sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Vår bedömning är att det bör finnas en sådan möjlighet och att det är lämpligast att tar ställning till vilken verksamhet som ska avgifts- beläggas. Förslaget innebär att avgiftsfinansiering blir en ny möjlig- het i förhållande till epizootiska sjukdomar, bisjukdomar och salmo- nella. En utgångspunkt bör dock vara att sådana åtgärder som vidtas i samband med ett utbrott av i synnerhet allvarliga sjukdomar i all- mänhet bör vara avgiftsfria, medan avgifter kan förekomma när det handlar om exempelvis rutinmässig provtagning. Lämpligheten av att införa en avgift bör dock övervägas noga även i sådana fall och ställas mot de eventuella samhällsekonomiska vinsterna av att t.ex. en viss provtagning sker. Eftersom kommuner även fortsättningsvis kan ha vissa uppgifter enligt föreskrifter som meddelas med stöd av djurhälsolagen, bör bemyndigandet även omfatta en rätt att meddela föreskrifter om kommuners skyldighet att ta ut avgifter för offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet. Vidare bör regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om beräkningen av avgifter som tas ut av statliga myndigheter, ett organ med delegerade uppgifter eller en fysisk person som har dele- gerats vissa uppgifter. Förslag: Förslagen föranleder följdändringar i 9 kap. 15 § miljö- balken, 15 § ordningslagen (1993:1617), 4 kap. 1 § lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) och förord- ningen (2010:1770) om geografisk miljöinformation. I 9 kap. 15 § finns bestämmelser om kommunernas ansvar vid s.k. objektssmitta. Det följer av tredje stycket i paragrafen att bestämmelserna inte gäller om åtgärder vidtas enligt bl.a. lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m., epizootilagen (1999:657) eller zoonoslagen (1999:658). De åtgärder som avses med hänvis- ningarna i paragrafen kommer hädanefter att vidtas med stöd av den nya djurhälsolagen eller någon av de EU-bestämmelser som lagen kompletterar. Hänvisningen bör därför avse åtgärder som vidtas med stöd av dessa bestämmelser. I 15 § ordningslagen finns bestämmelser som rör inskränkningar avseende möjligheten att anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställningar i olika krissituationer. En av de situationer som avses är att inskränkningar är nödvändiga för att förebygga eller bekämpa en epizooti enligt epizootilagen. Vår bedömning är att bestämmelsen i fortsättningen bör ta sikte på förebyggande eller be- kämpning av en åtgärdssjukdom enligt djurhälsolagen. området blir därmed bredare än vad som gäller , eftersom be- stämmelserna enligt ordalydelsen kommer att omfatta även salmonella och sjukdomar som hade bekämpats med stöd av provtag- ningslagen. Det måste dock förutsättas att sådana inskränkningar som avses i paragrafen endast görs när det är proportionerligt med hänsyn till smittans allvar och övriga omständigheter. Detta tillsam- mans med kravet på att åtgärden är nödvändig får enligt vår bedöm- ning anses utgöra en tillräcklig begränsning av tillämpningsområdet. Lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård Enligt 4 kap. 1 § lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård är det förbjudet för personer som utan att tillhöra djur- hälsopersonalen utövar verksamhet inom djurens hälso- och sjuk- vård att utföra vissa uppgifter. Förbudet gäller bl.a. behandling av djur som det finns anledning att misstänka har angripits av en sjuk- dom på vilken epizootilagen eller zoonoslagen är tillämplig. Den närmaste motsvarigheten enligt den nya föreslagna regleringen är åtgärdssjukdomar. Detta innebär att tillämpningsområdet blir något bredare än vad som gäller , eftersom det kan finnas åtgärds- sjukdomar som inte omfattas av vare sig epizootilagen eller zoonos- lagen. Enligt 4 kap. 2 § andra stycket lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård får dock regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om undantag