sou · H8B373d2 · 2020-11-30 00:00:00 — Som utredningen har redogjort för är den hänsyn som anges i anmälan inte bindande för markägaren. Hur avverkningen utförs och vilken hänsyn som tas i praktiken bör därför i många fall vara helt beroende av kunskaperna hos den som utför avverkningen och efter- följande föryngringsåtgärder, som markberedning och plantering. I det läge när avverkningen faktiskt utförs kan det hävdas att mark- ägaren förlorat den faktiska och rättsliga rådigheten över själva avverk- ningen av träden och därmed inte bör ses som verksamhetsutövare. Mark- och har i ett flertal avgörande anfört att vem som är verksamhetsutövare ofta måste avgöras utifrån för- hållanden i det enskilda fallet. Domstolen har i ett avgörande bedömt att verksamhetsutövaransvaret ålegat den som har varit ansvarig att anmäla en viss verksamhet till tillsynsmyndigheten trots att uppdra- get att utföra verksamheten till viss del överlämnats på uppdrag till annan aktör. Domstolen la i detta fall viss vikt vid att uppdragstagaren var utbytbar.42 I ett annat avgörande har Mark- och miljööverdom- stolen ansett att ett bolag var verksamhetsutövare då bolaget enligt avtal på uppdrag ställt i ordning en plats och ansvarade för underhåll samt för att erforderliga lov och tillstånd fanns för den verksamhet som bedrevs på platsen.43 Dessa uttalanden har dock gjorts i andra avseende än just kunskapskravet. Någon omfattande praxis på detta område i fråga om skogsbruk har utredningen inte kunnat hitta. Mark- och har i ett avgörande prövat om ett bolag som förvärvat en avverkningsrätt av en fastighetsägare och som därefter på beställning från fastighets- ägaren planterat granplantor kunde anses utgöra verksamhetsutövare enligt . hade förelagt bolaget att ta bort de granplantor som planterats då planteringen hade utförts i ett natur- reservat i strid med reservatsföreskrifter. Mark- och miljööverdom- stolen bedömde att bolaget inte kunde anses utgöra en verksamhets- utövare. Avgränsningen av området hade inför avverkningen utförts Kunskaper om naturvärden i skogen av fastighetsägaren, dennes konsult och representanter från grann- markens ägare. Uppdraget till bolaget gällde således en av beställaren redan utpekad plats. Enligt domstolen kunde därför bolaget inte anses ha något bestämmande inflytande över var planteringen skulle ske. Bolaget hade agerat på fastighetsägarens uppdrag i enlighet med upp- draget. Såsom uppdraget var utformat hade bolaget inte heller haft någon anledning att själv utreda eller ifrågasätta fastighetsgränserna och avgränsningen av planteringsområdet.44 Enligt utredningen har markägaren alltid den faktiska och rättsliga möjligheten att innan en avverkning utförs påverka hur den ska ut- föras. Utgången i nämnda avgörande talar således för att en mark- ägare som avser att avverka skog på sin fastighet som huvudregel bör kunna anses utgöra verksamhetsutövare enligt . I vilken utsträckning en markägare i praktiken har möjlighet att påverka beror i stor utsträckning på markägarens egen kompetens i att bedöma åtgärdens påverkan på naturvärden. Som utredningen redogjort för kan det krävas en särskild kompetens för att kunna bedöma om ett område har höga naturvärden eller inte. Det kan inte heller uteslutas att det i vissa fall kan finnas flera aktörer som utför delar av en skogsbruksåtgärd och som i dessa delar kan anses utgöra verksamhetsutövare i mening. Utred- ningen har inte kunnat hitta några avgöranden som behandlar hur en sådan situation ska hanteras i fråga om skogsbruksåtgärder. I två hovrättsavgöranden45 har domstolarna prövat vem som i straff- rättsligt hänseende kan hållas ansvarigt för underlåtelse att lämna in en avverkningsanmälan innan avverkning. Skyldigheten regleras i skogs- vårdslagen och den åligger uttryckligen markägaren. Utredningen be- dömer därför inte att utgången i dessa avgöranden har någon avgör- ande betydelse vid bedömning av begreppet verksamhetsutövare enligt miljöbalken.46 44Mark- och dom i mål nr M 425-16. 