sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — Alternativt skulle undantaget kunna uttryckas som en oskälighetsregel med angivande av vissa omständigheter som särskilt ska beaktas. En sådan annorlunda uttryckt undantagsbestämmelse skulle antingen kunna begränsas till att gälla för polygama äktenskap eller göras tillämplig även för andra kategorier av äktenskap som regleras i 1 kap. 8 a § IÄL. Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl En förändring i den beskrivna riktningen skulle emellertid försvaga huvudregeln om vägrat erkännande och leda till större otydlighet om vad som gäller för ett äktenskap. Rättsläget skulle framför allt bli oklart för de personer som berörs och minska förutsebarheten när det gäller bedömningar i domstolar och av andra myndigheter. Detta bedömer utredningen som olyckligt. Vidare skulle ett undantag som är särskilt inriktat på polygama äktenskap medföra att lagstiftningen på området blir splittrad. Inte heller en generell tillbakagång till särskilda skäl eller liknande framstår som en lämplig väg. Förutom att detta skulle medföra en otydligare huvudregel ligger en sådan förändring inte i linje med de senaste årens inriktning mot ett starkare skydd mot bl.a. utländska barnäktenskap och tvångsäktenskap. Särskilda skäl ersattes med synnerliga skäl i samband med lagändringar i syfte att klart uttrycka den restriktivitet som avsågs vid tillämpningen av undantagsregeln (prop. 2013/14:208 s. 27). Denna restriktiva syn har också bekräftats genom den lagstiftning som trädde i kraft (prop. 2017/18:288 s. 23 ff.). Med hänsyn till det som har sagts bedömer utredningen att det inte skulle vara en lämplig lösning att återgå till ett undantag från erkännandeförbudet i 1 kap. 8 a § IÄL vid särskilda skäl, vare sig när det gäller polygama äktenskap eller andra utländska äktenskap som omfattas av bestämmelsen. Undantagsbestämmelsen bör inte heller omformuleras på annat sätt. Som närmare beskrivs i avsnitt 10.4 anser utredningen att undantaget vid synnerliga skäl är väl avvägt och att det tillgodoser de behov av undantag som finns. 10.3.3Skulle ett äktenskap kunna ha vissa rättsverkningar trots att det inte erkänns? En annan möjlighet som kan övervägas är om ett äktenskap, trots att det inte erkänns, skulle kunna ha vissa rättsverkningar. En sådan lösning har nämnts i tidigare lagstiftningssammanhang men inte ansetts aktuell att genomföra.2 Frågan har diskuterats även inom ramen för utredningens arbete. Argumentationen för en sådan lösning kan enligt utredningens mening utgå från synsättet att den nuvarande bestämmelsen om synnerliga skäl inte i tillräcklig mån beaktar behovet av att värna vissa 2Se SOU 2017:96 s. 111 och prop. 2017/18:288 s. 22. Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl ekonomiska rättigheter som en återgång till särskilda skäl inte heller är lämplig. Mot denna bakgrund skulle ett nytt förhållningssätt till utländska månggiften kunna anläggas. Lösningen skulle innebära en ny bestämmelse som enbart tar sikte på vissa rättsverkningar. Att låta alla rättsverkningar omfattas framstår inte som aktuellt. Enligt utredningens bedömning är det framför allt avsaknaden av en rätt till bodelning, underhåll och arv mellan makar som har betydelse ur de berördas perspektiv. Frånkännandet av dessa äktenskapliga rättsverkningar kan få negativa konsekvenser (se ovan i avsnitt 10.2 och avsnitt 7.3 till 7.5). Med hänsyn till detta skulle en tänkbar möjlighet kunna vara att införa en regel som innebär att ett äktenskap – trots att det inte erkänns – under vissa förutsättningar har rättsverkningar i fråga om parternas förmögenhetsförhållanden, rätt till underhåll och arv. Exempelvis om annat vore oskäligt. En sådan ordning skulle innebära att man skiljer på frågan om en persons civilstånd (statusfrågan), dvs. huruvida en enskild betraktas som gift eller inte, och frågan om tillämpningen av vissa rättsverkningar.3 En fördel med ett sådant tillvägagångsätt skulle vara att vid