sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — understryker att en bedömning av barnets bästa ska ske med utgångspunkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lös- ningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.11 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,12 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och om de varit till barnets bästa. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som be- döms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det innebär att processen inför, under och efter ett be- slut om att begränsa ett barns yttrandefrihet i enlighet med artikel 13 omfattas. lyfter i en allmän kommentar fram vikten av barnanpassade förfaranden.13 Kommittén betonar i en annan kom- mentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och 10CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 11CRC/C/GC/14 p. 12CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. 13CRC/C/GC/14 p. Artikel 13 – yttrandefrihet sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.14 Även föräldrar och andra närstående bör enligt kommittén uppmuntras att ge ledning och råd på ett barn- anpassat sätt som stärker barns förmåga att utöva sina rättigheter, bl.a. rätten att uttrycka sina åsikter (artikel 12).15 Viss vägledning om hur ett förfarande kan barnanpassas kan även hämtas från protokoll om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov. Det framgår också att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till bar- net under hela rättsprocessen. Läs mer om protokollet i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 16.1.2Rätt till yttrandefrihet (artikel 13.1) Ett barn ska enligt artikel 13.1 ha rätt till yttrandefrihet. Av artikeln framgår att yttrandefriheten innefattar frihet att oberoende av terri- toriella gränser söka, ta emot och sprida information och tankar av alla slag, i tal, skrift eller tryck, i konstnärlig form eller genom annat uttrycks- medel som barnet väljer. Motsvarande skrivning finns i artikel 19 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och i artikel 19.2 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Yttrandefriheten enligt artikel 13 ålägger en stat skyldigheten att avstå från inblandning när barnet söker, tar emot eller sprider infor- mation och tankar av alla slag. Det innebär också att en stat ska skydda ett barn från att andra personers olagliga och godtyckliga ingrepp i yttrandefriheten. i ljuset av artikel 4 ska en stat vidta alla lämp- liga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra artikeln.16 14CRC/C/GC/12 p. 22–25. 15CRC/C/GC/7 p. 16Jämför (2019) s. 452–455. Artikel 13 – yttrandefrihet Rätten till information vidareutvecklas i artikel 17 där staten ges en skyldighet att säkerställa att barnet också har tillgång till information. Barnets tillgång till information är enligt barnrättskommittén en för- utsättning för att effektivt genomföra rätten till yttrandefrihet.17 Av relevans är även artikel 29.1, om syftet med ett barns utbildning. Arti- keln indikerar vilken sorts information som bör finnas tillgänglig genom utbildningen. Rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet enligt artikel 14 och rätten till föreningsfrihet och till fredliga sammankoms- ter enligt artikel 15 är också av betydelse för utövandet av yttrande- friheten, liksom artikel 16 om rätten till privatliv. Av betydelse är även rätten att fritt delta i det kulturella och konstnärliga livet (artikel 31). Enligt barnrättskommittén är rätten till yttrandefrihet grunden för rätten att fritt kunna delta i kulturell och konstnärlig aktivitet. Barn har enligt kommittén rätt att uttrycka sig på det sätt de önskar, med förbehåll endast för inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga i enlighet med artikel 13.18 Läs mer i kapitlen om respektive artikel. 16.1.3Inskränkningar i yttrandefriheten (artikel 13.2) Rätten till yttrandefrihet i artikel 13.1 får enligt artikel 13.2 inte under- kastas andra inskränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga för att respektera andra personers rättigheter eller anseende, eller för att skydda den nationella säkerheten, rättsordningens grunder (ordre public), folkhälsan eller den allmänna moralen. Det kan t.ex. vara nödvändigt att begränsa yttrandefriheten för ett barn för att respektera ett annat barns rättigheter enligt barn- konventionen eller andra personers rättigheter i enlighet med andra konventioner om mänskliga rättigheter. Ett barns frihet att ta emot information kan begränsas t.ex. i relation till vad som anges i arti- kel 17 (e) om att skydda ett barn mot information som kan vara skad- lig för dess välfärd.19 En förälders rätt att ge ledning till ett barn vid utövandet av sina rättigheter (artikel 5) bör dock inte kunna hindra ett barns rätt att ta emot information eller en stat från att främja ett barns tillgång till information som inte är skadlig för barnet, t.ex. in- formation om religioner eller sexuell och reproduktiv hälsa. 