sou · H8B314 · 2020-03-11 00:00:00 — för satsningen på digitalisering och e-hälsa inom äldreomsorgen (prop. 2019/20:1 utgiftsområde 9, s. 162). Vi föreslår att dessa medel delvis tas i anspråk för inrättande av ett nationellt utvecklings- och för äldreomsorgen och att detta ges en mer långsiktig finansiering. När det gäller vilka årliga kostnader som ett sådant centrum kan medföra för statens del, kan kanske paralleller dras till andra kun- skapscentrum. fick 2006 i uppdrag av regeringen att etablera nationella på anhörig- respektive demens- området. Syftet var att stimulera en nationell kunskapsutveckling inom dessa verksamhetsområden. Dessa centra är fortsatt verksamma och erhåller statsbidrag via . Nationellt kompetens- centrum anhöriga (Nka) ska bl.a. stödja och underlätta ett utvecklings- arbete och implementering av anhörigstöd till kommuner, regioner och enskilda utförare, liksom att bidra till utveckling av metoder och verktyg samt till systematisk spridning och uppföljning av dessa. Enligt utvärdering från 201811 hade Nka, beläget i , 14medarbetare och verksamhetsrelaterade kostnader om cirka 10 000 000 kronor.12 Detta skulle kunna vara ett riktmärke för en årlig kostnad. Här ska framhållas att det utvecklingscentrum som föreslås ska rikta sig till ”branschen”, dvs. huvudmän och utförare, inte till enskilda. 11Socialstyrelsen (2018c). Nationellt anhöriga och Svenskt Demenscentrum Redovisning av verksamhet. 12För Svenskt Demenscentrum uppgick kostnaderna 2017 till . fanns 8,25 ordinarie tjänster på SDC. Dessutom medverkade fyra projektanställda i projekt med andra finansiärer. SDC arvoderade även konsulter och specialister. Här kan också nämnas att utredningen kvalitetsplan för äldreomsorgen i betänkandet SOU 2017:21 föreslog bl.a. inrättandet av ett nationellt om äldre personer och psykisk hälsa, vilket ansågs förenat med årliga kostnader 2019–2022 om . Kostnaden därefter ansågs beroende av ambitions- nivå och hur väl kompetenscentret kunnat etablera sig.13 –föreslås få i uppgift att ta fram stöd för den när- mare tillämpningen av de nu föreslagna bestämmelserna i patient- lagen och socialtjänstlagen om vård och omsorg till människor vars beslutsförmåga inte endast tillfälligt är nedsatt. Användning av välfärdsteknik behöver belysas särskilt. Detta uppdrag bedöms ha sådan omfattning att det förutsätter att särskilda medel tillförs myndigheten. ska framhållas att det redan finns mycket kunskap och stöd på området att utgå från. –föreslås få i uppdrag att se över definitionen av väl- färdsteknik som förekommer i dess termbank. Detta bör kunna ske inom ramen för myndighetens befintliga åtaganden. –ska ges i uppdrag att ta fram modeller för upphandling, stöd och stimulans som leder fram till att en lämplig styrning mot en ökad användning av välfärdsteknik inom vård och omsorg kan utarbetas, testas och implementeras. I uppdraget ingår att invol- vera berörda myndigheter och intresseorganisationer. Detta upp- drag bedöms ha sådan omfattning att det förutsätter att särskilda medel tillförs myndigheten. Enligt uppgift skulle det kunna handla om ett projekt med två–tre medverkande kom- muner samt medverkande från bl.a. myndigheter, totalt kostnader om uppskattningsvis . Finansiering skulle kunna hämtas från de som avsatts i budgetpropo- sitionen för satsningen på digitalisering och e-hälsa inom äldre- omsorgen (prop. 2019/20:1 utgiftsområde 9, s. 162). –och () föreslås få i uppdrag dels att se över kompetensförsörjningen inom äldre- omsorgen, dels vilka behov av och möjligheter till specialisering 13SOU 2017:21 s. 846. som finns för biståndshandläggare. Uppdragen kan jämföras med regeringsuppdraget S2016/04992/FS, då UKÄ för uppdragets ge- nomförande disponerade . upp- drag anses ligga inom ramen för myndighetens åtagande och har därför inte kostnadsberäknats. –Regeringen bör inrätta ett nytt strategiskt innovationsprogram som förenar hälsa, vård, omsorg och teknik. Förslaget medför i sig inga nya kostnader