sou · H8B327 · 2020-05-08 00:00:00 — Det föreslagna inrättandet av språkcentrum för finska, jiddisch, meänkieli och chib skulle stärka myndighetens förutsätt- ningar på minoritetsområdet ytterligare. Arbetet med revitalisering kommer att vara av central betydelse i det fortsatta arbetet med att främja och stödja minoritetsarbetet i kommuner och regioner. Även om språkcentrumen kommer att ha de nationella minoriteterna som primär målgrupp, kommer även kommuner och regioner att kunna vända sig till centrumen för råd och stöd. I en del revitaliserings- insatser kommer säkerligen kommuner och regioner också att vara medaktörer. Genom att samla frågor som rör revitalisering och främ- jande av minoritetsarbetet hos samma statliga myndighet finns goda förutsättningar att nyttja samlad sakkunskap och gjorda lärdomar och bidra till att dessa sprids till kommuner och regioner som en del av främjandet och i informations- och kunskapshöjande insatser. Genom att förlägga utökat ansvar för språkrevitalisering och samordning- och uppföljningsuppdraget av minoritetspolitiken hos Isof skulle myndighetens arbete också delvis bli en spegling av Same- tingets nuvarande ansvarsområde inom verksamhetsområdet språk och minoritetspolitik. kommer även fortsättningsvis att bära ansvar för både språkrevitalisering och samordning- och upp- följning av minoritetspolitiken. Att så långt som det är möjligt och lämpligt få en likformighet och parallellitet i myndigheternas upp- gifter och uppdrag inom området underlättar regeringens fortsatta styrning och utveckling av minoritetspolitiken. I utredningens samråd med de nationella minoriteternas företrä- dare välkomnar de sverigefinska och tornedalska minoriteterna för- slaget att Isof skulle ges samordnings- och uppföljningsansvar. Den judiska minoritetens företrädare är positiva till att uppdraget föreslås flyttas från i . Den romska minoritetens företrädare som utredningen samrått med är mer splittrade i frågan. Någon organisation skulle hellre se att uppdraget ligger kvar hos i som i så fall skulle behöva tillföras ytterligare resurser, medan andra före- trädare är positiva till en överföring av uppdraget till Isof. Några före- trädare fokuserade i samtalet på att man inte är nöjda med hur Isof skött språkvårdsuppdraget och att det krävs mer resurser för språk- vården i chib. Romska företrädare menade också att Isof behöver utveckla sitt arbetssätt när det gäller samråd med den romska minoriteten. I utredningens samråd med folkvalda företrädare i språknämnden ställer man sig positiva till att samarbeta med Isof i den fortsatta samordningen och uppföljningen av minoritetspolitiken. Det finns etablerat samarbete . Myndigheten uppfattas som en stark medpart till i förhållande till språkfrågorna. Sammantaget bedömer utredningen att övervägande skäl talar för att Isof bör ges i uppdrag att vara central uppföljande och samord- nande myndighet när det gäller de nationella minoriteterna judar, romer, sverigefinnar och tornedalingar samt de nationella minori- tetsspråken finska, jiddisch, meänkieli och chib. 8.4Sametingets roll inom minoritetspolitiken Förslag: roll ska renodlas till att bevaka frågor som rör samiska rättigheter och samiska språkets utveckling inom minoritetspolitiken. ska ges större frihet att arbeta med det minoritetspolitiska uppdraget avseende samiska rättig- heter och samiska språket genom att ges möjlighet att självständigt rapportera om politiken och ge rekommendationer till regeringen. Som beskrivits i avsnitt 4.3.1 har ett tudelat uppdrag som folkvalt organ och statlig myndighet. Enligt utredningens direktiv, utgångspunkt 6, bör , genom ett tydligt rättighetsfokus och med tillitsbaserad styrning, ges större frihet att utforma och bedriva den berörda verksamheten inom gällande regelverk. Utredningen har att utgå från att Same- tinget ska ges större frihet ”inom gällande regelverk”. I utredningens uppdrag ingår således inte att överväga om samiska