sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Enligt förarbetena till bestämmelsen användes begreppet bl.a. för att betona att barn i princip ska bemötas som jämlika individer och att de ska ha rätt till medinflytande enligt sin utvecklingsnivå när det gäller frågor som rör dem själva. Av förarbetena framgår även att 39FN:s generalförsamlings resolution 70/1 Att förändra vår värld: Agenda 2030 för hållbar ut- veckling, (A/RES/70/1). 40Se t.ex. dir. 2016:18 s. 1. 2009/10:80 s. 186 och 187. Artikel 2 – skydd mot diskriminering uppräkningen av diskrimineringsgrunderna knyter an till vad som föreskrivs i olika internationella konventioner.42 I regeringsformen anges att domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen (1 kap. 9 § RF). Skydd mot diskriminering finns även i 2 kap. RF. Här anges att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas där- för att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ur- sprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning eller på grund av sitt kön. En lag eller föreskrift får dock innebära ett missgynnande av kön om föreskriften utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt. (Se 2 kap. 12 och 13 §§ RF.) Skyddet enligt dessa bestämmelser är absolut och kan inte begränsas, inte heller mot utländska medborgare (2 kap. 20 och 25 §§ RF motsatsvis). Kommuner och regioner är skyldiga att behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat (2 kap. 3 § kom- munallagen, 2017:725). Med medlem menas en person som är folk- bokförd i kommunen, äger fast egendom i kommunen eller ska betala kommunalskatt där. Även vissa EU-medborgare som är bosatta i kom- munen är medlemmar. Medlem av en region är den som är medlem av en kommun inom regionen. (Se 1 kap. 6 § kommunallagen.) Vad som utgör ett sakligt skäl att behandla medlemmar olika har prövats i ett antal olika mål, se t.ex. RÅ 2001 ref. 71, som gällde att en barnomsorgstaxa var anpassad efter en förälders betalningsför- måga, vilket inte ansågs strida mot likställighetsprincipen. Diskrimineringslagstiftningen syftar till att värna principen om alla människors lika värde och allas rätt att bli behandlade som individer på lika villkor. Alla ska ges möjlighet att utvecklas utifrån sina indi- 2001/02:72 s. 19 och 50. Artikel 2 – skydd mot diskriminering viduella egenskaper och förutsättningar och efter sin egen förmåga och sina egna val.43 Diskrimineringslagen innehåller regler om för- bud mot diskriminering som har samband med kön, könsöverskri- dande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Syftet med lagen är att motverka diskriminering som har samband med någon av de angivna diskrimineringsgrunderna (1 kap. 1 § diskri- mineringslagen). Diskrimineringslagen innehåller inga särskilda be- stämmelser om diskriminering av barn, även om den också omfattar barn. Lagen är tvingande till förmån för den som kan bli diskriminerad. Ett avtal som innebär att någons rättigheter eller skyldigheter enligt lagen inskränks är därför inte rättsligt bindande (1 kap. 3 § diskri- mineringslagen). Diskrimineringslagen innehåller olika slags bestämmelser med syf- tet att motverka diskriminering. Dels finns det ett förbud mot diskri- minering (2 kap.). Dels finns det skyldigheter att vidta aktiva åtgär- der för att uppnå lika rättigheter och möjligheter (3 kap.). Den som bryter mot bestämmelserna är skyldig att betala diskriminerings- ersättning till den som utsatts (5 kap. 1 §). Ett diskriminerande avtal kan också jämkas eller förklaras ogiltigt (5 kap. 3 §). Flera samhällsområden omfattas av diskrimineringsförbuden i diskrimineringslagen. Bland annat omfattas skolan, hälso- och sjuk- vården, , socialförsäkringssystemet och studiestöd samt varor, tjänster och bostäder m.m. (2 kap. 5–8, 12–12 b, 13–13 b och 14–14 b §§). Dessa bestämmelser beskrivs