sou · H8B310 · 2020-02-28 00:00:00 — Kraven i andra kapitlet26gäller i den utsträckning det inte kan anses oskäligt eller orimligt att uppfylla dem.27 Vid den avvägning som ska göras enligt den s.k. skälighetsregeln ska särskild hänsyn tas till nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. Regeln innebär att tillstånds- eller tillsynsmyndigheten inte får ställa krav som är orimliga att upp- fylla. Var gränsen går för vad som ska anses vara en orimlig kostnad beror på om kravet riktas mot en näringsverksamhet eller en åtgärd som vidtas av någon i det dagliga livet.28 Den som bedriver verksamheter eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller miljön omfattas av krav på egenkontroll.29 Verksamhetsutövaren ska genom egna under- sökningar, eller på annat sätt, hålla sig underrättad om verksamhet- ens eller åtgärdens påverkan på miljön. Egenkontrollen är ett sätt att planera och organisera verksam- heten så att skador på miljön eller människors hälsa kan förebyggas. Om egenkontrollen utförs är det också ett sätt att visa för tillsyns- myndigheten att man följer gällande regler och föreskrifter. För de verksamheter som omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt finns också krav på att riskbedömningar och liknande ska dokumenteras.30 252 kap. 7 § MB. 26Kraven i 2 kap. 2–5 §§ och 6§ första stycket MB. 272 kap. 7 § MB. 1997/98:45 s. 232. 2926 kap. 19 § MB. 30Förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll. En miljökvalitetsnorm anger en viss miljökvalitet som är godtagbar för ett visst geografiskt område, t.ex. ett vattendrag. Antingen ska miljökvaliteten bibehållas utan att försämras eller så ska den vara upp- nådd . En miljökvalitetsnorm är ingen hand- lingsregel utan beskriver vad miljön tål utifrån vetenskapliga grunder. Myndigheter och kommuner använder sig av miljökvalitetsnorm- erna som rättesnören vid beslutsfattande och myndighetsutövning. Det är också myndigheter och kommuner som har ansvar för att miljökvalitetsnormerna uppnås och följs. Miljökvalitetsnormerna är ett av flera instrument för att nå målet i ramdirektivet att god yt- vattenstatus ska nås . De utgör också ett av flera rättsliga styrmedel för att minska övergödningen och nå miljökvalitetsmålet ingen övergödning. Systemet med miljökvalitetsnormer infördes i svensk rätt främst som en följd av inträde i EU. I 5 kapitlet finns de grundläggande reglerna om miljökvalitetsnormer. Preciserade regler om miljökvalitetsnormer finns även i underliggande förordningar och föreskrifter. Nedan redogörs översiktligt för reglerna om miljökvalitetsnormer, särskilt de som gäller miljökvalitet för vattenförekomster. 6.4.1Vad är en miljökvalitetsnorm? Enligt miljöbalken31 ska en miljökvalitetsnorm ange •föroreningsnivåer eller störningsnivåer som människor kan ut- sättas för utan fara för olägenheter av betydelse eller som miljön eller naturen kan belastas med utan fara för påtagliga olägenheter och som inte får överskridas eller underskridas efter en viss an- given tidpunkt eller under en eller flera angivna tidsperioder, •föroreningsnivåer eller störningsnivåer som ska eftersträvas eller som inte bör överskridas eller underskridas efter en viss angiven tidpunkt eller under en eller flera angivna tidsperioder, •högsta eller lägsta förekomst i yt- och grundvatten av organismer som kan tjäna till ledning för bedömning av tillståndet i miljön, eller 315 kap. 2 § MB. •de krav i övrigt på kvaliteten på miljön som följer av medlemskap i unionen. Miljökvalitetsnorm definieras i ramdirektivet som ”koncentrationen av ett visst förorenande ämne eller en viss grupp av förorenande ämnen i vatten, sediment eller biota, som, för att skydda människors hälsa och miljön, inte bör överskridas”.32 Reglerna om miljökvalitetsnormer har enligt förarbetena33 dubbla syften. Dels ska de bidra till möjligheterna att komma till rätta med redan existerande miljöproblem, dels ska de vara ett instrument för att förebygga ännu icke uppkomna problem. Genom