minoritetsrättig- heter och samiska språkets ställning ska regleras i särskild ordning. I utredningens dialog med förtroendevalda företrä- dare framkommer starka önskemål om att ska ges mot- svarande mandat att agera i förhållande till kommuner, regioner och statliga myndigheter som den andra samordnings- och uppföljnings- myndigheten. Inom detta mandat vill man att ska ges stort handlingsutrymme att agera på lämpligt sätt. Utredningen anser att man vid utformningen av minoritetspolitiska uppdrag behöver beakta särskilda ställning som folkvalt organ för urfolket samerna. mino- ritetspolitiska roll bör med hänsyn till detta renodlas till att bevaka frågor som rör samiska rättigheter och samiska språket. En sådan renodling utgör även en förutsättning för att ge större frihet att utforma och bedriva verksamheten. Mot större frihet för behöver utredningen även väga andra intressen. Den nuvarande ordningen med två samverkande upp- följningsmyndigheter bygger bland annat på effektivitetsskäl. Att bygga upp två helt parallella, fristående strukturer på området kan bli kostsamt. Eftersom myndigheterna även framgent kommer att arbeta med utgångspunkt i ett gemensamt regelverk, framför allt minoritetslagen, kan man även behöva beakta behovet av samstäm- mighet och enhetlighet inom ramen för exempelvis rådgivningsverk- samheten. Utredningen anser att bör ges större frihet att arbeta med det minoritetspolitiska uppdraget rörande samer och samiska genom att ges möjlighet att självständigt rapportera om politiken och ge rekommendationer till regeringen. bör således ges större frihet i fråga om utformningen av uppföljningen av minoritets- politiken. 8.5Innehållet i det minoritetspolitiska uppföljningsansvaret 8.5.1En tydligare reglering av uppdraget Bedömning: Det minoritetspolitiska uppdraget bör regleras tyd- ligt och samlat i instruktionen för respektive Insti- tutet för språk och folkminnen. I avsnitt 4.6.1 konstaterar utredningen att och Läns- styrelsen i minoritetspolitiska uppföljningsuppdrag har varit otydligt. Bland annat noterar utredningen att uppdraget finns utspritt i olika styrdokument och att man kan behöva gå till förarbeten som är närmare för att förstå uppdraget. Ut- redningen konstaterar att ett otydligt uppdrag innebär ett svagt mandat i förhållande till andra myndigheter och gör det svårare för utomstående att förhålla sig till uppdraget och att veta vad de kan förvänta sig av uppföljningsuppmyndigheterna. Det minoritetspoli- tiska samordnings- och uppföljningsuppdraget bör därför regleras tydligt och samlat i instruktionen för respektive Isof. I avsnitt 8.5.2–8.5.7 och 8.5.10 lämnar utredningen förslag till inne- håll i det instruktionsenliga uppdraget. 8.5.2Övergripande syfte med uppdraget Förslag: och folkminnen ska ansvara för sam- ordning och uppföljning av de offentliga insatserna för de natio- nella minoriteterna judar, romer, sverigefinnar och tornedalingar samt de nationella minoritetsspråken finska, jiddisch, meänkieli och chib. ska bevaka samiska rättigheter och samiska språkets utveckling inom minoritetspolitiken. och och folkminnen ska ut- ifrån ett rättighetsperspektiv vara pådrivande, stödjande och sam- lande vid genomförandet av minoritetspolitiken. Myndigheterna ska även bidra till en strategisk, systematisk och långsiktig styr- ning av politiken och en integrering av de nationella minoriteternas rättigheter inom berörda sektorer. Följande övergripande syften bör fastslås för och folkminnens respektive minoritetspolitiska uppdrag. och folkminnen (Isof) ska enligt utredningens förslag överta det minoritetspolitiska uppföljningsansvaret såvitt avser de nationella minoriteterna judar, romer, sverigefinnar och torne- dalingar samt de nationella minoritetsspråken finska, jiddisch, meän- kieli och chib. Isof kommer att ansvara såväl för uppföljning som samordning, bland annat genom att tillhandahålla en struktur för samverkan (se avsnitt 8.5.6). Isofs uppdrag ska därför formuleras