45RH 2013:43 och RH 2007:83 46Dessa avgöranden redogörs för mer utförligt i SOU 2017:81 kapitel 10 och 12. Kunskaper om naturvärden i skogen 13.5.4När kan ställa krav utifrån kunskapskravet i ? Att kunskapskravet enligt gäller för den skogsägare som vill avverka sin skog betyder inte nödvändigtvis att kan ställa krav med stöd av den bestämmelsen vid myndighetens tillämp- ning och tillsyn enligt skogsvårdslagen. Skogsvårdslagen innehåller nämligen ingen hänvisning till 2 kap. . När utövar tillsyn enligt bör dock vara skyl- dig att tillämpa balkens bestämmelser och tillse att de efterlevs i den utsträckning myndigheten har ett tillsynsansvar enligt balken. Som nämnts har vissa bestämmelser i balken alltid företräde framför skogs- vårdslagen. Detta gäller föreskrifter för områdesskydd meddelade med stöd av 7 kap. och föreskrifter om skydd av djur- och växtarter meddelade med stöd av 8 kap. . Enligt 2 kap. 10 § miljötillsynsförordningen ansvarar Skogsstyrel- sen för tillsyn enligt för bland annat biotopskydds- områden och över skogsbruksåtgärder som kan påverka miljön i ett Natura 2000-område. Dessutom ska tillsyn utövas över skogsbruks- åtgärder, däribland avverkning, i den mån verksamheterna och åtgär- derna är sådana som avses i 12 kap. 6 § och omfattas av skogsvårdslagen. Omfattas åtgärden av dessa regler är tillsynsmyndighet enligt och ska därför tillämpa balkens bestämmelser. I fråga om samrådsplikt enligt finns det skäl att närmare utreda vilka verksamheter och åtgärder som om- fattas av samrådsregeln i 12 kap. 6 § och därmed Skogs- styrelsens tillsynsansvar enligt . 13.5.5Särskilt om samråd enligt 12 kap. 6 § Bestämmelsen om samråd i 12 kap. 6 § föreskriver en skyldighet att göra en anmälan om samråd till tillsynsmyndigheten. Bestämmelsen har sitt ursprung i naturvårdslagen och fördes in i miljö- balken i samband med att naturvårdslagen upphörde. Motsvarande bestämmelse i naturvårdslagen angav emellertid att samråd ska ske innan verksamheten eller åtgärden utförs. Skyldigheten tog således sikte på att utföra själva samrådet i stället för att göra en anmälan. Det framgår däremot inte av förarbetena till att någon ändring var avsedd i fråga om skyldighetens innebörd. Kunskaper om naturvärden i skogen utgår därför från att bestämmelsen i 12 kap. 6 § alltjämt anger en skyldighet att samråd ska genomföras under de förutsättningar som bestämmelsen i övrigt anger. Någon ändring i fråga om skyldighetens omfattning synes inte ha varit avsedd när bestämmelsen överfördes till . Naturvårdslagens samrådsskyldighet avsåg begreppet arbetsföre- tag. Begreppen verksamhet och åtgärd i samrådsparagraf innefattar huvudsakligen det som i naturvårdslagens motsvarande para- graf kallas arbetsföretag.47 Vidare innehåller samråds- skyldighet, till skillnad från dess motsvarighet i naturvårdslagen, en bestämmelse om att verksamheten eller åtgärden får påbörjas tidigast efter det att anmälan har gjorts, om inte tillsynsmyndig- heten medger något annat. I övrigt har bestämmelsen i samma innebörd som den hade i naturvårdslagen. har varit samrådsmyndighet för skogs- bruksåtgärder enligt naturvårdslagen och sedermera . Myn- digheten har även haft möjlighet att genom föreskrifter föreskriva om sådan obligatorisk samrådsplikt som kommer att beskrivas nedan. Syftet med samrådsbestämmelsen är att ge tillsynsmyndigheten möj- lighet att med verksamhetsutövarens hjälp klargöra hur de planerade åtgärderna kan antas inverka på miljön och hur de kan anpassas till krav, bland annat hänsynsreglerna i 2 kap. . Samrådsreglerna ska således fungera som ett förebyggande och lättill- gängligt medel för tillsynsmyndigheten att kontrollera, styra och eventuellt hindra miljöstörande verksamheter.48 Samrådet genomförs genom att verksamhetsutövaren inkommer med en anmälan i vilken verksamhetsutövare ska klargöra hur de pla- nerade åtgärderna kan antas inverka på miljön och hur de ska anpassas till krav, bland annat hänsynsreglerna i 2 kap. Som nämnts kan anmälan om samråd i fråga om skogsbruksåtgärder ske även genom att markägaren lämnar i en underrättelse om avverkning. Genomförande av samråd enligt 12 kap. 6 § sker inom ramen för tillsynen. Samrådet syftar till att nå en överenskommelse 1997/98:45 del 1 s. 382. 