normerna be- stäms vad som är godtagbar miljökvalitet. Kvaliteten ska bestämmas utifrån kunskaper om vad människan och naturen tål, utan hänsyn till tekniska eller ekonomiska förhållanden. Avsikten är att bestäm- ma de förorenings- eller störningsnivåer som utan fara kan belasta människan eller som miljön eller naturen kan utsättas för utan att varaktiga skador eller olägenheter uppkommer. En miljökvalitetsnorm kan t.ex. ange en högsta eller lägsta halt av ett visst ämne, exempelvis fosfor och kväve, som får förekomma i ett visst geografiskt område, t.ex. en sjö. Den traditionella regleringen på miljöområdet innebär handlings- regler som är direkt riktade mot de källor som kan ge upphov till miljöstörningar. Miljökvalitetsnormer har det motsatta perspektivet. Det utgår från det sammanlagda resultatet för miljön, men ger inga handlingsregler i sig. Miljökvalitetsnormer är därför ett viktigt verk- tyg för att komma till rätta med situationer där flera olika källor bidrar till näringsbelastning och krav på åtgärder måste fördelas mellan flera verksamhetsutövare.34 Miljökvalitetsnormer ska inte blandas samman med miljökvali- tetsmålen, som till skillnad från miljökvalitetsnormerna, inte är rätts- ligt bindande. Miljökvalitetsmålen, som är beslutade av , kan snarare ses som politiska målsättningar som ger vägledning för myndigheternas arbete. De kan även ge vägledning vid tolkning av mål och därmed få betydelse vid prövningar i det en- skilda fallet. Detta sker dock sällan i praktiken. 32Artikel 2, p 35, ramdirektivet för vatten. 2009/10:184 s. 35. 2009/10:184 s. 37. kan dock ses som ett viktigt instrument för att genomföra miljö- kvalitetsmålen, särskilt miljökvalitetsmålet Ingen övergödning. 6.4.2Ansvaret för att miljökvalitetsnormerna följs Myndigheter och kommuner ska ansvara för att miljökvalitetsnormer följs.35 Myndigheter och kommuner ska se till att miljökvalitetsnorm- erna beaktas i framför allt tre olika avseenden, nämligen när de prövar frågor om tillstånd till verksamheter och utövar tillsyn mot verksam- heter (miljöprövning och tillsyn), när de fattar andra beslut som t.ex. planering av bebyggelse, infrastruktur och naturskydd (normgivning) och när de genomför de åtgärder som de är skyldiga att genomföra enligt vattenmyndigheternas åtgärdsprogram (åtgärdsprogram). Föreskrifter om miljökvalitetsnormer är inte direkt bindande för enskilda utan är endast bindande för myndigheter och kommuner. En miljökvalitetsnorm säger inget om hur enskilda verksamhets- utövare ska agera eller inte agera för att en viss miljökvalitet ska uppnås eller bibehållas. Miljökvalitetsnormer är inga handlingsregler. För att miljökvalitetsnormerna ska få någon praktisk effekt eller rättslig verkan mot enskilda verksamhetsutövare måste de kopplas samman med andra rättsliga styrinstrument, såsom t.ex. villkor i ett beslut om tillstånd eller ett föreläggande att vidta åtgärder som med- delats inom ramen för miljötillsyn. 6.4.3Miljökvalitetsnormer och fysisk planering Kommunernas arbete med översiktsplaner, detaljplaner och områdes- bestämmelser har betydelse i arbetet med att säkerställa att miljö- kvalitetsnormerna följs, särskilt vad gäller framtida bebyggelse och nyetablering.36 Plan- och bygglagstiftningen anger att miljökvalitetsnormer ska följas vid planläggning och lovgivning. 355 kap. 3 § MB. 36Uppgift från SKL. Redan i översiktsplaneringen bör strategiska överväganden göras om vilken typ av byggande och exploateringar som bör undvikas där det finns risk för att miljökvalitetsnormerna för vatten inte kan föl- jas.37 En detaljplan får inte antas om planen kan leda till att en miljö- kvalitetsnorm inte följs.38 Endast detaljplaner kan dock inte fungera för att ta ett helhets- grepp för att se till att miljökvalitetsnormer verkligen följs. Detalj- planer är nämligen frånstyrande men inte tillstyrande. Med frånstyr- ande menas att det inte är tillåtet att bygga etc. på annat sätt än vad planen föreskriver. Emellertid måste inte