från Enligt 4 kap. 1 § förordningen (2009:1386) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård får meddela sådana före- skrifter. Genom sådana föreskrifter kan alltså undan- ta sådana åtgärdssjukdomar som inte bör omfattas av förbudet i 1 § lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Enligt 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller sekretess i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det i en statlig myndighets verksamhet som består i utredning, pla- nering, prisreglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller närings- livet i övrigt för ett antal uppgifter som räknas upp i bestämmelsen. Sekretess gäller för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhåll- anden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs, och för uppgift om andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. Föreskrifterna om vilka områden som omfattas av sekretess en- ligt 30 kap. 23 § finns i bilagan till offentlighets- och sekretessför- ordningen. I punkt 30 i bilagan finns en uppräkning där det framgår att sekretess gäller utredning, tillståndsgivning och tillsyn enligt bl.a. lagstiftningen om djurskydd, epizooti, zoonoser, kontroll av hus- djur och provtagning på djur. Till följd av våra förslag om att epi- zootilagen och zoonoslagen ska upphävas och ersättas av bestäm- melserna i den nya djurhälsolagen, bör hänvisningen till lagstiftningen om epizooti och zoonoser ersättas med en hänvisning till lagstift- ningen om djurhälsa. Vidare bör hänvisningen till lagstiftningen om kontroll av husdjur ersättas med en hänvisning till lagstiftningen om kontroll av hållna djur i enlighet med våra förslag i kapitel 16. De föreslagna ändringarna innebär ingen ändring i sak förutom när det gäller bin och sjukdomar hos bin, som inte om- fattas av sekretessbestämmelsen eftersom bestämmelsen i sekretess- förordningens bilaga inte innehåller någon hänvisning till lagstiftningen om bisjukdomar. Genom den ändring som vi föreslår kommer även bin och sjukdomar hos bin att omfattas av sekretessregleringen. Förordningen om geografisk miljöinformation. I 24 § förordningen om geografisk miljöinformation finns bestäm- melser om vilka myndigheter som ska fullgöra informationsansvar i olika fall. Det framgår av punkten 6 b att är ansvarig myndighet när det gäller bl.a. restriktionszoner enligt 4, 4 a och 5 §§ epizootilagen, 4 § epizootiförordningen (1999:659), 5 § zoonoslagen, 3 § zoonosförordningen (1999:660), 7 § lagen om provtagning på djur, m.m.samt 6 § 3 förordningen (2006:815) om provtagning på djur, m.m. Till följd av våra förslag bör bestämmelsen i stället avse restrik- tionszoner enligt djurhälsolagen eller föreskrifter som meddelas med stöd av lagen eller enligt de EU-förordningar som lagen komplet- terar. 21 Ansvaret för offentlig kontroll Detta kapitel innehåller våra överväganden om ansvaret för offentlig kontroll på djurhälsoområdet. Det pågår en översyn av bestämmelserna om offentlig kontroll i de befintliga djurhälso- lagarna. I skrivande stund föreligger lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontroll- förordning med förslag till lagändringar som föreslås träda i kraft den Våra överväganden bygger på antagandet att de föreslagna ändringarna antas av . Övervägandena är därför begränsade till frågan om det krävs några ytterligare ändringar i fråga om offent- lig kontroll med hänsyn till EU:s kontrollförordning. I enlighet med direktiven ligger fokus särskilt på frågan om det krävs några ändringar när det gäller delegering av offentlig kontroll till enskilda. Den nya kontrollförordningen och förslagen i lagrådsremissen har, där det är relevant, genomgående beaktats i våra överväganden i övriga kapitel. Våra överväganden om fördelningen av ansvaret för offentlig kontroll rörande införsel till unionen, export och förflyttning av säll- skapsdjur utan kommersiellt syfte har redovisats i kapitel 12 respek- tive 