1997/98:45 del 1 s. 382. Kunskaper om naturvärden i skogen mellan verksamhetsutövaren och tillsynsmyndigheten om att den an- mälda verksamheten eller åtgärden ska anpassas till krav. Om en sådan överenskommelse inte nås kan myndigheterna, enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket, förelägga om vissa försiktighetsmått enligt 2 kap. 3 § eller förbjuda verksamheten eller åtgärden. Ett föreläggande eller förbud kräver dock att verksamheten eller åtgärden omfattas av bestämmelsens rekvisit i övrigt; att den kan komma att väsentligt ändra naturmiljön enligt första stycket eller medföra skada på naturmiljön enligt andra stycket. Rätt till ersätt- ning föreligger enligt 31 kap. 4 § om ett sådant förelägg- ande eller förbud medför att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras. I enlighet med vad som anges ovan finns vissa begränsningar i fråga om tillämpning för de skogsbruksåtgärder som regleras i skogsvårdslagen. Som nämnts har det i förarbetena till miljö- balken uttalats att de detaljerade föreskrifterna om viss hänsyn, som meddelats med stöd av 30 § skogsvårdslagen enligt allmänna lagvals- principer innebär att försiktighetsmått som avser samma sak inte kan meddelas med stöd av 2 kap. 3 § . De krav som följer av föreskrifter enligt 30 § skogsvårdslagen får däremot inte innebära att pågående markanvändning avsevärt försvå- ras. Hänsyn enligt skogsvårdslagens föreskrifter behöver endast tas upp till den så kallade intrångsbegränsningen, som tillämpas för att avgöra när pågående markanvändning avsevärt försvåras.49 Krav på hänsyn utöver denna intrångsbegränsning får inte meddelas med stöd av skogsvårdslagen. Hänsyn med stöd av 2 kap. 3 § har däremot ingen begränsning annat än att den hänsyn som ska tas måste vara rimlig. Förarbetsuttalandet om att försiktighetsmått inte kan meddelas med stöd av 2 kap. 3 § för hänsyn som följer av 30 § skogs- vårdslagen avseende samma sak bör därför endast avse sådana försik- tighetsmått som ryms inom intrångsbegränsningen. Om ytterligare hänsyn till miljön behövs bör det inte finnas något hinder mot att 49Intrångsbegränsningen beskrivs mer utförligt i kapitel 6.1.5 och innebär att högst av behandlingsenhetens värde eller ett maximalt belopp om cirka 200 000–anses utgöra den nivå av intrång som ska behöva tolereras inom pågående markanvändning. Kunskaper om naturvärden i skogen kräva det, men då med stöd av och under förutsättning att det är rimliga krav.50 Utövas tillsyn över åtgärden enligt 12 kap. 6 § finns därmed inget hinder mot att meddela beslut om försiktighetsmått och skyddsåtgärder utan beaktande av hänsynsföreskrifterna enligt skogsvårdslagen (och därmed intrångsbegränsningen). Bestämmel- sen i 12 kap. 6 § fjärde stycket medför, till skillnad mot skogsvårdslagen, en rätt till ersättning. Det innebär att det saknats skäl att begränsa tillämpningen till det som ryms inom intrångsbe- gränsningen.51 Beträffande tillämpningen av samrådsplikten i 12 kap. 6 § miljö- balken på åtgärder som i och för sig omfattas av regleringen i skogs- vårdslagen anges uttryckligen i förarbetena till att någon begränsning av möjligheten att ställa krav inte bör gälla i fråga om före- läggande och förbud. I förarbeten anges, med en hän- visning till cirkulär52 om samråd enligt 20 § naturvårds- lagen, att en sådan tillämpning överensstämmer med vad som tidigare gällt.53 Enligt utredningen bör det innebära att en skogsbruksåtgärd som omfattas av samrådsplikt enligt ska prövas fullt ut mot balkens bestämmelser, utan hinder av intrångsbegränsningen. 50Michanek och har framfört att ”föreskrifter bör ses som special- lagstiftning endast i de fall där det enda syftet med ett krav är att skydda naturen och det inte är nödvändigt att ställa mer långtgående krav enligt balken än det som redan fram- går av föreskrifter”. Se och (2014). Den svenska miljö- rätten. 