en detaljplan tas i anspråk. Den kan alltså inte tvinga fram ett visst markutnyttjande, inte vara tillstyrande.39 6.5Specialreglering av näringsläckage från olika källor De källor som framför allt bidrar till övergödningen är jordbruk, avlopp via reningsverk, små avlopp, dagvatten, skogsbruk och industri. Andra utsläppskällor är hästhållning och läckage via internbelastning. Utsläpp från flera av dessa källor, särskilt avloppsreningsverk, stora lantbruk och industrier, regleras via tillstånd. När tillstånd för dessa verksamheter prövas förenas tillståndet med villkor som anger vilka utsläppsbegränsningar, reningskrav och övriga villkor som gäller för verksamheten. Utsläpp från andra källor, så som mindre jordbruk, små avlopp, dagvatten, skogsbruk och hästhållning regleras inte via tillstånd och brukar också kallas ”diffusa källor”. Jordbruket, eller livsmedelsproduktionen, står för en stor andel av den totala belastningen (se kapitel 3) och är dessutom en sektor som är relativt hårt reglerad. Vi har därför valt att närmare redogöra för den reglering som rör jordbrukets näringsläckage. Övriga utsläppskällor som är s.k. diffusa källor och som vi redo- gör närmare för är skogsbruk, små och enskilda avlopp och hästhåll- ning. 37Vattenmyndigheterna (2016) Verktyg för bättre vatten. Miljökvalitetsnormer – bakgrund, utformning och användning. 382 kap. 10 § och 3 kap. 5 § (2010:900). 39Olsen , C. (2016) Panta rei – om miljökvalitetskrav och miljökvalitetsnormer. Jordbruket omfattas av en rad regleringar, inte bara när det gäller miljö- och hälsoskydd. Inte minst EU:s gemensamma jordbruks- politik innebär flera regleringar som den enskilde verksamhetsutöv- aren måste förhålla sig till. I detta avsnitt redogörs endast för de regler som får betydelse för att kontrollera läckage av näringsämnena fosfor och kväve från jordbruksmark till hav, sjöar och vattendrag. För jordbrukssektorns del är EU:s nitratdirektiv40 förmodligen det mest centrala ur övergödningssynpunkt. Innehållet i direktivet har beskrivits i detta kapitel. I utgörs de nitratkänsliga områdena av av jord- bruksarealen. De känsliga områdena framgår av figur 6.1.41 De känsliga områdena är , , , Östergöt- lands, och samt delar av , , , , , , , och län.42 Det är således kust- och jordbruksbygderna i södra och som har pekats ut som känsliga områden. 40Rådets direktiv /676/EEG av om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (Nitratdirektivet). 425 § förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket. De utpekade nitratkänsliga områdena ska ses över vid behov, och minst , för att man ska kunna ta hänsyn till nya för- hållanden, t.ex. om halterna av nitrater i vattendrag och sjöar har förändrats.43 Översynen 2014 medförde en liten utökning av det käns- liga området.44 43Artikel 3, punkt 4 Nitratdirektivet. 44Johansson, E. & , M. (2014) Översyn av nitratkänsliga områden . Resultaten av en ny översyn ska presenteras 2020. I nitratdirektivet anges de åtgärder för att minska kväveläckaget som medlemsländerna minst måste vidta för de områden som har pekats ut som känsliga områden. De åtgärder som är obligatoriska är de som anges i bilaga 3 till direktivet och de åtgärder som medlemsstaterna har angett i sina rikt- linjer för god jordbrukssed.45 De åtgärder som räknas upp i bilaga 3 är •Tidsperioder när spridning på mark av vissa gödselmedel är för- bjuden, •Begränsning av spridning på mark med beaktande av mark- beskaffenhet. Sammantaget ska åtgärderna säkerställa att den mängd stallgödsel som för varje gård eller djurbesättning sprids på marken inte över- skrider en viss mängd per hektar. Med stallgödsel avses träck och urin från djur, eller en blandning av dessa, och strömedel. Den maxi- mala mängden per hektar ska vara den mängd gödsel som innehåller kväve.46 I föreskrifter och allmänna råd anges närmare vilka regler som gäller för lagring av stallgödsel, begränsningar av den mängd stallgödsel som får tillföras, spridning av stallgödsel och andra organiska