så att myndigheten ska ansvara för samordning och uppföljning av de offentliga insatserna för de nationella minoriteterna judar, romer, sverigefinnar och tornedalingar samt de nationella minoritetssprå- ken finska, jiddisch, meänkieli och chib. Utredningen har föreslagit att roll renodlas till att bevaka frågor som rör samiska rättigheter och samiska språkets ut- veckling inom minoritetspolitiken (se avsnitt 8.4). upp- drag ska formuleras i enlighet med det förslaget. Uppföljningsmyndigheterna ska arbeta utifrån ett rättighetsperspektiv Regeringen konstaterade i samband med att det nuvarande uppfölj- ningssystemet infördes att om människor ges egenmakt, det vill säga verktyg och förutsättningar att forma sin egen framtid, kan den styrka som gruppen besitter kanaliseras. Kunskap om rättig- heterna och inflytande i frågor som berör dem framhölls som viktiga delar i egenmakten (prop. 2008/09:158, s. 33 f.). Regeringen har uttalat att de nationella minoriteternas egenmakt är en av de tre nyckelfaktorer som ska prägla genomförandet av minoritets- politiken (prop. 2017/18:199, s. 26 f.). Regeringen bedömde även att arbetet bör utgå från förhållandet att de nationella minoriteternas rättigheter utgör en integrerad del av det internationella ramverket till skydd för de mänskliga rättigheterna (a. prop. s. 22). Vidare anges i utredningens direktiv bland annat att verksam- heten bör präglas av ett arbetssätt som utgår från de nationella mino- riteternas rättigheter. Där framhålls behovet av ett fördjupat arbete med att ge de nationella minoriteterna möjlighet att utöva egenmakt, bland annat genom att bidra med expertis och genom reella möjlig- heter till inflytande och delaktighet. Utredningen anser att en central del i uppföljningsmyndigheter- nas roll därmed bör vara att de ska arbeta utifrån ett rättighetsper- spektiv. Att myndigheterna ska arbeta utifrån ett rättighetsperspek- tiv kan exempelvis innebära att myndigheterna utgår från ett så kallat rättighetsbaserat arbetssätt. Detta kan beskrivas som dels ett för- hållningssätt, dels en metod för att arbeta med förverkligande av mänskliga rättigheter (se avsnitt 5.1.2). Förhållningssättet innebär bland annat att man utgår från att enskilda individer är rättighets- bärare vars rättigheter ska respekteras och förverkligas. Enskilda ska behandlas som subjekt som kan påverka och förändra sin egen situa- tion, snarare än som objekt för insatser. Rättighetsperspektivet bör genomsyra såväl myndigheternas eget förhållningssätt till de nationella minoriteterna och urfolket, som dess arbete med att främja gruppernas inflytande och delaktighet i genomförandet av minoritetspolitiken hos myndigheter, kommuner och regioner. Uppföljningsmyndigheterna ska vara pådrivande, stödjande och samlande vid genomförandet av minoritetspolitiken Utredningen bedömer att behovet av en pådrivande och samlande kraft inom minoritetspolitiken finns kvar sedan 2009 års reform. Utred- ningen noterar även att regeringen i den minoritetspolitiska skrivel- sen till 2018 har bedömt att det är nödvändigt med ett hel- hetsgrepp om minoritetspolitiken. Vidare har regeringen anfört att ansvarsfördelningen inom minoritetspolitiken bör förtydligas. Reger- ingen har konstaterat att rollen som pådrivande motor i minoritets- politiken får anses ingå i samordningsuppgiften (skr. 2017/18:282, s. 33). Utredningen konstaterar att politikområdet är komplext och att politiken förverkligas genom insatser både på statlig nivå och på kommun- och regionnivå. För många aktörer kan upplevelsen vara att frågorna inte är en naturlig del av den ordinarie verksamheten vilket riskerar att leda till att de prioriteras bort. Det behövs ytter- ligare insatser för att öka kunskapen och medvetenheten om de natio- nella minoriteterna och minoritetsrättigheter, särskilt i kommuner och regioner som inte ingår i förvaltningsområden. Utredningen konstaterar att regeringen har det primära ansvaret för att minoritetspolitiken