sou · H7B364 · 2020-01-01 00:00:00 — Rätt att starta privata skolor Av TP1 artikel 2 anses följa en principiell rätt att starta privata skolor eller att anordna privat undervisning.46 Det framgår dock inte ut- tryckligen att friheten innebär en rätt att starta och driva skolor med en viss inriktning.47 I målet m.fl. mot fann att staten har en möjlighet att ställa krav på utbild- ningens innehåll och lärarnas kompetens (Se referat i avsnitt 4.7.7).48 har också konstaterat att det är statens ansvar att se till att kraven i EKMR uppfylls och ansvaret kan inte delegeras till den privata sektorn.49 har inte prövat frågan om det finns en rätt att etablera fristående skolor med specifikt kon- fessionell inriktning. En närliggande fråga är om föräldrar, som ett alternativ till skolor med konfessionell inriktning, har rätt att undervisa sina barn i hem- met och att barn på så sätt kan fullgöra skolplikten. Europadom- stolen konstaterade i Konradmålet50 att EKMR inte innebär att det finns en rätt för föräldrar att vägra sina barn utbildning, eller kräva undervisning i hemmet, med hänvisning till deras religiösa eller filosofiska övertygelse, så länge undervisningen sker på ett objektivt, kritiskt och pluralistiskt sätt. konstaterade också att det fanns möjlighet för föräldrarna att välja skolor med religiös inriktning (se referat i avsnitt 4.7.16). 46Danelius H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, s. 613. 47Kjeldsen, och mot , p. 48Ingrid och mot (ansökan nr 11533/85), . 49Costello mot (ansökan nr 13134/87), , p. 50Konrad m.fl. mot (ansökan nr 35504/03), . Åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i EKMR ska enligt artikel 14 säkerställas utan någon åtskillnad t.ex. på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, natio- nellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, för- mögenhet, börd eller ställning i övrigt. Artikel 14 gäller endast sådan diskriminering som har samband med någon av de skyddade fri- och rättigheterna i EKMR, t.ex. reli- gionsfrihet eller rätt till utbildning. För att ett fall där människor behandlas olika inte ska utgöra diskriminering krävs att olikheten är berättigad utifrån objektiva och rimliga grunder. Skillnaderna i behandling måste också ha ett legi- timt syfte och vara proportionerliga i förhållande till syftet. Redan i det tidigare nämnda belgiska språkmålet (1968) uttalade att inte all olikabehandling i nationell rätt innebär diskriminering; ibland kan det enligt domstolen krävas en rättslig olikabehandling för att korrigera en faktisk ojämlikhet. För att av- göra om det är fråga om diskriminering måste det avgöras om det är fråga om en tillåten olikabehandling eller en lagstridig diskrimine- ring. uttalade att principen om likabehandling kränks om olikabehandlingen inte är objektivt och rimligt berättigad. Be- rättigandet måste bedömas i relation till syftet med och effekten av de övervägda åtgärderna. Vidtagna åtgärder måste därtill vara pro- portionerliga i förhållande till de medel som används och syftet som ska uppnås. Den nationella bedömningsmarginalen ger en medlems- stat betydande utrymme för att avgöra vilka åtgärder som kan anses vara proportionerliga i förhållande till det legitima syftet. I målet var frågan om det utgjorde diskriminering att barn i franskspråkiga familjer i den flamländska delen av inte fick undervisning på franska. Domstolen ansåg inte att det var fråga om diskriminering eftersom olikabehandlingen var grundad på objektivt godtagbara skäl, vilket var att behålla språklig enhet i området . Endast på en punkt fann domstolen att det var fråga om diskri- minering enligt artikel 14. Det rörde ett bosättningskrav för att ta del av franskspråkig undervisning (se referat i avsnitt 4.7.1).51 4.6.1Diskriminering vid finansiering av privata skolor Även om det i EKMR:s förarbeten uttalas att det finns en rätt att etablera privata skolor, så finns det inte någon skyldighet för kon- ventionsstaterna att finansiera privata skolor med