gödselmedel, vilka försiktighetsmått som ska vidtas vid spridning samt att viss mark ska vara höst- och vinterbevuxen. Det är endast jordbruksföretag som berörs av föreskrifter. För att vara ett jordbruk eller jordbruksföretag krävs det någon form av produktion. Det innebär att gården antingen be- driver växtodling eller producerar livsmedel eller foder. Många djurägare har inte ett jordbruksföretag och omfattas därför inte av nedan nämnda krav på lagringskapacitet. Dessa verksamhets- utövare måste dock beakta andra kapitlet och de all- männa råd som är meddelade av . Ett exempel på ett sådant allmänt råd, som alltså gäller även för de verksamhetsutövare som inte måste ha en minsta lagringskapacitet, är att lagringsutrym- men för stallgödsel bör vara utformade på ett godtagbart sätt med 45Artikel 5.4 a–b Nitratdirektivet. 46Bestämmelsen är genomförd i svensk rätt genom 19 a § i SJVFS 2015:21 där det anges att inom känsliga områden får stallgödsel inte tillföras i större mängd än vad som motsvarar totalkväve per hektar spridningsareal och år. hänsyn till läckage och avrinning från lagringsplatsen. Ett annat exem- pel är att placeringen av lagringsplats bör väljas så att ett eventuellt läckage från lagringsplatsen får så liten negativ effekt på omgiv- ningen som möjligt, t.ex. att gödsel inte spolas ned i närliggande ytvatten eller förorenar grundvatten. Regler som gäller i hela landet Jordbruksföretag med fler än 100 djurenheter47 ska ha utrymme för lagring av stallgödsel som minst motsvarar en gödselproduktion under a)vid djurhållning som omfattar nötkreatur, hästar, får eller getter, samt b)vid annan djurhållning.48 För jordbruksföretag med fler än tio djurenheter gäller krav på lagrings- utrymme som minst motsvarar en gödselproduktion under a)vid djurhållning som omfattar nötkreatur, hästar, får eller getter, samt b)vid annan djurhållning.49 Vid lagring av stallgödsel ska lagringsutrymmen vara utformade så att avrinning eller läckage till omgivningen inte sker.50 Begränsningar av den mängd stallgödsel som får tillföras Stallgödsel eller andra organiska gödselmedel får inte tillföras i större mängd än vad som motsvarar total- fosfor per hektar spridningsareal och år, räknat som ett genomsnitt för företagets hela spridningsareal under perioden.51 47Definitionen av djurenhet finns i 2 kap. Miljöprövningsförordning (2013:251) och avser t.ex. en mjölkko eller en häst. 486 § första stycket Förordning (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket. 496 § tredje stycket a a. 507 § Förordning (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket. 518 § SJVFS (2015:21). Det är reglerat att gödsel ska fördelas över spridningsarealen och vilken mark som ingår i denna. När man för bort stallgödsel eller tar emot stallgödsel, eller andra organiska gödselmedel, ska detta doku- menteras. I de allmänna råden anges att man bör anpassa kvävetillförseln till grödan och odlingsförhållandena. När det gäller spridningstidpunkter och restriktioner för spridning av stallgödsel finns utförlig reglering för de nitratkänsliga områdena. För övriga delar av landet finns en bestämmelse om att stallgödsel och andra organiska gödselmedel som sprids den 1 de- cember–ska brukas ned inom tolv timmar.52 I övrigt finns flera allmänna råd kopplat till spridning av stallgödsel som gäller för hela landet. Ett exempel är att gödsel inte bör spridas på snötäckt mark, och inte heller på frusen mark om man kan befara att gödsel kommer att förloras genom ytavrinning vid t.ex. nederbörd. Spridning av gödselmedel bör inte heller ske om det på grund av mark- förhållandena, t.ex. lutning, kan befaras att gödseln spolas ned i när- liggande ytvatten eller förorenar grundvatten.53 Regler som gäller i nitratkänsliga områden Jordbruksföretag inom vissa nitratkänsliga områden (, kustområdena i , , , och samt delar av , och ) med fler än tio djurenheter ska ha utrymme för lagring av stall- gödsel som minst motsvarar en gödselproduktion under a)vid djurhållning som omfattar nötkreatur, hästar, får eller getter, samt b)vid annan djurhållning. 