utan ska ligga inom ramen för den kom- mande forskningspropositionen. –Vidare föreslås att regeringen via anvisar medel så att en aktör till stöd för utbildningshuvudmännen kan ta fram ett fördjupningsprogram för undersköterskor och andra yrkesgrup- per med inriktning mot äldreomsorg. Avsikten är att programmet därefter kan ges nationell spridning genom Myndigheten för (). Paralleller kan dras till hur Riksföre- ningen Teknikcollege får statliga medel via för att ta fram certifierade utbildningar. Kostnaden för att ta fram ett program kan uppskattas till . –Utredningen föreslår att offentliga medel bör avsättas för finan- siering av digitala kompetenslyft för invånare. Det skulle kunna handla om att öronmärka någon del av statens bidrag till organi- sationer i civilsamhället, t.ex. pensionärsorganisationer för att be- driva sådan verksamhet. Vi menar emellertid att även kommuner borde överväga att bedriva sådan verksamhet, för att i förläng- ningen kunna hänvisa invånare till enbart digitala tjänster från kommunen. Det bör kunna handla om såväl information som visningslägenheter där man kan prova på olika hjälpmedel och digital teknik. har regeringen stöttat inrättandet av s.k. DigidelCenter i regi, med hjälp av . bör sådana satsningar vara lönsamma för kommuner. Där- för skulle ett sätt att understödja sådan invånarutbildning kunna vara att använda en del av de medel som avsatts i budgetproposi- tionen () för satsningar på digitalisering och e-hälsa inom äldreomsorgen (prop. 2019/20:1 utgiftsområde 9, s. 162). Förslaget medför då inga nya kostnader för staten jämfört med vad som redan budgeterats för. Den svenska folkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse. Det framgår av 1 kap. 1 § regeringsformen, förkortad RF. Enligt 14 kap. 2 § RF sköter kommunerna lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. Enligt 14 kap. 3 § RF bör en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Förslagen utgår från nuvarande ansvarsfördelning. Vi bedömer att flertalet av de förslag som vi lägger fram inte inskränker den kommu- nala självstyrelsen även om de riktar sig till kommunerna. I vart fall får inskränkningarna anses proportionerliga. Det är lagstiftning som ska möjliggöra för en ökad användning av digital teknik genom att göra tydligt vad som gäller. Syftet är i huvudsak att legalisera den tillämpning som redan finns. När det gäller den föreslagna lagstift- ningen om vård och omsorg till människor med nedsatt besluts- förmåga finns starka önskemål hos kommuner om att en lagstiftning ska komma till stånd. Våra lagförslag syftar till att främja användningen av välfärdsteknik vilket kan effektivisera verksamheter genom att antalet arbetstim- mar kan minska. Enligt SKR kan användningen av välfärdsteknik (i förening med förändrade arbetssätt) minska behovet av nyrekry- tering till äldreomsorgen med cirka 70 000 personer . Det beror i huvudsak på att antalet arbetstimmar kan minska. förväntas mycket stora rekryteringsbehov framöver inom välfärdens verksamheter, i synnerhet inom äldreomsorgen. Behovs- ökningen tillsammans med pensionsavgångar sum- meras till 508 000 personer. Behovsökningen är störst bland under- sköterskor och vårdbiträden. Ökade behov och pensionsavgångar medför sammantaget att det behöver rekryteras så mycket som 136 000 undersköterskor och vårdbiträden fram till 2026.14 Mot bakgrund av de förväntade behoven av nyrekrytering av i synnerhet omsorgspersonal inom äldreomsorgen, bedömer vi inte 14SKR (2018). viktigaste jobb finns i välfärden. Rekryteringsrapport s. 30. att sådana effektiviseringar som uppstår vid användning av välfärds- teknik i kombination med förändrade arbetssätt kommer att leda till uppsägningar. Efterfrågan på personal till äldreomsorgen kommer att vara fortsatt stor under överskådlig framtid. Flera av förslagen bör bidra till att skapa bättre förutsättningar för kompetensförsörjningen i hela landet. 