sou · H8B360 · 2020-11-03 00:00:00 — Nedan redogörs för de olika ansvarsbestämmelserna och för tillämpningen av de subjektiva rekvisiten uppsåt och grov oaktsamhet. 24Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 av om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terro- rism, om ändring av och rådets förordning (EU) nr 648/2012 och om upphävande av och rådets direktiv /60/EG och kommissionens direk- tiv 2006/70/EG (fjärde penningtvättsdirektivet). 2016/17:173. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering 4.5.2Företrädaransvar för underlåtna skatteavdrag Av 59 kap. 12 § första stycket SFL framgår att en företrädare för en juridisk person kan bli betalningsansvarig för skatteavdrag som inte har gjorts och som den juridiska personen blivit betalningsansvarig för efter ett beslut enligt 59 kap. 2 § SFL. Ett beslut om ansvar enligt 2 § är alltså en förutsättning för ansvar enligt bestämmelsen. Enligt 12 § första stycket gäller också att en företrädare för en juridisk person som inte gjort anmälan om F-skatt enligt 10 kap. 14 § SFL kan bli betalningsansvarig för det belopp som den juridiska personen blivit betalningsansvarig för enligt 59 kap. 7 § SFL. Av 7 § framgår att en juridisk person som underlåtit att göra en anmälan om F-skatt kan bli skyldig att betala det belopp som kan behövas för att betala skatten och avgifterna på utbetald ersättning för arbete. För att en företrädare ska kunna åläggas betalningsskyldighet enligt 12 § ska det ej gjorda skatteavdraget respektive den underlåtna anmälan bero på uppsåt eller grov oaktsamhet. har bevis- bördan för att dessa förutsättningar föreligger. I och med införandet av F-skattesystemet har risken för att en ut- betalare av ersättning ska missbedöma skyldigheten att göra skatte- avdrag vid utbetalning av lön eller ersättning minskat. När det är fråga om en juridisk person som betalat ut ersättning eller lön till en mottagare utan att göra ett korrekt skatteavdrag anses det därför oftast vara fråga om att detta sker på grund av grov oaktsamhet eller uppsåt. Om det i grunden finns en svår skatterättslig fråga som med- fört att det varit svårt för utbetalaren att bedöma om skatt skulle ha dragits av kan det i regel inte anses föreligga grov oaktsamhet. För att företrädaransvar ska vara möjligt på grund av underlåten anmälan enligt 10 kap. 14 § SFL krävs att företrädaren uppsåtligen eller av grov oaktsamhet tillämpat F-skattesystemet i ett uppenbart anställningsförhållande och att någon anmälan om detta inte har gjorts. Anmälningsskyldighet uppkommer bara om det är klarlagt att arbetet utförts i ett uppenbart anställningsförhållande och detta ska också stå klart för utbetalaren.25 Det ställs höga krav på bevis- ningen (RÅ 2003 ref. 91). Ett typfall är när en tidigare anställd får F- skatt och fortsätter utföra samma arbete åt utbetalaren som . Den relevanta ansvarstidpunkten enligt 12 § är den tidpunkt då skatten skulle ha dragits av, dvs. när ersättning för arbete, ränta, ut- 2010/11:165 Del 2 s. 1005. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering delning eller annan avkastning betalas ut respektive när en anmälan om F-skatt skulle ha gjorts. En anmälan om F-skatt i ett uppenbart anställningsförhållande ska göras senast den dag då arbetsgivardekla- ration ska lämnas för den redovisningsperiod under vilken utbetal- ningen gjordes. Företrädaren är den som enligt bestämmelsen kan göras ansvarig för en juridisk persons underlåtna skatteavdrag. 