sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — En misstänkt har rätt att själv föra sin talan under en förundersök- ning och i en rättegång. Det gäller också om det är ett barn. Även ett barns vårdnadshavare har rätt att företräda barnet.76 Detsamma gäller 2009/10:105 s. 38, 39 och 69. 74Se t.ex. prop. 1994/95:12 s. 97, som hänvisas till från prop. 2009/10:105 s. 69. 2015/16:187, särskilt avsnitt 5.2. 76I vissa fall ska en särskild företrädare, som ställföreträdare i stället för ett barns vårdnads- havare, ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång (lagen, 1999:997, om särskild företrädare för barn). Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott vid en bevistalan mot någon som inte fyllt 15 år.77 (Se 21 kap. 1 § RB och 38 § andra stycket LUL.) Den misstänkte får också låta sig företrädas av en försvarare vid talans förberedande och utförande. Vid ett förhör med den misstänkte har han eller hon rätt att ha sin försvarare närvarande. En privat försva- rare utses av den misstänkte. Är den misstänkte ett barn utses försvara- ren av barnets vårdnadshavare. (Se 21 kap. 3 § och 23 kap. 10 § RB.) När ett barn är misstänkt för att ha begått ett brott ska som huvud- regel en offentlig försvarare förordnas (se nedan). En offentlig för- svarare förordnas av domstol. Om den misstänkte har gett förslag på offentlig försvarare ska den personen förordnas, om han eller hon är behörig och det inte finns särskilda skäl mot det. Det ska som huvud- regel vara en advokat som förordnas och personen ska vara lämplig för uppdraget. En offentlig försvarare kan förordnas vid sidan av en privat försvarare, om det finns synnerliga skäl. (Se 21 kap. 4 och 5 §§ RB.) Som framgår ovan ska en misstänkt underrättas om sin rätt att under förundersökningen biträdas av försvarare och om att en offentlig försvarare i vissa fall kan förordnas (12 §FUK). När en offentlig försvarare ska utses En offentlig försvarare ska förordnas för en misstänkt som inte har fyllt , om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare (24 § LUL, se även 21 kap. 3 a § RB). gällde bestämmelsen bara tilltalade men har ändrats efter kritik från barn- rättskommittén.78 I förarbetena till bestämmelsen i LUL anges att om gärningen har erkänts och det inte finns tveksamheter i fråga om utredningen av brottet eller påföljden torde behov av offentlig försvarare i många fall inte finnas (såvida inte en frihetsberövande påföljd kan komma i fråga).79 Exempel på situationer när en underårig kan sakna behov av en försvarare innan åtal väckts är om förundersökningen rör ett baga- tellartat brott eller när åtalsunderlåtelse eller strafföreläggande kan komma i fråga. Vid bedömningen av behovet av en offentlig för- 77Läs mer om bevistalan nedan i avsnittet om barn som misstänkts ha begått brott innan de fyllt . 2000/01:56 s. 25. 1994/95:12 s. 94 och 103. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott svarare innan åtal har väckts bör det enligt förarbetena beaktas att behovet i många fall inte är lika starkt som vid rättegången därefter.80 På grund av särskilda omständigheter eller personliga förhållanden kan ett barn i dessa fall ändå ha behov av försvarare. Ett brott där någon av ungdomspåföljderna aktualiseras (se nedan) föranleder som regel behov av försvarare. Försvarare ska i nästan samtliga fall vara när- varande vid förhör i sak med den unge. En ung misstänkt som är fri- hetsberövad ska alltid biträdas av en försvarare.81 Juridiskt biträde för den som misstänks ha begått ett brott För ett barn som misstänks för att ha begått ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (eller ett försök, en stämpling eller en förberedelse till ett så- dant brott, om en sådan gärning är straffbelagd) ska det förordnas ett juridiskt biträde för den misstänkte, om det inte är uppenbart att den misstänkte saknar behov av det. (Se 32 a § LUL.) Enligt förarbetena till bestämmelsen är det