sou · H8B331d2 · 2020-06-02 00:00:00 — Sådana beskattningsbara personers rätt att få tillbaka inom landet betald ingående skatt bestäms enligt 14 kap. 7–9 §§ och inte av reglerna om avdragsrättens omfattning i 6 § och 8–11 §§. För den som bara är en beskattningsbar person på grund av en enstaka unionsintern leverans av ett nytt transportmedel bestäms avdrags- rättens omfattning enligt 7 §. Återbetalning av ingående skatt aktua- liseras inte i sådana fall. Den systematiska anpassningen i NML till mervärdesskattedirek- tivet medför att vissa transaktioner skulle kunna omfattas av både avdragsrätt och återbetalningsrätt (artiklarna 169 och 170 i mervärdes- skattedirektivet). Samma transaktioner skulle alltså utan denna bestäm- melse kunna ge upphov till avdragsrätt och till återbetalningsrätt. Reglerna om återbetalning av ingående skatt finns i 14 kap. Syftet med bestämmelsen är att klargöra i vilka fall avdragsrätt gäller och i vilka fall återbetalningsrätt gäller. Av bestämmelserna om avdrags- rättens omfattning i 6 och 8 §§ framgår att i den utsträckning den beskattningsbara personen använder varorna för sina beskattade transaktioner inom landet, har denne avdragsrätt. I likhet med direk- tivets systematik, gäller den avdragsrätten oavsett vilket subjekt som faktiskt ska betala in mervärdesskatten på de utgående transaktion- erna till staten. Det innebär att den beskattningsbara person som inom landet utför t.ex. en leverans av varor för vilken förvärvaren är skyldig att betala skatten (omvänd betalningsskyldighet), har rätt till avdrag för ingående skatt som belöper på transaktionen. Begreppet beskattningsbar person är dessutom globalt och gäller den som själv- ständigt bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett på vilken plats (artikel 9.1 i direktivet och 4 kap. 2 §). Avdragsrätten omfattar där- utöver transaktioner utanför landet i en ekonomisk verksamhet (9 §) och vissa transaktioner som omfattas av undantag från skatteplikt men som trots det medför avdragsrätt för ingående skatt (10 och 11 §§). När det gäller de nu nämnda transaktionerna, skulle alltså avdragsrättens omfattning kunna sammanfalla med återbetalnings- rättens omfattning. I bestämmelsen klargörs att en beskattningsbar person som är etablerad i ett annat EU-land och som omfattas av reglerna om återbetalning i 14 kap., ska tillämpa bestämmelserna i det kapitlet för att avgöra återbetalningsrättens omfattning. Reglerna om återbetalningsrättens omfattning i 14 kap. 7–9 §§ har alltså företräde framför reglerna om avdragsrättens omfattning i 13 kap. 6 §, 8–11 §§. Däremot omfattas denne av övriga bestämmelser i 13 kap., t.ex. bestämmelserna om avdragsbegränsning. Detsamma gäller beskattningsbara personer som inte är etablerade i något EU- land och som omfattas av bestämmelserna om återbetalning i 14 kap. 35 och 36 §§ (beskattningsbara personer från tredjeland). Se vidare avsnitt 11. Begränsningar och preciseringar av avdragsrätten Det huvudsakliga syftet med avdragsbegränsningar är att förhindra att avdrag görs för kostnader som normalt är att anse som privata levnadskostnader (prop. 1989/90:111 s. 127 och prop. om begränsningar i avdragsrätten bygger huvudsakligen på den s.k. standstill-klausulen i artikel 176 i mer- värdesskattedirektivet. Enligt artikel 176 ska rådet på kommissionens förslag besluta vilka utgifter som inte ska medföra rätt till avdrag för mervärdes- skatt. Mervärdesskatt ska inte under några omständigheter vara avdragsgill för utgifter som inte strikt är av yrkesmässig karaktär, såsom utgifter för lyx, nöjen eller representation. Till dess sådana bestämmelser träder i kraft får medlemsstaterna behålla alla de av- vikelser som föreskrivs i deras nationella lagstiftning eller, för de medlemsstater som anslutit sig till gemenskapen efter den dagen, dagen för deras anslutning. har i en rad domar tolkat artikel 176 (artikel 17.6 i sjätte direktivet). Domstolens rättspraxis innebär i korthet följ- ande. Med ”nationell