17CRC/C/GC/12 p. 18CRC/C/GC/17 p. Jämför (2019) s. 442–447. 19Jämför (2019) s. 469–472. Artikel 13 – yttrandefrihet viktigt att förstå syftet med artikel 5, som inte innebär en rätt för en förälder att kontrollera sitt barn utan om att ge stöd, råd och ledning till barnet när det t.ex. utövar sin rätt till yttrandefrihet enligt arti- kel 13.20 Även om grunderna för en inskränkning av yttrandefriheten anges lämnas det till respektive stat att avgöra vad en nödvändig in- skränkning kan vara. har inte utarbetat någon allmän kommentar som kan ge ytterligare vägledning. I artikel 19.3 i internationella kon- ventionen om medborgerliga och politiska rättigheter finns motsva- rande inskränkningar i yttrandefriheten utan några närmare definitio- ner. rättigheter () ger genom en allmän kommentar viss vägledning kring hur staterna kan tolka de inskränkningar som anges i artikel 19.3 i den internationella konven- tionen om medborgerliga och politiska rättigheter som också kan ge vägledning för tolkningen av artikel 13 i . Inskränkningar i yttrandefriheten måste vara nödvändiga för ett legitimt ändamål enligt . Inskränkningarna får enligt kommittén inte gå längre än vad som krävs och inte heller omfatta större områden än vad som är nödvändigt för att uppnå de syften som ligger bakom dem. Kommittén understryker att proportionalitets- principen måste respekteras i den lag som omfattar inskränkningarna, men även av de administrativa och rättsliga myndigheterna när de till- lämpar lagen. Kommittén anser att när en stat åberopar någon av de legitima grunderna för att inskränka yttrandefriheten måste den sär- skilt kunna visa vad exakt hotet består i och att de vidtagna åtgärderna är nödvändiga och proportionerliga, särskilt genom att visa att det föreligger ett direkt och samband mellan yttrandet och hotet. ger i sin allmänna kommentar även viss vägled- ning om på vilka grunder inskränkningar får göras. När det gäller re- spekten för andra människors rättigheter eller anseende anser kommittén att begreppet rättigheter omfattar de mänskliga rättigheter som er- känns i konventionen och i folkrätten i övrigt. Det kan t.ex. vara till- låtet att inskränka yttrandefriheten för att skydda rösträtten. Sådana inskränkningar måste enligt kommittén utformas med omsorg. Med begreppet ”andra” avses enligt andra människor enskilt eller som medlemmar av en grupp. Följaktligen omfattas till exempel 20Jämför (2019) s. 457–460. Artikel 13 – yttrandefrihet enskilda medlemmar av en grupp som t.ex. delar samma åsikter, reli- gion eller etnicitet, enligt kommittén. Den andra legitima grunden för inskränkningar i yttrandefriheten är till skydd för den nationella säkerheten, den allmänna ordningen, folkhälsan eller sedligheten. menar att en stat måste för- säkra sig om att lagar om förräderi och liknande bestämmelser som hänför sig till nationell säkerhet, oavsett om de betecknas som sekre- tesslagar, lagar om uppvigling eller annat, utformas och tillämpas på ett sådant sätt att de överensstämmer med de strikta kraven i artik- eln. Det är t.ex. inte förenligt med konventionen att med hänvisning till sådana lagar hemlighålla information eller hålla inne med infor- mation som är av berättigat intresse för allmänheten och som inte är till skada för den nationella säkerheten. Det är heller inte förenligt med konventionen att ställa journalister, forskare, miljöaktivister, män- niskorättsförsvarare och andra inför rätta för att ha spridit sådan information. Det är enligt kommittén i allmänhet inte heller lämpligt att tillämpningsområdet för dessa lagar inbegriper information som hänför sig till näringslivet, bankväsendet och vetenskapliga framsteg. har uttalat sig om begreppet allmän ordning som kan likställas med rättsordningens grunder (ordre public), jämför bl.a. med de engelska originaltexterna. För att upprätthålla allmän ordning kan det enligt kommittén t.ex. vara tillåtet att under vissa omständig- heter reglera möjligheten att hålla tal på en viss allmän plats. har uttalat att föreställningen om sedlighet21 här- rör från många sociala, filosofiska och religiösa traditioner och att begränsningar i syfte att skydda sedligheten följaktligen måste grun- das på principer som inte enbart härrör från en enda tradition. Alla sådana begränsningar måste enligt ses i ljuset av att de mänskliga rättigheterna är universella och gäller utan åtskillnad för alla och en var.22 Av artikel 13 framgår också att inskränkningarna i yttrandefri- heten ska vara föreskrivna i lag. Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åt- gärder för att genomföra rättigheterna i konventionen. 21I den tidigare svensk översättningen stod det den allmänna sedligheten. I den nya översätt- ningen står det den allmänna moralen. 22Jämför (2019) s. 460. Artikel 13 – yttrandefrihet menar att en lag: •måste utformas med tillräcklig exakthet för att var och en ska kunna anpassa sitt beteende därefter, •måste göras tillgänglig för allmänheten, och •får inte ge de personer som har till uppgift att verkställa lagen fritt utrymme att skönsmässigt inskränka yttrandefriheten. Vidare anser att lagarna måste ge dem som har till uppgift att verkställa dem tillräcklig vägledning för att de ska kunna förvissa sig om vilka slags uttryck som får inskränkas och vilka som inte får det. Kommittén understryker även att lagar som inskränker rättigheterna måste uppfylla de strikta villkoren i artikeln, men också vara förenliga med konventionens övriga bestämmelser, syfte och mål. Lagarna får enligt kommittén inte strida mot konventionens bestäm- melser om icke-diskriminering.23 16.2.1Yttrandefrihet och informationsfrihet (artikel 13.1) I regeringsformen behandlas de grundläggande fri- och rättigheterna. Var och en är mot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet genom frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Vidare är var och en mot det allmänna tillförsäkrad informationsfrihet genom frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. (Se 2 kap. 1 § RF.) Bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter i 2 kap. RF är utformade så att de gäller oavsett ålder. Uttrycket var och en är ett förtydligande av den principiella utgångspunkten att fri- och rättighets- skyddet gäller lika för både svenska medborgare och andra som vistas här.24 Även i , som är svensk lag, stadgas att var och en har rätt till yttrandefrihet (artikel 10). Denna rätt innefattar åsikts- 23CCPR/C/GC/34 p. 21–36. 2009/10:80 s. 248. Artikel 13 – yttrandefrihet frihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen ger ett särskilt grundlagsskydd för friheten att yttra sig genom bl.a. tryckta skrifter, radio och tv. Såväl tryckfriheten som yttrandefriheten syftar till att säkerställa ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplys- ning och ett fritt konstnärligt skapande. Tryckfriheten innebär bl.a. en frihet för var och en att i tryckt skrift uttrycka tankar, åsikter och känslor samt att offentliggöra allmänna handlingar och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Genom yttrandefrihetsgrundlagen är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt att i bl.a. radio och tv offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. (Se 1 § TF och 1 § YGL.) Varken tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig på barnpornografiskt material (1 kap 14 § TF och 1 kap. 21 § YGL). Det görs också undantag i spridningsrätten bl.a. för att bland barn och ungdomar sprida innehåll som kan verka förråande eller medföra annan allvarlig fara för de unga (6 kap. 2 § TF och 3 kap. 12 § YGL). 16.2.2Inskränkningar i yttrande- och informationsfriheten (artikel 13.2) Yttrandefriheten och informationsfriheten enligt regeringsformen får under vissa förutsättningar begränsas genom lag. Begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demo- kratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nöd- vändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbild- ningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. (Se 2 kap. 20 och 21 §§ RF.) Yttrandefriheten och informationsfriheten får begränsas med hän- syn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säker- het, enskildas anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. Vidare får friheten att yttra sig i näringsverk- samhet begränsas. I övrigt får begränsningar av yttrandefriheten och informationsfriheten göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Därtill får särskilda begränsningar göras för andra än svenska Artikel 13 – yttrandefrihet Att meddela föreskrifter som utan avseende på yttran- dens innehåll närmare reglerar ett visst sätt att sprida eller ta emot yttranden anses inte som en begränsning av yttrandefriheten och in- formationsfriheten. (Se 2 kap. 23 och 25 §§ RF.) I förarbetena till bestämmelserna i regeringsformen anges det att en föreskrift som inte avser det skyddade området inte heller innebär en rättighetsinskränkning i regeringsformens mening, även om följ- den blir att möjligheterna att utnyttja friheten försämras. Allmänt kan sägas att en föreskrift rättighetsinskränkning endast om det av föreskriften uttryckligen eller underförstått framgår att en rättighetsbegränsning är åsyftad eller ingår som ett naturligt led i regleringen.25 Även yttrandefriheten enligt får begränsas. Yttrandefriheten får underkastas sådana formföreskrifter, villkor, inskränkningar eller straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet, till den territoriella integriteten eller den allmänna säker- heten, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral eller för annans goda namn och rykte eller rättigheter, för att förhindra att förtroliga underrättelser sprids eller för att upprätt- hålla domstolars auktoritet och opartiskhet (artikel 10). Tryckfrihetsförordningen innehåller en uttömmande uppräkning av vilka brott som utgör tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag. Dessa är bl.a. olaga hot, förtal, för- olämpning, uppvigling, hets mot folkgrupp, olaga våldsskildring, hot mot tjänsteman, övergrepp i rättssak och ett antal brott mot landets säkerhet, t.ex. spioneri och obehörig befattning med hemlig uppgift. (Se 7 kap. TF.) Liknande bestämmelser finns i 5 kap. YGL. Brotts- katalogen har betydelse inte bara för det straffrättsliga ansvaret utan också för det skadeståndsrättsliga.26 För ansvar för tryck- och yttrandefrihetsbrott krävs att gärningen också är straffbar enligt lag, dvs. att det finns ”dubbel täckning”. Så- dana bestämmelser finns främst i . 1975/76:209 s. 153 och 154. 2001/02:74 s. 55 och 56. Artikel 13 – yttrandefrihet sådana brott kan därmed inskränkas men inte utvidgas utan ändring av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Det finns ett antal straffrättsliga bestämmelser som får påverkan på en individs möjligheter att yttra sig och hantera information. Nedan redovisas ett urval av dessa bestämmelser. Det är ett brott att göra intrång i någon annans privatliv genom att i vissa fall t.ex. sprida bild på eller annan uppgift om någons sexualliv eller hälsotillstånd eller bild på någons nakna kropp eller någon som befinner sig i en mycket utsatt situation (4 kap. 6 c § BrB). Att skildra barn i pornografisk bild, sprida, överlåta, upplåta, förevisa eller på annat sätt göra en sådan bild av barn tillgänglig för någon annan utgör normalt ett barnpornografibrott (16 kap. 10 a § BrB). Det är olagligt att olov- ligen öppna annans post eller med tekniska hjälpmedel avlyssna vissa samtal. Även dataintrång är kriminaliserat. (Se 4 kap. 8–9 c §§ BrB.) Förtal, förolämpning, ofredande, sexuellt ofredande, olaga hot, olaga tvång, hot mot tjänsteman, störande av förrättning, uppvigling, hets mot folkgrupp, övergrepp i rättssak, mened och spioneri är andra brott som kan nämnas. (Se bl.a. 4–6, 15–17 och 19 kap. I ett avgörande från om ett flygblad som spritts i en skola som innehållit uttalanden om homosexuella uttalade dom- stolen att spridningen är att bedöma som hets mot folkgrupp.27 I fallet var både några av de åtalade och mottagarna av flygbladen under . I domen hänvisas bl.a. till artikel 10. Någon sär- skild hänvisning till finns dock inte i domen. Bestämmelser som rör restriktioner när någon sitter häktad be- skriver vi i kapitlet om artikel 37. En förhandling vid domstol ska vara offentlig men begränsningar av offentlighet vid domstol är tillåtna (2 kap. 11 § andra stycket och 20 § RF, se även t.ex. 5 kap. 1 § RB och 16 § förvaltningsprocess- lagen, 1971:291). 