4.5.3Företrädaransvar för underlåten betalning av skatt eller avgift Om en företrädare för en juridisk person uppsåtligen eller av grov oaktsamhet inte har betalat skatt eller avgift, är företrädaren enligt 59 kap. 13 § SFL tillsammans med den juridiska personen skyldig att betala skatten eller avgiften. Bestämmelsen utgör den centrala an- svarsbestämmelsen och den som tillämpas i flest fall. Den är tillämp- lig på samtliga de skatter och avgifter som omfattas av reglerna i SFL och som den juridiska personen inte betalat. Som framgår av av- snitt 4.3 kan därutöver, med stöd av 13 §, ansöka om företrädaransvar gällande vissa andra obetalda skatter och avgifter som regleras utanför SFL. Betalningsskyldigheten är enligt 13 § andra stycket knuten till den tidpunkt vid vilken skatten eller avgiften ursprungligen skulle ha be- talats. I normalfallet utgörs den av skattens förfallodag. Det är alltså den tidpunkten som man ska utgå ifrån vid utredningen om vem som har varit företrädare för den juridiska personen och om denne under- låtit betalningen uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. I de fall som den obetalda skatten eller avgiften följer av ett om- prövningsbeslut blir ansvarstidpunkten den ordinarie förfallodagen i redovisningsperioden som omprövningsbeslutet omfattar eller om det är fråga om ett omprövningsbeslut avseende slutlig skatt – den ordinarie förfallodagen för det beskattningsåret. Det är då de perso- ner som är företrädare som kan bli föremål för en ansökan om företrädaransvar. Det förekommer att det inte kan avgöras till vilken redovisnings- period en skatt eller avgift ska hänföras. kan då hänföra all skatt eller avgift till den senaste redovisningsperioden eller, om omprövningen sker efter beskattningsårets utgång, till den sista redo- visningsperioden under beskattningsåret, se 66 kap. 35 § SFL. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering svarstidpunkten, dvs. den till vilken betalningsskyldigheten är knuten, är då enligt 13 § tredje stycket förfallodagen för den redovisnings- period där samlingsbeslutet läggs. Skattetillägg, förseningsavgift, återkallelseavgift och kontrollavgift har inte någon ursprunglig betalningstidpunkt på det sättet som skatt eller avgift som följer av ett omprövningsbeslut har, varför betalnings- skyldigheten beträffande sådana avgifter alltid är knuten till avgifts- beslutets förfallodag. Beträffande effekterna av ett medgivet anstånd med betalningen, se avsnitt 5.7. Frågan om tillämpningen av bestämmelsens subjektiva rekvisit och vad som krävs för att en företrädare för en juridisk person upp- såtligen eller av grov oaktsamhet ska anses ha underlåtit att betala den juridiska personens skulder prövades ingående av Högsta förvalt- ningsdomstolen i 2018 ref. 4. En detaljerad genomgång av det rättsfallet och av övriga rättsfall som har betydelse för bedömningen av om företrädarens underlåtenhet att betala skatt eller avgift berott på uppsåt eller av grov oaktsamhet återfinns i avsnitten 9.3 och 9.5. Här lämnas därför endast en kort redogörelse. En typsituation för uppsåtsfallen vid underlåten betalning är att utredningen visar att det fanns tillräckligt med pengar på förfallo- dagen eller före förfallodagen, men att företrädaren trots detta underlåtit att betala. Företrädaren anses då medvetet ha valt att inte betala skatten. Av större betydelse för prövningen av om förutsättningarna för ansvar är uppfyllda är dock bedömningen av om den underlåtna be- talningen kan anses vara en följd av grov oaktsamhet från företräda- rens sida. Om så inte anses vara fallet kan företrädaren inte göras betalningsskyldig för den juridiska personens skatt eller avgift. Som framgått redan i avsnitt 4.2.1 har praxis inne- burit att en grundläggande förutsättning för att en företrädare för en juridisk person ska bli betalningsskyldig för den juridiska personens skatter och avgifter är, förutom att dessa inte har betalats, att det inte heller senast på förfallodagen har vidtagits verksamma åtgärder för att få till stånd en samlad avveckling av den juridiska personens skulder med hänsyn tagen till samtliga borgenärers intressen. Med verksamma åtgärder avses bl.a. ansökan om konkurs eller företags- rekonstruktion (se t.ex. HFD 2015 ref. 58 och HFD 2016 ref. 60). Den företrädare som – trots att den juridiska personen befinner sig Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering i sådana ekonomiska svårigheter att det inte finns medel för att betala