3., [rev.] : Iustus, s. 253. ansluter sig till denna tolkning och menar att en sådan bedömning ligger i linje med tanken om att krav är tänkta att utgöra en miniminivå i fråga om krav på miljö- hänsyn. Se , Skogen som livsmiljö En rättsvetenskaplig studie om skyddet för biologisk mångfald, , juridiska fakulteten, 2012, s. 112. 51Se även kapitel 6.2.2 angående rätt till ersättning. 52C nr 13, LA 21.01. 1997/98:90 s. 245. Kunskaper om naturvärden i skogen Figur 13.1 Schematisk bild över prövningen vid införande Förenklad figur från bilaga till cirkulär 1995-05.05, LA 21.2, C nr 13 Bearbetning av den figur vilken hänvisas till i propositionen Följdlagstiftning till m.m. (1997/98:90 s. 245) som enligt uttalanden där i stort sett motsvarar den ordning som alltjämt gäller efter införande. När ska samråd ske I 12 kap. 6 § första stycke anges att samrådsskyldighet föreligger för verksamheter och åtgärder som kan komma att väsent- ligt ändra naturmiljön. Det räcker således att det finns en risk för att sådana ändringar kan uppstå. Skyldigheten enligt första stycket avser endast sådana verksamheter eller åtgärder som inte är tillstånd- eller anmälningspliktiga enligt . Följer sådan tillstånd- eller anmälningspliktiga föreligger alltså ingen skyldighet att samråda för åtgärder som omfattas av bestämmelsens första stycke. Det är verk- samhetsutövaren som ska bedöma om åtgärden kan komma att väsent- ligt ändra naturmiljön och om samrådsplikt därför föreligger enligt Kunskaper om naturvärden i skogen Vid osäkerhet om åtgärdens påverkan bör därför sam- råd alltid ske. Bestämmelsens andra stycke ger möjlighet för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att föreskriva om obligatorisk an- mälan för samråd inom hela eller en del av landet beträffande särskilda slag av verksamheter eller åtgärder som kan medföra skada på natur- miljön. I förarbetena anges som skäl för denna möjlighet att behovet av samråd inte alltid beror enbart på vilken typ av arbetsföretag det är fråga om utan ofta har samband med i vilken trakt åtgärden ska utföras.54 För dessa situationer krävs inte att verksamheten eller åt- gärden kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Det räcker att verksamheten eller åtgärden kan medföra skada på naturmiljön. Den obligatoriska samrådsplikten enligt andra stycket kan före- skrivas för hela landet, i hela eller delar av ett län eller inom mindre avgränsade områden, samrådsområden. Samrådsområden kan komma ifråga i områden som pekats ut i olika naturvårdsplaner men där natur- eller kulturvärdena i sin helhet inte är så höga att området behöver skyddas med stöd av bestämmelserna i 7 kap. . Exempel på områden som kan vara aktuella som samrådsområden är vissa riks- intressen för naturvård och skyddszoner i anslutning till befintliga reservat.55 För de angivna verksamheter och åtgärder som omfattas av den obligatoriska samrådsplikten ska verksamhetsutövaren alltid göra an- mälan för samråd utan att på förhand bedöma om verksamheten eller åtgärden har en påverkan på naturmiljö. Samrådsplikt enligt 12 kap. 6 § andra stycket kan även gälla för åtgärder och verksamheter som är tillståndspliktiga eller anmälningspliktiga enligt , ett för- hållande som alltså inte gäller bestämmelsens första stycke. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer har också bemyndigats att meddela föreskrifter om anmälans innehåll. 13.5.6Underrättelse om avverkning är en anmälan om samråd Regeringen har i 6 § förordningen om anmälan för samråd angett att den som i enlighet med gällande bestämmelser har underrättat Skogs- styrelsen om avverkning, om uttag av skogsbränsle eller om sådan 1974:166 s. 111. 