lagstiftning” avses inte bara lagbestämmelser i egentlig mening utan även administrativa rättsakter som utvecklats av en medlemsstats offentliga myndigheter (mål C-409/99 Metropol och Stadler, p. Artikel 176 omfattar både utgifter som inte strikt är rörelseutgifter och utgifter som är rena rörelseutgifter (mål C- 43/96 kommissionen mot , p. Efter anslutningen får en medlemsstat inte utöka tillämpningsområdet för en nationell av- dragsbegränsning (mål C-124/12 AES-3C 1 EOOD, p. Däremot får medlemsstaten minska tillämpningsområdet för avdragsbegränsningen, dvs. utöka avdragsrätten (mål C-460/07 Puffer, p. Artikel 176 ska tolkas strikt och en medlemsstat har därför inte rätt att behålla en avdragsbegränsning som är generellt tillämplig på samtliga utgifter hänförliga till förvärv av varor, oberoende av deras art eller föremål (mål C-538/08 X Holding och Oracle Nederland, p. Inte heller ger artikeln medlemsstaterna rätt att behålla ett generellt undantag från avdragssystemet som gäller en beskattnings- bar persons samtliga tillgångar i den mån de används för dennes privata bruk (mål C-434/03 och Charles-Tijmens, p. Avdragsbegränsningarna i 8 kap. 9 §, 11 §, 15 och 16 §§ ML överfördes från mervärdeskattelagen (1968:430) i samband med ML:s tillkomst 1994, dvs. före anslutning till EU. Avdragsbegräns- ningen i 8 kap. 4 a §–4 c § ML infördes (prop. 2010/11:28) och genomför artikel 168a.1 i direktivet4. De flesta avdragsbegränsningar kompletteras av bestämmelser som närmare preciserar avdragsrätten, bl.a. fastigheter som delvis an- vänds i ekonomisk verksamhet (13–15 §§), personbilar och motor- cyklar (20–23 §§) samt representation och liknande ändamål (24 § och 25 §). I syfte att öka regelverkets överskådlighet, samlas bestäm- melserna om avdragsbegränsningar och dessas preciseringar under en gemensam rubrik med underrubriker för respektive begränsning. Fastigheter delvis använda i ekonomisk verksamhet Paragrafen motsvarar 8 kap. 4 a § första och tredje stycket ML. Tillsammans med 15 § genomför bestämmelsen artikel 168a.1 i mer- värdesskattedirektivet (prop. 2010/11:28 s. 67 f). I bestämmelsen byts ”skattskyldig” ut mot ”beskattningsbar person, varvid avdragsrätten kopplas till egenskapen beskattningsbar person. Ändringen är en konsekvens av den systematiska anpass- ningen till direktivet. ”Verksamhet” ersätts med ”rörelsen” för att närmare ansluta till lydelsen i direktivets bestämmelse. Andra stycket i ML:s bestämmelse slopas såsom överflödigt. Bestämmelsen i andra stycket tillkom som ett förtydligande av att även ingående skatt hänförlig till fastighetstjänster i form av ny-, till- eller ombyggnad eller reparation omfattas av begränsningen (prop. 2010/11:28 s. 46, 67). Slutligen görs vissa redaktionella och språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. I jämförelse med ML byts i första stycket ”avdragsgill” ut mot ”avdragsrätt”. Avdragsgill är ett snävare begrepp än ”avdragsrätt” och innebär att den ingående skatten inte omfattas av någon avdrags- begränsning, dvs. medför ett faktiskt avdrag. Förevarande bestäm- melse begränsar avdragsrätten. Med uttrycket ”får dras av” avses den avdragsgilla ingående skatten. Vidare tillkommer, i jämförelse med 4Direktiv /162/EU av om ändring av olika bestämmelser i direktiv /112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt, EUT L 10, , s. 14. ML:s bestämmelse, en hänvisning till 8 § 4 och 5 (8 kap. 4 § 4 och 5 ML). Det innebär inte någon ändring i sak eftersom ML:s bestäm- melse begränsar ingående skatt för vilken avdragsrätt föreligger antingen enligt 8 kap. 3 § eller 4 § 4 eller 5 ML (prop. 2010/11:28 s. 46 och 67). Slutligen tillkommer villkoret att fastigheten ska ingå i den beskattningsbara personens rörelsetillgångar för att avdragsrätten ska kunna begränsas med stöd av denna bestämmelse. Eftersom bestämmelsen innebär en begränsning av den generella avdragsrätten i artikel 168 i direktivet, bör den svenska bestämmelsen begränsa avdragsrätten i motsvarande