folkbokföringen i regel kan utgå från att äktenskapet inte erkänns. Detsamma gäller andra myndigheter i samband med bedömningar om rätt till bl.a. olika typer av bidrag och stöd. Äktenskapet skulle trots detta kunna medföra vissa rättigheter och skyldigheter parterna emellan som de inrättat sig efter. En sådan lagstiftning skulle signalera syn på månggiften som parterna i vissa situationer kan räkna med att personliga rättsverkningar dem emellan ändå gäller. Det finns dock ett antal invändningar mot en sådan lösning. För det första skulle bestämmelsen behöva formuleras som en kompletterande regel till ett generellt undantag från erkännandeförbudet i 1 kap. 8 a § IÄL. Av bl.a. europarättsliga skäl framstår det inte som aktuellt att helt ta bort möjligheten att i vissa fall kunna erkänna ett äktenskap som träffas av bestämmelsen. En sådan reglering behöver alltså finnas kvar. Med det sagt skulle en tänkt bestämmelse om att ett äktenskap som inte erkänns trots allt kan ha vissa angivna rättsverkningar betyda att det finns två olika undantagsbestämmelser. I praktiken skulle de i viss mån överlappa varandra. 3Michael (2019), , Vol. 15, No. 2, Some critical comments on the new Swedish rules on non-recognition of foreign child marriages, s. 256. Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl heten att en make på ett orimligt sätt drabbas av ett erkännandeförbud skulle kunna motivera en tillämpning av ett undantag från erkännandeförbudet, t.ex. vid synnerliga skäl. skulle det kunna finnas utrymme att tillämpa det särskilda undantaget för vissa rättsverkningar. På detta sätt skulle huvudregeln om icke-erkänn- ande försvagas ytterligare och lagstiftningen skulle bli svåröverskådlig. Det skulle också medföra praktiska tillämpningsproblem om en make har rätt till bodelning och underhåll, trots att äktenskapet i sig inte erkänns. Bestämmelserna i utgår från att en äktenskapsskillnad kommer till stånd, vilket i sin tur förutsätter att det finns ett rättsförhållande att upplösa. Om ett äktenskap vägras erkännande är det inte möjligt. Frågor om hur man hanterar t.ex. avsaknaden av en brytdag vid bodelning skulle behöva överlämnas till rättstillämpningen. Alternativt skulle särskilda bestämmelser som tar sikte på sådana frågeställningar behöva införas i lagstiftningen, vilket inte nödvändigtvis är önskvärt. Att ett äktenskap kan ha verkan i vissa avseenden trots att det inte erkänns kan också tyckas vara oförenligt med sakens natur. Ur ett rättsligt perspektiv kan ett äktenskap sägas bestå och definieras av de juridiska följder som det medför. Det kan te sig som en lek med ord att föreskriva att ett äktenskap kan ha rättsverkningar trots att det inte erkänns. En sådan lösning framstår som mindre självklar än att det är möjligt att erkänna ett äktenskap prejudiciellt i ett visst sammanhang, och därmed en viss rättsverkan av det. På ett mer övergripande plan kan det ifrågasättas om skälen för en särlösning för just månggiften är tillräckligt starka. Även om vissa argument kan tala i den riktningen är det inte fritt från invändningar att ge enskilda i ett utländskt polygamt äktenskap som vägras erkännande ett starkare ekonomiskt skydd än t.ex. kvinnor och underåriga flickor i tvångs- och barnäktenskap. Att värna om deras ekonomiska situation kan framstå som lika angeläget. I praktiken är det också så att antalet utländska månggiften endast står för en mycket liten andel av äktenskapen i (i vart fall erkända och registrerade sådana i folkbokföringen). Även om man betraktar frågan om utländska månggiften som principiellt viktig är den inte av sådan betydelse ur ett praktiskt perspektiv att en särskild lagstiftning för endast polygama äktenskap framstår som motiverad. I stället för en särreglering kan det i och för sig övervägas om en sådan ny bestämmelse som diskuteras skulle kunna gälla för samtliga Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl äktenskap som omfattas av erkännandeförbudet i IÄL. Med tanke på att en sådan lösning avfärdats relativt avseende barnäktenskap (prop. 2017/18:288 s. 22), men framför allt med beaktande av de nackdelar som behandlats ovan, framstår det emellertid inte som eftersträvansvärt. Utredningens sammantagna slutsats är att det inte bör införas en ordning som innebär att ett äktenskap ska kunna ha vissa rättsverkningar trots att det vägras erkännande. 