sou · H8B373d2 · 2020-11-30 00:00:00 — –Dikesrensning som kan ha en tydlig negativ påverkan på sjöar och vattendrag eller som utförs i eller i anslutning till områden med höga naturvärden eller rensning av diken med inslag av långtgående igenväxning men där ett nytt naturtillstånd ännu inte har inträtt. –Maskinell skogsgödsling. –Maskinell återföring av aska. –Stubbskörd i anslutning till sjö, vattendrag eller hänsynskrävande biotoper samt stubbskörd på fuktig eller blöt mark och på fin- kornsrika marker i sluttande terräng. –Anläggande av skogsbilväg och sådan traktorväg som medför gräv- ning och schaktning i större omfattning. Kunskaper om naturvärden i skogen –Anläggande av basväg som passerar över värdefulla våtmarker och värdefulla vattendrag med undantag för vinterbasvägar. Enligt 1 § i föreskrifterna ska anmälningsskyldigheten anses fullgjord om underrättats om åtgärden enligt gällande bestäm- melser i skogsvårdslagstiftningen. Såvitt utredningen kunnat se om- fattas endast avverkning, uttag av skogsbränsle och skyddsdikning av underrättelseskyldighet enligt föreskrifter. Det inne- bär att de ovan angivna åtgärderna där föreskrivit om obligatorisk samrådsplikt inte omfattas av underrättelseskyldighet enligt föreskrifter. En särskild anmälan om samråd enligt behöver därför göras för dessa åtgärder. har därutöver, i 4 § i föreskrifterna, även föreskri- vit att obligatorisk samrådsplikt föreligger för skogsbruksåtgärder som vidtas i ett skogsområde som uppfyller vissa angivna förutsätt- ningar och i sak överensstämmer med hur definierar en nyckelbiotop. Utredningen har i kapitel 12.2.3 bedömt att före- skrifterna i detta avseende inte är förenliga med det bemyndigande fått. Utredningen har därför föreslagit att föreskrif- terna ska upphävas i denna del. Det skulle innebära att skogsbruks- åtgärder i de angivna naturmiljöerna inte skulle omfattas av obligato- risk samrådsplikt. Däremot kan en skogsbruksåtgärd i sådana områden omfattas av samrådsplikt på andra grunder. Därutöver kan skogsbruks- åtgärder som utförs i ett område med höga naturvärden omfattas av samrådsplikt enligt 12 kap. 6 § första stycket , så länge åtgärden bedöms väsentligen ändra naturmiljön. I skog med mycket höga naturvärden bör alla skogsbruksåtgärder av betydelse – som avverkning, gallring eller röjning – kunna komma att väsentligen ändra naturmiljön. 13.5.8Skogsstyrelsens tillämpning av bestämmelserna om kunskapskrav och samråd Angående bevisbördan och kunskapskravet i 2 kap. har endast i ett fåtal ärenden fattat beslut med stöd av om att förelägga en markägare att inkomma med inven- tering eller annat underlag. Detta har främst skett i ärenden kopplade till artskyddsförordningen och har då avsett fågelinventeringar. Myn- digheten har i stället vanligtvis hanterat behovet av underlag inom Kunskaper om naturvärden i skogen ramen för det förvaltningsrättsliga utredningsansvaret i 23 § förvalt- ningslagen. I praktiken har detta inneburit att mer generellt begärt in kompletterande uppgifter från markägaren. Om markägaren inte inkommit med komplettering har myndigheten prövat ärendet på befintligt underlag eller genom egen aktivitet tagit in ytterligare underlag. I praktiken har detta tillämpats på så sätt att myn- digheten själv utfört kompletterande undersökningar eller tagit kon- takt med länsstyrelse eller andra myndigheter för att komplettera ett bristfälligt underlag. har ett bristfälligt underlag från mark- ägaren i ett ärende inte fått till följd att myndigheten förbjudit åtgär- den med hänvisning till skydd för den biologiska mångfalden och för- siktighetsprincipen. I de fall nödvändig hänsyn ryms inom den så kallade intrångs- begränsningen fattar som huvudregel sitt beslut med stöd av skogsvårdslagen. I de fall som nödvändig hänsyn inte ryms inom intrångsbegränsningen kan myndigheten i stället komma att fatta beslut med stöd av . har uppgett att myndigheten av olika skäl endast i mycket begränsad omfattning fattar bindande beslut i form av förelägganden eller förbud med stöd av miljöbalken.60 fattade 25 beslut med stöd av 12 kap. 6 § . Det kan