sou · H8B356 · 2020-09-30 00:00:00 — Studier av klimataktioner såsom Fridays for future visar också att nätet har haft en stor betydelse, även om traditionella miljöorganisationer spelat en viktig roll för organiseringen (m.fl. 2019). Ett antal andra enfrågerörelser har tagit form efter att upprop skett på internet såsom , , , och . Även för lokala protestaktioner såsom de mot nedläggningen av BB i och sjukstugan i spelade internet en viktig roll. För det civila samhället är internet därmed ett redskap för opinionsbildning, mobilisering och internkommunikation. Den digitala tekniken har underlättat för föreningsaktiva att planera aktiviteter eller utbyta information utan att fysiskt behöva mötas. Detta har haft stor betydelse för föreningslivet under coronapandemin. Internet har lett till att mobiliseringen blivit mer spontan, och möjligen kan föreningar också engagera bredare och nå ut till människor som traditionellt inte är aktiva i samhällsdebatten. finns det en risk att engagemanget blir kortsiktigt och fragmenterat när det inte fångas upp av en formell organisering. Det är också svårare att bedöma hur starkt och genuint engagemanget är i en viss fråga. Internet som ett redskap för opinionsbildning, mobilisering och internkommunikation kan också användas av exempelvis de som förespråkar våldsbejakande extremism och grupperingar med en antidemokratisk agenda. Vissa studier pekar på att nätet kan ha förändrat organiseringen inom det civila samhället på ett mer djupgående sätt genom att engagemanget numera tar sig uttryck i plattare, mindre hierarkiska och informella nätverk. Det har gjort det möjligt att inkludera och engagera fler i aktuella frågor, men det har också utmanat det civila samhällets roll som demokratiskola eftersom det nya engagemanget inte nödvändigtvis tar sig uttryck i en traditionell föreningsdemokrati (2012). Det saknas också möjlighet till formell delaktighet och ansvarsutkrävande i en nätverksbaserad rörelse. Andelen människor som engagerar sig i det civila samhället har minskat något, vilket möjligen kan bero på att färre är intresserade av att ägna sig åt traditionella föreningsaktiviteter. Forskningen är dock delad kring om det är internet och sociala medier som orsakat förändringarna av det civila samhället. Vissa studier pekar på att de nya engagemangsformerna tar efter de traditionella som de etablerade organisationerna anpassar sig efter Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i Det finns också studier som pekar på att engagemangsnivån inom det civila samhället inte har minskat i den utsträckning som det ofta framställs i debatten (, 2015). Med samhällets digitalisering ställs högre krav på enskilda individers kompetens att hantera den digitala tekniken. Det har lett till att vissa grupper i samhället med bristande kunskap eller förmåga också blir mindre delaktiga och får sämre förutsättningar att ta del av relevant information och samhällsservice. Det gäller i synnerhet äldre. Enligt Internetstiftelsens undersökning Svenskarna och Internet är det eller runt en miljon svenskar som inte känner sig delaktiga i det digitala samhället. Det är framför allt äldre som känner sig utanför, men också personer med låg utbildningsnivå, låg inkomst och änkestånd (2019; 2018a). Studier visar också att vissa personer med funktionsnedsättning har svårare att använda den digitala tekniken. har den digitala tekniken i vissa avseenden underlättat för personer med funktionsnedsättning och vissa grupper med funktionsnedsättning är mer aktiva över sociala medier än genomsnittet i befolkningen. Sammantaget är det dock fler personer med funktionsnedsättning än utan som inte känner sig fullt ut delaktiga i det digitala samhället och som tycker att det är svårt att använda internet (Begripsam 2020). 4.3Desinformation och propaganda i har liksom flera andra demokratier ställts inför en växande utmaning med informationspåverkan. Enligt pågår det kontinuerligt en lågintensiv informationspåverkan genom desinformation och propaganda i , både från främmande makt och från andra antagonistiska aktörer verksamma inom och utom landet (2019). Det finns också en del som talar för att desinformationen om utomlands har ökat (2018). Vissa menar att är särskilt utsatt i förhållande till en del andra europeiska länder (Colliver m.fl. 2018). Ett sätt att förklara Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i denna utsatthet är rykte som ett land med extremt progressiva värden, vilket gör oss till ett mål för dem som motsätter sig dessa värden (Rapacioli 2018). Negativa beskrivningar av utomlands riktar ofta in sig på tydligt negativa narrativ rörande migration (2018). 