sou · H8B373 · 2020-11-30 00:00:00 — Mängden och typen av substrat måste i det enskilda beståndet sättas i relation till beståndets utvecklingsstadium och belägenhet. Exempel på substrat: Död ved (ex. grenar, torrträd, lågor) i olika nedbrytningsstadier. Gamla och grova träd. I områden med brandhistorik är vissa typer av bränd ved en förutsätt- ning för många arter av fr.a. vedlevande insekter. Representativa trädslag (speciellt gamla och/eller grova träd). Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Typiska och karakteristiska arter En lista över karakteristiska och typiska arter av mossor, lavar, svampar, däggdjur, fåglar och skalbaggar ingår också i vägledningen. De typiska arternas förekomst utgör en bedömningsgrund för naturtypens beva- randestatus. De karakteristiska arterna utgörs av vanliga arter som ut- märker naturtypen. 8.9.2Utvärdering av skogliga naturtypers bevarandestatus Vid utvärdering av en naturtyps bevarandestatus bedöms först fyra faktorer var för sig, naturtypens: 3.Strukturer och funktioner, inklusive typiska arter. Som nämnts görs bedömningen av de fyra faktorerna för de olika naturtyperna i respektive biogeografisk region den alpina, den boreala och den kontinentala regionen, förutsatt att naturtypen finns i den regionen. Utvärderingen av en naturtyps utbredningsområde och areal görs genom att dess nuvarande värde och trend jämförs med ett så kallat gynnsamt referensvärde. För att kunna utvärdera utbrednings- område och areal måste medlemsstaterna alltså även bestämma gynn- samma referensvärden för utbredningsområden och gynnsamma refe- rensvärden för arealer för varje naturtyp i varje biogeografisk region. Vad ett gynnsamt referensvärde för areal är utvecklas med nedan. Utbredningsområdena för de svenska skogliga naturtyperna över- stiger de gynnsamma referensvärdena, med undantag för trädklädd betesmark i boreal region. Utbredningsområdena bedöms även vara stabila. Bevarandestatusen för utbredningsområden bedöms därför som gynnsam för alla de svenska skogliga naturtyperna i alla regioner med undantag för trädklädd betesmark i boreal region, se tabell 8.4. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Omfattningen av nuvarande areal som uppfyller definitionen av den aktuella naturtypen måste fastställas. Nuvarande areal av viss natur- typ utgörs alltså av skog som överensstämmer med de kriterier i det tolkningsdokument som har tagit fram. För skog- liga naturtyper i beräknas majoriteten av de arealer som upp- fyller respektive naturtyps kriterier med hjälp av data från Riksskogs- taxeringen. För några naturtyper används data från Nationell Inven- tering av Landskap i () och strandinventeringen. I många fall kombineras dessa data med länsstyrelsernas arealuppgifter över naturtyper i Natura 2000-områdena. Trenden för naturtyperna ska enligt vägledningen motsvara för- ändringen i nuvarande areal. Om arealen minskar bedöms trenden för dessa naturtyper som negativ. För att fastställa trenden för natur- typer i utvärderas hur stor andel av naturtypsklassade prov- ytor som slutavverkats eller påverkats av andra skogsbruksåtgärder . Detta görs av Riksskogstaxeringen. Till exempel hade provytor med naturtypen fjällbjörkskog, sump- och svämskogar inte påverkats av skogsåtgärder. Däremot hade 0,4 pro- cent av naturtypen skogsbevuxna myrar förlorat sina kvaliteter som naturtyp genom skogsbruksåtgärder. Av naturtypsklassade prov- ytor på torra och friska marker, exempelvis taiga, hade förlorat den kvaliteten genom skogsbruksåtgärder. Den nuvarande arealen som uppfyller den tolkning av naturtypen som tagit fram ska jämföras med en gynnsam refe- rensareal för samma naturtyp. Jämförelsen görs per biogeografisk region. Enligt den EU vägledning som omnämns ovan ska den gynnsamma referensarealen för en naturtyp motsvara den areal som innebär att en gynnsam bevarandestatus, uppnås för naturtypen i den biogeo- grafiska regionen. I beräkningen ska även gynnsam bevarandestatus för arter knutna till den aktuella naturtypen beaktas. För de natur- typer som hade större areal vid medlemsstatens EU-inträde än deras gynnsamma referensareal får referensarealerna inte vara mindre än de faktiska arealerna var 1995. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald I beräknas den gynnsamma referensarealen för de flesta skogliga naturtyper som av en förmodad historisk areal. Värdet om baseras sig på den metod som användes i den svenska bristanalysen från 1997.128 Den och även senare forskning visar att då 10–av den ursprungliga förekomsten av en specialiserad arts livsmiljö återstår, minskar sannolikheten för lång- siktig överlevnad drastiskt. Detta värde brukar kallas det kritiska trös- kelvärdet.129 Begreppet har beskrivits mer utförligt i kapitel 3.6.8. Referensarealer för i stort sett alla skogsnaturtyper på fast mark (det vill säga den vanliga skogsmarken) i boreal och kontinental region är beräknade på detta sätt. Referensarealerna för skogsnaturtyperna i alpin region, men även generellt för skogsbevuxen myr, motsvarar istället deras arealer . I dessa fall har naturtyperna så pass stora arealer att deras gynnsamma referensareal utgör av en förmodad historisk areal. Bevarandestatus med avseende på areal För gynnsam bevarandestatus med avseende på areal krävs att natur- typens nuvarande areal är lika stor eller större än dess gynnsamma referensareal och dessutom får trenden inte vara negativ. För många av skogstyper bedöms naturtypens nuva- rande areal ligga mycket långt ifrån den gynnsamma referensarealen. Därmed uppnås inte gynnsam bevarandestatus med avseende på areal, se nedan tabell 8.4–8.5. Som exempel kan nämnas taiga där den gynnsamma referensarealen har beräknats till 3 i boreal region och den nuvarande faktiska arealen har bedömts uppgå till 1 . Den nuvarande faktiska arealen är alltså betydligt mindre än den bedömda gynnsamma referensarealen vilket innebär att gynnsam bevarandestatus inte uppnås. Trenden bedöms också mycket negativ för taiga då den årliga minskningstakten till följd av avverkningar bedöms större än . Situationen är likartad för de flesta skogliga naturtyper i boreal och kontinental region, se nedan tabell 8.4. Bevarandestatusen för areal bedöms därför vara otillräcklig eller dålig för dessa. 128Angelstam, P., , L. I vilken omfattning behöver arealen skyddad skog i utökas för att biologisk mångfald skall bevaras? SOU 1997:98, bilaga 4. 129Angelstam, P., Dönz-Breuss, M., Roberge, J.-M. (red.) Targets and tools for the main- tenance of biodiversity, Ecological Bulletins 51:1-510. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald typer som har gynnsam bevarandestatus med avseende på areal är fjällbjörkskog, skogsbevuxen myr i alla regioner, svämlövskog i alpin region och näringsfattig bokskog i boreal region. Utifrån befintligt kunskapsunderlag har man inte kunnat bedöma bevarandestatusen med avseende på areal för näringsrik bokskog i boreal och kontinental region respektive svämädellövskog i boreal region, Strukturer och funktioner, inklusive typiska arter Utöver naturtypens utbredning och areal ska naturtypens strukturer och funktioner bedömas. Det görs också i enlighet med den vägled- ning som tagits fram. Bevarandestatusen vad gäller strukturer och funktioner bedöms för de svenska naturtyperna vara otillräcklig eller dålig för alla skog- liga naturtyper förutom fjällbjörkskog och skogsbevuxen myr i alpin zon, där någon bedömning inte kunnat göras utifrån befintligt kun- skapsunderlag, se nedan tabell 8.4. Trenden för strukturer och funk- tioner bedöms för de flesta skogliga naturtyper som osäker. I rapporteringen till EU anges även de viktigaste negativa faktorer (high-ranked pressures and threats) som påverkar naturtypernas struk- turer och funktioner. För del har dessa bedömts utgöras av: •Omvandling till andra skogstyper, inklusive monokulturer. •Skogsbruk som reducerar mängden naturskog. •Påverkan på hydrologin från dämning och dikning. •Luftföroreningar från energiproduktion. •Påverkan från skadeorganismer etc. •Minskad konnektivitet mellan naturtyper. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Framtidsutsikterna fokuserar på om utbredningsområde och areal förväntas förbli stabila eller öka samt om naturtypernas strukturer och funktioner förväntas förbli stabila eller förbättras , 2019–2030. Resultaten bör alltså indikera den förväntade förändringen i bevarandestatus. Framtidsutsikterna för de skogliga naturtypernas utbredningsom- råde, areal, struktur och funktion 2019–2030 bedöms förbli desamma som trenderna under den aktuella rapporteringsperioden –2018. Övergripande bedömning av bevarandestatus och trend Slutligen bedöms bevarandestatusen för de olika naturtyperna i respek- tive biogeografisk region genom en sammanvägning av bevarande- statusen för de (utbredning, areal, strukturer och funktioner samt framtidsutsikter) enligt en särskild modell som följer av den gemensamma vägledningen. Trenden i övergripande bevaran- destatus ska också utvärderas och rapporteras enligt en särskild mo- dell. Bevarandestatus och trender för de olika naturtyperna redovisas nedan i tabell 8.4. En gynnsam bevarandestatus (grön färg; FV) kräver att de aktu- ella värdena (CV) för utbredningsområde och areal är lika stora eller större än (≥) de gynnsamma referensvärdena (FRV). Trenderna måste också vara stabila (=) eller öka (+). Bevarandestatusen blir ogynn- sam-otillräcklig (; U1) eller ogynnsam-dålig (röd; U2) när CV är mindre (<) eller mycket mindre (<<) än FRV eller när den årliga minskningen är måttlig (> men ) eller stor (≥ ). Vidare blir status ogynnsam-otillräcklig (U1; ) när statusen för strukturer och funktioner är ogynnsam på men av ytan eller när arealen i gott status minskar (-). Närvaron av högt rankade påverkansfaktorer på strukturer och funktioner kan också leda till en ogynnsam-otillräck- lig (U1; ) status. Statusen blir ogynnsam-dålig (U2; röd) när förhållandena är ogynnsamma i av området. Brist på information resulterar i okänd status (XX). Framtidsutsikterna be- döms vara lika med de sammanvägda trenderna för den innevarande rapporteringsperioden. Bevarandestatusen för respektive naturtyp er- hålls genom en sammanvägning av de resultaten för alla fyra faktorer. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Bevarandestatus för samtliga i förekommande skogliga Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Tabell 8.5 artikel 17 rapportering Areal och restaureringsbehov för skogliga naturtyper i Skillnader mellan de faktiska arealer av skogliga naturtyper och de arealer som krävs för gynnsam bevarandestatus av respektive naturtyp, här benämnt restaureringsbehov. Teckenförklaring: >> avser ett stort, men ej siffersatt behov. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald 8.9.3Utvärderingen av skogslevande arters bevarandestatus I bedöms skogslandskapet viktigt för 74 av de arter som finns på art- och habitatdirektivets bilagor. Bevarandestatusen i för dessa 74 arter har bedömts. Utfallet för de olika biogeografiska regionerna redovisas i följande tabell 8.6.130 Gynnsam (FV) otillräcklig (U1) dålig (U2) Vissa arter finns i flera regioner. Därför kan artantalet i respektive region inte adderas till ett nationellt artantal. 8.9.4Utvärderingen av EU:s fågeldirektiv enligt artikel 12 levererades rapportering enligt artikel 12 i EU:s fågeldirektiv.131 samordnade arbetet som gjordes tillsammans med , som tog fram majoriteten av underlagen samt SLU Artdatabanken som sammanställde rapporten. En betydande skillnad gentemot habitatdirektivet är att fågelrappor- teringen är en ren tillståndsbeskrivning, därför saknas såväl referens- värden som bedömningar av bevarandestatus. Rapporteringen är ännu inte officiellt godkänd av EU. Rapporteringen visar att vi på lång sikt ser en generell utarmning av fågelbestånden i . Bland de arter vars populationer fortsät- ter att minska kan nämnas sådana som är starkt knutna till jord- och skogsbrukslandskapen. Exempel på sådana är sånglärka och tofsvipa i odlingslandskapet och tall- samt entita i skogen. Även flera av fjällens fåglar visar på fortsatt nedåtgående trender, vilket kan antas vara en effekt av ett förändrat klimat. Det finns dock arter som det går mycket bra för, till exempel havsörn. 