jämföras med antalet inkomna anmälningar om föryngringsavverkning som uppgick till drygt 63 000. I flertalet av de ärenden som tas upp som ett samråd enligt 12 kap. 6 § skrivs endast ett samrådsprotokoll över vad som skett vid samrådet. skrev 2 052 samråds- protokoll enligt 12 kap. 6 § som inte föranledde något beslut från myndigheten. I ett samrådsprotokoll kan dokumenteras om myndigheten och markägaren är överens om hur den planerade åtgärden kan behöva anpassas för att ta hänsyn till naturmiljön. I de fall myndigheten och markägaren inte kommer överens om nödvän- dig anpassning dokumenteras detta i samrådsprotokollet tillsammans med de åtgärder som myndigheten anser bör vidtas. I flertalet av de ärenden som tas upp som ett samråd fattas således inte något formellt beslut som avslutar ärendet. Frågan huruvida myndighetens samråds- protokoll, där uppfattning om vilka åtgärder som bör 60Naturvårdsverket och , Kunskapsunderlag och ansvarsfördelning, dnr 2019/3066. Kunskaper om naturvärden i skogen vidtas, är att anse som ett beslut har avgjorts av Mark- och miljööverdomstolen.61 hade i det aktuella fallet upp- rättat ett protokoll över diskussionen som förts inom ramen för ett samråd. Av protokollet framgick att uppfattat diskus- sionen på så sätt att en överenskommelse nåtts om att vissa närmare angivna åtgärder skulle vidtas. överklagade och menade att beslutet borde ha förenats med försiktighetsåtgärder på visst sätt, bland annat med hänsyn till en viss växtart. Enligt Mark- och har i ett ärende enligt 12 kap. 6 § en skyldighet att bedöma om det föreligger risk för skada på en fridlyst art och att, under vissa för- utsättningar, förelägga om åtgärder. underlåtenhet att fatta beslut om försiktighetsmått etc. måste, enligt artikel 9.3 i Århuskonventionen, kunna bli föremål för överprövning. Enligt dom- stolen är det också ett sådant beslut som kan överklagas av en miljö- organisation. beslut undanröjdes och ärendet åter- förvisades till för fortsatt handläggning. Domstolen förordnade även att de anmälda avverkningsåtgärderna inte fick genom- föras förrän beslutat om annat. 13.5.9Utredningens bedömning om när ska tillämpa bestämmelserna om kunskapskravet i 2 kap. och samrådsbestämmelserna Som utredningen konstaterat ovan bör det vara en rimlig utgångs- punkt att ska tillämpa när myndigheten agerar i egenskap av tillsynsmyndighet enligt . Det inne- bär att när en åtgärd omfattas av de bestämmelser i som har att utöva tillsyn över bör även tillämpa andra relevanta bestämmelser i balken, däribland kunskaps- kravet och bevisbörderegeln. När en skogsbruksåtgärd ska utföras kan den komma att omfattas av både samrådsplikt enligt och föreskrifterna om hän- syn enligt 30 § skogsvårdslagen. I många fall kan tillräcklig hänsyn till miljön tas med stöd av nämnda bestämmelse i skogsvårdslagen. 61Mark- och avgörande i mål nr M 13871-19. Se även Mark-och dom i mål nr M 11609-13 där domstolen konstaterade att beslut i ett tillsynsärende också omfattades av artikel 9.3 i Århuskonventio- nen när , förutom att förordna om vissa åtgärder, även angett att några ytterligare åtgärder inte skulle vidtas. En miljöorganisation skulle därför ha rätt att klaga på beslutet. Kunskaper om naturvärden i skogen av regelverken som tillämpar i det enskilda fallet får emellertid i vissa avseenden stor betydelse. Utöver nämnda bestäm- melser om kunskapskrav och bevisbörderegeln innebär en tillämpning av samrådsregeln i 12 kap. 6 § att mer långtgående krav kan ställas än vad som följer av skogsvårdslagen. Som redogjorts för kan förelägganden och förbud enligt , till skillnad från vad som gäller enligt 30 § skogsvårdslagen, medföra att pågående mark- användning avsevärt försvåras. Bestämmelsen om samråd i miljöbal- ken ger även, under vissa förutsättningar, rätt till ersättning. En sådan reglering saknas i skogsvårdslagen eftersom hänsyn enligt bemyndig- andena i 30 § inte medför befogenhet att meddela föreskrifter som är så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Vidare kan oriktiga uppgifter i en anmälan om samråd enligt miljö- balken föranleda straff