13. Ställningstagandena där bygger på de allmänna överväganden vi gör i detta kapitel. Det kan i de delegerade akterna till EU:s kontrollförordning finnas uppgifter för medlemsstaterna och de behöriga myndigheterna som behöver fördelas genom bestämmelser i förordning. Frågan om vilka förordningsändringar som krävs med anledning av detta omfattas av det pågående arbetet inom med att anpassa lag- stiftningen till den nya kontrollförordningen. Våra förslag omfattar därför inte sådana förordningsändringar. Ansvaret för offentlig kontroll Våra överväganden om bl.a. tystnadsplikt för enskilda organ och fysiska personer som fått uppgifter delegerade till sig, förvaltnings- lagens tillämpning när uppgifter delegerats, krav på medverkan från aktörer, tvångsåtgärder, överklagande och andra liknande frågor finns i kapitel 17. En redogörelse för det huvudsakliga innehållet i EU:s kontrollför- ordning finns i avsnitt 4.2. Här tar vi endast upp sådana bestämmel- ser som har särskild relevans för de frågor som avhandlas i detta kapitel. Vad är offentlig kontroll? Med offentlig kontroll avses sådan verksamhet som utförs av de behöriga myndigheterna eller av de organ med delegerade uppgifter eller de fysiska personer till vilka vissa uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen har delegerats i enlighet med förordningen för att verifiera att aktörerna efterlever förordningen. Med offentlig kon- troll avses även kontroll av att aktörerna efterlever bestämmelser på de områden som förordningen ska tillämpas på. Dessa områden an- ges i artikel 1.2 i EU:s kontrollförordning och det framgår där att djurhälsokrav är ett sådant område. Det har ingen betydelse om bestämmelserna har fastställts på unionsnivå eller av medlems- staterna. Om det är fråga om nationella bestämmelser är det dock en förutsättning att bestämmelserna har införts för tillämpning av unions- lagstiftningen. Uttrycket offentlig kontroll omfattar även verksam- het som utförs för att verifiera att djur eller varor uppfyller kraven enligt de bestämmelser som avses i artikel 1.2, inbegripet för utfärd- andet av officiella intyg eller officiella attesteringar. Av det anförda framgår att även nationella bestämmelser om- fattas av den nya kontrollförordningen, förutsatt att de antagits för tillämpning av unionslagstiftningen. Detta innebär enligt den be- dömning som görs i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning att rent nationella bestämmelser, som inte antagits för tillämpning av Ansvaret för offentlig kontroll unionslagstiftningen, faller utanför tillämpningsområdet. Vi gör samma bedömning och har i avsnitt 5.6 föreslagit att den nya kontroll- förordningens bestämmelser som huvudregel ska tillämpas även i fråga om sådan offentlig kontroll på djurhälsoområdet som kan anses falla utanför förordningens tillämpningsområde. Vi har även föreslagit att uttrycket offentlig kontroll ska avse inte bara offentlig kontroll enligt nya kontrollförordningen utan även kontroll av efterlevnad av djurhälsolagen och föreskrifter och beslut som meddelats med stöd av den. Även detta överensstämmer med de förslag som läggs fram i den nämnda lagrådsremissen. Sammanfattningsvis handlar offentlig kontroll på djurhälsoområdet alltså om kontroll av 1.regelefterlevnad avseende djurhälsokrav och 2.att djur och varor uppfyller de krav som ställs enligt bestämmelser rörande djurhälsokrav. En eller flera behöriga myndigheter måste finnas Medlemsstaterna ska för vart och ett av de områden som omfattas av de bestämmelser som avses i artikel 1.2 utse den eller de behöriga myndigheter som ska organisera eller genomföra offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet (artikel 4). Om flera behöriga myn- digheter utses ska medlemsstaterna införa förfaranden för att säkerställa en ändamålsenlig och effektiv samordning mellan dessa samt en enhetlig och effektiv offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet inom hela sitt