130https://nature-art17.eionet.europa.eu/. 131Article 12 National Summary Factsheet – , 1. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald 8.9.5Behovet av ytterligare åtgärder för att förbättra statusen för Natura 2000-nätverket och med komplettering , har Natur- vårdsverket i form av ett regeringsuppdrag och med hjälp av övriga miljömyndigheter tagit fram ett förslag till prioriterad åtgärdsplan för Natura 2000 (Prioritized Action Framework, PAF) för för budgetperioden –2027.132 PAF är en kostnadsuppskattning för att visa på skötsel- och finansieringsbehov av de åtgärder som krävs för att nå gynnsam bevarandestatus för arter och habitat i Natura 2000-nätverket (se artikel 8 i art- och habitatdirektivet). Med- lemsstaternas PAF utgör en del av underlaget inför EU-kommissio- nens förhandlingar om ett nytt miljöhandlingsprogram, där med- finansiering från EU ingår. Det förslag som tagit fram hanteras fortfarande inom och har ännu inte skickats in till kommissionen. I PAF beskrivs både löpande skötselbehov och behov av restau- reringar såväl inom Natura 2000-områdena som utanför. Behov utan- för avser till exempel bevarandeåtgärder för arter och naturtyper där åtgärder inte bara utförs inom skyddade områden utan även måste ske utanför. Exempel på det är åtgärder för arter som rör sig över stora områden. Det kan avse betes- och slåttermarker med miljö- ersättningar och skogsbrukets frivilliga avsättningar. Till skillnad från tidigare åtgärdsplaner utgår förslaget till PAF från faktiska, geografiskt avgränsade ytor. Därigenom blir den mer realistisk och möjlig att följa upp än de som tagits fram för tidigare programperioder. Förslaget till PAF visar att det finns betydande åtgärdsbehov inom områden avsatta för naturvård och då främst för restaurering av hydrologi, naturvårdsbränning och restaurering av tidigare betade marker och återinförd betesdrift. I förslaget till PAF finns följande beskrivning av behovet för att uppnå gynnsam beva- randestatus för arter och habitat knutna till skogen. 132Naturvårdsverket, Redovisning av regeringsuppdrag om ett prioriterat åtgärdsprogram för Natura 2000 för –2027. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald Åtgärder som behövs för att bevara eller återställa gynnsam bevarandestatus För att undvika försämring av många naturtypers status krävs formellt områdesskydd, vilket i sin tur kräver intrångsersättning till markägare eller medel till markköp. Tre huvudsakliga restaureringsåtgärder är nödvändiga för att motverka tre omfattande negativa faktorer som påverkar naturtyper. För det första behövs naturvårdsbränningar för att restaurera områden och upprätt- hålla lokala förhållanden av i första hand boreala barr- och lövskogar på torr eller frisk mark (främst naturtyp 9010 men även 9060). Brand är en viktig naturlig störningsregim i den boreala regionen. Effektiv brand- bekämpning beroende på befolkningsökning och skogsindustrins ut- veckling har dock lett till en brist på skogsbränder, branddynamik och brandstrukturer. För det andra är hydrologisk restaurering genom dämning eller igen- fyllning av gamla diken och dräneringssystem nödvändig för att öka arealen och bevara lokala förhållanden för boreala och kontinentala sump- skogar (9010, 9080) men också för sväm- och strandskogar (91E0, 91F0). Hydrologiska förändringar beroende på dränering för förbättrad skogs- produktion men också på grund av vägbyggnader utgör viktiga negativa faktorer för dessa skogsnaturtyper. För det tredje är det nödvändigt att öppna upp slutna skogar och åter- införa kontinuerligt, lågintensivt