vilket oriktiga uppgifter i en avverknings- anmälan inte kan medföra. För skogsbruksåtgärder som omfattas av den obligatoriska sam- rådsplikten, det vill säga sådana åtgärder där föreskrivit om samrådsplikt, finns i det inledande skedet inte något utrymme för bedömning från vare sig markägarens eller tillsynsmyndighetens sida om samrådsplikt föreligger. En anmälan om samråd enligt miljö- balken ska alltid lämnas in till myndigheten. Att ärendet initieras som ett samrådsärende enligt bör enligt utredningen innebära att i dessa fall, i vart fall inledningsvis, ska agera i egenskap av tillsynsmyndighet enligt . Detsamma bör enligt utredningens bedömning gälla även för de skogsbruksåtgärder där regeringen har föreskrivit om att en anmälan om samråd ska anses ha skett i och med en underrättelse till Skogs- styrelsen. Det innebär att bestämmelser enligt gällande rätt i praktiken omfattar alla underrättelser om avverkning. Att ska agera så som tillsynsmyndighet enligt miljö- balken bör innebära att i dessa fall kan ställa de krav som följer av , såsom kraven på kunskap och bevisbörda. Skulle det under handläggningens gång visa sig att påverkan på naturmiljön inte blir så omfattande och att tillräcklig hänsyn till miljön kan tas med stöd av skogsvårdslagen bör det däremot inte finnas något hinder att därefter övergå till att tillämpa de föreskrifter om hänsyn som följer av skogsvårdslagen. Det bör i dessa fall även vara möjligt att meddela ett föreläggande med stöd av 35 § skogsvårdslagen. Kunskaper om naturvärden i skogen I de fall åtgärden inte omfattas av den obligatoriska samrådsplikten förutsätter regelverket att markägaren gör en egen bedömning av åtgär- dens påverkan på miljön. Det kan till exempel avse åtgärder såsom gallring och röjning. Kan åtgärden väsentligt ändra naturmiljön om- fattas den av samrådsplikt enligt . Bedömer markägaren att dessa åtgärder inte omfattas av samråds- plikt behöver någon underrättelse om dessa åtgärder inte göras till enligt vare sig eller skogsvårdslagen. Då åtgärden inte omfattas av samrådsplikt enligt är inte heller tillsynsmyndighet enligt balken och kan därmed inte heller ställa några krav utifrån balkens bestämmelser. tillsyn över de skogsbruksåtgärder som inte omfattas av samrådsplikt kommer i sin helhet att regleras av skogsvårdslagen och därmed av förvaltningslagens handläggningsregler. Som framgår av redogörelsen ovan regleras hänsyn till miljön som ska tas vid utförande av skogsbruksåtgärder huvudsakligen av två olika regelverk, skogsvårdslagen och . Enligt utredningens bedömning är tillämplig och ska tillämpas av Skogssty- relsen för de skogsbruksåtgärder som omfattas av myndighetens till- synsansvar enligt , däribland åtgärder som omfattas av 12 kap. 6 § och som därmed ska initieras hos myndig- heten med stöd av dessa bestämmelser. Enligt utrednings bedömning finns inget författningsreglerat krav i skogsvårdslagen eller tillhörande författning motsvarande det kun- skapskrav som finns reglerat i . Att fast- ställt innehållet i en blankett om avverkningsanmälan innebär inte en skyldighet för markägaren att skaffa sig den kunskap som krävs för att kunna redovisa den hänsyn som är nödvändig för att förhindra skador på miljön. Skogsvårdslagen och ställer alltså olika krav i fråga om utredning och kunskap om åtgärdens påverkan på miljön. Det får därför stor betydelse vilket regelverk som väljer att tillämpa. Av den redovisning lämnat till utredningen framgår att det regelverk som tillämpats på skogsbruksåtgärder huvud- sakligen utgörs av skogsvårdslagen och därmed förvaltningslagens regler om handläggning och utredningskrav. regler har enligt myndighetens egna uppgifter tillämpats sparsamt. Vid tillämp- ning av samrådsbestämmelsen har sällan fattat beslut Kunskaper om naturvärden i skogen i form av förelägganden eller förbud i de fall myndigheten och mark- ägaren inte kommit överens om nödvändig hänsyn. Även inom ramen för myndighetens handläggning enligt förvalt- ningslagen är det utredningens uppfattning att inte tillämpat bestämmelserna om utredningsansvar i den utsträckning reglerna