genomförs på ett effektivt sätt. Det är regeringen som fördelar resurser och beslutar om myndigheternas uppdrag. Politikens genomslag är beroende av tydliga styrsignaler från regeringen. Minoritetspolitikens tvärsektoriella karaktär innebär emellertid att resurser och styrsignaler från regeringen inte är tillräckligt. att stödja arbetet lokalt och regionalt såväl som nationellt krävs hand- fast och konkret rådgivning och annat praktiskt stöd från uppfölj- ningsmyndigheternas sida. Det finns behov av aktörer på statlig myndighetsnivå som utifrån en helhetssyn på minoritetspolitiken kan driva på dess genomförande. Utredningen anser mot denna bak- grund att det i rollen som uppföljningsmyndighet bör ingå att vara pådrivande, stödjande och samlande vid genomförandet av minoritets- politiken. Den pådrivande, stödjande och samlande rollen innebär bland annat att uppföljningsmyndigheterna ska ha ett helhetsperspektiv på minoritetspolitiken. De ska bevaka och fånga upp bristande efter- levnad och svagheter i systemet. De ska agera proaktivt, främja åt- gärder som löser strukturella hinder och driva frågor som riskerar att hamna mellan eller utanför de olika myndigheternas och andra aktörernas ansvarsområden. Uppföljningsmyndigheterna bör ha en överblick som sträcker sig över politikområdets gräns och löpande analysera vilka statliga myndigheter och andra aktörer som är rele- vanta för förverkligandet av minoritetspolitiken. I den pådrivande rollen bör ingå att ta ett särskilt ansvar för att uppmuntra kommuner och regioner utanför förvaltningsområdena att arbeta med minoriteters rättigheter. Myndigheten behöver föra en systematisk och långsiktig dialog med kommuner och regioner utanför förvaltningsområdena i syfte att öka medvetenheten och kun- skapen om de skyldigheter som åligger alla landets kommuner och regioner. Uppföljningsmyndigheterna ska bidra till en strategisk, systematisk och långsiktig styrning av minoritetspolitiken Utredningen har i avsnitt 6 behandlat förutsättningarna för reger- ingens styrning av minoritetspolitiken och regeringens behov av under- lag för sin styrning. Utredningen konstaterar att regeringen bland annat har uttalat att ett mer strategiskt förhållningssätt till myndighetsstyrning bör tillämpas inom minoritetspolitiken. Regeringen har även bedömt att uppföljningssystemet bör utvecklas och att möjligheten att på ett syste- matiskt och långsiktigt sätt följa och analysera utvecklingen inom alla berörda sektorer bör förbättras (skr. 2017/18:282). Enligt reger- ingen är systematik och långsiktighet två av tre nyckelfaktorer i det fortsatta genomförandet av minoritetspolitiken (prop. 2017/18:199, s. 26). Utredningen konstaterar att ett utpräglat tvärsektoriellt om- råde som minoritetspolitiken innebär särskilda utmaningar när det gäller att ta fram underlag för styrningen (se avsnitt 6.2.1). Utredningen anser att det finns behov av att stödja regeringen i arbetet med styrningen av minoritetspolitiken. Utredningen bedömer därför att en central del i uppföljningsmyndigheternas roll bör vara att bidra till en strategisk, systematisk och långsiktig styrning av minoritets- politiken. Uppföljningsmyndigheternas bidrag till styrningen blir främst att bygga upp, förvalta och förmedla en djup och bred kun- skap, både om de nationella minoriteternas respektive urfolkets och minoritetsspråkens förutsättningar och behov, och om hur styr- ningen av politiken fungerar. I det senare kan ingå att bygga upp en kunskap om berörda myndigheters och andra aktörers minoritets- politiska arbete och att dra lärdomar av det arbetet i syfte att utveckla styrningen. Uppföljningsmyndigheterna kan därigenom stå för en kontinuitet och långsiktighet inom sina respektive ansvarsområden. Viktiga uppgifter kopplade till denna del av rollen är dels myndig- heternas löpande uppföljning, dels de analyser, utvärderingar och andra underlag som myndigheten föreslås ta fram på eget initiativ eller på uppdrag