27NJA 2006 s. 467. Artikel 13 – yttrandefrihet Det finns bestämmelser om begränsningar avseende tillträde till offentlig förhandling, bl.a. kan rättens ordförande vägra en person att delta under en förhandling (5 kap. 2 § RB och 16 § för- valtningsprocesslagen). Av förarbetena till bestämmelsen framgår att lagstiftaren velat hindra ett skadligt inflytande på ungdomar till följd av att de får höra sådant som inte är lämpligt att de får höra.28 Kan det antas att det vid en förhandling kommer att lämnas upp- gift för vilken gäller sekretess får rätten, om det bedöms vara av syn- nerlig vikt att uppgiften inte röjs, förordna att förhandlingen ska hållas inom stängda dörrar (5 kap. 1 § RB och 16 § förvaltningspro- cesslagen). I vissa fall då förhandling sker bakom stängda dörrar kan domstolen dessutom besluta om yppandeförbud, vilket innebär att en viss uppgift som framkommit inte får föras vidare (5 kap. 4 § RB och 16 § förvaltningsprocesslagen). En motsvarighet till yppande- förbudet finns även under förundersökningen (23 kap. 10 § sjunde stycket RB). Andra begränsningar i möjligheterna att yttra sig och att hantera information I offentlighets- och sekretesslagen (OSL) finns bl.a. bestämmelser till skydd för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska för- hållanden. I lagen finns även bestämmelser till skydd för allmänna intressen. Bestämmelserna innebär begränsningar i den rätt att ta del av allmänna handlingar som följer av tryckfrihetsförordningen samt, i vissa särskilt angivna fall, även begränsningar i den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. (Se bl.a. 1 kap. 1 § OSL.) Det finns bestämmelser som begränsar spridning av verk som någon skapat i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Begränsningar finns också i form av åldersgränser för film som ska visas vid en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning som barn har tillgång till (se lagen, 2010:1882, om åldersgränser för film som ska visas offentligt). Särskilda bestämmelser vars syfte är att skydda barn från skadligt innehåll i program med ingående vålds- skildringar samt allmänna krav om innehållet i tv-sändningar, beställ- tv och sökbar text-tv finns i radio- och tv-lagen (2010:696). 28NJA II 1899 nr 11 s. 26. Artikel 13 – yttrandefrihet När det gäller inskränkningar i att använda elektronisk kommu- nikation vid vissa vårdinsatser, se kapitlen om artiklarna 16, 17 och 37. Av artikel 13 framgår att ett barn ska ha rätt till yttrandefrihet men att denna rätt under vissa förutsättningar får begränsas. I barnkon- ventionens definition av yttrandefrihet ingår en rätt att söka, ta emot och sprida information och tankar av alla slag. I den svenska lagstiftningen motsvaras ytt- randefrihet närmast av yttrandefriheten och informationsfriheten i regeringsformen tillsammans med tryckfriheten och yttrandefriheten i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Därtill finns det en yttrandefrihet i , som liknar den i barnkon- ventionen. Vår bedömning är att svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med artikel 13.1 i . och informationsfriheten (artikel 13.2) Enligt artikel 13.2 får utövandet av yttrande- och informationsfri- heten underkastas endast sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga för att respektera andra personers rättig- heter eller anseende, eller för att skydda den nationella säkerheten, rättsordningens grunder (ordre public), folkhälsan eller den allmänna moralen. Möjligheten att göra inskränkningar i yttrande- och informations- friheten enligt regeringsformen är något vidare än motsvarande möj- ligheter enligt . De grunder som får ligga till grund för en begränsning enligt regeringsformen framstår visserligen som förenliga med artikel 13.2 i , men härutöver till- låter regeringsformen att begränsningar görs om särskilt viktiga skäl föranleder det. ska det framhållas att sådana begränsningar endast är tillåtna om de är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, nödvändiga med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och de inte sträcker sig så långt att de utgör ett hot mot den fria åsikts- bildningen. Därtill ska det vid införandet av sådana begränsningar sär- skilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informa- Artikel 13 – yttrandefrihet tionsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter. När inskränkningar beslutas måste också hänsyn tas till , och andra internationella åtaganden. Sammantaget bedöms det inte finnas något utrymme för att göra inskränkningar som inte är förenliga med . I regeringsformen anges att särskilda begränsningar av yttrande- och informationsfriheten får göras för andra än svenska medborgare (2 kap. 25 § RF). Bestämmelsen är vag och anger inte på vilka grun- der begränsningarna får ske, vilket är problematiskt.