tillåter. Utredningens uppfattning är att tagit ett stort ansvar i att försörja enskilda markägare med uppgifter om natur- och kulturmiljövärden i skogen. Det har varit förenligt med de skogspolitiska uttalanden som gjordes i samband med den nya skogspolitiken 1993. Även om nödvändiga uppgifter har begärts av markägaren i samband med att en anmälan eller ansökan lämnats in har i stor utsträckning förlitat sig på de uppgifter som finns i myndighetens egna register. Som nämnts har uppgett att myndigheten mer gene- rellt begärt in kompletterande uppgifter från markägaren. Om mark- ägaren inte inkommit med komplettering har myndigheten prövat ärendet på befintligt underlag eller genom egen aktivitet tagit in ytterligare underlag. I praktiken har detta tillämpats på så sätt att myn- digheten själv utfört kompletterande undersökningar eller tagit kon- takt med länsstyrelse eller andra myndigheter för att komplettera ett underlag. Något mer formellt kompletteringsföreläggande har endast utfärdats för underrättelser som inte uppfyller skogsvårdslagens for- mella krav. har ett bristfälligt underlag från markägaren i ett ärende inte fått till följd att myndigheten förbjudit åtgärden med hän- visning till skydd för den biologiska mångfalden och försiktighets- principen.62 Utredningens uppfattning är att den praktiska ansvarsfördelningen ifråga om kunskap om natur- och kulturmiljövärden inte överens- stämmer med den fördelning av ansvar som bestämmelserna i skogs- vårdslagen och ger uttryck för. Som redogjorts för ovan är det utredningens bedömning att dagens regler ålägger markägaren ett stort ansvar för kunskap om natur- och kulturmiljövärden på den egna fastigheten och även en utredningsbörda avseende dessa för- hållanden innan en åtgärd får vidtas. En sådan ansvarsfördelning före- faller varit avsedd när infördes och gäller lika för alla verk- samheter, såväl de som utgör pågående markanvändning som de som 62Naturvårdsverket och , Kunskapsunderlag och ansvarsfördelning, dnr 2019/3066, s. 49. Kunskaper om naturvärden i skogen Utredningen är medveten om att bestämmelserna i praktiken inte tillämpas på det sättet . Att denna tillämpning inte sker förefaller dock inte bero på att har en annan uppfattning i rättsfrågan. Det som börjar som en tillsyn enligt skogsvårdslagen kan övergå till en handläggning enligt och vice versa. Eftersom kraven enligt de olika lagstiftningarna ser olika ut innebär det en osäkerhet för såväl myndigheter som enskilda i hur ett ärende slutligen kan komma att hanteras. Det gör sig särskilt gällande i fråga om krav på utredning och kunskap som kan innebära en utgift för markägaren och de straffrättsliga följder som de olika regelverken kan innebära. Utredningen återkommer till sina överväganden och förslag nedan. 13.6Markägarens ansvar för biologisk mångfald Utredningen ska även belysa hur långt markägarens ansvar sträcker sig för att bevara biologisk mångfald utan att markägarens ansvar utökas. Utredningen har uppfattat att utredningsuppdraget i denna del avser det ansvar som åligger markägaren enskilt enligt lag. Det mer långtgående ansvar som åligger sektorn och därmed skogsägare som kollektiv kommer inte utredningen att redogöra för här. Natur- vårdsverket och har av utredningen ombetts svara på frågan om markägarens ansvar.63 Myndigheternas svar redogörs för nedan tillsammans med utredningens kommentarer. Som utredningen redogjort för följer det av 30 § skogsvårdslagen att hänsyn ska tas i enlighet med de föreskrifter som med- delar. Föreskrifter om hänsyn är således sådana generella föreskrifter som markägaren har att följa när skogsbruksåtgärder utförs. Dessa gäller även om inte uttryckligen ställer krav på att hän- syn ska tas. Av paragrafens andra stycke följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter 63Naturvårdsverket och , Kunskapsunderlag och ansvarsfördelning, dnr 2019/3066. Kunskaper om naturvärden i skogen om de åtgärder som ska vidtas för det fall föreskrifter enligt första stycket inte har följts. Med stöd av bemyndigandet att meddela föreskrifter har Skogs- styrelsen meddelat föreskrifter