offentliga medel.52 Men om staten finansierar privata skolor så är det inte möjligt att endast finansiera konfessionella skolor som vilar på viss religiös upp- fattning, t.ex. kristendomen. Detsamma gäller om staten skulle välja att inte finansiera en skola som vilar på en viss religiös uppfattning. Det skulle i så fall kunna bli fråga om diskriminering.53 Det krävs att det finns ett legitimt syfte samt objektiva och berättigade grunder för att olika skolhuvudmän ska kunna behandlas olika utan att det utgör diskriminering. Det krävs också att åtgärden är proportioner- lig i förhållande till syftet.54 I ett par fall har dåvarande Europa- kommissionen prövat om det kan bli fråga om diskriminering enligt artikel 14 EKMR i det fall staten väljer att finansiera vissa privata skolor men inte andra. I målet W. och K.L. mot (1985) ville ett föräldrakoopera- tiv starta en fristående Waldorfskola, men fick avslag på en ansökan om offentligt finansierat bidrag till skolböcker m.m. Frågan i målet var om det kunde strida mot TP1 artikel 2 att endast vissa skolor fick bidraget. fann att det fanns objektiva grunder för att endast ge vissa skolor bidrag på grund av det kommunala självstyret. Skillnaden i bidragsgivning ansågs inte utgöra diskrimi- nering (se referat i avsnitt 4.7.6). I Verein Gemeinsam Lernen mot (1994) nekades en förening som bedrev skolverksamhet bidrag för finansiering. ansåg att detta var diskriminering eftersom kyrkliga sko- lor kunde få ett bidrag utan att behöva uppfylla de kriterier som uppställts för föreningen. uttalade att det inte finns någon skyldighet för staten att finansiera någon särskild form av utbildning. Skolorna i det aktuella fallet ansågs inte vara jämför- bara med varandra och det förelåg ingen kränkning av EKMR (se referat i avsnitt 4.7.11). 52Verein Gemeinsam Lernen mot (ansökan nr 23419/94), ; , Preparatory work on Article 2, Protocol 1. 53X mot , p. 54Verein Gemeinsam Lernen mot . I EKMR och rättighetsstadgan är minoriteters rättigheter inte ut- tryckligen reglerade. I ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonventionen) finns dock ett särskilt skydd för nationella minoriteter. Ramkonventionen trädde i kraft den 1 feb- ruari 1998 och ratificerades av 2000 (se även avsnitt 3.7). I konventionen finns inte någon definition av vad som utgör en nationell minoritet utan det är upp till varje stat att avgöra vilka som omfattas. Ramkonventionen ålägger enligt artikel 5 parterna till kon- ventionen att främja nödvändiga förutsättningar för att personer som tillhör nationella minoriteter ska kunna bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna av sin identitet, nämligen språk, traditioner och kulturarv. Utan att inverka på de åtgärder som vidtas i enlighet med den allmänna integrationspoli- tiken ska staterna avhålla sig från åtgärder eller metoder som syftar till assimilering av personer som tillhör nationella minoriteter mot dessa personers vilja, utan personerna ska skyddas mot alla åtgärder som syftar till en sådan assimilering. Det finns också en rätt för den som tillhör en nationell minoritet att utöva sin religion eller tro och att upprätta religiösa institutioner, organisationer och sammanslut- ningar (artikel 8). Staterna ska enligt artikel 12, där det är lämpligt, vidta åtgärder på utbildnings- och forskningsområdet för att främja kunskapen om sina nationella minoriteters liksom om majoritetens kultur, historia språk och religion. Av artikel 13 första punkten framgår att staterna inom ramen för sina utbildningssystem ska tillerkänna dem som tillhör en nationell minoritet rätt att inrätta och driva sina egna utbildningsinstitutioner. Av andra punkten framgår att utövandet av denna rätt inte ska med- föra något ekonomiskt åtagande för parterna. Nedan följer ett urval av praxis från , Europa- domstolen och som rör frågan om konfessionella inslag i skolväsendet. Genomgången är inte uttömmande utan avsikten är att ge exempel på de frågor som har prövats på europeisk nivå. Målen är ordnade efter årtal för dom eller beslut. 