sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Det stämmer inte överens med artikel 2 i det fakultativa protokollet om barns inblandning i väpnade konflikter och därmed inte heller med artikel 38.1 i . 42Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 39 i . Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att främja fysisk och psykisk rehabilitering samt social återanpassning av ett barn som utsatts för någon form av vanvård, utnyttjande eller övergrepp; tortyr eller någon annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behand- ling eller bestraffning; eller väpnade konflikter. Sådan rehabilitering och sådan återanpassning ska äga rum i en miljö som främjar barnets hälsa, självrespekt och värdighet. Enligt artikel 39 är det en stats skyldighet att vidta alla lämpliga åt- gärder för att främja såväl fysisk som psykisk rehabilitering och social återanpassning av ett barn som utsatts för någon form av vanvård, utnyttjande eller övergrepp; tortyr eller någon annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning; eller väp- nade konflikter. Rehabiliteringen och återanpassningen ska äga rum i en miljö som främjar barnets hälsa, självrespekt och värdighet. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i det grundläggande ramverket för mänskliga rättigheter (of Human Rights). Det finns visserligen bestämmelser om återanpassning i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättig- Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning heter1 (artiklarna 10.3 och 14.4), men dessa har en närmare koppling till artikel 40 i , om unga lagöverträdare. Både i fakultativt protokoll till konventionen om barnets rättigheter om indragning av barn i väpnade konflikter2 (artikel 6.3) och i fakul- tativt protokoll till konventionen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi3 (artikel 9.3) finns mot- svarande bestämmelser som dem i artikel 39. Även konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning4 (artikel 16.4) inne- håller ett motsvarande stadgande. Artikel 14 i konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraff- ning5 har också liknande innebörd, men är begränsad till offer för tor- tyrhandlingar. En annan relevant internationell överenskommelse är deklarationen om grundläggande juridiska rättigheter för brottsoffer och offer för maktmissbruk6. ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.7 (Läs mer om dessa nedan.) Artik- larna 19, 32–38 är särskilt relevanta, eftersom de på olika sätt berör skydd mot sådana övergrepp som nämns i artikel 39. I artikel 19 nämns särskilt att skyddsåtgärderna ska omfatta bl.a. behandling och upp- följning. Ytterligare en skyddsaspekt ges genom artikel 9, som till- låter att ett barn skiljs från sina föräldrar om det är nödvändigt för barnets bästa, t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida. Även skyldigheten enligt artikel 20 är av betydelse för genomförandet av artikel 39. Enligt artikeln ska ett barn ha rätt till särskilt skydd och stöd om det berövats sin familjemiljö eller för sitt eget bästa inte kan tillåtas att stanna kvar i denna miljö. Ett barn som har omhändertagits har vidare rätt till regelbunden översyn av den behandling som barnet får enligt artikel 25. Andra rättigheter i konventionen som är relevanta för genomförandet och tolkningen av artikel 39 är rätten till hälso- och sjukvård (artikel 24), rätten till privatliv (artikel 16) och rätten till utbildning (artiklarna 28 och 29). 6Antagen av genom resolution 40/34 . 7CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 39. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2). Åtgärderna i artikel 39 ska därmed vara tillgängliga för alla barn som utsatts för något av de övergrepp som artikeln tar upp, utan åtskillnad. Detta inne- bär att även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan till- stånd i , omfattas av artikel 39 om de utsatts för något av det som anges i artikeln. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna8 och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. Artikel 39, som rör rehabilitering och social återanpassning, ska förstås med utgångspunkt i denna rätt. understryker att kroppslig bestraffning och andra förnedrande former av bestraffning kan orsaka allvarlig skada för barnets fysiska, psykologiska och sociala utveckling och kräver lämplig vård och annan omsorg och behandling.9 Barnrättskommit- tén menar att rätten till överlevnad och utveckling endast kan genom- föras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i konventionen tillämpas och ses i relation till varandra.10 Kommittén förväntar sig att konven- tionsstaterna tolkar ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som 8Antagen av genom resolution 3/217 . 