skatten – driver verksamheten vidare och därigenom, typiskt sett, äventyrar samtliga borgenärers rätt att få betalt för sina fordringar ris- kerar däremot att bedömas som grovt oaktsam enligt bestämmelsen. I HFD 2018 ref. 4 framhåller dock domstolen att endast ett kon- staterande av att skatten inte betalats på förfallodagen och att verk- samma åtgärder inte vidtagits, inte räcker för att grov oaktsamhet ska föreligga. Förhållandena i det enskilda fallet ska alltid beaktas. Det betyder bl.a. att hänsyn måste tas till företrädarens inflytande och den juridiska personens ekonomiska förhållanden liksom före- trädarens individuella förutsättningar och hans eller hennes situation i övrigt, i den mån dessa förhållanden kan antas ha betydelse för in- sikten hos företrädaren om den juridiska personens betalningsförmåga. En mer ingående redogörelse för tillämpningen av de subjektiva rek- visiten finns i kapitel 9, särskilt avsnitt 9.3 och 9.5. 4.5.4Företrädaransvar för överskjutande ingående mervärdesskatt eller punktskatt Regeln om betalningsansvar för överskjutande ingående mervärdes- skatt eller punktskatt i 59 kap. 14 § SFL blir aktuell att tillämpa när den juridiska personen lämnat oriktiga uppgifter och därför tillgodo- räknats för mycket ingående mervärdesskatt eller punktskatt. Eftersom den juridiska personen i dessa fall inte låtit bli att betala en viss skatt eller avgift, utan lämnat sådana uppgifter att den juri- diska personen tillgodoräknats för mycket ingående mervärdesskatt eller punktskatt blir 13 § inte tillämplig.26 Regeln i 14 § är tillämplig både på mervärdesskatt och på punkt- skatter och gäller såväl punktskatt som redovisas i en punktskatte- deklaration som punktskatt som återbetalas efter särskild begäran. Betalningsansvaret för överskjutande ingående mervärdesskatt omfattar inte bara det som faktiskt återbetalas till den skattskyldige utan även belopp som kvittas eller avräknas mot andra skatter på skattekontot.27 Men om den felaktiga ingående mervärdesskatten 1993/94:50 s. 291. Bestämmelsen tillkom därför att ansvarsbestämmelsen för under- låten betalning av mervärdesskatt mervärdesskattelag inte ansågs gälla vid underlåten- het att betala belopp vid återkrav av om beloppet på grund av felaktiga uppgifter från företrädaren återbetalats eller på annat sätt tillgodoförts den skattskyldige. 1993/1994:50 s. 291. Legaldefinitionen av överskjutande ingående mervärdesskatt framgår av 3 kap. 13 § SFL. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering endast avräknas mot den utgående mervärdesskatten som finns redovisad i samma skattedeklaration kan inte något betalningsansvar enligt 14 § SFL bli aktuellt. Detta på grund av att det då inte finns någon överskjutande ingående mervärdesskatt. Även enligt 14 § är det en förutsättning för att ansvar ska kunna utdömas att den oriktiga uppgiften har lämnats på grund av uppsåt eller av grov oaktsamhet. De subjektiva rekvisiten knyter i bestäm- melsen an till lämnandet av den oriktiga uppgiften och inte till under- låtenheten att betala tillbaka beloppet till myndigheten.28 För mycket överskjutande ingående mervärdesskatt föregås alltid av att den juri- diska personen ansöker om utbetalning i form av att lämna redovis- ning i en skattedeklaration. Det är en form av en aktiv begäran. Det är som ska visa att oriktig uppgift lämnats. har i HFD 2019 ref. 38 ansett att den omständigheten att en företrädare för en juridisk person inte per- sonligen lämnat den oriktiga uppgiften inte utesluter att han eller hon ändå kan påföras ett betalningsansvar.29 I rättsfallet uttalas att enligt fast praxis är företrädaransvaret inte heller enligt 12 och 13 §§ beroende av en personlig underlåtenhet hos en viss företrädare att göra skatteavdrag eller att betala in den juridiska personens skatter och avgifter. Av 59 kap. 15 § SFL framgår att om det finns särskilda skäl får före- trädaren helt eller delvis befrias från betalningsskyldigheten. Vad som avses med särskilda skäl