mån. Det innebär att avdragsbegräns- ningen i förevarande bestämmelse enbart blir aktuell i de fall fastig- heten ingår i den beskattningsbara personens rörelsetillgångar och används både för rörelsens verksamhet och för eget privat bruk, personalens privata bruk eller annars för andra ändamål än den egna rörelsen. Genom ändringen uppnås en bättre formell överensstäm- melse med direktivet. Direktivet innehåller ingen definition av termen rörelsetillgång och termens innebörd har inte heller prövats av . Den närmare innebörden får därför avgöras i tillämpningen I andra stycket första punkten slopas hänvisningen såsom över- flödig. I andra punkten förtydligas vad hänvisningen till 27 § avser. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 4 b § ML. I jämförelse med ML:s be- stämmelse slopas en hänvisning, vilket beror på att bestämmelserna om fastigheter som endast delvis används i en ekonomisk verk- samhet samlas under en gemensam rubrik. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 4 c § ML. Tillsammans med 13 § genom- för paragrafen artikel 168a.1 i mervärdesskattedirektivet. I jämför- else med ML:s bestämmelse slopas vissa hänvisningar, vilket beror på att bestämmelserna om fastigheter som endast delvis används i en ekonomisk verksamhet samlas under en gemensam rubrik. byts termen ”jämkning” ut mot ”justering” som ett led i den termi- nologiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet. I övrigt görs några smärre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § första stycket 4 ML. I bestämmelsen görs endast några mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 11 § ML. I jämförelse med ML ändras bestämmelsen i redaktionellt hänseende genom att den delas i två stycken. Vidare görs vissa språkliga ändringar, varvid ”avdragsgill” införs, se avsnitt 11. Avdragsgill är ett snävare begrepp än ”avdrags- rätt” och innebär att den ingående skatten inte omfattas av någon avdragsbegränsning, dvs. medför ett faktiskt avdrag. Slutligen slopas också villkoret i ML om att den ingående skatten, hos förvärvaren, inte till någon del haft rätt till återbetalning av ingående skatt. Åter- betalning aktualiseras inte vid den här typen av transaktion. Det är en konsekvens av att reglerna om återbetalning av ingående skatt anpassas till mervärdesskattedirektivet, EU-återbetalningsdirektivet och trettonde direktivet, se avsnitt 11. Någon ändring i sak är inte avsedd. Försäljning från fartyg på vissa linjer Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § första stycket 3 ML. I bestämmelsen byts ”förvärv” ut mot de beskattningsbara transaktionerna leverans av varor, unionsinterna förvärv av varor samt import av varor. Änd- ringen är en konsekvens av den systematiska anpassningen till direk- tivet, se avsnitt 4 och 11. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § tredje stycket ML. I bestämmelsen byts ”förvärven” ut mot de beskattningsbara transaktionerna leve- rans av varor, unionsinterna förvärv av varor samt import av varor. Ändringen är en konsekvens av den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 4 och 11. I övrigt görs vissa språkliga och redaktionella ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 15 § ML. I jämförelse med ML, ändras bestämmelsen i redaktionellt hänseende, varvid regleringen kring hyrda fordon (”förhyrning”) flyttas till 21 och 22 §§. I övrigt görs några smärre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. I första stycket byts ”förvärv” ut mot de beskattningsbara trans- aktionerna leverans av varor, unionsinterna förvärv av varor samt import av varor. Ändringen är en konsekvens av den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 4 och 11. I jämförelse med ML:s bestämmelse tillkommer ”import”, vilket i materiellt hänseende inte innebär någon förändring. I andra stycket införs ”beskattningsbar person”. Ändringen utgör ett led i den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 11. Vad som avses med begreppen personbil och motorcykel anges i 2 kap. 17 §. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 15 § ML. Jämfört med ML ändras bestämmelsen i redaktionellt hänseende varvid regleringen kring hyrda fordon flyttas till förevarande bestämmelse och 22 §, jfr 20 §. I övrigt görs enbart några smärre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket slopas ”återförsäljning” eftersom det inte är aktu- ellt vid hyra av ett fordon. Ändringen är en konsekvens av att ML:s bestämmelse delas. Vidare införs ”beskattningsbar person”. ringen utgör ett led i den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 11. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 16 § ML. I jämförelse med ML ändras bestämmelsen i redaktionellt hänseende, varvid reglering om avdragsrätt för driftskostnader flyttas till 23 §. Förevarande bestäm- melse anger avdragsrättens omfattning för ingående skatt hänförlig till hyran för en personbil eller en motorcykel som används i en verksamhet i vilken transaktionerna medför avdragsrätt. Vidare görs vissa ändringar av språklig karaktär. Någon ändring i sak är inte avsedd. I första stycket byts ”skattskyldig” ut mot ”beskattningsbar per- son”. Uttrycket ”verksamhet som medför ”skattskyldighet” byts ut mot ”verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt”. Ändring- arna utgör led i den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 11. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 16 § ML. Bestämmelsen, som gäller avdrag för ingående skatt hänförlig till driftskostnader för en personbil eller en motorcykel ändras, i redaktionellt hänseende. Vidare görs vissa ändringar av språklig karaktär. Någon ändring i sak är inte avsedd. I första stycket byts ”skattskyldig” ut mot ”beskattningsbar per- son”. Uttrycket ”verksamhet som medför ”skattskyldighet” byts ut mot ”verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt”. Ändring- arna utgör ett led i den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 11. Representation och liknande ändamål Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § första stycket 2 ML. I jämförelse med motsvarande bestämmelse i ML, byts ”skattskyldig” ut mot ”beskattningsbar person” som subjektet i bestämmelsen. är en konsekvens av den systematiska anpassningen till direktivet, se avsnitt 11. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § andra stycket ML. I bestämmelsen görs vissa språkliga och redaktionella ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § första stycket 1 ML. I jämförelse med ML slopas hänvisningen, vilket beror på att bestämmelserna om stadigvarande bostad samlas under en gemensam rubrik. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 8 kap. 10 § första stycket ML. I jämförelse med motsvarande bestämmelse i ML, görs en redaktionell ändring genom att bestämmelsen delas i två stycken. Vidare görs vissa språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. I första stycket slopas hänvisningen, vilket beror på att bestäm- melserna om stadigvarande bostad samlas under en gemensam rubrik. Bestämmelsen omformuleras i syfte att modernisera språket. Vidare byts ”förvärv” ut mot ”leverans av varor”, ”tillhandahållande av tjänster”, ”unionsinterna förvärv av varor” och ”import”. Härigenom kopplas den ingående skatten till de beskattningsbara transaktion- erna. Ändringarna är en konsekvens av den systematiska anpass- ningen till direktivet, avsnitt 11. Paragrafen motsvarar 8 kap. 8 § ML. Jämfört med ML är bestäm- melsen omformulerad. Ändringen beror på användningen av be- greppet avdragsgill och avdragsrätt i NML, se avsnitt 11. Avdragsgill är ett snävare begrepp än ”avdragsrätt” och innebär att den ingående skatten inte omfattas av någon avdragsbegränsning, dvs. medför ett faktiskt avdrag. Någon ändring i sak är inte avsedd. Uppdelning av den ingående skatten Paragrafen motsvarar 8 kap. 13 § första stycket ML. Första och andra styckena motsvaras närmast av artiklarna 173.1 första stycket och 173.2 c i mervärdesskattedirektivet. I