10.3.4En tillämpning av sambolagens skyddsregler? En annan möjlighet som skulle kunna övervägas är att låta de berörda, dvs. parterna i ett äktenskap i ett månggifte som inte erkänns, omfattas av det skydd som gäller enligt sambolagen. På så sätt skulle de ha samma rättigheter som sambor när det gäller den gemensamma bostaden och bohaget. Det skulle möjliggöra en fördelning av egendomen, trots att äktenskapet inte erkänns. På det sättet skulle de berörda vara i samma situation som parterna i ett monogamt äktenskap som inte erkänns, t.ex. ett barn- eller ett fullmaktsäktenskap. Sådana parter kan ju omfattas av sambolagens skyddsregler om de bor ihop. En sådan lösning skulle dock strida mot de grundläggande förutsättningarna för sambolagens tillämplighet, nämligen att det är fråga om ett parförhållande där ingen av de samboende är gift (se i avsnitt 7.2.3 och 10.2 om att sambolagens tillämpning är utesluten så länge det första äktenskap består). Enligt utredningens bedömning är det inte motiverat att göra undantag från detta just när det gäller månggiften. Liknande intressen av en rätt till bodelning m.m. skulle kunna finnas i andra fall där två personer lever tillsammans och en av dem är gift med någon annan. Det skulle också kunna vara så att tre eller fler personer bor tillsammans på relationsmässiga grunder utan att det finns ett polygamt äktenskap i botten (t.ex. inhemska polyamorösa samlevnadsformer). Att öppna upp sambolagen i dessa eller liknande fall skulle vara ett steg i fel riktning. Mot en tillämpning av sambolagens regler i månggiftessammanhang talar även att det skulle innebära ett visst legitimerande av polygama äktenskap. Det ligger inte i linje med utredningens uppdrag. Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl Enligt utredningens bedömning är en ordning likställd den som gäller för sambor sammantaget inte aktuell. 10.4Undantaget vid synnerliga skäl bör gälla för alla utländska månggiften 10.4.1Allmänt om undantaget vid synnerliga skäl När det gäller bestämmelsens tillämpningsområde ges viss vägledning i förarbetena. Uttrycket synnerliga skäl används för att tydliggöra den restriktivitet som ska gälla. Det ska göras en samlad bedömning i varje enskilt fall utifrån de uppgifter som finns tillgängliga. För att det ska finnas synnerliga skäl krävs att ett nekat erkännande i det enskilda fallet medför allvarliga konsekvenser för paret eller att det annars framstår som orimligt att inte erkänna äktenskapet. Det krävs tydliga och mycket starka skäl (se prop. 2013/14:208 s. 28 och 135). I samband med ändringarna gällande barnäktenskap 2019 framhölls att det är svårt och inte heller önskvärt att ge en utförlig och konkret vägledning för i vilka fall ventilen bör tillämpas. För barnäktenskapens del uttalades dock att det förhållandet att parterna har levt i ett äktenskap i ett annat land och byggt upp ett familjeliv normalt i sig inte bör vara tillräckligt för att det ska finnas synnerliga skäl. Omständigheten kan dock bidra till en bedömning att ett nekat erkännande framstår som orimligt. Inte heller att parterna har gemensamma barn har ansetts i sig vara skäl för undantag, eftersom barnets möjligheter till skydd och trygghet i svensk rätt inte påverkas av föräldrarnas civilstånd på ett sådant sätt att det ensamt bör få någon särskild betydelse vid erkännandeprövningen. I övrigt fick det, liksom tidigare, överlåtas på rättstillämpningen att avgöra när det finns synnerliga skäl utifrån en samlad bedömning av de omständigheter som åberopas eller annars finns tillgängliga i det enskilda fallet (se prop. 2017/2018:288 s. 26 ff. och 35 ff.). Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl 10.4.2Tillämpningen i månggiftessituationer där makarna saknade anknytning till när äktenskapet ingicks Frågan är då om den gällande undantagsbestämmelsen vid synnerliga skäl är lämplig och tillräcklig i de nu aktuella fallen, dvs. när det gäller månggiften som ingåtts i situationer där parterna saknade anknytning till . För att besvara den saken är det på plats att belysa det tänkta tillämpningsområdet för att undantagsvis kunna erkänna sådana månggiften på grund av synnerliga skäl. Som konstaterats innebär bestämmelsen om synnerliga skäl att ett äktenskap inte ska vägras erkännande om det skulle medföra allvarliga konsekvenser för de berörda eller annars framstå som orimligt. I bedömningen av om det finns synnerliga skäl ligger även att ett nekat erkännande måste uppfylla kravet på proportionalitet enligt artikel 8 i (om rätten till respekt för privat- och familjeliv) och unionsrätten (framför allt rätten för EU-medborgare och deras anhöriga att fritt röra sig inom unionen). Tillämpningsområdet får alltså inte vara snävare än vad och unionsrätten medger, vilket tydligt har angivits i förarbetena (prop. 2017/18:288 s. 35). Redan av detta följer det att den gällande regleringen dels innehåller ett utrymme att beakta möjliga negativa konsekvenser av ett icke-erkännande, så länge dessa är av viss tyngd, dels lever upp till internationella åtaganden. Vad som kan utgöra synnerliga skäl i mångiftessituationer måste liksom i andra fall avgöras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Följande kan dock nämnas. Att erkännandeförbudet för månggiften skulle omfatta äktenskap som ingåtts av parter utan tidigare anknytning till torde innebära att det i fler fall finns anledning att göra undantag från huvudregeln. Till skillnad från nuvarande ordning har äktenskapen i dessa fall ingåtts utan att det har funnits anledning för parterna att beakta det svenska äktenskapshindret mot polygami i 2 kap. 4 § ÄktB. En huvudregel om icke-erkännande i dessa fall syftar alltså inte till att förhindra ett kringgående av svensk lagstiftning, vilket bör kunna beaktas och medföra att skälen för erkännande är något starkare i fall som saknar anknytning (jfr prop. 2017/18:288 s. 28 om barnäktenskap). Generellt bör det även kunna tas hänsyn till att parterna i ett äktenskap som vägras erkännande inte har möjlighet att gifta sig på nytt med varandra och att de inte heller omfattas av sambolagens Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl skydd, så länge som makarna i det första äktenskapet är gifta. De berörda kan på det sättet drabbas särskilt hårt av ett ickeerkännande. En omständighet som enligt utredningens bedömning bör motivera undantag från erkännandeförbudet är att det eller de äktenskap som har ingåtts först redan har upplösts. Denna situation har pekats ut som ett typexempel på när det tidigare kravet på särskilda skäl var uppfyllt (prop. 2003/04:48 s. 56), men bör även vara aktuell vid en bedömning av om det finns synnerliga skäl. Det skulle t.ex. kunna vara så att en man har gift sig två gånger i sitt ursprungliga hemvistland, att hustru nummer ett avlider och att han flyttar till tillsammans med hustru nummer två. I ett sådant fall bör det normalt finnas synnerliga skäl att erkänna äktenskapet med hustru nummer två. Det skulle också kunna vara så att en man flyttar till med hustru nummer två (alternativt med båda sina hustrur) och att äktenskapet mellan mannen och hustru nummer ett upplöses genom äktenskapsskillnad, på initiativ antingen av mannen eller hustru nummer ett. Även i det fallet bör äktenskapet med hustru nummer två kunna erkännas här i landet. I övrigt är det svårt att ange vissa typsituationer eller omständigheter som i sig alltid skulle medföra skäl för undantag från förbudet. Som har framhållits i tidigare förarbeten bör det bli fråga om en individuell bedömning. Några exempel på förhållanden som bör kunna få betydelse kan