9.7Konsekvenser för den personliga integriteten Vi föreslår bl.a. att grundlagsskyddet för den personliga integriteten i 2 kap. 6 § andra stycket RF ska inskränkas genom lag i syfte att underlätta användningen av välfärdsteknik. Inskränkningen består i att även då användning av välfärdsteknik anses ge upphov till bety- dande intrång i den personliga integriteten ska det inte krävas ut- tryckligt samtycke för användningen av digital teknik som innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållan- den. I stället ges lagstöd för användningen av välfärdsteknik inom för vissa angivna ändamål. Vår bedömning är att detta är motiverat för att hälso- och sjukvården och inte ska behöva stödja sig på ett samtycke för att kunna tillhandahålla sådan teknik som skulle kunna anses falla inom det grundlagsskyddade området för att det kan karakteriseras som övervakning eller kart- läggning av enskilds personliga förhållanden. Att samtycke inte är en lämplig grund för att behandla personuppgifter följer av dataskydds- förordningen. Det allmänna, eller de privata utförare som arbetar på uppdrag av det allmänna, behöver kunna stödja sig på en annan rätts- lig grund, i form av lagstöd. Vi har gjort bedömningen att det lagstöd som finns, i form av registerlagstiftning och 2 kap. 5 § dataskyddslagen, inte är tillräck- ligt. Genom den föreslagna bestämmelsen i 3 kap. 8 § socialtjänst- lagen blir det tydligt för vilka ändamål som det är tillåtet att använda tekniken och det handlar enbart om ändamål som ger individen ett mer- värde. Ofta stödjer man sig på samtycke som rättslig grund, vilket är olämpligt mot bakgrund av den ojämlika relationen mellan parterna, även om det är tillåtet enligt grundlagen och vård- och omsorgs- lagstiftningen. I de fall då personen inte kan lämna samtycke, får per- sonen inte tillgång till tjänsten alternativt tillhandahåller man tjäns- ten i strid med lagen. Att lämna frågan oreglerad framstår därmed inte som ett alternativ. Vår uppfattning är att förslagen som helhet stärker skyddet för den personliga integriteten genom att tydliggöra under vilka förutsätt- ningar som välfärdsteknik får användas och genom att möjliggöra för att lämna föreskrifter om informationssäkerhet som ska motsvara den nivå som gäller för hälso- och sjukvården . Bestämmelsen konkretiserar de allmänna krav på informationssäker- het som framgår av den tvingande regeln i artikel 32 i dataskyddsför- ordningen. ska framhållas att eftersom utredningens över- gripande mål är att fler personer ska erbjudas välfärdsteknik, kommer fler personer än att erhålla exempelvis kameratillsyn och gps- larm och därmed fler känsliga personuppgifter att behandlas av utförare inom äldreomsorgen (med stöd av nu gällande register- lagstiftning och dataskyddsförordningen). Vi kan emellertid inte se någon mer påtaglig risk för att personuppgifterna skulle spridas till obehöriga, i vart fall inte en större krets, eller behandlas för otillåtna ändamål. I synnerhet gäller detta om informationssäkerhetsarbetet förbättras. I sammanhanget ska framhållas att vi inte föreslår några regler om direktåtkomst. Vi föreslår heller inte några sekretesslättnader annat än för den situationen då i enskilda fall – då den enskilde på grund av sitt hälsotillstånd eller av annat skäl inte kan samtycka till att en uppgift lämnas ut – behöver lämna uppgifter till hälso- och sjukvår- den för att få till stånd nödvändig vård och omsorg, dvs. uteslutande i personens eget intresse. Mycket talar för att sådant uppgiftsläm- nande redan förekommer, men då utan tydligt lagstöd. Överhuvudtaget gör vi bedömningen att förslagen inte utvidgar möjligheterna att behandla personuppgifter utan skapar tydlighet. Isammanhanget noteras att skyddsreglerna i dataskyddsförordningen gäller för all den behandling av personuppgifter som här är i fråga och att den enskilde alltid kan undgå övervakning och kartläggning av sina personliga förhållanden genom digital teknik genom att tacka nej till erbjuden insats. Det följer av att vård och omsorg