sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Var och en som verkar inom utbildningen ska också främja de mänskliga rättigheterna och aktivt motverka alla former av krän- kande behandling (1 kap. 5 § skollagen). Utbildningen vid en förskola eller skola med offentlig huvudman ska vara icke-konfessionell (1 kap. 6 § skollagen). 2007/08:95 s. 210. 2009/10:165 s. 229. 2009/10:165 s. 221 och 222. Artikel 2 – skydd mot diskriminering skolor, förskolor och fritidshem ska undervisningen vara icke-kon- fessionell, men övriga delar av utbildningen får ha en konfessionell inriktning. Deltagandet i konfessionella inslag ska dock alltid vara frivilligt. (Se 1 kap. 7 § skollagen). Läs mer om konfessionella inslag i skolväsendet i kapitlen om artiklarna 14 och 29. Utredningen om bättre möjligheter att motverka diskriminering föreslog att diskrimineringslagens bestämmelser om diskriminering i skollagsreglerad verksamhet skulle flyttas över till skollagen och samordnas med bestämmelserna om kränkande behandling.69 Reger- ingen ansåg emellertid att det fanns övervägande skäl att ha bestäm- melser om diskriminering samlade i diskrimineringslagen.70 Fler förslag finns i betänkandet och en ny genomgång bör göras när eventuell proposition kommer. Bestämmelser om åtgärder mot kränkande behandling finns i 6 kap. skollagen. Med kränkande behandling avses i detta sammanhang ett uppträdande som utan att vara diskriminering enligt diskriminerings- lagen kränker ett barns värdighet (6 kap. 3 § skollagen). Uppträdan- det ska alltså inte ha samband med någon av diskrimineringsgrunderna i diskrimineringslagen. Av förarbetena till skollagen framgår bl.a. att med kränkande behandling menas bl.a. mobbning och liknande bete- enden som kan utgöras t.ex. av tillmälen om övervikt eller hårfärg. Det kan också handla om annat än verbala nedsättande omdömen, så som att knuffa eller rycka någon i håret eller sätta krokben för någon. Även psykiska kränkningar genom t.ex. utfrysning omfattas av ut- trycket kränkande behandling.71 Läs mer om trakasserier och krän- kande behandling i kapitlen om artiklarna 16 och 28. 70Utkast till lagrådsremiss Stärkt skydd mot diskriminering i skolan avsnitt 5. 2009/10:165 s. 693. Artikel 2 – skydd mot diskriminering I kapitlet om artikel 32 redogör vi för skyddet mot att barn utför arbete som kan vara skadligt eller hindrar barnets utbildning eller inverkar skadligt på barnets hälsa. Som framgår i det kapitlet finns det emellertid möjligheter för barn att utföra vissa arbeten. En arbetsgivare får inte diskriminera den som hos arbetsgivaren är arbetstagare, praktikant, söker arbete eller praktik eller står till för- fogande som inhyrd eller inlånad. Även den som enbart gör en för- frågan om arbete och som alltså ännu inte sökt arbete hos arbetsgivaren omfattas av förbudet, men inte när det gäller bristande tillgänglighet. (Se 2 kap. 1 § diskrimineringslagen). Anledningen till undantaget gällande bristande tillgänglighet var, enligt lagstiftaren, att anknyt- ningen till arbetsplatsen är svag vid en förfrågan och att det därför inte ansågs rimligt att arbetsgivaren skulle kunna bli skyldig att utge diskrimineringsersättning för att denne inte vidtagit skäliga åtgärder för tillgänglighet.72 Till gruppen praktikanter hör inte bara gymnasie- elever utan även elever i som utför praktisk arbetslivs- orientering, s.k. prao.73 Diskrimineringsförbudet i arbetslivet gäller utan begränsningar till vissa angivna situationer.74 Arbetsgivaren kan hållas ansvarig om en diskriminering har skett. Arbetsgivaren är också skyl- dig att utreda och åtgärda förekomsten av trakasserier i arbetslivet. (Se 2 kap. 1 och 3 §§ diskrimineringslagen.) Från diskrimineringsförbudet i diskrimineringslagen finns det undantag. En arbetsgivare kan t.ex. vidta åtgärder i syfte att främja jämställdhet mellan kvinnor och män, utan att det strider mot för- budet.75 Det finns också ett allmänt undantag för särbehandling på grund av ålder, som kan tillämpas under förutsättning att det finns ett berättigat syfte med särbehandlingen. Därtill krävs att de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Det kan också vara godtagbart att vid t.ex. ett anställningsförfarande ställa vissa diskriminerande krav som är nödvändiga med hänsyn till arbe- tets natur eller det sammanhang där det utförs. (Se 2 kap. 2 § diskri- mineringslagen.) 