sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Det bör, enligt kommittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet infor- meras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka be- slut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.21 Föräldrar och andra med ansvar för barnet bör enligt kommittén uppmuntras att erbjuda ledning och råd på ett barnanpassat sätt som ökar ett barns förmåga att utöva sina rättigheter. Det gäller bl.a. rätten att uttrycka sina åsikter samt rätten till yttrande-, tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet (artiklarna 12–14).22 Det kan också handla om att för- äldrarna bidrar med att förbereda barnet genom att berätta om vad som kommer att hända i ett förfarande som barnet deltar i. Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi, i synnerhet om ett brott mot ett barn, i form av försummelse, våld eller övergrepp, ligger till grund för ett beslut om att ingripa i familjen till skydd och stöd för ett barn. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda be- hov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utförlig beskrivning av barnanpassade förfaranden redo- visas i kapitlet om artikel 3. 20CRC/C/GC/14 p. 21CRC/C/GC/12 p. 22–25. 22CRC/C/GC/7 p. Artikel 5 – föräldrars ledning 8.1.2Föräldrarnas ledning och den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga Som nämnts ovan är artikel 5 utformad som en portalbestämmelse genom att den tydliggör att en stat ska respektera det ansvar, rättig- heter och skyldigheter som tillkommer föräldrar och andra med an- svar för barnet att ge lämplig ledning och råd då barnet utövar de rättig- heter som erkänns i konventionen. Av förarbetena till konventionen framgår också att en delegat framförde vikten av att denna artikel placerades i början av konventionen för att understryka dess relevans i förhållande till alla andra rättigheter i konventionen.23 Formuleringen barnet utövar sina rättigheter signalerar att ett barn betraktas som en aktiv medborgare med egna rättigheter enligt kon- ventionen. Artikel 5 omfattar föräldrar eller, där så är tillämpligt, medlemmar av den utvidgade familjen eller gemenskapen enligt lokal sedvänja, vård- nadshavare eller andra personer som har juridiskt ansvar för barnet. Av förarbetena till konventionen framgår att man ansåg att konventio- nen som helhet inte erkände den roll som den utvidgade familjen har när föräldrarna inte finns tillgängliga, såsom konventionen då var ut- formad. Därför valde man att bredda formuleringen i artikel 5 till att omfatta även den utvidgade familjen. Detta gjordes bl.a. i relation till formuleringen om familjemiljö i artikel 20.24 Vidare framgår det att familjen skulle ges motsvarande skydd som i andra internationella trak- tat om mänskliga rättigheter.25 Som tidigare nämnts är familjen sam- hällets naturliga och grundläggande enhet bl.a. enligt artikel 23 i den internationella konventionen om politiska och medborgerliga rättig- heter. rättigheter har uttalat att begreppet familj bör tolkas så brett att det innefattar alla personer som tillsam- mans utgör en familj i den aktuella statens samhälle.26 Det är dock för- äldrar och vårdnadshavare som har huvudansvaret för ett barns upp- fostran och utveckling (läs mer i kapitlet om artikel 18). Eftersom konventionen inte binder enskilda, utan stater, riktar sig konventionen inte direkt till föräldrarna eller familjen. Konven- tionen reglerar i stället förhållandet mellan staten och den enskilde. 23HR/PUB/07/1, artikel 5, C 4 p. Jämför även (2019) s. 162–164 och Detrick (1999) s. 115 och 116. 