ges endast på frivillig grund, om det inte är fråga om nödsituationer.15 Vi bedö- mer dock att de flesta inte kommer att tacka nej utan tvärtom kommer att vilja ha tekniken, eftersom fördelarna för individen i regel är så 15Här bortses från den speciallagstiftning som finns i fråga om bl.a. psykiatrisk tvångsvård. stora att de uppväger intrånget i den personliga integriteten. I övrigt hänvisas till avsnitten som rör respektive förslag. Välfärdsteknik och vård på distans minskar markant behovet av trans- porter, främst med bil, och därmed utsläpp av växthusgaser och miljö- farliga ämnen. Som ett exempel kan anföras kommun, där bilkörning kunde ersättas med digitala kontroller , motsvarande (se avsnitt 4.8).16 En in- tervjuad anställd i i körde fortfarande under ett nattpass, men kamerorna hade medfört en minskning av kör- sträckan med . Hur många kilometer som sparas in varierar från kommun till kommun beroende på bl.a. de berörda individernas behov av aktiva insatser från och geografin. Exemplen från och visar att vård på distans kan ersätta flygresor där det annars varit nödvändigt (avsnitt 4.8). Majoriteten av de som är sysselsatta inom äldreomsorgen är kvinnor. Männen utgjorde av anställda undersköterskor i kommunernas vård och omsorg om äldre personer . Bland personal i yrken där eftergymnasial utbildning vanligtvis krävs var andelen ännu något lägre.17 Sannolikt berörs därför fler kvinnor än män av utredningens förslag. Andelen sjukskrivna är jämförelsevis hög, vilket åtminstone delvis kan sättas i samband med brister i arbetsmiljön inom äldreomsorgen. Användningen av digital teknik kan ofta förväntas bidra till en bättre arbetsmiljö, om en noggrann behovsanalys gjorts där personalen involverats och behovet av kom- petensutveckling beaktats i tillräcklig utsträckning. Vidare är kvinnor i majoritet bland äldre som tar emot vård och omsorgsinsatser. Våra förslag syftar till att främja användningen av digital teknik inom äldreomsorgen, vilket kommer att skapa förut- sättningar för ökad självständighet och trygghet för enskilda indivi- 16NVC (2019), s. 49. 17SOU 2017:21 s. 841. Förslagen bedöms inte få några direkta konsekvenser för jäm- ställdheten, i vart fall inte i negativ riktning. Företag är inte den huvudsakliga målgruppen för utredningens för- slag. Liksom i kommunernas socialtjänst hanterar dock vård- och omsorgsföretagen information om enskilda personer. Som helhet bör förslagen varken gynna eller missgynna små företag. När det gäller förslagen till lagändringar gällande informationssäkerhet och eventuellt efterföljande föreskrifter kan dessa, på samma sätt som för kommuner, tänkas innebära högre kostnader för den som inte uppfyller grundläggande krav i fråga om informationssäkerhet. Det framstår som troligt att det i första hand handlar om mindre företag, kanske inom personlig assistans men också inom hemtjänst. Enligt årliga undersökning av e-hälsa och väl- färdsteknik i kommunerna 2019 var det ovanligt med stark auten- tisering hos de granskade företagen. Personalen loggar som regel in i verksamhetssystemen med användarnamn och ett personligt lösen- ord som byts med jämna mellanrum. Det förekommer också att personal använder inloggning med stark autentisering genom exem- pelvis lösenord på ett lösenordskort, en kod som skickas via sms eller . I företag som har anställd sjukvårdspersonal förekom- mer att enbart sjukvårdspersonalen använder stark autentisering (med ). I flera företag finns olika sätt att logga in bero- ende på behörigheter till olika delar i systemen. Det innebär ofta att chefer med högre behörighet använder stark autentisering. Ett av företagen uppgav att de hade genomfört en informationsklassning efter att kommunen krävt detta. I övrigt hade företagen inte arbetat med informationsklassning eller uppföljning av risker som är kopp- lade till informationssäkerheten.18 Av det sagda framgår att det finns utrymme för förbättringar av informationssäkerheten hos de privata utförarna