endast i enstaka fall som ett juridiskt biträde inte ska förordnas, t.ex. om bara något en- staka förhör behöver hållas inom utredningens ram.82 I RättsPM Barn som begår brott – utred- ningar jämlikt 31 § LUL finns vägledning om när åklagare ska begära att ett juridiskt biträde förordnas i utredningar där barn misstänks för brott. I promemorian anges det att åklagare alltid ska begära att ett juridiskt biträde förordnas för barnet i dessa fall. Det juridiska biträdet ska i princip alltid vara närvarande vid alla förhör i sak med barnet.83 Vid andra utredningar om brott, som gäller ett barn som inte fyllt 15år ska ett juridiskt biträde förordnas för barnet, om det finns syn- nerliga skäl för det (32 a § LUL).84 När en utredning är av särskild 80Se t.ex. prop. 2000/01:56 s. 32. 81RåR 2006:3 s. 29–31. 2009/10:105 s. 68. 83Se kapitel 6 i RättsPM 2013:6. 84I dessa fall är det som huvudregel fråga om brott för vilket det är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Det rör sig om en utredning som antingen (1) inletts på begäran av en social- nämnd, (2) behövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del i brottet, (3) behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet eller som kan bli föremål Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott betydelse med hänsyn till ett enskilt intresse torde det enligt för- arbetena regelmässigt föreligga synnerliga skäl för att förordna juri- diskt biträde om utredningen kan leda till att betydande skadestånds- anspråk riktas mot den unge.85 I uppräknas vissa minimirättigheter för den som blivit anklagad för brott (se artikel 6.3). I artikel 6.3 (c) anges att den anklagade har rätt att försvara sig personligen eller genom ett rättegångsbiträde som han eller hon själv har utsett. Om den ankla- gade saknar tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde ska han eller hon erhålla ett biträde utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar. Även i EU:s rättighetsstadga finns det en bestämmelse om att var och en som har blivit anklagad för en lagöverträdelse ska garanteras respekt för rätten till försvar samt att var och en ska ha möjlighet att erhålla rådgivning, låta sig försvaras och företrädas (artiklarna 47 och 48.2). Enligt praxis från har en person som anklagas för brott rätt till försvarare från de första stadierna av polisutred- ningen. Detta är enligt domstolen särskilt viktigt när den anklagade är ett barn.86 Domstolen har understrukit vikten av att ett barn som är misstänkt eller tilltalad har en försvarare närvarande vid förhör och andra utredningsåtgärder. Det finns flera rättsfall från som handlar om att förhör med barn hållits utan försvarare. Av dessa framgår att om uttalanden gjorts utan att för- svarare varit närvarande och sedan lagts till grund för en fällande dom kan detta, beroende på omständigheterna i övrigt, utgöra en kränkning av rätten till en rättvis rättegång. Ett sådant exempel är fallet Salduz mot Turkiet.87 I ett annat exempel, målet Panovits mot , hade en 17- åring åtalats för mord och rån. för förverkande eller (4) av andra skäl är av särskild betydelse med hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse. (Se 31 § andra och tredje stycket jämförda med 32 a § första stycket 2 LUL.) 2009/10:105 s. 68 och 69. 86Europadomstolens avgörande i målet Salduz mot (2008) §§ 52 och 60 samt Dvorski mot (2015) § 77. Se även redovisningen i om europeisk rätt rörande barnets rättigheter (2015), som utarbetats gemensamt av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA), och , s. 214 och 215. 87Europadomstolens avgörande i målet Salduz mot (2008) t.ex. § 51. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott frånvaron av försvarare under polisförhören hade påverkat hans möjlig- heter att utöva sitt försvar på ett avgörande sätt.88 I målet Adamkiewicz mot hade en 16-åring arresterats för mordet på en 12-årig pojke. Förhör hade hållits utan att en försvarare var närvarande. Den till- talade hade inte heller informerats om sin rätt att tiga och sin rätt att inte vittna mot sig själv. fann att pojkens rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6 hade blivit kränkt.89 43.2.6En objektiv och rättvis prövning utan dröjsmål (artikel 40.2 [b] [iii]) I regeringsformen är det stadgat att en rättegång ska genomföras rättvist och inom skälig tid samt att en förhandling vid domstol ska vara offentlig. Vidare framgår det att en domstol inte får inrättas för en redan begången gärning och inte heller för en viss tvist eller i övrigt för ett visst mål. Det finns också föreskrivet att bl.a. domstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet. (Se 1 kap. 9 § och 2 kap. 11 § RF.) I artikel 6 i finns föreskrivet en rätt till en rättvis rättegång. I artikelns första punkt stadgas bl.a. att var och en ska vid en prövning av en anklagelse mot honom eller henne vara berättigad till en rättvis och offentlig rättegång inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol som upprättats enligt lag. Därtill nämns vissa konkreta minimirättigheter som en anklagad åt- njuter (läs på andra ställen i detta kapitel). En liknande formulering om rätt till rättegång inom skälig tid finns i artikel 5.3 i Europakon- ventionen, som gäller frihetsberövande. Även i EU-stadgan fastställs rätten att inom skälig tid få sin sak prövad i en rättvis och offentlig rättegång och inför en oavhängig och opartisk domstol som har in- rättats enligt lag (artikel 47). Av bestämmelser i följer att både förundersök- ning och brottsbekämpande verksamhet före en förundersökning (t.ex. underrättelseverksamhet) ska bedrivas objektivt. Förundersök- ningsledaren och den som biträder honom eller henne ska ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den miss- tänktes fördel som nackdel. (Se 23 kap. 4 § RB.) Det är inte heller 88Europadomstolens avgörande i målet Panovits mot (2008) §§ 71 och 73. 89Europadomstolens avgörande i målet Adamkiewicz mot (2010) §§ 91 och 92. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott tillåtet att under förhör använda otillbörliga åtgärder för att fram- kalla en bekännelse eller ett uttalande i viss riktning (23 kap. 12 § RB), se nedan. Även efter att åtal har väckts ska åklagaren och den som biträder åklagaren bedriva sitt arbete objektivt (45 kap. 3 a § RB). När det gäller domare måste de avlägga en särskild ed genom vil- ken domaren bl.a. lovar och försäkrar att han eller hon ska döma efter lagen och behandla alla lika inför den. Även bestämmelserna om domarjäv i ska garantera opartiskhet (se 4 kap. 13 § RB). Liknande jävsbestämmelser finns för poliser, åklagare och andra tjänstemän inom de brottsbekämpande myndigheterna (se t.ex. 7 kap. 6 § RB och 7 § polislagen, 1984:387). Utgångspunkten för en brottmålsprocess i är principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration. Detta innebär bl.a. att rätten som huvudregel avgör ett mål efter en huvudförhandling till vilken samtliga parter är kallade och att det finns en rätt till huvudförhandling.90 (Se 45 kap. 10 a § och 46 kap. 5 § RB.) Vid brott- målsrättegångar mot barn ska det alltid hållas huvudförhandling om domstolen ska pröva målet i sak (27 § LUL). Även om den tilltalade är kallad men inte kommer till förhandlingen finns det vissa begräns- ningar kring när ett mål får avgöras (se 46 kap. 15 a § RB). De be- gränsade möjligheterna att inte hålla förhandling när den tilltalade är ett barn beror på att lagstiftaren ansåg att det tjänade ett viktigt peda- gogiskt syfte att den unge får sammanträffa personligen med före- trädare för rättsväsendet.91 Skyndsam handläggning när barn är misstänkta för brott Alla förundersökningar ska bedrivas så skyndsamt som omständig- heterna medger (24 kap. 4 § RB). En förundersökning mot ett barn och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersök- ningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast från delgivning av brottsmisstanke. Tids- fristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra omständigheter. (Se 4 § LUL.) 90Vissa undantag gäller när en domstol avgör målet på annat sätt än genom dom eller meddelar frikännande dom på grund av att åklagaren lagt ned åtalet för att brott inte kan styrkas. 