emellertid nämnas. De berördas faktiska familjesituation och ekonomiska förhållanden kan behöva beaktas vid en sådan sammantagen bedömning av samtliga omständigheter som behöver göras i varje enskilt fall. Det kan t.ex. vara av relevans om de berörda parterna har levt tillsammans, i vad som i praktiken är en monogam relation. Även deras kännedom om månggiftessituationen kan ha betydelse. Parterna kan t.ex. ha ingått äktenskap i tron att ett tidigare äktenskap var upplöst. Situationen kan även vara den att en andra hustru har ingått äktenskap med en man utan vetskap om att denne är gift . Vidare kan det inte uteslutas att det ibland kan vara så ekonomiskt betungande för en berörd person att inte omfattas av äktenskapets rättsverkningar att ett icke-erkännande av äktenskapet skulle framstå som orimligt. Det kan t.ex. behöva tas hänsyn till om mannen ägt all egendom och hans maka skulle drabbas tungt av att bestämmelser om bodelning, underhåll och arv inte har någon verkan. Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl Endast den omständigheten att rättsverkningarna av ett äktenskap uteblir, bör dock inte ensamt utgöra skäl för ett erkännande. Att så är fallet är en direkt konsekvens av den föreslagna huvudregeln och normalfallet är att erkännande ska vägras. Det bör också kunna beaktas att månggiftet i vissa fall har uppstått som en konsekvens av svårigheterna för en av parterna, eller båda, att utverka en äktenskapsskillnad. I många länder där polygama äktenskap är tillåtna har kvinnor begränsade möjligheter att genomdriva en skilsmässa (se avsnitt 3.5 om det som ibland benämns oavsiktlig polyandri) och de få fall i vilka en kvinna har mer än en make kan ofta antas ha sin bakgrund i sådana förhållanden. I sammanhanget måste dock beaktas att det i finns en i princip ovillkorlig rätt till äktenskapsskillnad. Om parterna inte utnyttjat denna rätt kan det tala emot ett erkännande (jfr dock 3 kap. 2 § 3 och 4 § andra och tredje stycket IÄL som innebär att det i vissa fall kan finnas hinder för svensk domstol att ta upp ett äktenskapsmål eller att döma till äktenskapsskillnad). Sammanfattningsvis ska det vara fråga om förhållanden som tillsammans, med tydlighet och styrka, talar för ett erkännande eftersom en motsatt bedömning skulle medföra allvarliga konsekvenser för paret eller annars framstår som orimlig. Av betydelse är även att frågan om erkännande kan prövas i olika situationer och av olika myndigheter. Vad en myndighet har beslutat är i regel inte bindande för en annan. För del är det fråga om en summarisk prövning (se avsnitt 4.3.3) vid vilken utrymmet för undantag torde vara begränsat. Vid en prejudiciell bedömning av äktenskapet t.ex. i samband med en tvist i domstol om rätten att bo kvar i en bostad, arv eller underhåll kan det däremot finnas anledning att i viss mån göra andra typer av överväganden. I sammanhanget bör nämnas att det kan finnas andra möjligheter för de berörda att omfattas av rättsverkningarna av ett månggifte än genom en tillämpning av synnerliga skäl. Som behandlats i avsnitt 7.2.2 har det visserligen ansetts att en prejudiciell prövning av ett äktenskaps giltighet normalt bör göras utifrån domstolslandets lag (lex fori). Det kan dock i vissa fall finnas utrymme för svensk domstol att bedöma en prejudiciell fråga om ett äktenskaps giltighet utifrån utländsk rätt i stället för enligt IÄL, om huvudfrågan ska avgöras enligt utländsk rätt och det finns skäl för att även den prejudiciella prövningen bör ske enligt lagstiftningen i det landet (lex causae). Undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl utom är ett äktenskap som inte erkänns i i regel giltigt i de berördas ursprungliga hemland.4 Beroende på förhållanden som parternas hemvist och medborgarskap, samt om frågan t.ex. avser egendom som finns utomlands, kan det vara möjligt att rättsverkningarna går att söka i ett sådant utländskt land i stället för i . Om så blir fallet behöver det inte vara lika betungande för