4.7.1Det belgiska språkmålet (1968) I målet prövade om rätten till utbildning innebär att staten måste erbjuda undervisning på ett visst språk. I målet var det fråga om föräldrar som ville att deras barn skulle undervisas på franska. Familjerna var bosatta i delar av som i huvudsak var flamländsktalande, där det inte anordnades undervisning på franska. fann att TP1 artikel 2 första meningen, trots den negativa formuleringen, innebär en rätt till utbildning. Rätten till utbildning i första meningen innebär dock ingen skyldighet att in- rätta eller subventionera undervisning av ett visst slag. Det fanns därför ingen skyldighet för den belgiska staten att anordna under- visning även på franska i de aktuella områdena. Det var därför inte fråga om någon kränkning av rätten till utbildning enligt TP1 arti- kel 2. Frågan i målet var också om det innebar diskriminering enligt artikel 14 att franskspråkiga barn i den flamländska delen av inte fick undervisning i franska. Belgiska staten motiverade sitt beslut med vikten av att området behöll en språklig enhet. Domstolen ansåg att detta utgjorde ett objektivt godtagbart skäl och att det inte var fråga om diskriminering. I sex franskspråkiga kom- muner utanför anordnades dock franskspråkig undervisning. För att få ta del av undervisningen fanns ett krav på att eleven skulle vara bosatt i någon av de sex kommunerna. Motsvarande krav fanns inte för de flamländskspråkiga skolorna. I detta avseende fann därför att det var fråga om diskriminering enligt arti- kel 14.55 4.7.2Kjeldsen, och mot (1976) I målet ville ett antal föräldrar, med hänvisning till sin religiösa tros- uppfattning, att deras barn skulle befrias från den offentliga skolans sexualundervisning. I fanns både privata och offentliga skolor. I privata skolor skulle samma ämnen läras ut som i den offentliga. Privata skolor hade dock en möjlighet att undanta sexualundervisning från den obligatoriska undervisningen. Privata skolor kunde därmed välja i vilken omfattning de ville följa den offentliga skolans sexualundervisning, och undervisningen i ämnet behövde inte heller vara obligatorisk. Däremot behövde privata sko- lor ge undervisning i ämnet biologi inklusive undervisning i mänsklig reproduktion. Den danska regeringen menade inledningsvis att kraven i TP1 artikel 2 inte gällde den offentliga skolan eftersom det fanns privata alternativ för föräldrarna. konstaterade att kraven för staten i TP1 artikel 2 andra meningen gäller all den verksamhet som staten åtar sig i fråga om utbildning i både privata och offentliga skolor. Domstolen konstaterade även att det inte går att skilja mellan religionsundervisning och andra ämnen utan staten måste tillför- säkra föräldrarnas religiösa eller filosofiska övertygelse under hela det statliga utbildningsprogrammet. konstaterade att föräldrar inte kan ställa krav på undervisningens innehåll så länge den sker på ett objektivt, kri- tiskt och pluralistiskt sätt. Det innebär att föräldrar inte heller kan vägra sina barn undervisning, under förutsättning att denna sker på ett objektivt, kritiskt och pluralistiskt sätt. Skyldigheten att respek- tera föräldrarnas religiösa eller filosofiska övertygelse gäller både religionsundervisning och annan undervisning. Domstolen ansåg att många ämnen i skolan har mer eller mindre filosofisk eller religiös komplexitet eller karaktär. konstaterade också att det fanns andra alternativ för föräldrarna eftersom danska skolsyste- met tillät andra utbildningsalternativ, t.ex. undervisning i privatskolor eller hemundervisning, där det fanns möjlighet att göra undantag från obligatorisk sexualundervisning. Domstolen ansåg mot denna bakgrund att det därför inte fanns en rätt för föräldrar till barn i den offentliga skolan att få sina barn befriade från obligatorisk sexual- undervisning. Domstolen ansåg dessutom att undervisningen hade en generell karaktär och att det inte förespråkade ett specifikt sätt av sexuellt beteende och i sig inte kunde anses kränka respekten för föräldrarnas övertygelse. Det handlade därmed inte om en kränkning av TP1 artikel 2.56 56Kjeldsen, och mot . 