24HR/PUB/07/1, artikel 5, D 1 p. 25HR/PUB/07/1 artikel 5, C 4 p. 26CCPR, General . Artikel 5 – föräldrars ledning Staten ska respektera det ansvar och de rättigheter och skyldigheter som tillkommer föräldrar eller andra med ansvar för barnet, att ge lämplig ledning och råd då barnet utövar rättigheterna i konventionen. Kon- ventionen är därmed också tydlig med att föräldrar m.fl. har både ett ansvar, en rättighet och en skyldighet att ge barnet lämplig ledning och råd när det utövar sina rättigheter. Dessa personer blir därmed centrala aktörer i förverkligandet av ett barns rättigheter. Vad som utgör lämplig ledning och råd lämnas i viss mån till såväl föräldrarna som staten att avgöra. Konventionens artiklar ger dock viss vägled- ning. Barnet har t.ex. enligt artikel 7 rätt att bli omvårdat av sina föräldrar. Det innebär bl.a. att föräldrarna har ansvar för att barnet kommer till skolan, får den hälso- och sjukvård som finns tillgänglig och som barnet behöver. Staten ska å sin sida tillse att föräldrarna ges det ansvaret och att det bl.a. finns tillgång till en obligatorisk utbildning (artikel 28) och tillgång till bästa möjliga hälso- och sjuk- vård (artikel 24). I artikel 16 stadgas att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripande i sitt privat- och familjeliv eller i sitt hem. Ett barn har också rätt till lagens skydd mot sådana ingri- panden. Artikel 9 innehåller dessutom bestämmelser om att ett barn inte får åtskiljas från sina föräldrar mot deras vilja, utom då det är nödvändigt för barnets bästa. Konventionen innehåller ett flertal artiklar som innebär en skyldighet för en stat att ge barnet skydd i olika situationer (bl.a. artiklarna 3.2, 19, 32–36 och 39). En- ligt artikel 19 ska en stat skydda ett barn från försummelse, vanvård, våld och övergrepp medan det är i bl.a. föräldrarnas vård. I relation till artikel 5 innebär det t.ex. att ledning och råd till ett barn inte får ske genom våld. Av artikel 5 framgår att ledning och råd ska ske på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga. En motsvarande skrivning finns i artikel 14, om att en stat ska respek- tera föräldrarnas och vårdnadshavarnas rättigheter och skyldigheter att, på ett sätt som är förenligt med barnets fortlöpande utveckling, ge barnet ledning då det utövar sin rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Som tidigare nämnts i avsnittet om grundprinciperna är detta uttryck intimt förknippat med artikel 12, om ett barns rätt att fritt uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör det. Sammanfattningsvis är det staten som ytterst ansvarar för att säkerställa att ett barns rättigheter enligt konventionen tillgodoses. Staten ska dock respektera att det i första hand är föräldrarna (eller Artikel 5 – föräldrars ledning andra med ansvar för barnet) som ska ge ett barn ledning och råd i utövandet av sina rättigheter. Enkelt uttryckt får en stat inte ingripa i en familj så länge ett barns rättigheter tillgodoses. Den ledning och de råd som föräldrar och andra ger ska vara lämpliga och förenliga med ett barns rättigheter. När så inte är fallet har staten en skyldig- het att ingripa till skydd och stöd för barnet. En stat ska enligt artikel 4 säkerställa genomförandet av konven- tionen. Detta ska ske genom alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, admi- nistrativa åtgärder eller andra åtgärder. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskommittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har.27 Detta innebär att en lämplig åtgärd skulle kunna vara att föräldrars och andra personers ansvar att ge sina barn ledning och råd enligt artikel 5 speglas och definieras i lag. I svensk rätt anses det ingå i varje barns grundläggande rättigheter att få växa upp under trygga förhållanden med närvarande vuxna och att få utvecklas i sin egen takt utifrån sina egna förutsättningar. I för- arbetena till delar av sociallagstiftningen har föräldrar beskrivits som de i regel viktigaste personerna i ett barns liv. Av framgår att det är föräldrarna som i första hand har ansvaret för ett barns upp- fostran och utveckling. Det innebär, enligt samma förarbeten, att föräldrar har både särskilda rättigheter och skyldigheter. Föräldrarna ska bl.a. ge sitt barn vägledning och råd, men också lyssna på barnet och ta