närmre nedan under respek- tive område. Diskrimineringslagens definition av diskriminering finns i 1 kap. 4 § diskrimineringslagen. Där anges att med diskriminering avses direkt diskriminering, indirekt diskriminering, bristande tillgänglighet, tra- kasserier, sexuella trakasserier och instruktioner att diskriminera. För- enklat innebär direkt diskriminering att någon behandlas sämre än någon annan, indirekt diskriminering att någon missgynnas t.ex. på grund av ett krav som är svårt att uppfylla för en viss grupp, bristande 2007/08:95 s. 79. Artikel 2 – skydd mot diskriminering tillgänglighet att en person med funktionsnedsättning missgynnas på grund av att man underlåtit att vidta tillgänglighetsåtgärder och tra- kasserier att någons värdighet kränks. I samtliga fall måste någon av diskrimineringsgrunderna i lagen aktualiseras för att det ska vara fråga om en diskriminering. För att det ska föreligga en diskriminering krävs det inte att den missgynnade direkt omfattas av en diskrimineringsgrund. Det är till- räckligt att det finns ett samband med grunden. Därför omfattar för- budet även diskriminering av en person på grund av anknytning till någon som omfattas av en diskrimineringsgrund.44 Som redan framgått är diskrimineringslagen begränsad till diskrimi- nering som har samband med kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funk- tionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Diskrimineringsgrun- derna används för att bestämma lagens personkrets, dvs. vem som omfattas och skyddas av lagen.45 Uppräkningen är uttömmande och några andra diskrimineringsgrunder skyddas inte. En jämförelse kan göras med stadgandena i 1 kap. 2 § RF och artikel 14 i Europakonven- tionen, i vilka uppräkningen av diskrimineringsgrunder inte är uttöm- mande, utan avslutas med en öppen skrivning. (Läs mer om Europa- konventionen nedan.) Med undantag för grunden religion eller annan trosuppfattning definieras de olika diskrimineringsgrunderna i 1 kap. 5 § diskrimine- ringslagen. Det finns inget hinder mot att någon åberopar att han eller hon har diskriminerats på mer än en diskrimineringsgrund, s.k. multipel diskriminering.46 Med kön menas att någon är kvinna eller man och med könsöver- skridande identitet eller uttryck att någon identifierar sig med eller ger uttryckt för att tillhöra ett annat kön. Även diskriminering av trans- sexuella utgör könsdiskriminering.47 2007/08:95 s. 489. Se även prop. 2002/03:65 s. 91. 2007/08:95 s. 109. 46Jämför t.ex. AD 2006 nr 96 och 2009 nr 11. 47Om detta, se även avgörande i målet P mot S och (1996). Artikel 2 – skydd mot diskriminering Med etnisk tillhörighet menas nationellt eller etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande. har i sina rekommendationer till uttryckt oro för att ordet ras inte finns med i diskrimineringslagen och i regeringsformen.48 Lagstifta- ren valde uttryckligen att inte ta med ras, eftersom alla människor tillhör samma ras (människa). Tvärtom ansågs ras vara en nedsät- tande beteckning och att användandet av ordet i sig kunde utgöra en diskriminering (jämför dock t.ex. 7 kap. 6 § TF samt 16 kap. 8 och 9 §§ BrB49). I förarbetena tydliggjordes emellertid att om diskrimi- nering förekommer med hänvisning till någons ”ras” omfattas det av bestämmelsen.50 Funktionsnedsättning definieras i diskrimineringslagen som var- aktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå. En funktionsnedsättning som inte är varaktig omfattas därför inte, vilket också poängteras i förarbetena.51 Med sexuell läggning menas homosexuell, bisexuell eller hetero- sexuell läggning. Av förarbetena till bestämmelsen om diskriminer- ingsgrunderna framgår att i princip alla individer anses höra till någon av dessa tre kategorier och att detta innebär att alla typer av sexuell läggning och alla individer omfattas av lagens