framgår varken av ordalydelsen eller av förarbetena till bestämmelsen utan har i stället utvecklats i praxis. Undantagsregeln har generellt sett tillämpats med stor re- striktivitet. En detaljerad redogörelse för vad som i praxis ansetts utgöra särskilda skäl för befrielse återfinns i avsnitt 10.3 och 10.4. Sammanfattningsvis kan nämnas att följande omständigheter har haft betydelse för bedömningen av om det förelegat särskilda skäl för be- frielse. Företrädarens bristande ägarintresse i bolaget och begränsade inflytande över verksamheten har ansetts tala för befrielse. När om- ständigheterna visat på det motsatta, dvs. att företrädaren har haft 1993/94:50 s. 292. 29Simon-Almendal har i en artikel kritiskt granskat avgörandet, se ”Betalningsskyldighet utan stöd av lag? – analys av ett mål om företrädaransvar, Skattenytt 2020 s. 32 ff. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering såväl ett betydande ägarintresse som ett bestämmande inflytande, har följdenligt möjligheterna till befrielse varit ytterst begränsade. Det har också beaktats att de ekonomiska svårigheterna berott på omständigheter som inte ansetts kunnat förutses av företrädaren eller att företrädaren har gjort vad som stått i hans eller hennes makt för att ordna upp situationen. Bristande betalningsförmåga har nor- malt inte utgjort grund för befrielse men i särskilt ömmande fall, där betalningsförmågan ansetts varaktigt nedsatt på grund av sjukdom, ålder eller liknande förhållande har ändå full betalningsskyldighet inte ansetts skälig och befrielse har medgetts. Slutligen kan nämnas att nedsättning av betalningsskyldigheten också har ansetts kunna vara motiverad med stöd av proportionalitetsprincipen. Företrädaren har att visa att det finns särskilda skäl för befrielse. har dock genom officialprincipen också en utrednings- skyldighet. Hur långt denna utredningsskyldighet sträcker sig får av- göras med hänsyn till det enskilda fallet.30 4.7.1Målen flyttades över till allmän förvaltningsdomstol Fram prövades målen om företrädaransvar i allmän domstol. Där handlades målen som dispositiva tvistemål. Efter att straffansvaret för underlåtenhet att betala in innehållen skatt av- skaffades 1997 drevs målen om betalningsskyldighet vanligtvis av skattemyndighet eller kronofogdemyndighet och inte som tidigare av åklagare.31 Såväl före betalbrottet avkriminaliserades som efter, lämnades förslag om att målen om betalningsskyldighet för företrädare borde prövas av allmän förvaltningsdomstol i stället för av allmän domstol. Som skäl angavs bl.a. att målen avsåg skatterättsliga och civilrättsliga bedömningar av i stort sett samma slag som den egentliga skattepro- cessen.32 Förslagen genomfördes dock inte. Ett av argumenten för att inte föra över målen till förvaltningsdomstolarna var att målens karaktär av dispositiva tvistemål skulle gå förlorad om förvaltnings- 2002/03:128 s. 26 f. 31Se SOU 2002:08 s. 83. 32Se Utredningen om säkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocesser, SOU 1983:23 s. 299, Del- betänkandet av skattebrottsutredning, SOU 1995:10 s. 301 ff., Skattebetalnings- utredningen, SOU 1996:100 Del A avsnitt 19.2.3. och 19.2.5 samt prop. 1996/97:100 s. 448. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering processens regelverk blev tillämpligt. Möjligheten att träffa överens- kommelser om betalningsskyldigheten skulle därmed begränsas. Vidare anfördes att prövningen av målen innefattade att bedöma de subjek- tiva rekvisiten uppsåt och grov oaktsamhet och att detta framstod som främmande för förvaltningsdomstolarna.33 Efter att Utredningen om betalningsansvar för företrädare för juri- diska personer i SOU 2002:8 utrett frågan ytterligare en gång och lämnat ett förslag om hur möjligheten till överenskommelse om be- talningsskyldigheten skulle kunna behållas, flyttades prövningen över till allmän förvaltningsdomstol . Huvud- skälet var att det ansågs uppenbart att samordningsfördelar kunde vinnas genom att skattefrågan och frågan om företrädaransvar prö- vades i samma domstol.34 I samband med att ansvaret flyttades över till allmän förvaltnings- domstol diskuterades om inte skulle kunna fatta beslut om företrädares betalningsskyldighet och att sådana beslut efter över- klagande skulle överprövas av allmän förvaltningsdomstol. Detta an- sågs dock som en olämplig lösning med hänsyn till att skulle vara part i och delta i förlikningsförhandlingar. 