territorium. Detsamma gäller om den behöriga myndigheten har befogenhet att överföra särskilda ansvars- områden avseende offentlig kontroll eller annan offentlig verksam- het till andra offentliga myndigheter. Vidare ska en central myndig- het utses med ansvar för att samordna samarbetet och kontakterna med kommissionen och övriga medlemsstater avseende offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet. Medlemsstaterna ska säkerställa att kommissionen och övriga medlemsstater får underrättelse om kontaktuppgifter och eventuella ändringar avseende de behöriga och centrala myndigheter som ut- setts och de organ med delegerade uppgifter som avses i artikel 28.1. Dessa uppgifter ska också tillhandahållas allmänheten. Ansvaret för offentlig kontroll I artikel 5 finns bestämmelser om allmänna skyldigheter för de behöriga myndigheterna. De behöriga myndigheterna ska bl.a. ha infört rutiner eller förfaranden för att säkerställa att den offentliga kontrollen och annan offentlig verksamhet är effektiv och ändamåls- enlig samt för att säkerställa att det inte föreligger någon intresse- konflikt för den personal som genomför offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet. De behöriga myndigheterna ska vidare ha till- gång till lämplig laboratoriekapacitet för analys, testning och dia- gnos. De ska även ha tillgång till tillräckligt stor, för ändamålet väl kvalificerad och erfaren personal samt lämpliga och väl underhållna utrymmen och utrustning, så att offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet kan genomföras på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. Rättsliga förfaranden ska säkerställa att personalen har tillträde till aktörernas lokaler och tillgång till deras dokumentation, så att de kan utföra sina uppgifter på ett korrekt sätt. De behöriga myndig- heterna ska även ha infört beredskapsplaner och vara beredda att använda sådana planer i nödsituationer, i förekommande fall i enlighet med de bestämmelser som avses i artikel 1.2. Kraven på personalen vid de behöriga myndigheterna gäller även för officiella veterinärer. De behöriga myndigheterna ska regelbundet och med lämplig frekvens genomföra riskbaserad offentlig kontroll av alla aktörer med hänsyn till identifierade risker. Kontrollen ska särskilt beakta klarlagda risker som är förbundna med djur och varor, verksamhet som står under aktörernas kontroll, aktörernas tidigare resultat vid offentlig kontroll och om de följer de bestämmelser som avses i arti- kel 1.2, tillförlitligheten i egenkontrollen m.m. Kontrollen ska som huvudregel genomföras utan förvarning, utom i de fall då det är nöd- vändigt och motiverat att förvarna aktören för att offentlig kontroll ska kunna utföras. Vad gäller offentlig kontroll på aktörens begäran får den behöriga myndigheten avgöra om de offentliga kontrollerna ska utföras med eller utan föranmälan. Kontrollen ska vidare så långt det är möjligt genomföras på ett sätt som minimerar den administra- tiva bördan och verksamhetsstörningar för aktörerna (artikel 9). Kontrollen ska avse djur och varor i alla produktions-, bearbet- nings-, distributions- och användningsled samt ämnen, material eller föremål som kan inverka på djurs och varors egenskaper eller hälsa och på hur de stämmer överens med gällande krav. Ansvaret för offentlig kontroll också omfatta aktörernas verksamhet, inklusive djurhållning, utrust- ning, transportmedel, lokaler och andra platser under deras kontroll och deras omgivningar samt relaterad dokumentation (artikel 10). Den offentliga kontrollen ska enligt artikel 14 innefatta både en gransk- ning av aktörernas egna kontroller och en inspektion av bl.a. utrust- ning, transportmedel, djur och varor. Även exempelvis granskning av dokumentation, utfrågning av aktörer och deras personal samt prov- tagning ska utföras. De behöriga myndigheterna ska upprätta en förteckning över aktörer och hålla denna uppdaterad. Förordningen innehåller krav