9CRC/C/GC/8 p. 10CRC/C/GC/7 p. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.11 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artik- larna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgäng- liga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åt- gärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Detta gäller således även vid beslut som rör rehabilitering och social återanpass- ning för ett barn som utsatts för någon form av vanvård, utnyttjande eller; tortyr eller någon annan form av grym, omänsklig eller förned- rande behandling eller bestraffning; eller väpnade konflikter. 11CRC/GC/2003/5 p. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.12 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller pri- vata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndig- heter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som be- döms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande prin- ciper och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får bar- nets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i för- hållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av bar- nets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dyna- miskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget.13 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 39. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas redan vid regleringar som rör rehabilitering och åter- anpassning av det slag som artikel 39 omfattar. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i bedömningen av bar- nets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på ett barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. 12CRC/C/GC/12 p. 13CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås, som rör ett barn, bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.14 Kommittén anser att en stat måste införa strikt reglerade formella processer för bedömning och fastställande av barnets bästa i beslut som påverkar barn, inklusive mekanismer för att utvärdera resulta- ten. En stat måste enligt kommittén utveckla transparenta och objek- tiva processer för alla beslut som fattas av lagstiftare, domare eller administrativa myndigheter, särskilt på områden som direkt påver- kar barn.15 Enligt artikel 3.1 ska det vid varje åtgärd som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, oavsett om åtgärden vidtas av t.ex. domstolar eller administrativa myndigheter. Detta inne- bär att i alla beslut som rör sådan rehabilitering och återanpassning som avses i artikel 39 ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättigheter som ett barn har enligt och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att ut- trycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). understryker att en bedömning av barnets bästa ska ske med utgångspunkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konven- tionen och dess fakultativa protokoll.16 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,17 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och om de varit till barnets bästa. (Jämför artik- larna 3.2, 19, 20, 25 och 39). 14CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 15CRC/C/GC/14 p. 16CRC/C/GC/14 p. 17CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Detta innebär att alla förfaranden som rör sådan reha- bilitering och återanpassning som avses i artikel 39 omfattas. lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska förverkligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.18 I en annan kommentar betonar kommittén att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Det bör enligt kom- mittén inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste bar- net informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.19 Vägledning avseende barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barn- pornografi. Av protokollet, som i denna del främst rör offer och vittnen, framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. Artikel 39 omfattar barn som utsatts för någon form av vanvård, ut- nyttjande eller övergrepp; tortyr eller annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning eller väpnade konflikter. Begreppen återkommer i flera av konventionens artiklar. Vad som avses med vanvård, utnyttjande och övergrepp beskriver vi främst i kapit- let om artikel 19, men även i kapitlen om artiklarna 32–36. Tortyr och annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller 18CRC/C/GC/14 p. 19CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning bestraffning tar vi upp i kapitlet om artikel 37. Väpnade konflikter berörs i kapitlet om artikel 38. Artikelns tillämpningsområde är inte begränsat i fråga om vem som utsatt barnet, utan omfattar såväl offentliga och privata aktörer som enskilda. Handlingen (eller passiviteten) kan vara hänförlig till t.ex. en tjänsteman, familjemedlem, främling eller ett annat barn. Det finns inte heller någon geografisk begränsning. Övergreppet behöver inte ha begåtts i , utan artikeln är tillämplig även för ett barn som befinner sig i men blivit utsatt i utlandet. 