hänsyn till hans eller hennes tankar. Ett barn som av olika anledningar riskerar att fara illa ska få det stöd, hjälp och skydd som det behöver. Samhället har en viktig uppgift i att stödja och vid be- hov komplettera föräldrarna under ett barns hela uppväxt.28 Läs mer om föräldraskapsstöd i kapitlen om artiklarna 18.2 och 24.2. I detta avsnitt redogör vi för lagstiftning som rör föräldrars rätt och skyldighet att ge ett barn ledning och råd, i situationer när rättig- heterna i aktualiseras. Vi redogör också för de in- skränkningar som finns i rätten och när samhället tar över ansvaret för att ge ett barn den vägledning som behövs. I detta sammanhang aktua- liseras både barnets och förälderns rätt till respekt för sitt privat- och 27CRC/C/GC/14 p. 2012/13:10 s. 23 och 24. Artikel 5 – föräldrars ledning familjeliv (artikel 8 i och artikel 7 i EU-stadgan, se även 1 kap. 2 § fjärde stycket och 2 kap. 6 § RF). Denna rätt be- skrivs närmre under kapitlet om artikel 16. 8.2.1Föräldrars rättigheter och skyldigheter Alla barn ska stå under en eller två vuxna personers vårdnad. Det är i regel ett barns föräldrar, eller en av dem, som har vårdnaden om barnet. Med vårdnadsansvaret följer rättigheter och skyldigheter att ta ansvar för ett barns person och besluta i frågor som rör barnet, såsom rutiner, förskoleverksamhet, skolgång, hälso- och sjukvårds- insatser, boende och fritidsaktiviteter. Även frågor som rör barnets ekonomi och försörjning, dvs. att barnet löpande får sina materiella behov i form av mat, kläder, bostad etc. tillgodosedda, inbegrips i vård- nadsansvaret. Ju äldre barnet blir, desto större hänsyn ska tas till vad barnet själv vill. (Se 6 kap. 2, 11 och 13 §§ FB.) När det gäller för- äldrars ansvar för sina barn, se främst kapitlet om artikel 18. God fostran, stöd och trygghet För att ett barn ska kunna utvecklas gynnsamt behöver det bl.a. känna trygghet och få en god fostran och omvårdnad. Ett barns rätt till sådana förhållanden stadgas i . Där framgår också att varje barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart. Ett barns vårdnadshavare har ansvar för barnets personliga förhållan- den och ska se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och en god fostran blir tillgodosedda. Vårdnadshavaren ska även se till att barnet inte far illa. (Se 6 kap. 1 och 2 §§ FB.) I rätten till omvårdnad, trygghet och god fostran ingår, förutom att få sina materiella behov tillfredsställda, att barnens psykiska be- hov tillvaratas. Av förarbetena till bestämmelsen i fram- går bl.a. att ett barn ska få leva i ett stabilt förhållande och känna sig behövd.29 innehåller också en rad bestämmelser om vårdnad, boende och umgänge samt om föräldrarnas underhållsskyl- dighet (6 och 7 kap. FB). Detta beskrivs närmre bl.a. i kapitlen om artiklarna 9, 18, 26 och 27. 1981/82:168 s. 59 och 60. Artikel 5 – föräldrars ledning Ett barns vårdnadshavare har enligt 6 kap. 11 § FB rätt och skyldig- het att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren ska i takt med barnets stigande ålder och utveck- ling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Om ett barn har två vårdnadshavare gäller rätten och skyldigheten båda vårdnadshavarna tillsammans (6 kap. 13 § FB). Av samma bestämmelse framgår att om en av vårdnadshavarna är förhindrad att ta beslut rörande vårdnaden och beslutet inte utan olägenhet kan uppskjutas, bestämmer den andre ensam. Denne får dock inte ensam fatta beslut av ingripande betydelse för barnets fram- tid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. Det framgår av förarbetena till bestämmelsen att det ligger i sakens natur att bestäm- manderätten utövas än av den ena och än av den andra föräldern, beroende på vilken av dem som för tillfället är till hands eller på hur föräldrarna har organiserat utövandet av vårdnaden. När det gäller beslut av mera ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. frågor som rör barnets skolgång och bosättning, måste