jämförelse med ML ändras bestämmelsen i redaktionellt hänseende och ett nytt tredje stycke tillkommer. Även terminologin ändras varvid ”avdragsgill” införs i bestämmelsen. Avdragsgill är ett snävare begrepp än ”avdragsrätt” och innebär att den ingående skatten inte omfattas av någon avdragsbegränsning, dvs. medför ett faktiskt avdrag. Som ett led i den systematiska anpassningen till direktivet byts ”verksamhet som medför skattskyldighet” ut mot ”verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt”. Slutligen byts ”skattskyl- dig” ut mot ”beskattningsbar person” som subjektet i bestämmelsen, se avsnitt 11. Någon ändring i sak är inte avsedd. Första och andra styckena reglerar uppdelningen av den ingående skatt som avser kostnader som uteslutande hänför sig till en ekonomisk verksamhet. Dessa stycken anger därmed hur den av- dragsgilla andelen ska fastställas i en ekonomisk verksamhet i de fall varor och tjänster förvärvas eller importeras av en beskattningsbar person för att användas för såväl för transaktioner som medför rätt till avdrag som för transaktioner som inte medför rätt till avdrag. Som exempel på en situation som avses i första punkten i första stycket kan nämnas en beskattningsbar persons förvärv av en personbil som ska användas både för persontransporter i taxiverksamhet och för varutransporter. Till den del den förvärvade personbilen ska an- vändas för varutransporter gäller en avdragsbegränsning, medan användningen för persontrafik i taxitrafik medför avdragsrätt (20 §). Den ingående skatten som belöper på förvärvet måste därför delas upp. Som exempel på en situation som avses i tredje punkten i första stycket kan nämnas en beskattningsbar person som bedriver ekono- misk verksamhet i form av dels skattepliktig uppdragsutbildning, dels undantagen utbildning. Även i det fallet ska den ingående skatten fördelas mellan avdragsgill och icke avdragsgill andel. Tredje stycket innehåller en ny bestämmelse i jämförelse med ML. Här anges att en uppdelning ska göras även i de fall den ingående skatten till viss del avser kostnader som hänför sig till annat än kostnader i den ekonomiska verksamheten. Exempelvis ingående skatt på kostnader som delvis är att hänföra till en ekonomisk verksamhet, delvis till en verksamhet som inte utgör ekonomisk verksamhet (ofta benämnt ”icke-ekonomisk verksamhet”). Som exempel kan nämnas ett företag som dels bedriver en verksamhet som består av skattepliktiga tillhandahållanden av tjänster, dels be- driver verksamhet som består av bidragsfinansierad forskning som inte genererar några skattepliktiga utgående transaktioner. Ett annat exempel är en förening, vars huvudsakliga ändamål är tillvarata sina medlemmars allmänna intressen (icke-ekonomisk verksamhet) men som även i mindre omfattning utför skattepliktiga leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster. Förändringen beror på den systematiska anpassning till direktivet som görs i NML, vilket bl.a. innebär att det införs en avgränsning av tillämpningsområdet i 3 kap. som närmare ansluter till direktivets avgränsning. I ML görs näm- ligen inte någon egentlig avgränsning då portalparagrafen (1 kap. 1 § första stycket) endast anger de transaktioner för vilka mervärdesskatt ska betalas till staten. Med hjälp av direktivets regler (artiklarna 2–4) kan man däremot avgöra om en viss transaktion faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, vilket innebär att direktivet bestämmelser helt enkelt inte är tillämpliga. Av rättspraxis följer att den beräkning av avdragsgill andel ingående skatt som följer av artiklarna 173–175 i direktivet enbart gäller ekonomisk verksamhet och uppdelningen inom en sådan verksamhet mellan transaktioner som medför rätt till avdrag och transaktioner som inte medför rätt till avdrag. När det gäller uppdelningen av ingående skatt mellan ekonomisk verksamhet och icke-ekonomisk verksamhet eller andra transaktioner utanför tillämpningsområdet, ankommer det däremot på medlemsstaterna