2013/14:198 s. 75. 73Se AD 2011 nr 25. 2007/08:95 s. 134. 75Utrymmet för positiv särbehandling avseende grunden kön finns också fastslaget i reger- ingsformen (se 2 kap. 13 § RF). Artikel 2 – skydd mot diskriminering Fler bestämmelser som motverkar diskriminering finns i bl.a. lagen (1982:80) om anställningsskydd, lagen (1976:580) om med- bestämmande i arbetslivet, lagen (1994:260) om offentlig anställning och arbetsmiljölagen (1977:1160). Enligt principen om god sed på arbetsmarknaden kan diskriminerande eller på annat sätt otillbörliga eller oskäliga avtalsvillkor ogiltigförklaras eller jämkas. God sed är en oskriven rättslig princip som innebär att kollektivavtalsvillkor eller rättshandlingar inte får rättslig verkan om de strider mot god sed på arbetsmarknaden eller annars är av otillbörlig natur. Arbets- domstolen har tillämpat principen, bl.a. i diskrimineringssituationer.76 Diskriminering är enligt diskrimineringslagen förbjuden i fråga om socialförsäkringen och anslutande bidragssystem, arbetslöshetsför- säkringen och statligt studiestöd (2 kap. 14 § diskrimineringslagen). Med uttrycket ”socialförsäkringen” menas t.ex. regler om föräldra- penning, barnbidrag och bostadsbidrag.77 Förbudet att diskriminera gäller vid beslutsfattande, formell och informell handläggning av ärende, information, rådgivning och i uppsökande verksamhet. Under- låtenhet att agera eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärd omfattas också. Såväl faktiskt handlande som trakasserande bemö- tande som har samband med diskrimineringsgrund omfattas. Som exempel anges i förarbetena till bestämmelsen möjligheten att ta del av utbetalningar, bidrag och förmåner, deras räckvidd och innehåll samt eventuella betalningar av avgifter.78 Till förbudet mot diskri- minering i 2 kap. 14 § finns undantagsbestämmelser, som främst rör särbehandling på grund av ålder, när det finns ett berättigat syfte. Läs vidare om socialförsäkringen och annat ekonomiskt stöd i kapit- len om artiklarna 26 och 27. 76I ett mål i arbetsdomstolen jämkades ett kollektivavtal därför att det ansågs vara diskri- minerande (AD 1983 nr 107). 2011/12:159 s. 56. 2007/08:95 s. 524. Artikel 2 – skydd mot diskriminering Diskriminering enligt diskrimineringslagen är förbjuden för den som utanför privat- och familjelivet tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder till allmänheten. Detsamma gäller för den som anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning. Från förbudet finns ett undantag för särbehandling på grund av kön, om det finns ett berättigat syfte. Vissa undantag görs även för diskriminering på grund av ålder, t.ex. för försäljning av alkoholhaltiga drycker. När det gäller tillgänglighet gäller diskrimineringsförbudet inte i fråga om bostäder, för privatpersoner och i vissa fall när det krävs åtgärder som går ut- över de krav på tillgänglighet som finns i . (Se 2 kap. 12–12 c §§ diskrimineringslagen.) I rättsfallet RH 2014:9 konstaterade att ett barn med funktionsnedsättning blivit diskriminerat. Ett försäkringsbolag hade avslagit en begäran om att teckna en sjukförsäkring åt ett barn, efter- som modern erhöll vårdnadsbidrag för barnet; någon individuell pröv- ning hade inte gjorts. Hovrätten ansåg att det förelåg ett orsakssam- band mellan barnets funktionsnedsättning och missgynnandet. Vidare konstaterade domstolen att en person med en funktionsnedsättning i och för sig kan missgynnas vid försäkringstekniska riskbedömningar utan att det är