35 Mot den bak- grunden infördes i stället ett ansökningsförfarande. Alltsedan 2004 är det därför förvaltningsrätten som beslutar om företrädaransvar efter ansökan av , se 59 kap. 16 § första stycket SFL. Ansökan ska enligt samma bestämmelses andra stycke göras hos den förvaltningsrätt där den juridiska personen enligt 67 kap. SFL kan föra talan om den skatt eller avgift som ansvaret gäller. är ensamt behörig myndighet att föra talan om före- trädaransvar såväl enligt SFL som enligt annan författning, se 8 § lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter. I SFL är det inte reglerat vad en ansökan om företrädaransvar ska innehålla. Därmed gäller de allmänna reglerna i förvaltningsprocess- lagen (1971:291), förkortad FPL. 1996/97:100 Del 1 s. 448. 2003/03:128 s. 29. 35Se SOU 2002:8 s. 95. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering Iansökan ska ett yrkande preciseras och de aktuella skatteskulderna måste specificeras. Ansökan ska inte omfatta ränta. Enligt 65 kap. 19 § SFL ska kostnadsränta endast beräknas på beloppet från och med dagen efter beslut om ansvar enligt 59 kap. och till och med den dag då betalning sker. 4.7.3Hinder mot att ansöka om företrädaransvar får enligt 59 kap. 17 § första stycket SFL inte ansöka om företrädaransvar om statens fordran mot den juridiska personen har preskriberats eller om det finns en överenskommelse om betal- ningsskyldighet enligt 19 §. En överenskommelse som har upphört hindrar dock inte en ansökan.36 Enligt 17 § andra stycket gäller att inte heller får an- söka om företrädaransvar i fråga om skattetillägg, om den felaktighet eller passivitet som ligger till grund för skattetillägget redan omfattas av ett väckt åtal, ett utfärdat strafföreläggande eller ett beslut om åtals- underlåtelse för brott enligt skattebrottslagen (1971:69), förkortad SkBrL, och det avser samma fysiska person som ansökan skulle avse. Bestämmelsen infördes och innebär ett uttryckligt förbud mot dubbelprövning av sådan gärning som kan ligga till grund för såväl skattetillägg som straffansvar inom ramen för två skilda för- faranden. Motsvarande bestämmelse finns i 13 b § SkBrL, se också avsnitt 8.2. 4.7.4Företrädarens rätt till muntlig förhandling och skyndsam handläggning I allmän förvaltningsdomstol är huvudregeln att handläggningen är skriftlig. I mål om företrädaransvar ska dock muntlig förhandling hållas om företrädaren begär det enligt 59 kap. 18 § SFL. Endast om det inte finns anledning att anta att domstolen kommer att fastställa betalningsskyldigheten kan en begäran om muntlig förhandling av- slås. Dessutom anges i 18 § andra stycket att företrädaren ska upp- lysas om sin rätt att begära muntlig förhandling. Det är bara företrä- daren som har rätt att få muntlig förhandling men även kan framställa ett yrkande om muntlig förhandling. 2010/11:165 Del 2 s. 1007 f. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering kan bifallas av domstolen om det är till fördel för utredningen, se 9 § andra stycket FPL. När målen flyttades till allmän förvaltningsdomstol uppkom frågan om muntlig förhandling skulle vara obligatorisk såsom var fallet i allmän domstol. Med hänsyn till målens karaktär ansågs att bedöm- ningarna som huvudregel borde grunda sig på vad som framkommit under en muntlig förhandling. Ett förfarande där muntlig förhandling var obligatorisk ansågs dock vara alltför resurskrävande. Det framstod inte heller ändamåls- enligt. Det var nämligen utrett att 25–av de allmänna domstolarnas avgörande beträffande företrädaransvar utgjordes av