4.7.3X mot (1978) Målet vid dåvarande rörde åtskillnad i finan- siering av statliga och privata skolor på . Klaganden i målet var en del i en föräldragrupp som ville att det skulle starta fler icke-konfessionella privata skolor på . På fanns det statliga skolor som fick av sina kostnader finansierade och privata katolska skolor som fick av kapitalkostnaderna och av de löpande kostnaderna subventionerade. Privata aktörer som ville starta skolor behövde därför bära av kapitalkostnaderna själva. Klag- anden ansåg att det stred mot TP1 artikel 2 och artikel 14 att privata skolor blev subventionerade till en lägre grad. bedömde att det fanns en berättigad åtskillnad i bidragsgivningen till skolorna. Privata skolor hade möjligheten att ge kontroll över ägar- skapet till privata aktörer och det var därför rimligt att privata skol- orna skulle bidra av kapitalkostnaderna själva. Europa- kommissionen ansåg därför att den olika finansieringen inte stred mot TP1 artikel 2 eller artikel 14 i EKMR.57 4.7.4Arrowsmith mot (1978) I målet, som prövades av dåvarande , fastslogs att inte alla handlingar som är inspirerade eller motiverade av en övertygelse omfattas av artikel 9. Detta har kommit att kallas för Arrowsmithprincipen. I målet hade klaganden dömts av en brittisk domstol för att ha delat ut flygblad med budskapet att soldater skulle vägra att tjänst- göra i . Hon dömdes för att ha försökt förmå soldaterna att desertera, dvs. att inte fullgöra sina åtaganden. Klaganden vände sig till och åberopade att domen var en kränk- ning av hennes pacifistiska övertygelse och att det inneburit en kränk- ning av bl.a. artikel 9 EKMR. Flygbladen i sig uttryckte inte direkt en pacifistisk övertygelse, men klaganden menade att det inte fanns någon anledning för henne att dela ut flygbladen om det inte vore för hennes övertygelse. I flygbladen fanns också ett citat från en soldat: ”Jag skulle vara villig att slåss för ett syfte som jag tror på”. Klaganden menade att skrivningen var irrelevant, eftersom den inte speglade hennes pacifistiska uppfattning utan i stället var till för att visa att det fanns vidsträckt sympati för hennes uppfattning om kon- flikten på bland icke-pacifister. framförde bl.a. att klaganden var fri att uttrycka sina pacifistiska åsikter, men att hon var dömd för att försöka få soldaterna att inte agera i enlighet med sina lagliga skyldigheter. menade också att det inträffade inte var ett uttryck för någon filosofisk övertygelse, eftersom det inte fanns något objek- tivt samband mellan det inträffade och klagandens pacifistiska upp- fattning. fann att pacifism är en filosofisk överty- gelse som omfattas av artikel 9. Kommissionen fann dock att rätten att utöva sin filosofiska övertygelse inte omfattar alla handlingar som är inspirerade eller motiverade av övertygelsen. Att förkunna idéer om pacifism kan ses som en manifestering av en övertygelse. Om de aktuella manifestationerna inte uttryckligen uttrycker att de genom- förs på grund av en pacifistisk övertygelse, kan manifestationerna dock inte anses omfattas av artikel 9, även om handlingarna är influ- erade eller motiverade av övertygelsen. I det aktuella fallet ansåg att det inte fanns en sådan tydlig koppling som krävdes för att innehållet i flygbladen skulle anses ha samband med klagandens filosofiska övertygelse. Det ansågs därför inte före- ligga en kränkning av artikel 9.58 4.7.5Campbell och Cosans mot (1982) I målet prövade om filosofisk övertygelse i EKMR:s mening kunde omfatta att motsätta sig kroppslig bestraffning i skolan. uttalade att övertygelse hör samman med termen ”tro” mer än med ”åsikter” eller ”idéer”.59 Begreppet ”filo- sofisk övertygelse” omfattar enligt domstolen varje övertygelse som har rätt till respekt i ett demokratiskt samhälle och som inte är oförenlig med mänsklig värdighet. När