att, i avsaknad av bestämmelser i direk- tivet, fastställa metoder och kriterier för denna uppdelning (se t.ex. mål C-140/17 Gmina Ryjewo, p. 57 och 58 och där angiven praxis). En beskattningsbar person har aldrig rätt till avdrag för sådan ingå- ende skatt som hänför sig till kostnader som avser en transaktion som inte omfattas av direktivet på grund av den inte utgör ekonomisk verksamhet. Den typen av transaktion påverkar alltså den avdrags- gilla andelen ingående skatt (mål C-437/06 Securenta, p. Det andra stycket i ML:s bestämmelse slopas. I jämförelse med ML:s kapitel om avdragsrätt placeras bestämmelserna i en annan ordning och det införs fler underrubriker. Begränsningarna och pre- ciseringarna av avdragsrätten är placerade före uppdelningen av den ingående skatten. Härav följer att begränsningarna och precisering- arna gäller före uppdelningen av den ingående skatten. Bestämmel- serna om uppdelning av den ingående skatten är, precis som i ML, placerade under en gemensam rubrik. Båda hänvisningarna bedöms överflödiga. Paragrafen motsvarar 8 kap. 14 § första stycket ML. Paragrafen motsvaras närmast av artikel 173.2 e i mervärdesskattedirektivet. Bestämmelsen gäller en ekonomisk verksamhet i vilken det finns både utgående skattepliktiga och från skatteplikt undantagna trans- aktioner, dvs. vid blandad verksamhet. Detta förtydligas genom att ”verksamhet” ändras till ”ekonomisk verksamhet”. Vidare görs en mindre språklig ändring. Som ett led i den systematiska anpassningen till mervärdesskatte- direktivet slopas ML:s begrepp skattskyldig och omsättning, se avsnitt 4. Det innebär bl.a. att reglerna om avdrag och återbetalning systematiskt anpassas till mervärdesskattedirektivet, EU-återbetal- ningsdirektivet och trettonde direktivet. Av den anledningen slopas bestämmelsen i 8 kap. 14 § andra stycket ML såsom obehövlig, se avsnitt 11. I inledningen byts uttrycket ”delvis medför skattskyldighet” ut mot ”delvis saknas rätt till avdrag”. I första punkten ersätts uttrycket ”den del av verksamheten som medför skattskyldighet” av ”de transaktioner som medför rätt till avdrag”. I andra punkten byts uttrycket ”av omsättningen i verksamheten medför skattskyldighet” ut mot ”av transaktionerna i verksamheten medför rätt till avdrag”. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen, som motsvarar 8 kap. 5 § ML, har sin närmaste motsva- righet i artikel 178 i mervärdesskattedirektivet. I bestämmelsen införs begreppet beskattningsbar person i syfte att göra det tydligt till vilket subjekt avdragsrätten är kopplad. Ändringen utgör ett led i anpassningen till direktivet, se avsnitt 11. I övrigt görs endast några smärre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Leverans av varor, tillhandahållande av tjänster och unionsinternt förvärv Paragrafen motsvarar 8 kap. 17 § första stycket ML. Paragrafen mot- svaras närmast av artikel 178 a och c i mervärdesskattedirektivet. Paragrafen ska läsas tillsammans med 33 §. I jämförelse med ML:s bestämmelse ersätts ”förvärv av vara eller tjänst från någon som är skattskyldig” och ”förvärvaren är skatt- skyldig enligt 1 kap. 2 § första stycket 2–5” av de beskattningsbara transaktionerna ”leverans av varor”, ”tillhandahållande av tjänster” och ”unionsinterna förvärv av varor”. Ändringarna utgör led i den systematiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet, se avsnitt 11. Genom ändringarna uppnås en förbättrad formell överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i artikel 178 i direktivet. I övrigt görs vissa redaktionella och språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. I första punkten, som motsvarar artikel 178 a i direktivet, framgår att faktura krävs för att styrka yrkat avdrag för mottagna leveranser av varor och tillhandahållna tjänster. Bestämmelsen gäller leverans av varor och tillhandahållande av tjänster oavsett om det är säljaren eller förvärvaren (vid s.k. omvänd betalningsskyldighet) som är betal- ningsskyldig för skatten.