlemsstaterna och dels 3.allvarliga överträdelser som upptäckts inom territoriet eller i vatten i enlighet med punkt 1, men som har begåtts på det fria havet eller inom ett tredjelands jurisdiktion och som är föremål för sanktioner i enlighet med artikel 11.48 i IUU-förordningen. De allvarliga överträdelser som omfattas av IUU-förordningens sanktionsbestämmelser omhändertas i det s.k. pricksystemet9, som innehåller bestämmelser om tillfälligt eller permanent indragen fiskelicens efter visst påförande av prickar på fiskelicensinnehavare om det aktuella fiskefartyget har använts vid en allvarlig överträdelse dessa överträdelser. Pricksystemet tillämpas vid sidan av straffrätts- liga och administrativa sanktioner. Även i kontrollförordningen anges överträdelser som i vissa fall kan anses allvarliga och ska omfattas av pricksystemet. De överträdelser som omfattas av prick- systemet listas i bilaga XXX till genomförandeförordningen. I bila- gan anges bl.a. riktat fiske mot ett bestånd som omfattas av ett moratorium eller ett fiskeförbud, fiske utan giltig licens eller giltigt godkännande eller tillstånd som utfärdats av den berörda flaggstaten eller kuststaten, omlastning eller deltagande i gemensamma fiske- insatser med andra fiskefartyg som bevisligen har deltagit i IUU- fiske i enlighet med IUU-förordningen och fiske i ett avstängt område m.m. I listan över överträdelser som kan medföra att prickar påförs finns även överträdelser som i svensk rätt inte hänförs till special- 8Artikeln reglerar samarbete mellan hamnstaten och flaggstaten när flaggstaten är tredjeland, dvs. utanför EU och överträdelsen har begåtts på det fria havet eller kuststaten när över- trädelsen är begången i tredjelands vatten. 9Se fr.a. artikel 92 i kontrollförordningen och artiklarna 125–134 i genomförandeförord- ningen. Dessa bestämmelser kompletteras av 51–55 §§ fiskelagen, som också föreskriver ett nationellt pricksystem för befälhavare. Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … straffrätten i fiskelagen utan tillhör allmän straffrätt i den mån de är kriminaliserade i , t.ex. användning av ett fiskefartyg som inte har någon nationalitet och därför är statslöst enligt internationell rätt, hindrande av tjänstemannens arbete i samband med att de kon- trollerar att tillämpliga bevarande- och förvaltningsåtgärder efterlevs och hindrande av observatörernas arbete i samband med att de kontrollerar att tillämplig EU-lagstiftning efterlevs samt förfalsk- ning av dokument. Genom IUU-förordningen har EU satt fokus på bl.a. sanktions- frågan i och med införandet av bestämmelser som syftar till att har- monisera sanktionsnivån för allvarliga överträdelser inom unionen. Genom kontrollförordningen tas detta ytterligare ett steg längre bl.a. genom införandet av pricksystemet för allvarliga överträdelser. De bestämmelser som införs med IUU-förordningen tar i första hand sikte på administrativa sanktioner. Genom artikel 44 åläggs med- lemsstaterna att se till att en fysisk person som har begått, eller en juridisk person som befunnits ansvarig för, en allvarlig överträdelse kan bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande admi- nistrativa sanktioner. Härutöver föreskrivs att medlemsstaterna också, eller som ett alternativ, får tillämpa effektiva proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner. De överträdelser där sanktionsavgifter i har ansetts kunna komma i fråga har gällt mindre allvarliga, lätt konstaterbara över- trädelser, för vilka behovet av utredning är begränsat. Det handlar till största delen om överträdelser av bestämmelser om anmälnings- och rapporteringsskyldighet. Andra EU-medlemsstater, exempelvis , har valt att använda administrativa sanktionsavgifter i större uträckning och för allvarligare överträdelser än regelverket tillåter i , se närmare om detta i avsnitt 6.7. 8.2.3Lagstiftningstekniken med hänvisningar till EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken I den proposition om vissa lagstiftningsfrågor för att vid ett EU- medlemskap möjliggöra tillämpningen av de regelverk som gäller bl.a. för den gemensamma fiskeripolitiken (prop. 1994/95:75 – Vissa livsmedelspolitiska åtgärder vid ett medlemskap i unionen), Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … vari regeringens förslag till lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ingick, analyserades inte närmare den valda lagstiftningstekniken som innebar en inte närmare specificerad hänvisning till EU:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken. Regeringen konstaterade att bestämmelserna om bl.a. straff i allt väsentligt hade utformats i överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i annan offentligrättslig lagstiftning och att Lagrådets hörande i frågan därför skulle sakna betydelse.10 Regeringen noter- ade emellertid att regelsystemet om den gemensamma fiskeripoli- tiken är uppbyggt på bestämmelser om jordbruket (numera bestämmelserna om jordbruk och fiskeri i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt) samt att systemet är relativt omfattande och domineras av ett antal grundförordningar som kom- pletteras av åtskilliga tillämpningsförordningar och att en EU-med- lemsstat ska se till att lämpliga åtgärder vidtas mot ansvariga fysiska eller juridiska personer när det står klart att den gemensamma fiskeripolitiken inte följts. EU:s förordningar på fiskeområdet kräver därför i stor utsträckning nationella