fråga om diskriminering. Däremot är det inte tillåtet med schabloniserade riskbedömningar som strider mot diskriminer- ingslagens likabehandlingsprincip. Diskrimineringen var därför otill- låten. Vissa former av diskriminering är kriminaliserade. I finns det flera straffrättsliga bestämmelser som syftar till att skydda män- niskor mot diskriminering. Nedan redogörs för några av dem. har uppmuntrat att olagligförklara organisationer som främjar och uppmanar till rashat, som en del i arbetet mot diskriminering.79 79CRC/C/SWE/CO/5 p. Artikel 2 – skydd mot diskriminering Det är enligt 16 kap. 9 § BrB straffbart för en näringsidkare att i sin verksamhet diskriminera någon på grund av ras80, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller köns- överskridande identitet eller uttryck. Det är således inte helt och hå- llet samma diskrimineringsgrunder som dem i diskrimineringslagen, t.ex. finns inte kön och ålder med. För att vara straffbar ska diskri- mineringen bestå i att näringsidkaren ”inte går personen till handa” på de villkor som näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i för- hållande till andra. Med andra ord har den drabbade inte på allmänt gällande villkor beretts möjlighet att få den vara, tjänst etc. som det är frågan om. Det kan t.ex. vara fråga om att den diskriminerade blir utkörd ur en butik, får betala högre pris än andra eller vägras betjä- ning.81 Även personer som är anställda i näringsverksamhet eller handlar på en näringsidkares vägnar samt personer som är anställda i allmän tjänst eller innehar ett allmänt uppdrag omfattas av bestäm- melsen. Motsvarande förbud gäller för den som anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning och för dennes medhjälpare. Förbudet gäller då diskriminering genom att någon vägras tillträde till arrangemanget på de villkor som gäller för andra. Ett annat brott som tangerar bestämmelserna om diskriminering är hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § BrB, 7 kap. 6 TF och 5 kap. 1 YGL). Det är således straffbart att hota eller uttrycka missaktning för en folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck. Till skillnad från förbudet mot diskriminering i diskrimineringslagen omfattar brottet hets mot folkgrupp inte individer. Bestämmelsen gäller en- bart för kollektivt bestämda grupper som t.ex. invandrare. Läs mer om brottets förenlighet med yttrandefriheten i kapitlet om artikel 13. 80Om användningen av ordet ras i lagtexten, se övervägandena i prop. 2017/18:59 avsnitt 6. 1970:87 s. 39. Artikel 2 – skydd mot diskriminering I 29 kap. 2 § 7 BrB föreskrivs att som försvårande omständighet vid bedömningen av en gärnings straffvärde ska särskilt beaktas om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskri- dande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet. 5.2.4Aktörer som arbetar med diskrimineringsfrågor Det finns ett flertal myndigheter som på olika sätt arbetar mot diskri- minering, bl.a. genom tillsyn och kunskapsförmedling, eller på andra sätt arbetar med diskrimineringsfrågor. Nedan redogörs för några av dessa myndigheter och organisationer. () verksamhet regleras i diskri- mineringslagen, i lagen (2008:568) om Diskrimineringsombudsman- nen och i förordningen (2008:1401) med instruktion för Diskrimi- neringsombudsmannen. DO har de uppgifter som framgår av diskrimineringslagen (se nedan). DO ska också verka för att diskriminering som har samband med kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörig- het, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder inte förekommer på några områden av samhället. DO ska i övrigt verka för lika rättigheter och möjligheter. (Se 1 § lagen om .) Genom råd och på annat sätt ska DO medverka till att den som utsatts för diskriminering kan ta till vara sina rättigheter. Vidare ska DO informera, utbilda, överlägga och ha andra kontakter med myn- digheter, företag, enskilda och organisationer