4.3.1Omfattningen av desinformation och propaganda Omfattningen av desinformation och propaganda varierar med det allmänna politiska läget. Mängden desinformation och propaganda, liksom dess intensitet, ökar i samband med särskilda händelser. Det kan handla om regelbundet återkommande händelser när extra mycket står på spel såsom allmänna val, men också om mer oväntade händelser som kriser eller andra större förändringar och påfrestningar på samhället. Sådana händelser utgör s.k. formativa skeenden i samhällsdebatten. För den som har intresse av att sprida desinformation och propaganda blir dessa skeenden möjligheter eftersom påverkan då kan få större effekt. När mer står på spel finns det helt enkelt mer att vinna på att påverka åsiktsbildningen i den riktning som eftersträvas. Dessutom kan människor i sådana lägen vara extra mottagliga för information som upprör, skrämmer och avviker. När temperaturen och hastigheten i samhällsdebatten är förhöjd, som till exempel vid en kris eller ett val, är risken större att enskilda påverkas av sensationella eller vilseledande uppgifter eller dras med i manipulerade känslostormar. Vid planerade händelser, som t.ex. allmänna val, finns det möjlighet för myndigheter att förbereda sig och lägga grunden för en ökad vaksamhet. Ett exempel på detta är det svenska riksdagsvalet . Enligt ansvariga myndigheter drabbades inte valet av några allvarliga störningar, delvis som en följd av ökad vaksamhet och förstärkt samverkan mellan myndigheter (se t.ex. 2019; ). ökade aktiviteten från s.k. politiska bottar kraftigt inför riksdagsvalet (Fernquist m.fl. 2018). Ett flertal aktörer med olika agendor har bedrivit en medveten informationspåverkan, ofta med ett intresse av att störa det svenska demokratiska samtalet. Aktiviteten verkar öka i samband med allmänna val (Colliver m.fl. 2018). Debatten i samband med det stora Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i flyktingmottagandet , och framför allt i dess kölvatten, är ett annat exempel. har visat att det spreds grova överdrifter och vilseledande information särskilt på digitala plattformar, som frammanade bilden av ett i sönderfall (2018). Av utredningens möten med ledande företrädare för riksdagspartierna framkom att många partier känner igen att det förekommer desinformation om dem och att de på något sätt har blivit utsatta. Ofta har det skett i samband med frågor om migration och jämställdhet. Många av partierna vittnade också om att desinformationen ibland eskalerar på sociala medier och i andra informationsflöden, i synnerhet på Twitter. Snabbheten i nyhetscykeln med ständiga publiceringar har skapat möjligheter för informationspåverkan. Detta leder också till att partierna behöver lägga resurser för att hantera felaktigheter i informationsflödet och att krishantera. Coronapandemin är ytterligare ett exempel på en kris då det förekommit mycket ryktesspridning och desinformation. Den omfattande mediala rapporteringen och osäkerheten kring viruset och dess spridning har utnyttjats av aktörer som har haft för avsikt att vilseleda allmänheten. har beskrivit utvecklingen som en infodemi. Det har bl.a. spridits rykten om alternativa behandlingsmetoder och om att det finns ett samband mellan 5G- utbyggnaden, ett försämrat immunförsvar och coronautbrottet. Därutöver har rykten spridits om att viruset skulle vara skapat i ett laboratorium eller att enskilda individer, företag eller stater skulle ligga bakom utbrottet. I rapporten – Desinformation i skuggan av Coronakrisen från tankesmedjan värld, ges en redogörelse för hur ett stort antal falska budskap fått spridning i med stor osäkerhet om vad som är korrekt information. Det är enligt rapporten dels statsaktörer såsom , och den amerikanska presidentadministrationen som ligger bakom, dels ideologiskt och ekonomiskt motiverade aktörer (, Sundbom 2020). EU:s utrikestjänst EEAS har i en rapport också pekat ut ryska, eller s.k. Kremlvänliga aktörer, och för att medvetet sprida falska nyheter om corona- Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i viruset i syfte att skapa oro inom EU (2020). Även regeringen har antytt att aktörer i bl.a. ligger bakom en del av desinformationen under coronapandemin (2020). Lokala exempel på desinformation och propaganda Från utredningens besök i en lång rad kommuner har vi också kunnat notera exempel på desinformation, ofta i kombination med näthat, i lokala frågor. Det har kunnat handla om en lokal fråga med koppling till ett övergripande frågekomplex som på nationell nivå är extra utsatt för desinformation och näthat, t.ex. i samband med ett moské- bygge eller uppförandet av en flyktingförläggning. Det har också förekommit i genuint lokala frågor som väckt starka känslor och utvecklats till en infekterad lokal debatt där desinformation och propaganda blivit verktyg