skydd. Enligt förarbe- tena är det en avgörande skillnad mellan sexuell läggning och sexuellt beteende. Utanför lagens skydd faller nämligen beteenden och sexuella variationer som kan finnas hos samtliga tre grupper, exempelvis exhi- bitionism och voyeurism.52 Ålder definieras i diskrimineringslagen som uppnådd levnads- längd. Vid utarbetningen av diskrimineringslagen anförde bl.a. Barnom- budsmannen i sitt remissvar att en utökad lista av diskriminerings- grunder skulle vara mer förenlig med . Andra remiss- instanser förordade en öppen lista, i likhet med formuleringarna i flera internationella konventioner. Regeringen ansåg att det vid tid- 48CRC/C/SWE/CO5 p. 49Om användningen av ordet ras i dessa bestämmelser, se övervägandena i prop. 2017/18:59 avsnitt 6. 2007/08:95 s. 496 och 497. 2007/08:95 s. 123. 2007/08:95 s. 124 och 125. Artikel 2 – skydd mot diskriminering punkten var lämpligast att förhålla sig till de grunder som lagen sedan kom att omfatta, men framförde att kunde det finnas anledning att undersöka möjligheterna till ett generellt och heltäckande diskrimineringsförbud med utgångspunkt i principen om alla män- niskors lika värde och rättigheter.53 gäller som lag i . Artikel 14 i Europa- konventionen innehåller ett förbud mot diskriminering. I artikeln föreskrivs att åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i kon- ventionen ska säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, natio- nellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, för- mögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande. Därför kan även andra diskrimineringsgrunder så- som funktionsnedsättning och sexuell läggning omfattas av artikel 14. Diskrimineringsförbudet i artikel 14 i gäller endast rättigheterna i konventionen. De fri- och rättigheter som om- fattas av är bl.a. rätten till en rättvis rättegång (artikel 6), rätten till skydd för privat- och familjeliv (artikel 8) och föreningsfriheten (artikel 11). För att eliminera denna begränsning av skyddet för de mänskliga rättigheterna har ett tilläggsprotokoll till konventionen förhandlats fram.54 Tilläggsprotokollet utsträcker diskrimineringsförbudet så att det omfattar åtnjutandet av alla rättig- heter vilka är reglerade i lag. har emellertid varken underteck- nat eller ratificerat protokollet.55 I målet Mazurek mot var frågan om kränkning av arti- kel 8 och 14 i hade skett. En person som hade fötts utom äktenskapet påstod att den nationella lagstiftningen hind- rade honom (som ett ”oäkta” barn) från att ärva mer än en fjärdedel av sin mors dödsbo. fann att denna särbehandling, som enbart grundades på att personen var född utom äktenskapet, bara kunde motiveras av särskilt starka skäl. Även om bevarandet av 2007/08:95 s. 109–111. 54Protokoll 12 (2000) till . 55För antalet EU-medlemsstater som har ratificerat protokoll 12, se . int/Treaty/Commun/ChercheSig.asp?NT=177&CM=7&DF=16/07/2010&CL=ENG. Artikel 2 – skydd mot diskriminering kärnfamiljen var ett legitimt mål fick detta mål inte nås genom att man straffade barn, som inte kan kontrollera de omständigheter under vilka de föds. I domen noterar domstolen skyddet mot diskriminering i artikel 2 i barnkonventionen.56 Det finns även ett generellt skydd mot diskriminering i det tolfte tilläggsprotokollet till . Det protokollet gäller emellertid inte som lag i (1 § lagen, 1994:1219, om den euro- peiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna motsatsvis). Även inom finns ett grundläggande skydd mot diskrimi- nering. Utöver de direktiv som är införlivade genom diskriminerings- lagen finns EU:s rättighetsstadga. EU-stadgan innehåller en katalog över unionsmedborgarnas grundläggande rättigheter. I artikel 20 i EU-stadgan anges att alla människor är lika inför lagen och av arti- kel 21 framgår att all diskriminering på grund av