samt följa den inter- nationella utvecklingen och ha kontakter med internationella organi- sationer. DO ska också följa forsknings- och utvecklingsarbete samt hos regeringen föreslå författningsändringar eller andra åtgärder som kan motverka diskriminering. (Se 2 och 3 §§ lagen om Diskriminer- ingsombudsmannen.) DO kan även föra ett barns talan i domstol. Artikel 2 – skydd mot diskriminering En sådan talan förutsätter emellertid vårdnadshavarnas medgivande. (Se 4 kap. 2 § och 6 kap. 2 § diskrimineringslagen.) DO ska utöva tillsyn över att diskrimineringslagen följs. Till- synen ska i första hand utövas genom att DO försöker förmå de som omfattas av lagen att frivilligt följa den. Detta gäller även bestämmel- serna om aktiva åtgärder. Den som inte fullgör sina skyldigheter att bedriva ett arbete med aktiva åtgärder mot diskriminering kan dock föreläggas vid vite att fullgöra sina uppgifter. (Se 4 kap. 1 och 5 §§ diskrimineringslagen). Den som omfattas av diskrimineringslagens bestämmelser är nor- malt skyldig att på begäran av DO lämna uppgifter bl.a. om förhållan- den i verksamheten som kan ha betydelse för tillsynen. Den som inte rättar sig efter en sådan begäran får av DO föreläggas att vid vite full- göra skyldigheten. (Se 4 kap. 3 och 4 §§ diskrimineringslagen.) Barn- och elevombudets uppdrag regleras av förordningen (2011:556) med instruktion för . I instruktionen före- skrivs att Barn- och elevombudet ska utföra de uppgifter som enligt 6 kap. skollagen ska ombesörjas av Skolinspektionen när det gäller att tillvarata barns enskilda rätt. Om Barn- och elevombudet i sitt arbete får uppgifter som kan ha betydelse för Skolinspektionens till- syn ska berörd enhet inom myndigheten, i enlighet med instruk- tionen, informeras om detta. Läs mer i kapitlet om artikel 3.3. Andra myndigheters tillsyns- och kunskapsarbete Även i skollagen finns tillsynsbestämmelser som tangerar DO:s till- syn enligt diskrimineringslagen. Som redovisats ovan finns allmänna bestämmelser i skollagen som ålägger den som verkar inom utbild- ningen vissa skyldigheter att främja de mänskliga rättigheterna och aktivt motverka alla former av kränkande behandling. Statens skol- inspektion har tillsyn över de flesta verksamheter enligt skollagen. Även kommunerna har visst tillsynsansvar. Skolinspektionen har dock tillsynsansvar även i förskolor och fritidshem när det gäller kränkande behandling enligt 6 kap. skollagen (26 kap. 3 och 4 §§ skollagen). får förelägga en huvudman att fullgöra sina skyl- Artikel 2 – skydd mot diskriminering digheter om verksamheten inte uppfyller de krav som följer av de föreskrifter som gäller för verksamheten eller, i fråga om enskild huvudman, de villkor som gäller för godkännandet eller beslutet om rätt till bidrag. Föreläggandet får förenas med vite. I stället för före- läggande kan verksamheten bl.a. tilldelas en anmärkning. (Se 26 kap. 10, 11 och 27 §§ skollagen.) har bl.a. till uppgift att följa upp och utvärdera skolväsendet. har antagit allmänna råd om arbetet mot diskriminering och kränkande behandling.82 Myndigheten för delaktighet är en kunskapsmyndighet som har till uppgift att främja respekten för och medvetenheten om rättig- heter för personer med funktionsnedsättning. Myndigheten ska ur ett rättighets-, mångfalds-, jämställdhets- och medborgarperspektiv verka för full delaktighet i samhällslivet för personer med funktions- nedsättning i alla åldrar och för jämlikhet i levnadsvillkor. (Se 1 § för- ordningen, 2014:134, med instruktion för Myndigheten för del- aktighet.) JO och JK utför extraordinär tillsyn som även omfattar myndig- heters efterlevnad av det nationella och internationella regelverket kring diskriminering. Läs mer om dessa myndigheter och om tillsyn i kapitlet om arti- kel 3.3. Civilsamhället är särskilt betydelsefullt för att verka för barns rättig- heter. Det civila samhället definieras som en arena, skild från staten, marknaden och det enskilda hushållet där människor, grupper och organisationer agerar tillsammans för gemensamma intressen.83 Som exempel på aktörer kan nämnas trossamfund, stiftelser, idrottsrörel- sen, frivilligorganisationer, organisationer som arbetar för olika mino- ritetsgrupper eller grupper som utsätts för diskriminering samt barn- och ungdomsorganisationer. Civila samhällets aktörer bidrar genom sina verksamheter till att minska utanförskapet i sam- hället och till stöd för barn som utsätts för diskriminering. 