det gäller att motsätta sig kroppslig bestraffning fann domstolen att klagandens åsikter hör till en tung och väsentlig del av mänskligt liv. Det handlar om den per- sonliga integriteten, om påverkan av kroppsstraff och om att slippa 59Campbell och Cosans mot . utsättas för vad sådan bestraffning innebär. Detta skiljer enligt dom- stolen föräldrarnas åsikter om kroppslig bestraffning från uppfatt- ningar om disciplinmetoder i allmänhet. Föräldrarnas åsikter i frågan om kroppslig bestraffning hör därför till filosofisk övertygelse enligt TP 1 artikel 2.60 mot (1985) mål rörde ett föräldrakooperativ som ville starta en fristående Waldorfskola. Skolan fick avslag på ansökan om ett offentligt finansierat bidrag till skolböcker m.m. Europakom- missionen konstaterade att det inte finns någon skyldighet att finan- siera en viss form av utbildning för att respektera föräldrarnas religiösa eller filosofiska övertygelse. Staterna kan respektera övertygelserna inom det redan existerande utbildningssystemet. Det faktum att hade tillåtit skolan med Waldorfinriktning att etablera sig var tillräckligt för att staten skulle anses ha uppfyllt kraven enligt kon- ventionen. Frågan var om det faktum att vissa fristående skolor fick bidraget men inte andra var en kränkning av TP1 artikel 2 och om det ut- gjorde diskriminering enligt EKMR. Staten motiverade åtskillnaden med det kommunala självstyret som innebär en vid individuell be- slutanderätt för kommunerna. fann att det faktum att det kommunala självstyret innebär att lokala myndigheter är bäst lämpade att göra ekonomiska bedömningar när det gällde utbildning i deras kommun. Åtskillnaden mellan vilka skolor som fick bidrag ansågs därför vara objektivt berättigad och Europakom- missionen kom fram till att det inte var fråga om diskriminering enligt artikel 14 kombinerat med TP1 artikel 2.61 4.7.7Ingrid och mot (1987) I målet uttalade dåvarande att TP1 artikel 2 inte innebär att staten behöver etablera ett specifikt utbildnings- system, men att enskilda har rätt att ta del av de utbildningsinstitu- 60Campbell och Cosans mot . mot , (ansökan nr 10476/83), . tioner som finns . uttalade också att det tidigare målet , och mot garanterar rätten att starta och driva privata skolor. Kommissionen uttalade också att rättigheten inte finns utan villkor. Staten har rätt att genom reglering se till att det finns ett korrekt utbildningssystem som helhet. Myndigheterna får t.ex. ställa krav på undervisningens standard, innehåll och lärarnas kompetens för att undervisningen i fråga ska ge viss behörighet för eleverna. I målet drev klaganden en fristående skola för elever i grundsko- lans årskurs 1–9. nekade skolan tillstånd för års- kurs 7–9. Skolan var beräknad att ha tre elever i årskurs 7 och två elever i årskurs 8, men av de tilltänkta lärarna hade ingen formell kompetens att undervisa i samtliga årskurser på högstadiet. Endast klaganden var behörig lärare, men endast för mellanstadiet. Stiftelsen överklagade till nationell domstol men nekades tillstånd med moti- veringen att det saknades behöriga lärare. Stiftelsen och klaganden vände sig då till som fann att staten kunde ställa krav på lärarnas behörighet. Det var inte heller underbyggt att andra skolor som fanns tillgängliga var i strid med klagandens religi- ösa eller filosofiska övertygelse. Det var därför inte fråga om någon överträdelse av TP1 artikel 2.62 mot (1993) I målet, som prövades av dåvarande , hade föräldrar nekats att bedriva hemundervisning av sina barn. Föräld- rarna gjorde gällande att det var i strid med deras rätt att tillförsäkra barnen en undervisning som stod i överensstämmelse med deras reli- giösa eller filosofiska övertygelse. Beslutet att inte tillåta hemunder- visning hade motiverats med att barnen inte kunde få social träning om de undervisades i hemmet. ansåg att myn- digheterna hade agerat korrekt som inte tillät hemundervisning, efter- som barnets rätt till utbildning går före föräldrarätten. Det var där- med inte en fråga om kränkning av TP1 artikel 2.63 62Ingrid och mot (ansökan nr 11533/85), . mot , (ansökan nr 17678/91), . 