som används för att övertyga. Det kan t.ex. ha gällt stadsbyggnads- och skolfrågor. Lokalpolitiker som kommittén varit i kontakt med vittnar om att de befinner sig nära medborgarna och har möjlighet att nå ut lokalt, men att det alltid finns olika sätt att beskriva verkligheten på. Det finns en utmaning i att nå ut när inte alla delar samma grundläggande verklighetsuppfattning och när gränsdragningar av vad som är desinformation och propaganda samt vad som är autentisk information är oklara. Utifrån kommitténs kartläggning framstår dock utmaningarna kring desinformation och propaganda som något mindre framträdande på lokal nivå än vad de är nationellt. Svårt att bedöma omfattningen av desinformation och propaganda Hur omfattande desinformationen och propagandan är i den svenska samhällsdebatten är svårt att avgöra eftersom det finns flera metodologiska och praktiska svårigheter med att på ett tillförlitligt sätt fånga dess förekomst. Mätningar av befolkningens eller vissa specifika målgruppers egenupplevda utsatthet och deras upplevelse av informationens tillförlitlighet kan vara en värdemätare. Enligt den årliga undersökningen Svenskarna och internet, anser bara en procent av svenskarna att all information på internet är pålitlig och lika många att ingen information alls går att lita på (2019). Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i tror att minst hälften av informationen går att lita på. Drygt var tionde, , tror att det endast är en liten del av informationen som är pålitlig. Högst förtroende har män, personer i åldern 56–och högutbildade. Lägst förtroende har personer i åldern 16–. Förtroendet för informationens pålitlighet har minskat något . Människors egenupplevda utsatthet för vilseledande information är dock inte samma sak som deras verkliga utsatthet. Undersökningar där människor uppger sin upplevda utsatthet kan snarare ge en bild av människors medvetenhet om problemet. All information som inte är pålitlig är inte heller att betrakta som desinformation, eftersom den inte nödvändigtvis är spridd med avsikt att skada eller påverka i en viss riktning. Vidare är desinformation och propaganda till sin natur sådan att de som använder sig av den ofta vill att den ska ske i det fördolda eller åtminstone inte uppenbart ska kunna klassificeras som just desinformation eller propaganda. Därför är det av naturliga skäl svårt att tillförlitligt mäta omfattningen av desinformation och propaganda. Det skiljer dessa fenomen från näthat som får sin effekt främst när den uppfattas som just hatisk av mottagaren. 4.3.2Narrativ, förövare och målgrupper Desinformation och propaganda i har mycket gemensamt med de erfarenheter som finns från andra länder när det gäller vilka som är målgrupper, förövare och vilka strategiska narrativ som dominerar. Studier som systematiskt analyserat förekomsten har pekat på att det finns ett stort antal olika avsändare av desinformation och propaganda. Enligt (), som på uppdrag av MSB tittade på förekomsten av desinformation och propaganda i samband med riksdagsvalet , så har bl.a. ryska intressen, amerikansk extremhöger, polska nationalister och en islamistisk organisation verksam i varit delaktiga i sådan spridning (Colliver m.fl. 2018). Även den amerikanska presidentadministrationen har spridit desinformation och propaganda som riktats mot . Sammantaget är det dock ryska, s.k. Kremlvänliga intressen, och internationella högerextrema grupperingar som utgjort kärnan i den politiskt Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i inriktade desinformationen och propagandan mot (se t.ex. Colliver m.fl. 2018; Fernquist m.fl. 2018; 2020). Flera olika narrativ förekommer i den desinformation och propaganda som riktas mot . Enligt den rapport som ISD sammanställt på uppdrag av MSB har ryska intressen och internationella högerextrema grupperingar fört fram en berättelse om som ett land i sönderfall och kaos. Denna smutskastningskampanj beskrivs som ”måhända oöverträffad i sin långvarighet och konsekvens” (Colliver m.fl. 2018, s. 10, kommitténs översättning). Enligt EU- kommissionens bevakning kopplar den ryska desinformationen och propagandan ofta samman bilder av kriminalitet och kaos med stor migration och försöker framställa som ett land i moralisk kollaps (EUvsDesinfo 2020). Ett annat narrativ som enligt kommissionens bevakning, förekommer är att det pågår en kamp mellan folket och eliten. Det beskrivs att det finns en elit med dolda avsikter som för folket bakom ryggen. När det gäller sakfrågor kan ett sådant narrativ kopplas till utomeuropeisk invandring, islam, värderingar kring kön och sexualitet eller hälsofrågor. Folket porträtteras då som rent, ursprungligt och äkta medan eliten beskrivs som korrumperad, konstlad och