bl.a. kön, ras, hud- färg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till natio- nell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning ska vara förbjuden. Även diskriminering på grund av natio- nalitet är förbjuden. EU-stadgan kan dock inte tillämpas utanför EU- rätten. Diskrimineringslagen omfattar inte allt som kan betecknas som diskri- minering eller kränkningar av individer i olika situationer och på olika samhällsområden. Lagen kompletteras av bestämmelser i andra lagar, som också syftar till att skydda mot diskriminering. Nedan redo- görs för några av de områden och bestämmelser som kompletterar diskrimineringslagen. 56Europadomstolens avgörande Mazurek mot (2000) §§ 18 och 52. Artikel 2 – skydd mot diskriminering Diskriminering enligt diskrimineringslagen är förbjuden i hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Det finns emellertid undantag. Förbudet gäller inte diskriminering som har samband med ålder om åldersgräns följer av lag, eller om särbehandlingen har ett berättigat syfte och de medel som används för att uppnå syftet är lämpliga och nödvändiga. Förbudet hindrar inte heller att kvinnor och män behandlas olika om det har ett berättigat syfte och de medel som använts är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. (Se 2 kap. 13–13 b §§ diskrimineringslagen.) Målet med hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Såväl hälso- och sjukvårdslagen som patientlagen (2014:821) föreskriver att vården ska ges med re- spekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska emellertid ges företräde till vården. Varje region ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom regionen. Om någon som vistas inom en region utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård eller tandvård är regionen skyldig att erbjuda sådan vård. Regionen ska också erbjuda öppen vård för per- soner som omfattas av en annan regions ansvar. Barn som är asyl- sökande eller befinner sig i landet utan tillstånd ska ges vård som om de var bosatta i regionen. (Se 3 kap. 1 § och 8 kap. 1–4 §§ HSL, 1 kap. 6§ patientlagen, 5 § lagen, 2008:344, om hälso- och sjukvård åt asyl- sökande m.fl. samt 6 § lagen, 2013:407, om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd.) Läs mer om variationerna i barns rätt till hälso- och sjukvård i kapitlet om artikel 24. Diskriminering enligt diskrimineringslagen är förbjuden i verksamhet inom (13 § diskrimineringslagen). Begreppet socialtjänst gäller verksamheter som regleras i olika lagar som socialtjänstlagen (2001:453), LSS, LVU m.fl. Det handlar om såväl rättighets- som skyldighetslagstiftning och tvångslagstiftning. Förbudet att diskrimi- nera gäller all typ av verksamhet, t.ex. i samband med information, rådgivning, handläggning av ärenden, hemtjänst och vid myndighets- Artikel 2 – skydd mot diskriminering utövning.57 Förbudet gäller däremot inte diskriminering som har sam- band med ålder om åldersgräns följer av lag, eller om särbehand- lingen har ett berättigat syfte och de medel som används för att upp- nå syftet är lämpliga och nödvändiga. Förbudet hindrar inte heller att kvinnor och män behandlas olika om det har ett berättigat syfte och de medel som använts är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. (Se 2 kap. 13–13 b §§ diskrimineringslagen.) I socialtjänstlagens inledande paragraf anges bl.a. att samhällets socialtjänst ska främja människornas jämlikhet i levnadsvillkor (1 kap. 1 § SoL). En liknande formulering finns i 5 § LSS. Av den bestäm- melsen framgår att LSS ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som har rätt till stöd enligt lagen. Huvudregeln är att varje kommun svarar för inom sitt område och att kommunen har det yttersta ansvaret för att en- skilda som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 1 § SoL). Kommunens ansvar gäller även