2004/05:131 s. 143. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott En utredning som avser ett barn som misstänks för att ha begått brott ska bedrivas med särskild skyndsamhet och avslutas . Utredningen får inte pågå än , om det inte är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. (Se 32 § LUL.) Väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse gäller samma tidsfrister som gäller i förhållande till en häktad person. Det betyder att huvudförhandlingen ska påbörjas och senast från den dag åtal väcktes. Den förlängda tidsfrist om som anges för häktade mål gäller inte för mål med en tilltalad under . Även i andra fall ska brottmål mot barn handläggas skyndsamt. (Se 29 § LUL och 45 kap. 14 § RB.) Dom i ett mål mot den som inte har fyllt ska som regel avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen (30 § LUL). I förarbe- tena anges att domen kan förväntas göra ett starkare intryck på den unge om han får ta del av den muntligen och medan han har rättegången i färskt minne. Dessutom kan rättens ordförande närmare förklara domens innebörd för den unge och även framhålla betydelsen av att den unge iakttar vad som kan vara föreskrivet i domen.92 ska redovisa uppgifter om i vilken utsträckning bl.a. tidsfristerna enligt LUL har hållits. (Se 7 § förord- ningen, 2015:743, med instruktion för .) 43.2.7Rätt att inte vittna mot sig själv och förhör av vittnen (artikel 40.2 [b] [iv]) Det är åklagaren som ska bevisa att en person gjort sig skyldig till ett brott; den misstänkte behöver inte bevisa sin oskuld.93 Den som är misstänkt eller tilltalad för ett brott har tvärtom rätt att vara helt passiv.94 Att en misstänkt eller tilltalad väljer att tiga eller i övrigt under- låter att medverka får som huvudregel inte användas som bevis mot honom eller henne. En tilltalads underlåtenhet att medverka får dock tillmätas viss betydelse i bevishänseende (35 kap. 4 § RB). 1994/95:12 s. 90. 93NJA II 1943 s. 446. Se även flera rättsfall från , t.ex. NJA 2015 s. 702 p. 28 samt däri refererade rättsfall. 94Se t.ex. rättsfallet NJA 2015 s. 702 p. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott emellertid endast i situationer som uppenbarligen kräver en förklar- ing som den tilltalades tystnad kan tillmätas betydelse. Den tilltalade ska i princip inte heller ha någon nackdel av att lämnade uppgifter visar sig vara felaktiga.95 Som nämnts ovan ska den som blir under- rättad om att han eller hon är misstänkt för ett brott infor- meras om sin rätt att inte behöva yttra sig (12 § FUK). Som nämnts ovan finns det också ett förbud att under ett förhör under förunder- sökningen försöka att framkalla en bekännelse eller ett uttalande i viss riktning genom att använda medvetet oriktiga uppgifter, löften eller förespeglingar om särskilda förmåner, hot, tvång, uttröttning eller andra otillbörliga åtgärder. Den som hörs får inte vägras att äta sed- vanliga måltider eller åtnjuta nödvändig vila. (Se 23 kap. 12 § RB.) En tilltalad får inte vittna och ska således inte heller höras under ed. En tilltalad kan inte heller höras under sanningsförsäkran, utan den tilltalade hörs utan straffansvar. Vittnesförhör får inte heller hållas med någon som har åtalats för medverkan till den gärning som förhöret gäller eller för en gärning som har samband med den gärningen. Med åtalad jämställs bl.a. den som är skäligen miss- tänkt och har underrättats om misstanken. (Se 36 kap. 1 § RB samt 37 kap. 2 § RB motsatsvis.) Den som är misstänkt för ett brott om- fattas inte heller av editionsplikt, dvs. skyldigheten att visa upp en skriftlig