naturvårdsbete för att restaurera om- råden och lokala förhållanden särskilt i kontinentala ädellövskogar (9020, 9060, 9080, 9190) men också i en del boreala barrskogar (9050 och 9060). Den successiva minskningen av traditionellt jordbruk tillsammans med skogsbruksåtgärder har lett till en förlust av naturtyperna och ogynn- sam naturlig succession, vilket är viktiga negativa faktorer för dessa skogs- naturtyper. Förutom de tre huvudåtgärderna behövs ytterligare fem åtgärder för att restaurera typiska strukturer och funktioner och gynna arter som sak- nas eller har ogynnsam status i vissa områden beroende på tidigare historisk markanvändning. För att förbättra lokala förhållanden i vissa barr- och lövskogar på torr och frisk mark behövs 1) restaureringsåtgär- der som efterliknar naturlig störningsdynamik (till exempel träds åld- rande och luckdynamik) för att återskapa skogsstrukturer (till exempel gamla träd och skogsluckor) och 2) substrat (till exempel grov död ved). På motsvarande sätt behövs för att förbättra lokala förhållanden i skogs- bryn och vissa lövskogar 3) åtgärder för att restaurera naturliga vege- tationsstrukturer och beståndsvariation. För att gynna återväxt och överlevnad av viktiga trädarter i vissa lövskogar behöver 4) stängsel sät- tas upp runt vissa restaurerade områden för att hindra att träd skadas eller dör på grund av bete av hjortdjur. I vissa av dessa områden kan även 5) plantering av viktiga lövträdarter behövas. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald 8.10.1Skogsbrukets påverkan på vatten Åtgärder som utförs i skogsbruket kan påverka kustvatten, sjöar, vattendrag och grundvatten. Skogsbruk kan försämra vattenkvaliteten och förändra förutsättningarna i akvatiska ekosystem om inte rätt hänsyn tas. Grundvattenberoende terrestra ekosystem kan också på- verkas vid skogsbruk. Kalavverkning, framkörning av virke, mark- beredning och andra skogsbruksåtgärder kan medföra förändrade vattenflöden. Kalavverkning kan dessutom påverka grundvatten- nivåerna. Avverkning nära vatten kan leda till ökad erosion av fin- partikulärt material som transporteras ut i vattnet och slammar igen bottnar och ökar tillförseln av förorenande ämnen så som kväve, fos- for och kvicksilver. Igenslamning försämrar bland annat syretillgång- en för fiskrom och bottenlevande organismer. Från hyggen kan näringsämnen urlakas efter avverkning och därmed bidra till övergödning. Gödsling kan också innebära en risk för ökat läck- age av kväve. Uttag av virke och grenar och toppar (grot) kan på- verka markens förmåga att buffra mot försurning på lång sikt, vilket kan leda till negativa effekter för försurningskänsliga organismer i vattenmiljöer som dränerar dessa marker. Avverkning nära vatten kan även leda till att beskuggningen av vatten minskar samt att tillförsel av död ved och organiskt material minskar som utgör substrat för många organismer. En minskad beskuggning kan ge ökade vattentem- peraturer som påverkar faunan negativt och ökat solljus som ger ökad produktion av vissa vattenväxter. Skogsbilvägar kan utgöra hinder för vandrande fisk om vägtrummorna är utformade så att passage hindras eller försvåras. Sammanfattningsvis kan således skogsbruk på- verka vattenmiljön och dess biologiska mångfald. Genom Ramdirektivet för vatten (RDV) har EU:s medlemsländer antagit ett regelverk vars syfte är att bevara och förbättra vattenmil- jön i grund- och ytvatten. Genom direktivet ställs krav på medlemsstaterna att utforma en förvaltning av sina vatten. Syftet med direktivet anges i artikel 1. Något förenklat är det att upprätta en ram för skyddet av inlandsvatten, kustvatten och grundvatten. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald att uppnå de syften som anges i artikel 1 föreskrivs i direktivet ett systematiskt arbetssätt, med miljömål som anger vilken vattenkvalitet som ska uppnås i medlemsstaterna , ett system för övervakning, kartläggning och analys av vattenkvaliteten för att bedöma behovet av åtgärder för att nå miljömålen, samt krav på att medlemsstaterna upprättar förvaltningsplaner och åtgärdsprogram som anger vilka åtgärder som behövs för att nå miljömålen. RDV:s miljömål framgår av artikel 4.1 som anger att medlems- staterna vid genomförande av åtgärdsprogram bland annat ska –genomföra alla åtgärder som är nödvändiga för att förebygga en försämring av statusen i alla yt- och grundvattenförekomster, –skydda, förbättra och återställa alla yt- och grundvattenförekomster i syfte att uppnå god yt- och grundvattenstatus , –skydda och förbättra alla konstgjorda och kraftigt modifierade vattenförekomster i syfte att uppnå god ekologisk potential och god kemisk ytvattenstatus , –genomföra alla nödvändiga åtgärder för att gradvis minska för- orening från prioriterade ämnen och se till att utsläpp av farliga prioriterade ämnen upphör, samt förebygga eller begränsa förorening av grundvatten, och –se till att normer och mål för vissa slags skyddade områden133 upp- nås . Skyldigheten att uppnå god vattenstatus och förebygga en försäm- ring i medlemsstaternas vattenförekomster är således RDV:s grund- läggande miljömål. Direktivet innehåller dock möjligheter för med- lemsstaterna att under särskilt angivna förutsättningar tillämpa undan- tag, såsom att ange för att nå målen, att nå mindre stränga mål eller att medge att vissa verksamheter kommer till stånd trots att de medför att målen för en viss vattenförekomst inte kan nås. Av bilaga V till RDV framgår att bedömningen av en vattenföre- komsts ekologiska status ska utgå från vissa kvalitetsfaktorer. För en vattenförekomsts ekologiska status bedöms biologiska, fysikalisk- 133Vilka dessa är framgår av bilaga IV till RDV. Där räknas upp s.k. dricksvattenförekomster enligt artikel 7 RDV, fisk- och musselvatten, badvatten, nitratkänsliga områden samt Natura 2000-områden. Svensk miljöpolitik och internationella åtaganden om biologisk mångfald kemiska och hydromorfologiska kvalitetsfaktorer. Inom ramen för dessa kvalitetsfaktorer görs således en bedömning av bland annat sta- tusen för bottenfauna134 och fisk. Dessa kvalitetsfaktorer har enligt praxis från EU-domstolen135 blivit relevanta vid bedömningen av direktivets förbud mot försäm- ring av statusen i alla yt- och grundvattenförekomster. Enligt EU- domstolen ska begreppet ”försämring av statusen” hos en ytvatten- förekomst tolkas så att det föreligger en försämring så snart statusen hos minst en av kvalitetsfaktorerna enligt bilaga V i direktivet blir för- sämrad med en klass, även om denna försämring av kvalitetsfaktorn inte leder till en försämring av klassificeringen av ytvattenförekomsten som helhet. RDV:s miljömål att uppnå god status och förbudet mot försämring är således bindande för medlemsstaterna. Därtill ska för- budet mot försämring bedömas i förhållande till varje kvalitetsfaktor. För att uppnå de miljömål som fastställts har medlemsstaterna en skyldighet att upprätta åtgärdsprogram. Genomförandet av åtgärds- programmen ska följas upp och utvärderas. Tillståndet i vattenmiljön ska vidare övervakas och klassificeras. Utifrån dessa resultat ska sedan förändringar övervägas och genomföras inför nästa förvaltningscykel, vilket kan avse bland annat ändrade mål eller nya eller mer anpassade åtgärder för vissa vattenförekomster. De fastställda målen och beslu- tade åtgärdsprogrammen utgör en del av den förvaltningsplan som ska upprättas för varje vattendistrikt. 8.10.3Sveriges genomförande av ramdirektivet för vatten har genomfört RDV i huvudsak genom bestämmelser i 5 kap. , vattenförvaltningsförordningen (2004:660) och länssty- relseinstruktionen samt föreskrifter från Havs- och vattenmyndig- heten och SGU (geologiska undersökning). Därutöver har vattenmyndigheterna bemyndigats att meddela föreskrifter om miljö- kvalitetsnormer samt beslut om åtgärdsprogram och förvaltnings- planer. 134De djur som lever på eller i bottnen kallas bottenfauna.