82Se bl.a. publikation Främja, förebygga, upptäcka och åtgärda. Hur skolan kan arbeta mot trakasserier och kränkningar (2015) och Nolltolerans mot diskriminering och krän- kande behandling – lagens krav och huvudmannens ansvar (2011). 2009/10:55 s. 1. Artikel 2 – skydd mot diskriminering organisationer företräder barn som själva av olika anledningar har svårt att göra sina röster hörda t.ex. nyanlända eller socio-ekonomiskt ut- satta. Andra bidrar genom att erbjuda tjänster såsom t.ex. skydd, boende, vård, mat och rådgivning för människor i nöd och utsatthet. På så vis är civila samhällets verksamheter betydande för att bidra till att skydda barn mot diskriminering. Artikel 2 i består av två delar: diskriminering i förhållande till rättigheterna i konventionen och diskriminering på grund av familjemedlemmars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro, oavsett om det rör rättigheterna i konventionen eller inte. Den första delen måste alltså tillämpas tillsammans med en annan artikel i konventionen, medan den andra delen kan tillämpas själv- ständigt. När det gäller den del som avser diskriminering i förhållande till rättigheterna i konventionen har vi valt att redovisa vår analys under de kapitel som rör respektive artikel i konventionen. T.ex. kan man läsa om de variationer som finns i rätten till sjukvård och utbildning i kapitlen om artiklarna 24 och 28 och om inskränkningar i religions- friheten som får göras för utländska medborgare i kapitlet om arti- kel 14. I detta avsnitt kommer vi att göra en mer övergripande analys, t.ex. vad gäller jurisdiktion, vad som utgör diskriminering och om posi- tiv särbehandling. Den andra delen av diskrimineringsskyddet i artikel 2 kan om- fatta både situationer där en rättighet i konventionen aktualiseras och andra situationer. Till viss del kommer därför även denna del av artikeln att diskuteras i andra kapitel. I detta kapitel kommer vi dock att undersöka om det finns ett generellt tillräckligt skydd mot sådan diskriminering och bestraffning som artikel 2.2 handlar om. Sådana lagar som inte naturligt hänför sig till någon annan artikel i konven- tionen tas också upp i detta avsnitt. Artikel 2 – skydd mot diskriminering 5.3.1Jurisdiktion och rättigheterna i konventionen Artikel 2 i utgör inte bara en reglering om icke- diskriminering utan ger också, tillsammans med artikel 1, en indika- tion om vilka barn som omfattas av respektive stats skyldigheter enligt konventionen. Redan i konventionens inledning erkänns betydelsen av ett inter- nationellt samarbete för att förbättra barns levnadsvillkor i varje land. Flera artiklar innehåller också uttryckliga skyldigheter för en stat att främja och uppmuntra ett internationellt samarbete i syfte att för- verkliga en rättighet (t.ex. artikel 11.2 och 24.4). I dessa fall avses ett globalt förverkligande av rättigheten, vilket bl.a. framgår av att sär- skild hänsyn ska tas till utvecklingsländernas behov. Det finns således ett delvis globalt ansvar för att rättigheterna i konventionen ska upp- fyllas. Artikel 2 förtydligar att det därtill är varje stats skyldighet att respektera och tillförsäkra varje barn inom dess jurisdiktion rättig- heterna i konventionen. Man kan enligt vår mening enkelt uttrycka det som att om har jurisdiktion så ska den utnyttjas. I vissa fall finns det också en skyldighet att skaffa sig jurisdiktion, t.ex. en- ligt det fakultativa