handling som kan ha betydelse som bevis (38 kap. 2 § RB). Ett vittne har rätt att vägra yttra sig om en omständighet vars yppande skulle avslöja att vittnet eller någon närstående till honom eller henne skulle ha förövat en brottslig eller vanärande handling (36 kap. 6 § RB). Det finns en motsvarande rätt att vägra lämna ut en skriftlig handling (38 kap. 2 § RB). Även av följer att den tilltalade inte får tvingas vittna mot sig själv eller erkänna sig skyldig, även om det inte uttryck- ligen nämns bland minimikriterierna i artikel 6.3. Det följer i stället av den allmänna rätten till en rättvis rättegång i artikel 6.1, vilket framhållits av Europadomstolen.96 95Rättsfallet NJA 2015 s. 702 p. 96Se t.ex. avgörande i målet Weh mot (2004) § 39. Se även redo- visningen i om europeisk rätt rörande barnets rättigheter (2015) s. 209. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott I en rättegång ankommer det på parterna att svara för bevisningen, även om domstolen också kan föra in bevisning i målet i de flesta brottmål (35 kap 6 § RB). I princip alla (som inte är misstänkta för gär- ningen eller målsägande97) får höras som vittne och vittnet ska nor- malt infinna sig vid förhandling inför rätten (36 kap. 1 och 7 §§ RB). När det gäller barn bestämmer rätten om barnet får höras som vittne eller inte. Detsamma gäller en person som lider av en psy- kisk störning. (Se 36 kap. 4 § RB.) Av förarbetena framgår att lagstif- taren inte velat ha ett absolut vittnesförbud för barn, eftersom ett barn kan ha viktiga upplysningar att lämna. Men eftersom ett förhör kan vara till allvarligt men för barnet bör rätten bedöma om barnet ska höras. Vikt ska läggas vid om vårdnadshavaren anser att förhöret skulle vara skadligt eller medföra olägenhet för barnet.98 Såväl åklagare och målsägande som den tilltalade ska i förväg ange vilken bevisning de vill åberopa. Men även bevisning som åberopas först vid huvudförhandling ska normalt godtas (45 kap. 4 och 10 §§ samt 47 kap. 2 och 7 §§ RB). I undantagsfall får rätten avvisa bevisning, t.ex. om beviset inte behövs eller om den omständighet som parten vill bevisa är utan betydelse i målet (35 kap. 7 § RB). Ett vittne ska avge sin berättelse muntligen; skriftliga vittnesberät- telser får endast åberopas i undantagsfall. Normalt inleds förhöret av den part som åberopat vittnet. Därefter får motparter tillfälle att höra vittnet. Även rätten får ställa frågor till vittnet. (Se 35 kap. 14 § och 36 kap. 16 och 17 §§ RB.) Av artikel 6.3 (d) i framgår att den tilltalade ska ha rätt att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom eller henne. Den tilltalade har även rätt att för egen räkning få vittnen inkallade och förhörda under samma förhållanden som vitt- nen åberopade mot den tilltalade. 97Målsäganden får höras men inte som vittne (36 kap. 1 § och 37 kap. 1 § RB). 98NJA II 1943 s. 465 och 466. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott 43.2.8Omprövning av en högre instans (artikel 40.2 [b] [v]) En tingsrätts dom i ett brottmål får överklagas (49 kap. 1 § RB). Det gäller även vid bevistalan (38 LUL).99 För att hovrätten ska pröva tingsrättens dom eller beslut krävs det i vissa fall prövningstillstånd, t.ex. om den tilltalade endast dömts till böter (49 kap. 13 § RB).100 Pröv- ningstillstånd ska meddelas bl.a. om det finns anledning att betvivla riktigheten av domslutet eller om det inte utan en prövning går att bedöma riktigheten av domslutet (49 kap. 14 § RB). Även en hov- rätts dom och beslut får i regel överklagas (se bestämmelser om över- klagan och prövningstillstånd i 54 kap. RB). Om domstolen funnit att den tilltalade gjort sig skyldig till brottet men att åtalet ska ogillas, t.ex. för att det visat sig att personen inte var straffmyndig vid gär- ningen, kan den tilltalade inte överklaga domen.101 I samband med en modernisering av bestäm- melser gjordes en analys av hur bestämmelserna om prövningstillstånd stämde överens bl.a. med och artikel 40.2 (b) (v) i . 