42.1.3Främja fysisk och psykisk rehabilitering och social återanpassning En stat ska enligt artikeln främja både fysisk och psykisk rehabilitering. Begreppet rehabilitering (recovery i den engelska versionen och ré- adaptation i den franska) förekommer även i artiklarna 23 och 24 i den svenska översättningen av konventionen.20 I bl.a. den engelska och franska språkversionen används emellertid andra termer i dessa artiklar (rehabilitation respektive rééducation). Av förarbetena till barn- konventionen framgår att dessa begrepp medvetet inte valdes i arti- kel 39. Flera delegater uppfattade att begreppen hade en precis och begränsad betydelse, som inte fångade den avsedda innebörden av artikeln.21 Mot den bakgrunden får rehabilitering anses ha en vidare innebörd i artikel 39 än när det (i den svenska översättningen) an- vänds i artiklarna 23 och 24. Begreppet omfattar åtgärder för att främja ett barns fysiska och psykiska återhämtning eller tillfrisknande. Genom artikel 24 har ett barn därtill rätt att få tillgång till hälso- och sjukvård och rehabilitering, oavsett orsaken till behovet. Vad som avses med social återanpassning (social reintegration och réinsertion sociale i den engelska respektive franska versionen) anges inte i artikeln. Begreppet återanpassning återfinns i artikel 40.1. Där anges att en stat ska behandla ett barn, som misstänks för, åtalas för eller som befunnits skyldig till brott, på ett sätt som främjar det önsk- värda i att barnet återanpassas (reintegration respektive réintégration) 20Genom artikel 24 erkänner en stat bl.a. barnets rätt till bästa möjliga rehabilitering. Enligt artikeln ska staten sträva efter att inget barn berövas sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård. Enligt artikel 23 ska en stat säkerställa att ett barn med funktionsnedsättning har effektiv tillgång till och får rehabilitering som bidrar till barnets största möjliga integrering i samhället. 21HR/PUB/07/1, artikel 39, C 4 p. 68 och 70. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning till och tar på sig en konstruktiv roll i samhället. Det kan noteras att i artikel 23 används begreppet integrering (social integration respek- tive intégration sociale) och inte social återanpassning. Det kan argu- menteras för att begreppet återanpassning skulle förutsätta att barnet tidigare var en del av det sammanhang som det ska integreras med. Det finns emellertid inget i förarbetena till som tyder på att det fanns en tydlig avsikt med att använda social reintegra- tion i stället för social integration. Prefixet ”åter” får snarare anses be- tona att ett barn skadas av de övergrepp som artikeln rör och därför kan behöva återställas eller återanpassas. I artikel 6.3 i det fakultativa protokollet till om indragning av barn i väpnade konflikter anges på liknande sätt att en stat om nödvändigt ska ge personer, inom deras rättskipnings- område, som rekryteras eller används i fientligheter, allt tillbörligt bistånd för dess fysiska och psykiska rehabilitering och återanpass- ning i samhället (physical and psychological recovery and social reintegra- tion). Motsvarande skrivning finns även i artikel 9.3 i det fakultativa protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi. Enligt den artikeln ska en stat vidta alla möjliga åtgärder i syfte att se till att allt lämpligt bistånd ges till offren för sådana brott som anges i protokollet, inbegripet deras fullständiga återanpassning och deras fullständiga fysiska och psykiska återhämtning (social reintegra- tion and physical and psychological recovery). I sammanhanget kan nämnas att enligt artikel 16.4 i konventio- nen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning ska en stat vidta alla ändamålsenliga åtgärder för att främja fysisk, kognitiv och psykologisk återhämtning, rehabilitering och social återanpassning för personer med funktionsnedsättning, som blivit utsatta för någon form av utnyttjande, våld eller övergrepp. Staten ska bl.a. tillhanda- hålla personen skydd, enligt artikeln. 