de berörda att äktenskapet inte betraktas som giltigt i . Mot bakgrund av redogörelsen ovan bedömer utredningen sammantaget att undantagsbestämmelsen vid synnerliga skäl ger utrymme för väl avvägda lösningar där de berördas intressen kan beaktas som ett restriktivt förhållningssätt upprätthålls. En möjlighet att göra undantag från erkännandeförbudet vid synnerliga skäl i månggiftessituationer där parterna saknade anknytning till när äktenskapet ingicks ligger väl i linje med vad som gäller i andra fall där utländska äktenskap som huvudregel inte erkänns. Systematiska skäl talar för att även de fall av utländska månggiften som föreslås regleras, bör omfattas av undantagsbestämmelsen om synnerliga skäl i stället för att hanteras genom sådana alternativa lösningar som diskuterats och funnits mindre lämpliga i avsnitt 10.3.2 till 10.3.4. Utredningen föreslår därför att bestämmelsen i 1 kap. 8 a § andra stycket IÄL även ska omfatta månggiften utan anknytning till . 4Att äktenskapet är giltigt enligt vigsellandets lag, eller ett annat relevant lands lag, är i princip en förutsättning för att det ska kunna komma ifråga för erkännande i , se 1 kap. 7 § IÄL). 11Andra utländska äktenskap som inte erkänns i Utredningen har i uppdrag att analysera vad de föreslagna lagändringarna om utländska månggiften innebär i förhållande till andra utländska äktenskap som inte erkänns i samt att ta ställning till om det finns anledning att föreslå motsvarande ändringar även i förhållande till dessa. Det ska särskilt övervägas om begränsningarna till situationer där parterna har anknytning till vid äktenskapets ingående är ändamålsenliga eller om det finns anledning att ändra regleringen. Sedan utredningen föreslagit att anknytningskravet för månggiften ska tas bort återstår frågan om detta bör göras även i förhållande till sådana släktskapsfall och fullmaktsäktenskap som omfattas av huvudregeln om vägrat erkännande i 1 kap. 8 a § lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). omfattas dessa kategorier av äktenskap endast av ett erkännandeförbud om minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i för äktenskapets ingående. I kapitlet överväger utredningen om detta krav bör tas bort för dels släktskapsfallen (avsnitt 11.2), dels fullmaktsäktenskap (avsnitt 11.3). Övriga vägransgrunder i 1 kap. 8 a § IÄL – dvs. barn- och tvångsäktenskap – saknar krav på anknytning. Eftersom utredningen inte föreslår några systematiska eller på annat sätt övergripande förändringar av IÄL, föranleds inte några direkta överväganden i förhållande till regleringen av dessa äktenskapsformer. Mot bakgrund av bl.a. uttalanden från civilutskott behandlas dock vissa andra frågor som berör utländska äktenskap i kapitlet (avsnitt 11.4–11.6). Andra utländska äktenskap som inte erkänns i 11.2Anknytningskravet tas bort för utländska äktenskap som vägras erkännande på grund av släktskap Utredningens förslag: Ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag ska som huvudregel inte erkännas i om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot äktenskapet på grund av sådana nära släktskap som avses i 2 kap. 3 § ÄktB. Detta ska gälla oavsett parternas anknytning hit när äktenskapet ingicks. Undantag från erkännandeförbudet ska gälla om det finns synnerliga skäl. Den bestämmelse som reglerar utländska månggiften (1 kap. 8 a § första stycket 2 IÄL) omfattar även släktskapsfall, dvs. äktenskap som skulle ha träffats av hindret i 2 kap. 3 § (ÄktB) om de ingåtts i . Sådana äktenskap erkänns alltså enligt gällande rätt inte om minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i när äktenskapet ingicks. Undantag gäller om det finns synnerliga skäl att erkänna äktenskapet. Den interna regleringen av släktsskapsfall innebär att äktenskap inte får ingås i mellan dem som är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon, samt att halvsyskon inte får ingå äktenskap med varandra utan tillstånd från (2 kap. 3 § första och andra stycket ÄktB).