av omsorg. Liksom för kommunerna kan konstateras att dataskyddsförordningens regler är direkt tillämpliga , men reglerna är inte helt klara. En fördel med lagkrav på vad som ska gälla jämfört med att det är av- 18Socialstyrelsen (2019b). Nationellt anhöriga och Svenskt Demenscentrum. Uppföljning av verksamhet., s. 51. hängigt vad som kravställs vid upphandling är att villkoren blir de- samma för alla utförare i hela landet och därmed för alla enskilda vars personuppgifter behandlas av . Att som anhörig ge vård och omsorg ska vara ett frivilligt åtagande och anhöriga ska vara trygga med att den omsorg som samhället er- bjuder är av god kvalitet. Den omsorg som utförs av anhöriga kvin- nor och män är dock omfattande. Nästan var femte person i vårdar, hjälper eller stödjer regelbundet en närstående som är lång- varigt fysiskt eller psykiskt sjuk, som är äldre eller som har en funk- tionsnedsättning. Anhörigomsorg är vanligare inom lägre inkomst- grupper och bland utrikesfödda. De flesta informella vårdgivare är kvinnor. Även om det ger tillfredsställelse för många anhöriga leder det ock- så till att de anhöriga upplever mer ohälsa, att situationen är psykiskt påfrestande och att deras sociala liv är mer begränsat. Flera anhöriga än har minskat sin arbetstid eller slutat arbeta till följd av den vård, hjälp och stöd som de ger till sin närstående.20 Den påbörjade omställningen av svensk hälso- och sjukvård till en mer nära vård med fokus på primärvården utifrån en mer patient- centrerad och samordnad hälso- och sjukvård gör att allt mer ansvar och vård sannolikt kommer att utföras av anhöriga. Även denna ut- redning är en del i den omställningen genom att välfärdsteknik ska understödja personer så att de kan bli mer självständiga och bo kvar hemma längre. Vi vill därför framhålla betydelsen av att kommuner tar hänsyn till behoven hos anhöriga i detta sammanhang. Det är också viktigt att anhörigas behov och önskemål beaktas och tillgodoses vid utveckling och användningen av välfärdsteknik. Det framgår av 5 kap. 10 § socialtjänstlagen att ska erbjuda stöd till personer som vårdar, hjälper eller stödjer en äldre, sjuk person eller en person med funktionsnedsättning. Det förebyg- gande anhörigstödet ska kännetecknas av individualisering, flexibi- litet och kvalitet (prop. 2008/09:82). 19Se regeringsbeslut (S2019/04223/FST). 20Magnusson, et al (manus), Anhörigskap, anhörigomsorg och anhörigstöd, en nationell kartläggning 2018. Stöd till anhöriga behöver ges tidigt och under hela processen, då behoven varierar och förändras . Stödet kan vara i form av utbildning, personligt stödsamtal eller stödgrupper för anhöriga. Alla dessa stödformer kan erbjudas via internet och modern teknik. Var tredje anhörig som besvarade enkäten i studien från Nka uppger att de skulle önska få stöd via modern teknik eller Internet (t.ex. webb- information, videokonferens, grupper på Internet, gps-system), men det är endast knappt var tjugonde anhörig som fått det. Avslutningsvis ska framhållas att välfärdsteknik och då i synner- het gps-larm har visat sig mycket värdefulla i ett anhörigperspektiv. Förändringar som rör den kommunala sektorns ekonomi och som be- rör anslagen under utgiftsområde bör träda i kraft vid kalenderårs- skiften. Förslagen måste också hinna remissbehandlas. Utredningens ändringsförslag föreslås därför träda i kraft tidigast . Uppdragen till statliga myndigheter är helt fristående från lagförslagen och bedöms kunna genomföras . 