bägge föräldrarna delta, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver att beslut fattas. Är förhållandena inte sådana att beslut måste tas snabbt, bör den förälder som inte har deltagit i beslutet i vissa fall kunna hävda att det inte ska gälla.30 Allmänna inskränkningar i bestämmanderätten En förälders bestämmanderätt är inte absolut, utan belastas med vissa inskränkningar. Nedan redogörs för några av dessa. I finns inskränkningar i föräldrars rätt att företa vissa förvaltningsåtgärder. När det gäller ett barns tillgångar får en förälder t.ex. inte förvärva och sälja fast egendom åt barnet. Det kräver överförmyndarens31 samtycke. Detsamma gäller för att en förälder ska kunna skuldsätta barnet. Föräldrar kan inte heller ge bort ett barns egendom, om det inte rör sig om personliga presenter vars värde inte står i missförhållande till barnets ekonomiska villkor. (Se 13 kap. Läs mer i kapitlet om artikel 32. 1975/76:170 s. 178. 31En överförmyndare ska väljas för varje kommun. En kommun kan besluta att det i stället för överförmyndare ska finnas en överförmyndarnämnd. Det är också möjligt för kommuner att besluta att de ska ha en gemensam överförmyndarnämnd. Se 19 kap. 1, 2 och 16 §§ FB. Artikel 5 – föräldrars ledning En socialnämnd kan besluta om öppna insatser för ett barn som har fyllt även utan vårdnadshavarens samtycke, om det är lämp- ligt och barnet begär eller samtycker till det (3 kap. 6 a § SoL). I social- tjänstlagen finns det bestämmelser som innebär att får höra ett barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vård- nadshavaren är närvarande (11 kap. 10 § SoL). Läs mer om social- tjänstens öppna insatser i kapitlet om artikel 25. Se även kapitlet om artikel 12 när det gäller ett barns rätt att uttrycka sina åsikter. När det gäller läkarundersökningar av barn kan barnet själv sam- tycka till en sådan undersökning, om det nått tillräcklig ålder och mog- nad (4 kap. 2 och 3 §§ patientlagen, 2014:821). Det gäller även vid undersökningar i polisiärt syfte, t.ex. om ett barn i egenskap av mål- sägande behöver undersökas.32 Däremot är det inte möjligt för polis eller åklagare att utan vårdnadshavarnas samtycke förordna om en läkarundersökning av ett yngre barn. Det har ansetts strida mot arti- kel 8 i Europakonventionen.33 En särskild företrädare för barn kan dock samtycka till en sådan undersökning i vårdnadshavarnas ställe (se nedan). Om ett barn, som har en viss mognad och omdömesförmåga, själv har lämnat sekretessbelagda uppgifter till t.ex. en läkare kan en vård- nadshavare inte få del av uppgifterna (t.ex. för att kunna ge sitt barn ledning och råd) utan att barnet lämnar samtycke därtill.34 Generellt gäller att om ett barn kan antas lida betydande men om en viss uppgift blir känd för vårdnadshavaren omfattas uppgiften av sekretess. (Se 12 kap. 3 § OSL.) Alla barn som är bosatta i har skolplikt. Den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn ska se till att barnet fullgör sin skolplikt. (Se 7 kap. 2 och 20 §§ skollagen, 2010:800.) Ett barns vårdnadshavare ska dessutom bevaka att barnet får tillfredsställande utbildning (6 kap. 2 § FB). 1998/99:133 s. 10 och 11. 33NJA 2007 s. 584 samt avgörande i målet M.A.K. mot (2010) §§ 75, 79 och 80. 1979/80:2 Del A s. 330. Artikel 5 – föräldrars ledning Frågor om placering vid eller byte av skola är frågor av sådan art att det krävs att vårdnadshavarna är överens om placeringen.35 JO har i flera beslut gett kritik åt skolor som inte kontrollerat båda vård- nadshavarnas inställning till inskrivning i skolan.36 Om vårdnadsha- varna inte är överens i fråga om skolplaceringen måste ändå barnets skolgång lösas, vilket kan innebära att en placering kan ske även om det strider mot vårdnadshavarens önskemål.37 När det gäller förskolan har JO konstaterat att frågor om placer- ing i förskola i hög grad rör ett barns personliga angelägenheter och därmed är sådana frågor som barnets vårdnadshavare som