5223 a § SJVFS (2015:21). 53Allmänna råd till 2 kap. 3 § MB, intagna i SJVFS (2015:21). Inom nitratkänsliga områden (som utöver dem som nämns ovan också innefattar övriga delar av och samt delar av , , , , , , , och ) finns det krav på lagringskapacitet också för jordbruksföretag där tio eller färre djurenheter hålls.54 Kravet gäller dock inte för jordbruks- företag med högst två djurenheter.55 Detta innebär, sammantaget att jordbruksföretag inom nitratkänsligt område med tre till tio djur- enheter ska ha utrymme för lagring av stallgödsel som minst mot- svarar en gödselproduktion . Vid lagring av stall- gödsel ska lagringsutrymmen vara utformade så att avrinning eller läckage till omgivningen inte sker. Begränsningar av den mängd stallgödsel som får tillföras Bestämmelsen om den maximala mängd fosfor – i stallgödsel – som får tillföras eller spridas gäller hela landet, således även de utpekade känsliga områdena. Det finns för närvar- ande inga strängare krav när det gäller den mängd fosfor som får till- föras i de känsliga områdena. Begränsningen omfattar endast stall- gödsel och inte mineralgödsel och den mängd fosfor som tillförs via mineralgödsel. Det finns dock en begränsning inom nitratkänsliga områden vad gäller tillförsel av mängden kväve i gödsel. Inom nitratkänsliga om- råden får stallgödsel inte tillföras i större mängd än vad som mot- svarar totalkväve per hektar spridningsareal och år.56 En särskilt viktig regel från övergödningssynpunkt är att det är för- bjudet att sprida gödselmedel inom nitratkänsliga områden –28 februari.57 545 § Förordning (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket. 554 § SJVFS 2012:41. 5619 a § SJVFS 2012:41. 5725 § SJVFS 2015:21. Inom nitratkänsliga områden får inte heller gödselmedel spridas på vattenmättad eller översvämmad mark, snötäckt eller frusen mark.58 Gödsel får inte spridas på jordbruksmark närmare än från kant som gränsar till vattendrag eller sjö samt på jordbruksmark som angränsar till vattendrag eller sjö där markens lutning mot vattnet överskrider tio procent.59 Det svenska regelverket för gödselspridning gäller i huvudsak stall- gödsel och andra organiska gödselmedel. Det saknas t.ex. reglering om hur mycket fosfor som får tillföras via mineralgödsel. När det gäller tillförsel av kväve via mineralgödsel finns en föreskrift som, något förenklat, anger att tillförsel inte får överstiga den mängd som kan anses nödvändig för avsedd gröda.60 I föreskrifter och allmänna råd finns dock några regler som omfattar mineralgödsel. I hela landet gäller att mineralgödsel som innehåller urea ska myllas eller brukas ned vid spridning på obevuxen mark.61 Inom nitratkänsliga områden får inte något gödselslag, dvs. inte heller mineralgödsel, spridas för nära sjöar och vattendrag. Inom nitratkänsliga områden får gödsel inte spridas närmare än från fältkant som gränsar till vattendrag eller sjö eller på jordbruks- mark som gränsar till vattendrag eller sjö och där markens lutning mot vattnet överskrider 10 procent.62 –får över huvud taget inga gödselmedel, varken organiska eller mineralgödsel, spridas inom nitratkänsliga områden.63 5824 § SJVFS 2015:21. 5924 a–b §§ SJVFS 2015:21. 6020 § SJVFS 2015:21. 6123 § SJVFS 2015:21. 6224 a–b §§ SJVFS 2015:21. 6325 § SJVFS 2015:21. Regeringen har av klimatpolitiska skäl uttryckt ett mål om att öka tillväxten av skogen. Gödsling med kväve är en väg att gå för att upp- nå detta mål. står kvävegödsling i konflikt med vissa miljö- kvalitetsmål, t.ex. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den hänsyn som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen vid skötseln av skog, såsom i fråga om hyggens storlek och utläggning, beståndsanläggning, kvarläm- nande av träd och trädsamlingar, gödsling, dikning och skogsbilvägars sträckning. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande att pågående mark- användning avsevärt försvåras. Enligt föreskrifter och allmänna råd bör ingen kvävegödsling ske i södra delarna av . I mellersta och norra delarna av landet finns det begränsningar för hur stor mängd kväve- gödsel som får tillföras. I de allra nordligaste delarna av finns en rekommendation om att gödsling inte får utföras med mer än totalt kväve per hektar under en skogsgeneration. De allmänna råden anger att en gödslingsfri skyddszon om minst bör lämnas mot vattendrag och sjöar. Vidare finns allmänna råd om tidpunkt för spridning av gödsel (kopplat till väderlek) och råd om vilka marker som inte bör gödslas. Innan gödsling sker krävs att en anmälan görs till . 6.5.3Små och enskilda avlopp I finns nästan en miljon fastigheter som inte är anslutna till kommunala avloppsreningsverk.64 I stället har de enskilda avlopps- lösningar som kan se ut på olika sätt. Ett betydande antal små eller enskilda avlopp har bristfällig rening eller ingen rening alls. Dessa avlopp riskerar att orsaka skada på dricksvatten och bidra till över- gödning av vattendrag, sjöar och kustvatten. Havs- och vattenmyndigheten har bedömt att dagens åtgärdstakt är cirka en–och att åtgärdstakten är så låg att an- talet små avloppsanordningar som behöver åtgärdas snarare ökar än 64Olshammar, M. (2018) Utsläpp från små avloppsanläggningar 2017. IVL Svenska Miljöinsti- tutet, 6 2018. Havs- och vattenmyndigheten har gjort bedöm- ningen att åtgärdstakten bör öka till för att vara hållbar.65 Definitionen av små avlopp Det saknas en legaldefinition av begreppet små avlopp. Med begreppet avses dock avloppsreningsanläggningar byggda med sådan teknik att de är avsedda för endast ett eller ett fåtal hushåll. Små avlopp faller vanligast under enskilt ansvar (flera hundratusen till antalet) till skillnad från det lilla antalet små avlopp som faller under allmänt ansvar enligt vattentjänstlagen (färre än tusen till antalet). Havs- och vattenmyndigheten har vägledningsansvaret för små avloppsanläggningar och har motsvarande ansvar för små avlopp som är allmänna.66 Enligt Havs- och vattenmyndighetens allmänna råd om små av- loppsanordningar för hushållsspillvatten avses med små avlopp, av- lopp dimensionerade för upp till 25 personekvivalenter.67 gäller även ett förbud mot att släppa ut toalettavfall från fritidsbåtar i hav, sjöar och inre vattendrag. Förbudet gäller alla fritidsbåtar, förutom de k-märkta, och förbudet gäller i hela Sveriges sjöterritorium.68 Reglering av små avlopp Det är förbjudet att släppa ut avloppsvatten som inte har avletts och renats eller tagits om hand på annat sätt så att olägenhet för män- niskors hälsa eller miljön inte uppkommer.69 65Havs- och vattenmyndigheten (2013) Styrmedel för en hållbar åtgärdstakt av små avlopps- anläggningar. Slutrapportering av regeringsuppdrag enskilda avlopp. Havs- och vattenmyn- dighetens rapportering . 663 kap. Tillsynsförordningen (2011:13). 67Havs- och vattenmyndighetens allmänna råd om små avloppsanordningar för hushållsspill- vatten HVMFS 2016:17. 6811 a kap. 3 § Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om åtgärder mot förorening från fartyg, TSFS 2010:96. 699 kap. 7 § MB. Det är också förbjudet att släppa ut avloppsvatten från vattentoa- lett eller tätbebyggelse, om avloppsvattnet inte har genomgått längre gående rening än slamavskiljning, om det inte är uppenbart att ut- släpp kan göras utan risk för olägenhet för människors hälsa eller miljön.70 Slutligen är det förbjudet att anlägga en avloppsanordning utan att man fått tillstånd av kommunen eller gjort en anmälan till kom- munen.71 Ansvaret för små enskilda avlopp Det är fastighetsägarens ansvar att se till att fastighetens avlopps- anläggning uppfyller kraven i och tillhörande förord- ningar. Fastighetsägaren behöver känna till anläggningens kapacitet, teknik och funktion, samt omgivningens förutsättningar för att ta emot och rena utsläpp. Fastighetsägaren ansvarar även för underhåll av avloppsanordningen och för att eventuella brister åtgärdas.