på utbildning av den personal som ska genomföra offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet (artikel 5.4). Personalen ska ha ändamålsenlig utbildning för sitt kom- petensområde så att den på ett kompetent sätt kan utföra sina upp- gifter och utföra offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet på ett enhetligt sätt. I bilaga II till förordningen anges några specifika områden som personalen ska få utbildning i. Det åligger de behöriga myndigheterna, och organ med delegerade uppgifter, att säkerställa att personalen får denna utbildning. Det finns även, i artikel 20, särskilda bestämmelser om offentlig kontroll och åtgärder som de behöriga myndigheterna ska vidta när det gäller djur, produkter av animaliskt ursprung och avelsmaterial. Där anges att offentlig kontroll för att verifiera efterlevnaden av bl.a. bestämmelser om djurhälsokrav ska omfatta kontroll i valfritt pro- duktions-, bearbetnings-, och distributionsled. Kommissionen får anta delegerade akter med kompletterande bestämmelser om utförandet av kontrollen och om åtgärder som ska vidtas efter kontrollen. Kom- missionen får även i genomförandeakter fastställa bestämmelser om enhetliga minimifrekvenser för vissa kontroller. Vid misstanke om bristande efterlevnad ska den behöriga myndig- heten enligt artikel 137 göra en undersökning för att bekräfta eller undanröja misstanken. Om bristande efterlevnad konstateras ska myn- digheten enligt artikel 138 vidta lämpliga åtgärder. Det kan röra sig om exempelvis att beordra behandling av djur, lossning eller om- lastning av djur, karantänplacering och slakt. Det kan också vara aktu- ellt att begränsa eller förbjuda att djur och varor släpps ut på mark- naden, förflyttas, förs in i unionen eller exporteras. Åtgärderna vid bristande efterlevnad anses inte utgöra offentlig kontroll utan annan offentlig verksamhet. Ansvaret för offentlig kontroll När det gäller epizootilagen (1999:657) och zoonoslagen (1999:658) utövar länsstyrelserna offentlig kontroll. har dock ansvar för offentlig kontroll av efterlevnaden av beslut som verket meddelat med stöd av respektive lag, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen eller EU-bestämmelser som lagen kompletterar. Jord- bruksverket samordnar länsstyrelsernas kontrollverksamhet och lämnar råd och hjälp i denna verksamhet. När det gäller lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m. (hädanefter provtagningslagen) och bestämmelser som meddelats med stöd av den lagen är behörig myndighet att utöva offentlig kontroll. har dock möjlighet att över- låta uppgiften att utöva offentlig kontroll enligt provtagningslagen till länsstyrelserna och har även gjort det på vissa områden. Offentlig kontroll har överlåtits när det gäller 1.obligatorisk hälsoövervakning avseende bovin virusdiarré i nöt- kreatursbesättningar, se 18 § föreskrifter (SJVFS 2011:17) om obligatorisk hälsoövervakning avseende sjukdomen bovin virusdiarré (BVD) i nötkreatursbesättningar, 2.föreskrifter och allmänna råd om förebyggande och särskilda åt- gärder avseende hygien m.m. för att förhindra spridning av zoo- noser och andra smittämnen, såvitt gäller –kontroll av djurhållarna, se 28 § föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2013:14) om förebyggande och sär- skilda åtgärder avseende hygien m.m. för att förhindra sprid- ning av zoonoser och andra smittämne) och –veterinär verksamhet (beslut med dnr 6.2.20-486/14), 3.Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2012:25) om smitt- skyddsmässiga villkor för hållande av hjort i hägn samt för hållande av andra klövdjur och hästdjur i sambete med hjort i hägn, 4.tuberkuloskontrollanter som utser enligt 4 § för- ordningen (2006:815) om provtagning av djur (beslut med dnr 6.2.20- 5886/15), Ansvaret för offentlig kontroll 5.märkning och registrering av djur (beslut med dnr 6.2.20-2985/15) och 6.efterlevnaden av kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/262 av om fastställande av bestämmelser i enlighet med rådets direktiv /427/EEG och 2009/156/EG vad gäller metoder för identifiering av hästdjur (förordning om pass för hästdjur (hästpassförordningen) (beslut med dnr 5.1.17-12856/15). I provtagningslagen finns ett bemyndigande för regeringen att med- dela föreskrifter om att får överlåta offentlig kontroll till kommunerna. Bemyndigandet har dock inte utnyttjats. utövar offentlig kontroll i fråga om de bestäm- melser som hör till livsmedelsområdet och även har vissa uppgifter enligt 12 a § provtagningsförordningen. utövar som huvudregel offentlig kontroll avse- ende lagen (2006:807) om kontroll av husdjur, m.m. Det innebär att är behörig myndighet att utöva offentlig kontroll enligt de EU-bestämmelser som lagen kompletterar. ansvarar dock för den offentliga kontrollen i vissa, särskilt uppräk- nade fall. 1.organiserad hälsokontroll avseende tuberkulos hos kronhjortar och dovhjortar i hägn, 2.organiserad hälsokontroll avseende maedi visna hos får, 3.organiserad hälsokontroll avseende avelsfrågor, och 4.seminverksamhet, överföring av befruktade ägg mellan hondjur och annan hantering av ägg för avelsändamål, med undantag för verksamheter med insamling och lagring av sperma, ägg och em- bryon avsedda för handel inom EU. I praktiken sker ingen offentlig kontroll hos de djurhållare som del- tar i de program som godkänts av . Den offentliga kontrollen avser i stället de organisationer som utför hälsokontrollen. Det skulle dock kunna förekomma kontroll ute hos en djurhållare för att säkerställa att organisationen har följt plan och riktlinjer. Lagen om kontroll av husdjur kompletterar bl.a. Europaparlamen- tets och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna Ansvaret för offentlig kontroll zoonotiska smittämnen (EU:s zoonosförordning). Enligt förordningen är medlemsstaterna skyldiga att införa vissa nationella kontrollpro- gram avseende salmonella som ska godkännas av kommissionen. Enligt artikel 7 i förordningen får livsmedels- och foderföretag eller organisationer som företräder dessa, på frivillig väg införa kontroll- program för att minska förekomsten av salmonella. Om företagarna eller organisationerna vill att deras kontrollprogram ska ingå i de nationella kontrollprogrammen ska programmet lämnas in till den behöriga myndigheten i medlemsstaten för godkännande. Sådana pro- gram godkänns enligt bestämmelserna i zoonosförordning, men lagen om kontroll av husdjur, m.m. kompletterar förordningen med bl.a. bestämmelser om offentlig kontroll och överklagande. Förordningen innehåller bestämmelser som innebär att det ska genom- föras kontroller hos enskilda företagare både av nationella kontroll- myndigheter och av gemenskapens experter och inspektörer. Några program av detta slag finns inte på djurhälsoområdet. Ordet offentlig kontroll förekommer inte i bisjukdomslagen (1974:211) eller bisjukdomsförordningen (1974:212) och det sägs inte rakt ut att tillsynen över regelefterlevnaden vilar på bitillsyns- männen. Dock framgår det indirekt av 7 § bisjukdomslagen att det åligger tillsynsmännen att kontrollera att regelverket efterlevs, vilket med kontrollförordningens terminologi utgör offentlig kontroll. Det finns i (1998:808) vissa bestämmelser om smitt- samma djursjukdomar. Kommunen är nämligen skyldig att omedel- bart vidta vissa åtgärder vid misstanke om att ett sällskapsdjur som innehas av privatperson eller ett objekt bär på en allvarlig smittsam sjukdom som kan föras över till människor, förutsatt att åtgärder inte vidtas enligt livsmedelslagen (2006:804), zoonoslagen, epizooti- lagen eller provtagningslagen (9 kap. 15 § ). Varje kom- mun utövar genom den eller de nämnder som fullmäktige bestäm- mer tillsyn inom kommunen över miljö- och hälsoskyddet enligt 9 kap. (26 kap. 3 § tredje stycket ). Bestämmelser om in- och utförsel När det gäller in- och utförsel av bl.a. djur och djurprodukter i landet har en central roll.