huvud- regel måste vara överens om. Förskoleverksamheten är emellertid fri- villig och kommunens erbjudande medför inget tvång att utnyttja den erbjudna placeringen.38 Placering vid förskoleenhet, skolenhet, m.m. Vid placering av ett barn i förskola med offentlig huvudman får vård- nadshavarna först göra ett önskemål. Barnet ska sedan erbjudas plats vid en förskoleenhet så nära barnets eget hem som möjligt. Skälig hänsyn ska tas till vårdnadshavarnas önskemål. Det finns även möj- lighet att välja en fristående förskola. (Se 8 kap. 15, 18 och 19 §§ skol- lagen.) För förskoleklass, grundskola och grundsärskola gäller en annan princip, som ger större utrymme för vårdnadshavarens önskemål. Huvudregeln är att en elev ska placeras vid den enhet som vård- nadshavaren valt. Detta kan emellertid frångås, framför allt vid plats- brist. Det finns också möjlighet att välja en fristående skola. (Se 9 kap. 15–18 §§ och 10 kap. 30, 35 och 36 §§, 11 kap. 29, 34 och 35 §§, skol- lagen.) För specialskola, sameskola och gymnasium gäller särskilda bestämmelser om antagning och urval (7 kap. 6 och 7 §§, 15 kap. 13 § och 18 kap. 12 § skollagen samt 7 kap. gymnasieförordningen, 2010:2039). När en vårdnadshavare gör sitt skolval ska han eller hon ta hänsyn till barnets egna synpunkter och önskemål, i enlighet med 6 kap. 2009/10:165 s. 740. JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 397 och JO:s beslut , dnr 372-2001. 37Se t.ex. Skolinspektionens beslut , dnr 42-2014:2115 och beslut , dnr 41-2010:5781. JO:s beslut , dnr 6434-2018. Artikel 5 – föräldrars ledning 11 § FB. Det finns också en skyldighet att så långt det är möjligt klar- lägga barnets inställning inför placeringsbeslutet (1 kap. 10 § skol- lagen). Friskolor får vara konfessionella, så länge deltagandet i konfessio- nella inslag är frivilligt. Undervisningen ska dock vara icke-konfes- sionell. (Se 1 kap. 7 § skollagen.) Se även betänkandet av Utredningen om konfessionella inslag i skolväsendet.39 Betänkandet bereds inom . 8.2.3Samhällets övertagande av ansvar När en vårdnadshavare inte fullt ut kan ge ett barn den ledning och de råd som behövs, kan det allmänna på olika sätt stödja och skydda barn, som annars riskerar en ogynnsam utveckling. Ansvaret för det ligger ytterst på socialnämnden i varje kommun. I socialtjänstlagen ges grundläggande bestämmelser för samhällets skyldighet att se till att barn får växa upp under trygga och goda förhållanden. Socialnämn- den ska bl.a. sörja för att barn får det skydd och stöd som de behöver och, om barnets bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Nämnden ska även förebygga missbruk bland barn. Det ingår också i nämndens uppgifter att bedriva uppsökande verksam- het och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn far illa. (Se 5 kap. 1 § SoL.) I kapitlen om artiklarna 9, 19 och 20 beskriver vi mer om dessa åtgärder. Vid allvarligare omständigheter kan såväl den faktiska som den juridiska vårdnaden anförtros någon annan. Det kan göras både fri- villigt eller tvångsvis. Överlämnande av den faktiska omvårdnaden Den faktiska omvårdnaden av ett barn kan av olika anledningar läm- nas över t.ex. till ett familjehem i enlighet med socialtjänstlagen. Ett sådant beslut kan även tas mot barnets och föräldrarnas vilja, med stöd av LVU. Oavsett om placeringen sker frivilligt eller inte står för- äldrarna rättsligt kvar som vårdnadshavare (om de var vårdnadsha- vare vid placeringen). Deras befogenheter och skyldigheter kan emeller- tid ha inskränkts genom att barnet t.ex. har placerats utom hemmet. Artikel 5 – föräldrars ledning har socialnämnden samma ansvar som vårdnads- havaren för att barnets grundläggande rättigheter enligt 6 kap. 1 § FB tillgodoses. En socialnämnd kan i vissa fall, mot vårdnadshavarnas vilja, be- sluta att ett barn ska ha regelbunden kontakt med en kontaktperson eller att ett barn ska delta i en öppenvårdsbehandling (22 § LVU). Nämnden kan också, mot en av två