102 Regeringen konstaterade att bestämmelserna stämde överens med , bl.a. med hänvisning till rättsfall från ,103 och att formuleringarna i FN-ko- nventionerna liknade dem i . Som diskuteras närmre i analysen skiljer sig emellertid formuleringarna i Europa- konventionen och åt. I artikel 2 i det sjunde till- läggsprotokollet till , som också är svensk lag, står bl.a. att var och en som dömts av domstol för brottslig gärning ska ha rätt att få skuldfrågan eller påföljden omprövad av högre dom- stol. anges det att vissa undantag får göras, t.ex. när det gäller mindre grova gärningar. Slutligen ska nämnas att det i ges vissa möjlig- heter att få ett avgörande ändrat eller upphävt t.ex. på grund av rätte- gångsfel (se t.ex. 50 kap. 26 §, 58 kap. 2 § och 59 kap. 1 § RB). 1964:10 s. 167. 100Det andra fallet när prövningstillstånd krävs är när den tilltalade frikänts från ansvar för brott för vilket det inte är föreskrivet svårare straff än fängelse . 101Se bl.a. rättsfallet NJA 1998 s. 693 samt de rättsfall som däri hänvisas till. 2004/05:131 s. 174–176. Kommissionens beslut i E.M. mot (1995). Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott 43.2.9Tolk m.m. (artikel 40.2 [b] [vi]) Språket i domstol och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska (10 § språklagen, 2009:600). Vid vissa dom- stolar finns det också en rätt att använda finska, meänkieli och samiska (13–16 §§ lagen, 2009:724, om nationella minoriteter och minoritets- språk). Om en misstänkt i ett brottmål inte behärskar svenska ska en tolk anlitas vid sammanträden inför rätten. Detsamma gäller om en miss- tänkt behöver tolkning till följd av en hörselnedsättning eller talsvå- righeter. Ersättning till tolk betalas av allmänna medel. Tolkens upp- gift är inte endast att bistå med tolkning under förhöret med den misstänkte utan under hela sammanträdet inför rätten. (Se 5 kap. 6 och 8 §§ RB.) I vilka fall den misstänkte inte ska anses behärska svenska språket och ett tolkbehov alltså ska anses föreligga, får avgöras med beaktan- de av omständigheterna i det enskilda fallet. Det krävs inte att en tolk anlitas i varje situation då den misstänkte inte har svenska som modersmål. Om en tolk anlitas, bör tolkning i första hand ske till modersmålet. Om tolkning till modersmålet inte kan tillhandahållas är det tillräckligt att tolkning sker till ett språk som den misstänkte behärskar tillräckligt väl för att kunna försvara sig och få en rättvis rättegång.104 Rätten är skyldig att åt den misstänkte översätta en handling i ett brottmål eller de viktigaste delarna av den, om en översättning är av väsentlig betydelse för att den misstänkte ska kunna ta tillvara sin rätt. Översättningen får göras muntligen om det inte är olämpligt med hänsyn till det som handlingen eller målet rör eller någon annan omständighet. Översättarens ersättning betalas av staten. (Se 33 kap. 9 § RB.) I samband med att den misstänkte underrättas om brottsmiss- tanken (se ovan) ska han eller hon också underrättas om sin rätt att vid behov biträdas av tolk och få handlingar översatta som är väsent- liga för att kunna ta till vara sin rätt. Den misstänkte ska få informa- tionen på ett språk som han eller hon förstår.105 (Se 12 § FUK.) Som tidigare nämnts är en av minimirättigheterna som en brotts- anklagad har enligt artikel 6.3 i att utan dröjs- 2012/13:132 s. 50. 105Det gäller även annan information som den misstänkte ska underrättas om. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott mål, på ett språk som den anklagade förstår och i detalj, underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom eller henne. En annan är att utan kostnad bistås av en tolk, om den an- klagade inte förstår eller talar det språk som används i domstolen. (Se artikel 6.3 [a] och [e] i .) 43.2.10Rätt att få sitt privatliv respekterat under förfarandet (artikel 40.2 [b] [vii])