intrigerande. Här ryms påståenden om att håller på att tas över av islamister, att det i hemlighet pågår ett folkutbyte och att makthavare förespråkar ”onaturliga levnadssätt” i strid med folkets värderingar (a.a.). Det förekommer också desinformation om att företag och myndigheter konspirerar för att undanhålla hälsorisker med vaccin eller strålning. Förutom narrativet om som ett land i sönderfall och olika varianter av berättelsen om en elitdriven komplott verkar den desinformation och propaganda som förekommer i ofta ha riktat in sig på det som i avsnitt 3.3.2 beskrivs som nedbrytande narrativ. Det är budskap som syftar till att bidra till en känsla av att det inte går att lita på någon information och att det inte finns någon sanning utan bara olika agendor. Det handlar om att så tvivel om att det finns bättre och sämre källor och aktörer som är mer pålitliga än andra. Oavsett om de strategiska narrativen är konstruktiva eller nedbrytande Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i talar mycket för att de delar ett övergripande strategiskt intresse. Målsättningen är att försvaga tilltron till samhällsinstitutionerna, underminera den mellanmänskliga tilliten och öka polariseringen genom att underblåsa konflikter mellan grupper. Kärnan i den politiskt inriktade desinformationen och propagandan mot är som ovan nämns ryska intressen och internationella högerextrema grupperingar. Enligt använder sig ibland också av ombud för sin informationspåverkan (2020). Det kan vara ombud som just är verksamma i extremistmiljöer. Även när det inte sker en uttalad samordning mellan inhemska antagonistiska intressen och främmande makt så finns det ofta en intressegemenskap där det övergripande strategiska intresset är att underminera demokratins motståndskraft genom att bl.a. angripa tilltron till samhällsinstitutioner. Det finns också sådant som pekar mot att desinformation och propaganda från internationella högerextremister och ryska intressen verkat gemensamt med alternativmedier och vissa opinionsbildare i . Det handlar då inte i första hand om konkret samverkan eller direkt dialog utan snarare om att narrativ smälter samman och förs vidare (Colliver m.fl. 2018; Fernquist m.fl. 2018; Giandomenico, Linderståhl 2020). Även vänsterextremistiska grupper, våldsbejakande islamism och företrädare för sprider enligt propaganda och ägnar sig åt otillbörlig informationspåverkan i (2020). På en övergripande nivå är beslutsfattare och opinionsbildare prioriterade målgrupper för desinformation och propaganda som inriktar sig på politisk påverkan (Giandomenico, Linderståhl 2020). När det strategiska intresset handlar om att underminera förtroendet för samhällsinstitutionerna kan även allmänheten vara målgrupp och i synnerhet s.k. låglitare, dvs. den del av befolkningen som redan har en lägre tillit till samhällsinstitutioner jämfört med människor i allmänhet. De utgör en särskilt viktig målgrupp eftersom de redan har en lägre grad av tillit och därför kan vara särskilt mottagliga för desinformation och propaganda som utmanar förtroendet för samhällsinstitutioner och försvagar den mellanmänskliga tilliten. Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i 4.3.3Varför är desinformation och propaganda ett hot mot det demokratiska samtalet? Syftet med desinformation och propaganda är ofta att bryta ner det demokratiska samtalet och den fria åsiktsbildningen. Desinformation och propaganda kan därmed sätta delar av demokratins grundläggande mekanismer ur spel. Om en aktör, såsom en främmande makt, påverkar det demokratiska samtalet och vrider medborgarnas åsikter i en viss riktning, manipulerar de till sig ett inflytande som de inte har rätt till. Det medför att andra intressen än de som avspeglar folkviljan får genomslag i den offentliga maktutövningen. På så sätt kan desinformation och propaganda utgöra ett hot mot demokratin som sådan. Desinformation och propaganda utmanar också det demokratiska samtalets autenticitet när aktörer, oavsett om de är inhemska eller externa, använder falska avsändare eller vilseledande information för att förvanska det demokratiska samtalet. Det är ett problem för demokratin eftersom samtalet då äger rum baserat på missvisande uppgifter om verkligheten eller utifrån åsikter och känslostämningar som har manipulerats fram. Försök att påverka både verklighetsuppfattning och åsikter är en naturlig del av en sund politisk diskussion, men påverkan som sker med dolda metoder och med medel som syftar till att vilseleda kan inte anses som legitim. Sådan påverkan kan bidra till att förvrida det demokratiska samtalet och störa den politiska processen. Genom att så tvivel och split avser avsändaren av desinformation och propaganda att angripa tilliten