av regeringen (se avsnitt 6.6.5). Men uppföljnings- myndigheterna kan även bidra till en strategisk, systematisk och långsiktig styrning genom sin roll att vara pådrivande, stödjande och samlande. Behovet av styrsignaler från regeringen bör nämligen minska om uppföljningsmyndigheterna verkar för att berörda aktö- rer hanterar behov och hinder genom samverkan eller stöd från upp- följningsmyndigheterna. Regeringens styrning kan därmed inriktas på det långsiktiga perspektivet. Uppföljningsmyndigheterna ska bidra till en integrering av de nationella minoriteternas rättigheter inom berörda sektorer Utredningen bedömer att det bör ingå i den övergripande inrikt- ningen för uppföljningsmyndigheternas arbete att bidra till en inte- grering av de nationella minoriteternas rättigheter inom berörda sek- torer. Syftet är att rättigheterna ska integreras som perspektiv i det ordinarie beslutsfattandet hos förvaltningsmyndigheter, kommuner och regioner. Erfarenheterna visar att arbetet med minoritetsrättig- heter i allt för många sammanhang tenderat att ske i ett särskilt spår, vid sidan av ordinarie besluts- och styrprocesser. Konsekvensen kan då bli att minoritetsfrågorna inte prioriteras eller ens beaktas i de ordinarie processerna. Inom en rad andra rättighetsområden, såsom till exempel jäm- ställdhetspolitiken och barnrättspolitiken, har man kommit längre med att systematiskt integrera rättighetsarbetet inom befintliga struk- turer. Det har skett genom målstyrning samt utvecklande av speci- fikt metodstöd och verktyg för offentliga aktörer. På motsvarande sätt behöver minoritetsperspektivet beaktas i besluts- och styrsam- manhang. Regeringen har redan tagit viktiga steg i denna riktning genom införandet av 5 b § i minoritetslagen, där det anges att kom- muner och regioner ska anta mål och riktlinjer för sitt minoritets- politiska arbete. Arbetet med integrering av minoritetsarbetet kan emellertid förstärkas ytterligare. Uppföljningsmyndigheterna bör kunna bidra på många olika sätt till en minoritetspolitisk integrering, såväl inom uppföljnings- som främjandedelen av uppdraget. Sådant man skulle kunna göra är att utveckla och sprida konkreta metoder, verktyg och arbetssätt för det offentliga som underlättar hänsynstagande och säkerställande av minoritetsperspektivet vid beslutsfattande. De framgångsfaktorer och väl fungerande arbetssätt som identifierats i arbetet behöver tillgängliggöras och spridas. Graden av integrering inom olika sekto- rer eller verksamheter kan även vara en omständighet som följs upp och vid behov redovisas till regeringen. Som framgår av avsnitt 8.2.3 bör arbetet med integrering även kunna understödjas genom att regeringen ger särskilda uppdrag till utvalda myndigheter att, med stöd av uppföljningsmyndigheterna, arbeta med minoritetspolitisk integrering. 8.5.3Följa utvecklingen inom politiken och inom områden av betydelse för politiken Förslag: och folkminnen och ska följa utvecklingen inom minoritetspolitiken och inom relevanta områden, nationellt och internationellt. Som framgår av avsnitt 6.6.3 bedömer utredningen att en del i upp- följningssystemet bör vara en bred löpande bevakning av genom- förandet av politiken, inklusive de politikområden som minoritets- politiken överlappar eller berör. Den löpande bevakningen ska syfta till att kontinuerligt fånga upp hinder och utvecklingsbehov samt ge underlag för beslut om utvärderingar och andra djupare analyser avseende sådana hinder och utvecklingsbehov. I bevakningen bör ingå att hålla sig underrättad om andra statliga myndigheters arbete och hur de har integrerat minoritetspolitiken. Uppföljningsmyndig- heterna bör ansvara för bevakningen. I deras uppdrag bör därför ingå att följa utvecklingen inom politiken. Bevakningen av utvecklingen bör skiljas från den periodiska upp- följningen, som utredningen föreslår ska ske enligt en särskild rap- porteringsstruktur, framtagen var för sig av uppföljningsmyndighe- terna (se avsnitt 