utländska medborgare. Vid mer tillfälliga vistelser i gäller dock bara ett ansvar för akuta insatser.58 Vad särskilt gäller EU-migranter har den nationella samordnaren för utsatta EU-medborgare angett att skydds- lagstiftningen för barn inte är avsedd att göra skillnad på barn till ut- satta EU-medborgare och barn till svenska medborgare eller per- soner med uppehållsrätt.59 När det gäller ensamkommande barn anses de vistas i den kommun som har anvisat för att ordna boende. Vad i övrigt gäller asylsökande och vissa personer med uppe- hållstillstånd gäller andra biståndsregler för dem än för andra som vistas i kommunen. (Se 1 § andra stycket och 3 § lagen, 1994:137, om mottagande av asylsökande m.fl.) Läs mer om detta i kapitlen om artiklarna 26 och 27. I ett medialt uppmärksammat avgörande från dömdes kommun att betala skadestånd till en somalisk familj med anledning av att den diskriminerats av . Social- tjänsten hade anmält till socialnämnden och till polisen att de miss- tänkte att en tioårig dotter i familjen hade könsstympats. Dottern häm- tades från skolan och tvingades genomgå en fullständig gynekologisk undersökning vid vilken det konstaterades att hon inte hade köns- 2002/03:65 s. 139 och 2007/08:95 s. 522. 2010/11:49 s. 35 samt RÅ 1995 ref. 70. Se även RÅ 2006 ref. 36 angående frågan att en person med anknytning till vistas i ett annat land när domstolsprocessen inleds. 59SOU 2016:6 s. 51. Artikel 2 – skydd mot diskriminering Familjen anmälde till Diskrimineringsom- budsmannen för diskriminering. Ombudsmannen väckte talan och tingsrätten slog fast att den enda anledningen till an- mälan var familjens etniska tillhörighet. Familjen hade därigenom diskri- minerats på grund av deras etniska ursprung.60 Varken hovrätten eller meddelade prövningstillstånd. Ett annat mål, som prövades utifrån diskrimineringslag, gällde handläggning av ett ärende om tvångsomhändertagande av ett nyfött barn. Modern till barnet hade en psykisk funktionsnedsätt- ning. Hon hade sökt stöd och hjälp med anledning av det väntade barnet. i kommun beslöt att omhänderta barnet vid födseln och lämnade därefter in ansökan om tvångsvård av barnet enligt 2 § LVU. Beslutet överkla- gades och upphävdes av Högsta förvaltningsdom- stolen. förde talan i målet och stämde kommunen för brott mot 2 kap. 13 § diskrimineringslagen samt artiklarna 8 och 14 i . Såväl tingsrätten som hovrätten fann att båda föräldrarna kränkts genom att moderns för- äldraförmåga inte närmare utretts, utan i stället bedömts utifrån för- utfattade meningar och generaliseringar gällande moderns funktions- nedsättning. Genom att föräldrarna blev missgynnade ansågs barnet också ha blivit utsatt för en allvarlig kränkning.61 Skyddet mot diskriminering inom skolväsendet består av flera delar. I regeringsformen stadgas det allmännas ansvar att trygga enskildas rätt till utbildning och att alla barn som omfattas av den allmänna skolplikten har rätt till kostnadsfri grundläggande utbildning i all- män skola (1 kap. 2 § och 2 kap. 18 § RF). Däremot finns det inget stadgande om vilka som omfattas av skolplikten. Ett barn är skyddat mot diskriminering i skolan även genom (artikel 14 i kombination med artikel 2 i det första tilläggsprotokollet). I konventionen uttrycks att ingen må för- vägras rätten till undervisning. Bestämmelsen innebär därigenom en 60Uppsala tingsrätts dom i mål nr. 61Svea hovrätts dom i mål nr. Artikel 2 – skydd mot diskriminering förpliktelse att inte förhindra någon av invånarna att delta i den ut- bildning som finns; utbildningen ska vara tillgänglig för alla.62 Europa- domstolen har bl.a. konstaterat att det är möjligt att tillfälligt sätta barn i speciella klasser eller skolor på grund av att de inte kan hantera språket, men att när sådana åtgärder på ett disproportionerligt sätt drabbar barn från en viss grupp (i detta fallet romer) måste det finnas särskilda rättssäkerhetsgarantier mot diskriminering.63 Läs mer om ett barns rätt till utbildning och skolplikt i kapitlet om artikel 28. Det är enligt diskrimineringslagen förbjudet att diskriminera ett barn som deltar i eller söker till någon utbildningsverksamhet. Diskrimi- neringsförbudet tar sikte på alla som bedriver verksamhet enligt skol- lagen eller annan utbildningsverksamhet. Det finns dock undantag från förbudet. (Se 2 kap. 5 och 6 §§ diskrimineringslagen.) Ett av undantagen rör högre utbildning och annan utbildning som inte regleras i skollagen. Förbudet hindrar inte att det inom sådan verksamhet vidtas åtgärder i syfte att främja jämställdhet mellan kvinnor och män (2 kap. 6 § första stycket 1 diskrimineringslagen). Skälen för att inte tillåta positiv särbehandling i verksamheter regle- rade i skollagen är att detta skulle strida mot principen som finns i 1 kap. 8 § skollagen om allas lika tillgång till utbildning i det offent- liga skolväsendet.64 Utrymmet för när man kan använda positiv sär- behandling begränsas inte bara av diskrimineringslagen utan också av . Särbehandling är endast tillåten vid lika eller nästan lika meriter. Om det råder en påtaglig skillnad mellan t.ex. två personers meriter eller personliga kvalifikationer är positiv särbehandling inte tillåten. Särbehandlingen måste också stå i proportion till ändamålet.65 I 2 kap. 6 § första stycket 3 diskrimineringslagen görs ett allmänt undantag för berättigad särbehandling på grund av ålder. Detta undan- tag gäller hela paragrafens tillämpningsområde från förskola till hög- 62Europadomstolens avgörande ”Relating to certain aspects of the laws on the use of languages in education in ” mot (1968) § 3. 63Europadomstolens avgörande i målet Oršuš m.fl. mot (2010) § 157. 2007/08:95 s. 203 och 204. 65Se avgöranden i målen m.fl. (2000) och Badeck m.fl. (2000) samt prop. 2007/08:95 s. 166, 167 och 204. Artikel 2 – skydd mot diskriminering Diskrimineringsförbudet hindrar således inte särbehandling som har samband med ålder om det finns ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Om det finns andra mindre ingripande åtgärder som kan användas för att uppnå syftet så ska dessa användas.66 Lika tillgång till likvärdig utbildning m.m. För skolväsendet finns det, utöver bestämmelserna i diskriminerings- lagen, vissa regleringar i skollagen om lika tillgång till utbildning och om skyldigheten för alla som verkar inom skolan att aktivt motverka alla former av kränkande behandling. I skollagen anges det t.ex. att övergripande mål för utbildningen är lika tillgång till utbildning och alla elevers rätt till likvärdig utbildning. Vidare hänvisar skollagen sär- skilt till bestämmelserna i diskrimineringslagen. (Se 1 kap. 8 och 9 §§ skollagen.) Läs mer om urvalskriterier m.m. för tillträde till utbild- ning i kapitlet om artikel 28. Enligt skollagen ska alla, oberoende av geografisk hemvist, sociala och ekonomiska förhållanden, som huvudregel ha lika tillgång till utbildning i skolväsendet (1 kap. 8 § skollagen). Enligt förarbetena innebär bestämmelsen även att det ska vara lika tillgång till utbild- ning oavsett kön och övriga diskrimineringsgrunder, men att dessa grunder av lagtekniska skäl inte behöver räknas upp i lagtexten.67 I utbildningen ska hänsyn tas till barns och elevers olika behov (1 kap. 4 § skollagen). Det innebär bl.a. att skolans huvudmän har ansvar för att vid resursfördelning, organisation och val av metoder och arbetssätt anpassa verksamheten till barns skilda förutsättningar och behov.68 Utbildningen ska utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar och de mänskliga rättighe- terna som människolivets okränkbarhet, individens frihet och integ- ritet, alla människors lika värde, jämställdhet samt solidaritet mellan människor.