människor emellan och förtroendet för samhällsinstitutioner. Alla demokratiska samtal, även de som kännetecknas av motstridiga åsikter och oförenliga intressen, förutsätter ett minimum av mellanmänsklig tillit och förtroende för de demokratiska institutionerna. För att det offentliga samtalet ska vara meningsfullt måste det också finnas en tillit till evidensbelagda fakta. Denna grundtillit riskerar att undermineras av desinformation och propaganda. En process där tilliten raseras riskerar också att bli självförstärkande. Eroderad tillit ökar ytterligare samhällets sårbarhet för desinformation och propaganda som det underminerar vår demokratiska motståndskraft. Polarisering kan mot den bakgrunden förstås både som en sårbarhet för ett demokratiskt samhälle och en Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i strategi som kan användas av de med antagonistiska avsikter, inhemska aktörer såväl som främmande makt. Som en följd av att allt mer av vår tid tillbringas online har hat och hot på internet blivit ett allt vanligare inslag i människors vardag. Det drabbar individer i såväl privata som offentliga sammanhang. Enligt Brå ökade andelen brott mot person med it-inslag från . Framför allt gällde ökningen hotfulla, kränkande eller andra meddelanden via exempelvis sociala forum på internet (Brå 2016). Ingen vet exakt hur många som utsätts för näthat. Mörkertalet är stort och många saknar kunskap om vad som är brottsligt och att de därmed utsatts för något olagligt. Näthat är ingen juridisk term och en del av det som omfattas av begreppet näthat är inte olagligt. De lagregleringar som gäller för det fysiska rummet gäller även på internet, men en skillnad med de brott som begås online är att de snabbt kan få stor spridning, vilket i sin tur exempelvis kan påverka bedömningen av ett förtalsbrott som grovt. Hatbrott är ett samlingsnamn för olika brott som begås på grund av gärningspersonens negativa inställning till exempelvis sexuell läggning, hudfärg eller religionstillhörighet (2019b). utgjorde hatbrott på internet av alla hatbrottsanmälningar, vilket innebar en fördubbling . En del brottstyper har även utan hatbrottsmotiv låg personuppklaring, dvs. när ingen person har kunnat bindas till brottet. För de brottstyper som ingår i hatbrottsstatistiken, med undantag för misshandel och olaga hot, var personuppklarningen på mellan noll och (Brå 2019b). En rapport från Brå om polisanmälda hot och kränkningar mot enskilda via internet visar att den vanligaste orsaken till att många anmälningar läggs ner är utrednings- och bevissvårigheter, exempelvis i form av att identifiera den misstänkte, identifiera IP-nummer eller att knyta den misstänkte till brottet. Det kan också bero på den misstänktes unga ålder att händelsen inte utgjorde något brott (Brå 2015a). Demokratisk delaktighet, desinformation, propaganda och näthat i Få som utsätts för hat och hot anmäler Även om det har skett en ökning av antalet anmälningar är det en stor andel av de som utsätts för hot eller hat på internet som inte gör en polisanmälan. Exempelvis ligger andelen händelser i form av hot och hat (inte bara internetrelaterade) som förtroendevalda polisanmält oförändrad på –2018. En av de typer av händelser som polisanmäldes i minst utsträckning var hot och påhopp via sociala medier där av händelserna polisanmäldes. Det kan finnas flera anledningar till detta. De vanligaste skälen som uppgavs i Brottsförebyggande rådets (Brå) Politikernas trygghetsundersökning för att inte göra en anmälan var att den utsatte inte trodde att det skulle leda till något, att händelsen betraktades som en småsak eller att händelsen ansågs vara en del i uppdraget (Brå 2019a). Vad gäller anmälan av hot riktade mot journalister så vänder sig av de drabbade till säkerhetsavdelningen på företaget där de arbetar, vilket är fler . Av den tredjedel av de hotade journalisterna som vidtar åtgärder har dock andelen som polisanmäler minskat från cirka 30 till sedan den första undersökningen 2013 (JMG 2019).1 Även av kommitténs möten framgår att det är få som anmäler hot och hat. Ett vanligt argument bland förtroendevalda är att en anmälan inte leder någonstans eller att ”det är något man får tåla”. Många politiker menar att de blivit luttrade. Det finns även de som undviker att anmäla eller ens prata om det för att minska risken att utsättas för mer hot och hat eller för att de som enskild person inte orkar ta striden. Vissa förtroendevalda menar också att de väljer att inte prata om utsattheten för att inte avskräcka andra från ett politiskt engagemang. Förutom ovan nämnda anledningar bakom den låga anmälningsfrekvensen finns även en okunskap hos många dels om vad som räknas som straffbart, dels om vad man ska göra om man utsätts.