straffsanktioner.11 De överträdelser som kan medföra sanktioner är exempelvis överfiske, användning av felaktiga redskap, underlåtenhet att lämna uppgifter eller anmäla landningar, liksom brott mot unionens bestämmelser om marknadsregleringen i alla led av distributionskedjan. De rätts- liga åtgärderna ska vara av sådan art att de i enlighet med tillämpliga bestämmelser i den nationella lagstiftningen effektivt berövar de ansvariga det ekonomiska utbytet av överträdelsen och avskräcker från ytterligare överträdelser av samma slag. Det kan röra sig om straff eller andra sanktioner i form av förverkanden av fångster och redskap eller indragning av licenser och andra tillstånd.12 I specialmotiveringen till straffbestämmelsen i 11 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken framgår att vad som sanktioneras är alla former av brister vad gäller skyldigheten att på olika områden av unionens fiskeripolitik lämna uppgifter. Det gäller bl.a. loggbokföring, upprättande av landningsnotor eller avräk- ningsnotor och transportdokumentation. Enligt regeringen var sådana brister i uppgiftslämnandet redan sanktionerade i nationell lagstiftning 1994/95:75 s. 16. 1994/95:75 s. 39. 1994/95:75 s. 47. Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … på fiskeområdet, men att motsvarande sanktioner kom att gälla också skyldigheter som härrör ur EU:s reglering.13 Vid införandet av 40 § andra stycket fiskelagen, kommenterade regeringen inte närmare valet av lagstiftningsteknik – dvs. blankett- straffbud med öppen hänvisning till EU:s gemensamma fiskeripoli- tik – utöver att det fanns behov av att skapa en mer generell straff- bestämmelse än tidigare eftersom vissa gärningar föll utanför den tidigare straffbestämmelsen med nedlagda åtal och ogillande domar som följd.14 Blankettstraffbudet i 40 § andra stycket fiskelagen innebär så som det är utformat en hänvisning till samtliga EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken som innebär otillåtet fiske. Straffbestämmelsen gällande överträdelser av EU:s förordningar infördes som framgår ovan genom antagande av propositionerna 1994/95:75 och 1995/96:8. I dessa båda propositioner görs inte några närmare överväganden heller kring frågan om handlingsnormernas existens och innehåll, dvs. ”EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken”, måste täckas av gärningspersonens uppsåt eller (grova) oaktsamhet. I samband med införandet av straffbestämmel- sen i 40 § andra stycket fiskelagen vidgades kriminaliseringen till att omfatta även överträdelser av föreskrifter om anmälningsskyldighet, bearbetning av fisken ombord och om förvaring av fisk i sump samt om förvaring av fiskeredskap ombord.15 Avseende vad som vid tillämpning av bestämmelsen skulle krävas beträffande gärningsper- sonens medvetenhet om regelöverträdelserna gavs ingen vägledning. Beträffande blankettstraffbudet i 40 § fiskelagen anförde reger- ingen i propositionen 2013/14:184 (s. 72), att bestämmelser i vilka överträdelser av handlingsregler i EU-förordningar straffbeläggs vanligtvis utformas som blankettstraffbud och att de kan se olika ut. En lagteknisk lösning är enligt regeringen, att det i straffbestämmelsen görs uttryckliga hänvisningar till de artiklar i EU-förordningarna där föreskrifter som är avsedda att omfattas av straffbestämmelserna finns. För straffansvar krävs då uppsåt till de faktiska omständigheter 1994/95:75 s. 56 f. 1995/96:8 s. 20 och 25. 1995/96:8 s. 20 och 25. Straffbestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar … som utgör gärningen. Däremot krävs inte att gärningsmannen har haft uppsåt eller varit oaktsam i förhållande till existensen av eller inne- hållet i den EU-författning som det hänvisas till. Detta eftersom den författning som man hänvisar till anses gå att utläsa av själva straff- budet. Kort efter ovan nämnda proposition kom två domar16 från Helsing- borgs tingsrätt vari tingsrätten resonerade kring blankettstraffbudet i 40 § fiskelagen. Tingsrätten ansåg att eftersom 40 § fiskelagen inte innehåller ut- tryckliga hänvisningar till de artiklar i EU-förordningarna där före- skrifter som är avsedda att omfattas av straffbestämmelserna finns krävs det för straffansvar att en gärningsman haft uppsåt eller varit grovt oaktsam i förhållande till existensen av och innehållet i den EU- författning som överträtts. Se närmare om dessa domar i av- snitt 6.3.2. Straff för allvarliga överträdelser på fiskeområdet Genom propositionen 2002/03:41 fick bl.a. 40, 40 a och 41 §§ fiske- lagen sina nuvarande lydelser. Enligt författningskommentarerna till dessa bestämmelser skulle de ändringar som gjordes i 41 § få till följd att påföljden för brott begångna i det yrkesmässiga fisket i större utsträckning skulle bestämmas till normerade böter. Ändringarna avsåg även att leda till att reaktionen för allvarligare brott skulle bli strängare än vad som varit fallet vid val av annan påföljd än böter. Den då nyinförda 40 a § för grova brott innebar också att påföljden för de allvarligaste brotten skulle komma att bestämmas till fängelse (eg. vara på fängelsenivå eftersom det endast finns fängelse i straff- skalan). Det som i första hand karakteriserar de allvarliga brotten är enligt regeringens proposition om vissa ändringar i fiskelagen en eller flera av följande omständigheter. Den som bedriver ett otillåtet fiske eller lämnar falska uppgifter om sitt fiske kan tillskansa sig fångster till betydande belopp.