55Naturvårdsverket, om anmälan om samråd, s. 8 och 49. Kunskaper om naturvärden i skogen dikning i samband med avverkning som inte kräver tillstånd ska an- ses ha gjort anmälan för samråd för åtgärden enligt 12 kap. 6 § miljö- balken. Bestämmelsen har liksom samrådsbestämmelsen i övrigt sitt ursprung i naturvårdslagen. Motsvarande bestämmelse fanns i 23 § naturvårdsförordningen (1976:484). Förordningsmotiv saknas till nu- varande lydelse. för naturvårdslagens ikraftträdande var den myndighet med vilken samråd genomfördes. infördes möjligheten att föreskriva om obligatorisk samrådsplikt i naturvårds- lagen. var då den myndighet som kunde föreskriva om sådana områden där den obligatoriska samrådsplikten skulle gälla. I samma lagstiftningsärende infördes även en skyldighet för markäga- ren att underrätta den dåvarande om avverk- ning.56 Av förarbetena till bestämmelsen framgick att dåvarande Skogs- vårdsstyrelsen borde åläggas att informera om sådana anmälningar om avverkning inom de områden där för- ordnat om obligatorisk samrådsplikt. På så sätt skulle få tillfälle att följa utvecklingen inom skogsbruket och möjlighet att ingripa genom förordnande om naturvårdsområde eller om samråds- skyldighet eller med föreläggande enligt 20 §. Det anges därför i för- arbetena att ”den som gjort föreskriven anmälan enligt skogsvårds- lagen, borde anses också ha fullgjort anmälan för samråd enligt 20 § naturvårdslagen.”57 Enligt utredningen framgår det inte vad bestämmelsen avser i fråga om samrådsplikt. Som redogjorts för ovan avser bemyn- digande till regeringen att föreskriva om områden där samrådsplikt föreligger samt vad en sådan anmäla ska innehålla. be- myndigande till regeringen avser alltså möjligheten att meddela före- skrifter om obligatorisk samrådsplikt. Sådan föreskriftsrätt har reger- ingen gett och genom 7 § förordningen om anmälan för samråd som utredningen återkommer till nedan. Enligt 7 § får de angivna myndigheterna ”i andra fall än som avses i 6 §” föreskriva om anmälningsskyldighet. Bestämmelsen i 7 § hän- visar således till 6 § på ett sådant sätt att den, sett tillsammans med det ursprungliga bemyndigandet från kan tolkas på så sätt att regeringen föreskrivit om obligatorisk samrådsplikt för de åtgärder 568 a § skogsvårdslagen (1948:237). 1974:166 s. 111. Kunskaper om naturvärden i skogen som anges i 6 §. Det skulle innebära att bland annat all föryngring- savverkning omfattas av obligatorisk samrådsplikt. Mot denna tolkning talar det faktum att avverkning är den mest vanligt förekommande åtgärden som regleras i skogsvårdslagen. Ge- nom en föreskrift om obligatorisk samrådsplikt skulle avverkning i stället huvudsakligen prövas genom samrådsskyldighet och därmed mot balkens bestämmelser. Dessutom anges avverkning och uttag av skogsbränsle som sådana åtgärder där kan meddela föreskrifter om obligatorisk samrådsplikt enligt 7 § i samma förordning, vilket skulle vara en onödig reglering om obliga- torisk samrådsplikt redan förelåg enligt 6 §. synes inte heller ha uppfattat att bestämmelsen i 6 § innebär en obligatorisk sam- rådsplikt då myndigheten själva föreskrivit om sådan för avverkning i vissa närmare angivna naturmiljöer. En bestämmelse om att någon har fullgjort sin anmälningsskyl- dighet genom att ha lämnat in en underrättelse kan också anses utgöra en så kallad verkställighetsbestämmelse. En verkställighetsbestäm- melse utgör en administrativ bestämmelse som till exempel kan ange på vilket sätt en anmälan om samråd kan ges in. Sådana verkställig- hetsbestämmelser kan regeringen meddela utan något särskilt bemyn- digande. Det skulle innebära att bestämmelsen i 6 § innebär att den som har fullgjort sin underrättelseskyldighet i fråga om avverkning, uttag av skogsbränsle eller skyddsdikning enligt skogsvårdslagen inte behöver upprätta en särskild anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § . Anmälningsplikten enligt 12 kap. 6 § får anses fullgjord genom underrättelsen enligt skogsvårdslagen. Markägaren riskerar på så sätt inte någon straffsanktion med anledning av en utebliven anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken.58 Om bestämmelsen utgör en verkställighetsföreskrift i stället för