8.5.10). Bevakningen är en aktivitet som innebär att uppföljningsmyndigheterna systematiskt inhämtar information. Utöver utvecklingen inom minoritetspolitiken, inklusive tillämp- ningen av minoritetslagen, finns ett antal politikområden som mino- ritetspolitiken överlappar eller berör, såsom utbildningspolitiken, politiken mot diskriminering och kulturpolitiken. Förändringar i regelverk, resurser eller särskilda händelser inom dessa politikom- råden kan direkt eller indirekt påverka minoritetspolitikens förut- sättningar. Eftersom minoritetspolitiken bygger på internationella åtaganden, främst språkstadgan och ramkonventionen, kan bland annat lärdomar från andra länder och uttalanden av internationella granskningsorgan vara av betydelse för svenska förhållanden. Bland annat kan det vara aktuellt för myndigheter och domstolar att tolka nationell lagstiftning i ljuset av sådana åtaganden. Exempelvis har , i det så kallade Girjasmålet, hänvisat till folkrättsliga principer om tillvaratagandet av etniska minoriteters rättigheter som kommer till uttryck i bland annat artikel 5.1. i ram- konventionen. Domstolen uttalade att det är naturligt att folkrätts- liga principer ges betydelse vid tolkningen av gällande rätt, även om något införlivande genom lagstiftning inte har skett. (se Högsta dom- stolens dom i mål nr T 853-18). Även i uppfölj- ningen av minoritetspolitiken kan innehållet i folkrättsliga åtagan- den få betydelse, exempelvis i utformningen av uppföljningen av del- målen. Uppdraget till Isof och bör sammanfattningsvis ut- formas så att de ska följa utvecklingen inom minoritetspolitiken och inom relevanta områden nationellt och internationellt. Förslag: och folkminnen och ska verka för att regeringen ska få tillgång till de utvärderingar och andra underlag som behövs för styrning och utveckling av minori- tetspolitiken. Utredningen har i avsnitt 6.6.5 ansett att särskilda utvärderingar och andra djupare analyser bör ingå som en del i uppföljningssystemet. Utredningen kom fram till att de särskilda utvärderingarna och andra djupare analyserna bör utföras av den eller de myndigheter, eller andra aktörer, som är bäst lämpade för uppgiften i det enskilda fallet. Uppföljningsmyndigheternas roll bör i första hand vara att ansvara för att kontinuerligt göra en samlad bedömning av behovet av sådana utvärderingar och analyser. Utifrån behovsbedömningen kan de föreslå hur detta behov kan tillgodoses mest effektivt och ända- målsenligt, alternativt om det är lämpligt, själva genomföra sådana utvärderingar och andra analyser. En uppgift för Isof och bör sammanfattningsvis vara att verka för att regeringen ska få till- gång till de utvärderingar och andra underlag som behövs för styr- ning och utveckling av minoritetspolitiken. Uttryckssättet innefattar att myndigheten lämnar förslag till åtgärder vid behov. Som utred- ningen har konstaterat i avsnitt 6.6.5 behöver man överväga med vilken periodicitet uppföljningssystemet bör producera åtgärdsförslag. 8.5.5Verka för ökad kunskap och förståelse Förslag: och folkminnen ska verka för ökad kunskap om och förståelse för de nationella minoriteterna judar, romer, sverigefinnar och tornedalingar och deras rättigheter. ska inom ramen för sitt minoritetspolitiska uppdrag verka för ökad kunskap om och förståelse för samer och samiska rättigheter. Bristande kunskap och medvetenhet om de nationella minoriteterna och urfolket, deras rättigheter och förutsättningar i samhället är fortfarande ett stort hinder som hämmar och försvårar förverkligan- det av minoritetsrättigheter i . Det handlar såväl om bristande kunskaper om minoritetspolitiken generellt som bristande kunska- per om de olika nationella minoriteterna och deras särskilda förut- sättningar och kultur. De kunskapshöjande insatser som gjordes av och i i anslutning till reform var värdefulla. Många offentliganställda har hunnit byta arbetsuppgifter i kommuner och regioner och nya medarbetare har tillkommit.