4.7.9Kokkinakis mot (1993) I målet konstaterade att artikel 9 skyddar rätten till s.k. negativ religionsfrihet. En man hade blivit dömd för brottet proselytism i då han genom dörrknackning hade förkun- nat sin religion. Proselytism innebär att omvända någon från en reli- gion till en annan och var ett brott enligt grekisk lag. Klaganden vände sig till och menade att hans rätt till religionsfrihet enligt EKMR:s artikel 9 hade blivit kränkt. fann att artikel 9 innebär en rätt att utöva religiös förkunnelse. Enligt tillhör tanke-, samvets- och religions- friheten grunderna i ett demokratiskt samhälle. De är viktiga, inte bara för religiösa och troende utan också för ateister, agnostiker, skeptiker och icke-troende. Rätten att manifestera sin religion gäller inte bara tillsammans med andra, och tillsammans med de som delar samma tro. Det gäller också i ensamhet och privat. Det inkluderar också rätten att försöka övertala sin granne genom ”undervisning”. konstaterade därmed att artikel 9 innebär en rätt att utöva religiös förkunnelse. Den frihet som finns i artikel 9 att byta religion eller tro skulle annars endast vara ord på pappret. ansåg att det fanns lagstöd för åt- gärder och att det fanns legitimt syfte, vilket var att skydda andras fri- och rättigheter. Däremot ansåg inte att åtgär- derna var nödvändiga i ett demokratiskt samhälle. Domstolen skilde mellan att bära vittnesbörd och olämplig proselytism. Europa- domstolen menade att det är skillnad att erbjuda material eller sociala förmåner för att få nya medlemmar till en kyrka och att utöva på- tryckningar på människor i utsatthet och nöd. drog en gräns vid användandet av t.ex. hjärntvätt eller våld, vilket inte skulle anses vara kompatibelt med respekten för andras tanke-, samvets- eller religionsfrihet. I det aktuella fallet vägde Europadom- stolen skyddet för andras rättigheter och friheter i förhållandet till den enskildes rätt och kom fram till att det var fråga om en opropor- tionerlig inskränkning av religionsfriheten i artikel 9 som inte kunde anses vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Det hade därmed skett en kränkning av artikel 9.64 4.7.10Buscarini mot (1999) I var nyvalda parlamentsledamöter skyldiga att avlägga en ed på Evangelierna att de skulle fullgöra sina uppgifter i samband med att de tillträdde som parlamentsledamöter. Två parlamentsleda- möter vände sig till då de ansåg att deras religions- frihet enligt artikel 9 hade kränkts genom kravet på att svära eden. uttalade, precis som i det tidigare fallet mot , att tanke-, samvets-, och religionsfriheten tillhör grunderna i ett demokratiskt samhälle. De är bland de viktigaste elementen för en troendes identitet och de är också betydelsefulla för ateister, agnostiker, skeptiker och andra icke-troende. Europa- domstolen fann att kravet på att avlägga den aktuella eden innebar en skyldighet att manifestera trohet mot en viss religion, annars skulle de nyvalda parlamentsledamöterna inte få verka som parla- mentsledamöter. Det utgjorde därmed en inskränkning enligt arti- kel 9 i EKMR. fann inte att inskränkningen var försvarlig enligt de grunder som ges i andra punkten i artikel 9. Kravet på ed var föreskrivet i lag. ansåg dock att det inte var rimligt att parlamentsledamöterna skulle bekänna sig till en viss trosuppfattning, eftersom parlamentsledamöterna skulle representera olika grupper i samhället. Inskränkningen ansågs därför inte vara nöd- vändig i ett demokratiskt samhälle och artikel 9 hade således över- trätts.65 4.7.11Verein Gemensam Lernen mot (1995) Målet vid dåvarande rörde en förening som drev en grundskola i . hade rätt att t.ex. utfärda betyg och hade behöriga lärare, och eleverna hade möjlighet att fullgöra sin skolplikt på skolan. ansökte om bi- drag från den österrikiska staten men nekades detta eftersom samt- liga kriterier för att få bidrag inte var uppfyllda.