tilläggsprotokollet om försäljning av barn, barn- prostitution och barnpornografi. Frågan om jurisdiktion ställs på sin spets vid vissa situationer. Framför allt när det gäller svenska medborgare som befinner sig i utlandet och när det gäller utländska medborgare som befinner sig i . Vissa rättigheter kan uppfyllas genom samarbeten mellan länder. Inom EU regleras t.ex. ansvarsförhållandet mellan länderna till stor del genom . Den EU-medborgare som lagligen be- finner sig i ett EU-land kommer således att ha tillgång till utbildning och sjukvård på något sätt, även om utbildningen och sjukvården inte tillhandahålls av just det land som personen är medborgare i. En svensk medborgare som befinner sig i ett område där inte har jurisdiktion kan således inte räkna med att tillgodoser de rättigheter som finns i konventionen för den personen. I den mån har möjlighet att vidta lämpliga åtgärder (jämför artikel 4) utomlands för att tillse att en svensk medborgares rättigheter upp- fylls kan det emellertid behöva göras, beroende på omständigheterna Artikel 2 – skydd mot diskriminering T.ex. kan det antas att har större skyldigheter gent- emot ett svenskt barn som olovligen förts ur landet (jämför artikel 11) än gentemot ett barn som tillsammans med sin familj har utvandrat och bosatt sig i en annan stat. Sammanfattningsvis kan en stats skyldigheter enligt konventio- nen i praktiken se lite olika ut beroende på hur jurisdiktionen, rättig- heten och omständigheterna i övrigt ser ut. En åtgärd som kräver myndighetsutövning kanske måste vidtas i men inte i ett område där inte har sådan jurisdiktion. Däremot kan det finnas andra lämpliga åtgärder som i stället bör vidtas, som omfattas av svenska myndigheters behörighet i området. Huruvida har upp- fyllt sin skyldighet gentemot ett barn blir följaktligen en bedömning som blir beroende av omständigheterna i det specifika fallet. När det gäller utländska medborgare i är det en mindre kom- plicerad fråga, eftersom de befinner sig inom territorium. Direkt av konventionen framgår att man avsett att utländska med- borgare ska omfattas. T.ex. rör artikel 22 barn som söker flykting- status i landet. Även diskussionerna i förarbetena till barnkonven- tionen tyder på detta. Därtill framstår det som allmänt accepterat att även utländska medborgare som olagligen befinner sig i landet om- fattas av staternas skyldigheter enligt konventionen. Utöver att dessa barn rent faktiskt befinner sig inom landets jurisdiktion, oavsett status, indikerar diskussionerna vid utformningen av artikel 2 att staterna avsett att även dessa barn ska omfattas av rättigheterna.84 har också gjort en sådan tolkning. Däremot kan det finnas ett visst utrymme att, utifrån sakliga grunder och i vissa specifika fall, särbehandla utländska medborgare, se t.ex. avsnittet om olikbehand- ling på grund av medborgarskap nedan. Precis som för svenska medborgare utomlands kan omfattningen av skyldigheter för utländska medborgare variera på grund av omständigheterna i övrigt. En utlänning som är här endast till- fälligt, t.ex. på semester, omfattas rimligtvis inte av skyldig- heter att tillhandahålla gratis skolutbildning och alla former av sjuk- 84Diskussionen kring om rättigheterna bara skulle gälla dem som lagligen befinner sig inom statens territorium beskrivs ovan i avsnittet om artikelns innebörd. Artikel 2 – skydd mot diskriminering Däremot lär även detta barn behöva skyddas från sexuella över- grepp och människohandel. Det är i detta fall inte fråga om en diskri- minering utan skillnaderna är hänförliga till att personen, oavsett medborgarskap, endast vistas tillfälligt i . Motsvarande bör alltså gälla en svensk medborgare som är bosatt utomlands och endast på tillfälligt besök i (utan att vara folkbokförd här). Artikel 2.1 handlar i första hand om att rättigheterna i konventionen ska uppfyllas för alla inom jurisdiktionen, dvs. en positiv skyldighet för staten.