tredskodomar, dvs. utan företrädarens medverkan. För det fall den enskilde företrädaren inte önskade någon muntlig förhandling, eller om det saknades anledning att anta att företrädaren skulle bli betal- ningsskyldig, ansågs därför att muntlig förhandling inte skulle vara obligatorisk utan att det var tillräckligt att reglerna säkerställde att den företrädare som så önskar har rätt till muntlig förhandling.37 I SBL fanns en bestämmelse om att mål om företrädaransvar skulle handläggas skyndsamt. I SFL finns ingen motsvarande bestämmelse. Enligt allmänna grundprinciper ska mål och ärenden handläggas utan onödiga dröjsmål och avgöras . Skatteförfarande- utredningen ansåg i sitt betänkande att det redan av dessa principer följer ett krav på skyndsam handläggning och någon särskild bestäm- melse om detta infördes därför inte i SFL.38 4.7.5Rätten till ersättning för kostnader och rätten att föra talan om den bakomliggande fordringen En företrädare har i enlighet med 43 kap. SFL rätt till ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning i ärende eller mål om betalningsskyldighet. För rätt till ersättning ställs enligt 1 § kravet att den som ansöker om ersättning för sina kostnader skäligen har behövt hjälp samt att sökandens yrkanden i målet bifalls helt eller delvis, att målet avser en fråga av betydelse för rättstillämpningen eller att det finns synnerliga skäl för ersättning. Här kan nämnas att Utredningen om rättssäkerhet i skatteför- farandet föreslog att villkoren för ersättning skulle ändras. 37Se SOU 2002 :8 s. 102 f. och prop. 2002/03:128 s. 32 f. 38Se SOU 2009:58 Del 3 s.1357. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering slogs att ersättning skulle beviljas, inte den som skäligen har behövt hjälp, utan den som faktiskt har behövt hjälp. Det innebar bl.a. att rätten till ersättning skulle påverkas av den sökandens ekonomiska förhållanden på så sätt att även den utan en god ekonomi skulle kunna tillvarata sin rätt. Vid bedömningen av hjälpbehovet skulle vidare sär- skilt beaktas om prövningen var enkel, om målet avsåg ett obetydligt belopp eller om sökanden själv kunde anses ha förorsakat målet. Vid bedömningen av om prövningen var enkel skulle beaktas om rätts- läget var klart, om det rörde tillämpningen av mer komplicerade be- stämmelser samt om bedömningen innefattade svårare bevisfrågor eller skälighetsbedömningar.39 Av vad som anförts får antas att de föreslagna lättnaderna hade ökat möjligheten till ersättning i före- trädaransvarsmål. Förslaget har dock inte lett till lagstiftning. I 67 kap. 4 § SFL anges att om har ansökt om före- trädaransvar enligt 59 kap. 16 §, får företrädaren överklaga beslut som omfattas av ansökan inom den tid och på det sätt som gäller för den juridiska personen. Bestämmelsen infördes för att av rättssäker- hetsskäl tillförsäkra företrädaren en möjlighet att få den bakom- liggande sakfrågan prövad i domstol även i det fallet att han eller hon enligt ordinarie regler inte var behörig att föra den juridiska perso- nens talan i domstol. Den bristande behörigheten kan ha sin grund i att den företrädare som åläggs betalningsskyldighet inte är företrä- dare då ansöker om företrädaransvar. Den juridiska personen kan också ha förlorat sin partshabilitet efter att ha gått i konkurs. 4.8.1Förutsättningar för att träffa en överenskommelse om betalningsskyldighet Enligt 59 kap. 19 § första stycket SFL får träffa en över- enskommelse med företrädaren om betalningsskyldigheten, om det inte med hänsyn till företrädarens personliga förhållanden eller av annan anledning framstår som olämpligt från allmän synpunkt. Som redan framgått av avsnitt 4.7.1 har möjligheten för och en företrädare att förlikas om betalningsskyldigheten ansetts vara av 39Se SOU 2013:62 Förbudet mot dubbla förfaranden och andra rättssäkerhetsfrågor i skatte- förfarandet s. 326 ff. och s. 500 ff. Det skatterättsliga företrädaransvaret – nuvarande reglering stor betydelse i ärenden om företrädaransvar.