en bestämmelse om obligatorisk samrådsplikt innebär bestämmelsen att den som lämnat in en underrättelse om avverkning, uttag av skogs- bränsle eller skyddsdikning ska anses ha anmält åtgärden för samråd enligt . När en underrättelse om avverkning ges in till bör det rimligtvis även innebära att ett samråd enligt också inleds. Någon bedömning av om åtgärden och dess påverkan på omgivningen uppfyller kriterierna i bestämmelsen om samrådsplikt ska inte göras i dessa fall. Som utredningen kommer att 58Att vidta en åtgärd utan att anmäla enligt 12 kap. 6 § är straffsanktionerat enligt 4 § första stycket . Kunskaper om naturvärden i skogen återkomma till nedan finns dock utrymme för tillsynsmyndigheten att under handläggningen av ärendet bedöma att åtgärden inte om- fattas av samråd. Enligt utredningen kan denna ordning ifrågasättas då den fråntar markägaren ansvaret och möjligheten att bedöma om åtgärden om- fattas av samrådsplikt eller inte. För att tydliggöra markägarens ansvar att bedöma åtgärdens påverkan på naturmiljön och för att tydliggöra vilket regelverk, eller skogsvårdslagen, som ska tillämpas har utredningen föreslagit att bestämmelsen i 6 § i förordningen om anmälan för samråd ska upphävas se kapitel 14.1.7. Straffbart att lämna oriktiga uppgifter Som utredningen redogjort för ovan är det inte straffbelagt att lämna en oriktig uppgift i en underrättelse om avverkning. Det är däremot straffsanktionerat, som försvårande av miljökontroll enligt 29 kap. 5 § första punkten a , att uppsåtligen eller av oaktsamhet lämna en oriktig uppgift i en anmälan enligt . Det bör rimligtvis innebära att en oriktig uppgift i en anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § är straffsanktionerad. Straffet är böter eller fängelse i högst . Straffstadgandet kan även innebära att en oriktig uppgift, i en underrättelse enligt 14 § skogsvårdslagen, av- seende en åtgärd som ska vidtas i ett område där samrådsplikt före- ligger är straffbar. Som utredningen har redogjort följer det nämligen av 6 § i förordningen om anmälan för samråd att den som underrättat om en avverkning också anmält åtgärden för samråd. Den koppling, mellan underrättelser enligt 14 § skogsvårdslagen och anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § , som förordningen innebär kan därmed tolkas på så sätt att den markägare som lämnar oriktiga uppgifter i en underrättelse om avverkning även anses lämna oriktiga uppgifter i en anmälan om samråd. Följden blir en indirekt straffsanktionering av oriktiga uppgifter i en underrättelse enligt 14 § skogsvårdslagen, som inte förefaller varit åsyftad. Hur straffstadgan- det om försvårande av miljökontroll i praktiken tillämpas i ett sådant fall är oklart då frågan, enligt vad utredningen känner till, aldrig prövats i domstol. Kunskaper om naturvärden i skogen Att samtliga underrättelser enligt 14 § skogsvårdslagen ska anses som en anmälan om samråd kan därmed innebära en oavsiktlig straff- sanktion enligt för en åtgärd som vidtas i annan lag. 13.5.7Skogsstyrelsens föreskrifter om obligatorisk samrådsplikt I 7 § samma förordning har regeringen bemyndigat att i andra fall än som avses i 6 §, föreskriva om obligatorisk anmälan för samråd om verksamheten eller åtgärden ska utföras på mark som omfattas av skogsvårdslagen och avser avverkning, hyggesbehand- ling, beståndsanläggning, beståndsvård, uttag av skogsbränsle, skogs- bilvägar, skogsgödsling, skogsmarkskalkning eller andra skogsbruks- åtgärder. Bemyndigandet från regeringen till avser alltså att föreskriva om obligatorisk samrådsplikt för vissa angivna verksamheter och åtgärder. har även bemyndigats att meddela föreskrifter om vilka ytterligare uppgifter en anmälan ska innehålla. har meddelat föreskrifter om åtgärder och verksam- heter av olika slag som alltid ska anmälas för samråd till Skogsstyrel- sen.59 För dessa åtgärder behöver verksamhetsutövaren inte bedöma om åtgärden kan påverka naturmiljön. Obligatorisk samrådsplikt före- ligger för följande åtgärder.