vårdnadshavares vilja besluta om vissa behandlingsåtgärder för ett barn. Ett sådant beslut förutsätter att behandlingen är nödvändig med hänsyn till barnets bästa. (Se 6 kap. 13 a § FB.) Enligt måste det finnas ett påtagligt och tydligt behov av insatsen i det enskilda fallet, för att ett sådant beslut ska kunna meddelas.40 Som framgår ovan kan en socialnämnd i vissa fall också besluta om öppna behandlingsåt- gärder för ett barn utan vårdnadshavarnas samtycke, om det finns samtycke från barnet (3 kap. 6 a § SoL). I alla åtgärder som rör ett barn enligt socialtjänstlagen och LVU ska barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas. Barnet ska också få möjlighet att lägga fram sina synpunkter. Hänsyn ska tas till barnets inställning och åsikter i förhållande till ålder och mognad. Barnets bästa ska vara avgörande för alla åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn. (Se 1 kap. 2 § och 11 kap. 10 § SoL samt 1 och 36 §§ LVU.) Läs mer i kapitlen om artiklarna 9, 19 och 20. Den juridiska vårdnaden kan flyttas över till annan än en förälder, nämligen till en särskild förordnad vårdnadshavare. Detta kan göras av en domstol, på talan av en socialnämnd. Det kan bli aktuellt om barnet stadigvarande vårdats och fostrats i ett familjehem och det är uppenbart att det är bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå och att vårdnaden flyttas över till fosterföräldrarna. Vårdnaden kan också ändras om föräldrarna brister i omsorgen av barnet, om föräldrarna dör eller om de är varaktigt förhindrade att utöva vård- naden. (Se 6 kap. 7–9 §§ FB.) Läs mer om dessa bestämmelser i kapitlen om artiklarna 9 och 20. 40HFD 2015 ref. 5. Artikel 5 – föräldrars ledning Den som har vårdnaden om ett barn har ett ansvar för barnets person- liga angelägenheter och ska bl.a. se till att barnet får omvårdnad, trygg- het och en god fostran. En förmyndare ska sköta andra angelägenheter, främst sådana som rör barnets ekonomiska förhållanden. Den som är förmyndare har också en allmän behörighet att företräda barnet, när det enligt lag inte ska skötas av någon annan (12 kap. 1 § FB).41 Ett barn ska ha en förmyndare till dess att han eller hon blir myn- dig (se 9 kap. 1 § FB). Ett barns vårdnadshavare är i regel förmyndare för barnet (10 kap. 2 och 3 §§ FB). Om vårdnads- havaren är underårig eller har förvaltare får han eller hon dock inte vara förmyndare. När det gäller särskilt förordnade vårdnadshavare kan någon annan förordnas som förmyndare i stället för dessa per- soner, om särskilda skäl talar för det (10 kap. 3 § FB). Sådana sär- skilda skäl kan finnas om t.ex. barnets förmögenhetsförhållanden är komplicerade och vårdnadshavarna saknar förutsättningar för att förvalta en sådan förmögenhet.42 Det finns också en möjlighet att för- ordna en medförmyndare, vid sidan av den ordinarie vårdnadshavaren (10 kap. 8 § FB). Läs mer om förmyndare i kapitlet om artikel 32. Om en förmyndare för ett barn inte kan utöva förmynderskapet på grund av sjukdom eller av någon annan orsak ska en god man förord- nas av kommunens överförmyndare (11 kap. 1 § FB). Det gäller även när en förmyndare har skiljts från sitt uppdrag i avvaktan på ett be- slut om förmyndaren ska entledigas eller inte (jämför 10 kap. 17 § FB). En god man kan också förordnas i situationer då förmyndaren och den underårige kan ha motstående intressen, t.ex. vid jävssituationer (11 kap. 2 § FB). Det kan bl.a. röra sig om en faderskapstalan (nega- tiv eller positiv) där både ett barn och dess far är parter eller vid ett arvskifte där båda är dödsbodelägare. En särskild utredare har fått i uppdrag att se över reglerna om gode män och förvaltare. Översynen syftar bl.a. till att förbättra till- 1993/94:251 s. 102. 1993/94:251 s. 192. Artikel 5 – föräldrars ledning synen på området, skapa bättre förutsättningar för att kompetenta per- soner ska ställa upp som ställföreträdare och stärka enskildas ställning och skydd.43 God man för ensamkommande barn