21Anslaget 1:1 Kommunalekonomisk utjämning under utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner. 10.1Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) När den enskilde har behov av insatser både från och från hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med regionen upprätta en individuell plan. Planen ska upprättas om kommunen eller regionen be- dömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda, och om den enskilde samtycker till att den upprättas. Arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål. Planen ska när det är möjligt upprättas tillsammans med den enskilde. Närstående ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen, om det är lämp- ligt och den enskilde inte motsätter sig det. Om den enskilde inte endast tillfälligt saknar förmåga att samtycka till upp- rättandet av en individuell plan, får en individuell plan ändå upprättas om den enskildes inställning till en sådan plan så långt som möjligt klarlagts och det inte finns anledning att anta att han eller hon skulle ha motsatt sig detta. Av planen ska det framgå 1.vilka insatser som behövs, 2.vilka insatser respektive huvudman ska svara för, 3.vilka åtgärder som vidtas av någon annan än kommunen eller regionen, och 4.vem av huvudmännen som ska ha det övergripande ansvaret för planen. Paragrafen innebär en skyldighet för kommuner och regioner att gemensamt upprätta en individuell plan för en enskild som har behov av insatser både från och från hälso- och sjukvården. Enligt bestämmelsen ska en plan upprättas om kommunen eller re- gionen bedömer att det behövs. Av 4 kap. 1 d § framgår att en individuell plan som huvudregel ska upprättas när socialtjänstinsatser ska ges till en person vars besluts- förmåga är nedsatt inte endast tillfälligt. En individuell plan förut- sätter dock samtycke, vilket framgår av 2 kap. 7 § första stycket. Därför behöver ett undantag från kravet på samtycke införas i be- stämmelsen för dem som inte förmår samtycka. I bestämmelsen om individuell plan läggs därför till ett nytt tredje stycke där det framgår att om den enskilde inte endast tillfälligt saknar förmåga att sam- tycka till upprättandet av en individuell plan, får en individuell plan ändå upprättas om den enskildes inställning till en sådan plan så långt som möjligt klarlagts och det inte finns anledning att anta att han eller hon skulle ha motsatt sig detta. Om den enskilde däremot mot- sätter sig att en individuell plan upprättas kan någon sådan plan inte upprättas. När den enskilde företräds av någon som utrustats med framtidsfullmakt kan denne i den enskildes ställe samtycka till att en plan upprättas, varför undantaget inte behöver tillämpas för att göra det möjligt att upprätta en individuell plan. Personen kan tillfälligt vara oförmögen att lämna samtycke till följd av exempelvis medvetslöshet eller sådan chock som gör att personen inte är kontaktbar. Beslutsoförmågan är då övergående och bestäm- melsen inte tillämplig. I övrigt gäller samma förutsättningar som när den enskilde sam- tyckt till att en individuell plan upprättas, dvs. att arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål, att planen om möjligt ska upprättas till- sammans med den enskilde och att närstående ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen om det är lämpligt och den enskilde inte motsätter sig det. Detsamma gäller bestämmelserna i fjärde stycket om planens innehåll. För hälso- och sjukvårdens del har införts en likalydande bestämmelse i 16 kap. 4 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Övervägandena finns i avsnitt 8.7.3. Användning av digital teknik som medför övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden får ske inom under förut- sättning att ändamålet är att säkerställa eller öka den enskildes trygghet, själv- ständighet, aktivitet eller delaktighet. Värdet av att använda tekniken ska vid en samlad bedömning uppväga intrånget i den enskildes personliga integritet. Bestämmelsen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1. I bestämmelsen ges lagstöd för användning av digital teknik inom det grundlagsskyddade området, t.ex. i form av tillsyns- kamera eller gps-larm, under förutsättning att det sker för de ända- mål som anges i paragrafen. Andra ändamål är otillåtna. Vad som anges i denna bestämmelse måste uttryckligen iakttas särskilt vid tillämpning av 4 kap. 1 d §, dvs. vid biståndsbedömning när den enskildes besluts- förmåga är nedsatt inte endast tillfälligt.