42.1.4En miljö som främjar barnets hälsa, självrespekt och värdighet Av artikel 39 framgår att rehabilitering och social återanpassning ska äga rum i en miljö som främjar barnets hälsa, självrespekt och värdighet. Inget av dessa begrepp definieras tydligt i artikeln. Av förarbetena till framgår att det ansågs viktigt att denna sats fanns med för att tydliggöra att det inte rörde sig om vilken medicinsk Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning behandling som helst för att åstadkomma social återanpassning.22 Miljön definieras i viss mån på så sätt att den ska främja barnets hälsa, självrespekt och värdighet. Hälsa borde omfatta både den fysiska och psykiska hälsan, eftersom artikeln omfattar både fysisk och psy- kisk rehabilitering. Vägledning kan även fås av artikel 24, som handlar om rätten till bästa möjliga hälsa. Självrespekt och värdighet är svårdefinierade begrepp. Begreppet värdighet förekommer dock ofta inom mänskliga rättigheter. For- muleringen i artikel 39 kan sägas återspegla den grundläggande mänsk- liga rättighet som fastställs i artikel 1 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, dvs. att alla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter. Den inneboende rätten till värdighet och värde uttrycks även i inledning (preambel) och deklaration om barnets rättigheter, som hänvisas till i kon- ventionens inledning. Begreppet värdighet finns även i artiklarna 23.1, 28.2, 37 (c) och 40.1. I dessa artiklar anges att ett barn ska behandlas med värdighet i de situationer som artiklarna omfattar. Av doktrin framhålls att värdighet kan tolkas på så sätt att en person ska visas respekt och inte utsättas för förödmjukelse. Om värdigheten kränks handlar det oftast om en kränkning av en annan rättighet.23 Vägledning kan också fås av artikel 16, som rör ett barns rätt att inte utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens eller olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende. Artikel 16.4 i konventionen om rättigheter för personer med funk- tionsnedsättning har en liknande formulering. Av artikeln framgår att återhämtning och återanpassning ska ske i en omgivning som främjar personernas hälsa, välfärd, självaktning, värdighet och självständighet samt tar hänsyn till de behov som betingas av kön och ålder. understryker att vården måste äga rum i en miljö som främjar barnets hälsa i dess helhet, barnets självrespekt och värdighet och att den i lämplig omfattning bör gälla barnets hela familj. Kommittén anser att planeringen och tillhandahållandet av vård och behandling även bör innefatta särskild utbildning av de yrkesperso- ner som är involverade. Vidare menar kommittén att barnets åsikter bör tillmätas betydelse i alla aspekter som rör behandlingen, inklusive 22HR/PUB/07/1, artikel 39, C4 p. 23Tobin (2019) s. 864 och 865. Artikel 39 – rehabilitering och social återanpassning uppföljningen.24 Kommittén anser också att uppmärksamhet bör ges åt barnets säkerhet och behovet av att placera barnet på en säker plats. De förutsebara följderna av potentiella ingripanden när det gäller barnets långsiktiga välfärd, hälsa och utveckling måste också uppmärksammas, enligt kommittén.25 En stat ska vidta alla lämpliga åtgärder för att främja fysisk och psykisk rehabilitering och social återanpassning. Av förarbetena till barnkon- ventionen framgår att det först föreslogs att en stat skulle säkerställa (ensure) fysisk och psykisk rehabilitering och social återanpassning. En del delegater ansåg emellertid att det inte var möjligt att säker- ställa ett barns tillfrisknande och återanpassning. Mot den bakgrun- den enades arbetsgruppen i stället om begreppet främja (promote).26 Vad som avses med lämpliga åtgärder framgår inte av artikeln. Av artikel 4 framgår dock att en stat ska vidta alla lämpliga lagstiftnings- åtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genom- föra de rättigheter som erkänns i konventionen. I fråga om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Viss vägledning kan även fås av andra artiklar i konventionen. Av artikel 24 framgår det att en stat ska sträva efter att inget barn be- rövas sin rätt att ha tillgång till hälso- och sjukvård och rehabiliter- ing. Av artikel 19 framgår att de skyddsåtgärder som en stat ska vidta bör innefatta effektiva förfaranden för bl.a. behandling och uppfölj- ning. Ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö, eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö ska enligt artikel 20 ha rätt till särskilt skydd och stöd från statens sida. Enligt artikel 25 har ett barn som omhändertagits av behöriga myndigheter för omvårdnad, skydd eller behandling av sin fysiska eller psykiska hälsa också rätt till regelbunden översyn av den behand- ling som barnet får.