och allmänna råd64 till skogsvårds- lagen. Av kapitel 7 i föreskrifterna följer den hänsyn som ska tas till naturvård och kulturmiljövård. Bemyndigandet att meddela före- skrifter omfattar inte hänsyn till rennäringen. Som utredning nämnt ska föreskrifterna vara förenliga med de allmänna hänsynreglerna i . Föreskrifterna enligt skogsvårdslagen avser bland annat krav på att skyddszoner ska lämnas kvar vid skötsel av skog i sådan utsträckning som behövs av hänsyn till arter, vattenkvalitet, kultur- miljö, kulturlämningar och landskapsbild. Det föreskrivs även att skador till följd av skogsbruksåtgärder ska förhindras eller begränsas i livsmiljöer och på substrat där det förekommer vissa angivna prio- riterade fågelarter samt arter markerade med N och n i bilaga 1 till artskyddsförordningen eller som betecknas som akut hotade, starkt hotade, sårbara eller nära hotade. Föreskrifterna innehåller även en bestämmelse i 7 kap. 33 a § om hur hänsynen ska prioriteras för det fall att det inte är möjligt att inom intrångsbegränsningen ta all den hänsyn till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen som krävs enligt föreskrifterna. För att bevara livsmiljöer, vilda djur, växter samt vilda fåglar och för att bibe- hålla eller förbättra vattenkvalitén i sjöar och vattendrag ska hän- synskrävande biotoper, gamla och/eller grova träd, äldre döda träd, samt äldre lövträd i barrdominerade bestånd och skyddszoner mot sjöar och vattendrag prioriteras. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om hänsyn har en begräns- ning i det att det inte innebär en befogenhet att meddela föreskrifter som är så ingripande att pågående markanvändning avsevärt för- svåras. Det ansvar som kan utkrävas av markägare med stöd av 30 § skogsvårdslagen för att bevara biologisk mångfald begränsas av den så kallade intrångsbegränsningen. Den praxis som har utvecklats på innebär att hänsyn enligt skogsvårdslagen endast kan krävas upp till en viss nivå. Hur intrångsbegränsningen beräknas redo- görs för mer ingående i kapitel 6.1.5 (figur 6.1). Nivån av hänsyn enligt skogsvårdslagen är således inte bestämd utifrån miljöns behov av hänsyn utan den bestäms utifrån en ekono- misk beräkning av en procentuell del av avverkningens virkesvärde. Kunskaper om naturvärden i skogen Det innebär att hänsyn enligt skogsvårdslagen beräknas utifrån vilken påverkan hänsynen har på den pågående markanvändningen. Inom ramen för den bedömningen tas hänsyn till vad som är rimligt att markägaren ska stå för. I likhet med vad och Natur- vårdsverket framfört i sitt underlag till utredningen bedömer utred- ningen att en enskilds markägares ansvar för att bevara biologisk mångfald enligt skogsvårdslagen kan sägas vara begränsad till det som innebär att pågående markanvändning inte avsevärt försvåras.65 Om myndigheterna anser att ytterligare hänsyn behöver tas sker det inom ramen för tillsyn enligt annan lagstiftning. Som utredningen redan redogjort för finns inget straffansvar för den skogsägare som inte följer föreskrifter om miljö- hänsyn. Ett straffansvar förutsätter att först medde- lat ett föreläggande enligt 35 § skogsvårdslagen om att viss hänsyn ska tas.66 De förskrifter som följer av skogsvårdslagen ska som nämnts över- ensstämma med de allmänna hänsynreglerna enligt . Det innebär att den hänsyn som ska tas enligt skogsvårdslagens före- skrifter i mycket överensstämmer med sådana försiktighetsmått och skyddsåtgärder som skulle kunna föreskrivas med stöd av den all- männa hänsynsregeln i 2 kap. 3 § , försiktighetsprincipen. Som utredningen redogjort för på annat ställe i detta betänkande är det utredningens bedömning att inte kan ställa krav på en markägare med stöd av i annat fall än när myndig- heten agerar såsom tillsynsmyndighet enligt balken. Ett sådant till- synsuppdrag har för biotopskyddsområden som Skogs- styrelsen själv beslutat om och skogsbruksåtgärder som berör ett Natura 2000-område. har dessutom tillsynsansvar en- ligt 12 kap. 6 § . För att denna bestämmelse ska aktualisera möjlighet att tillämpa bestämmelser krävs att åtgärden kan komma att väsentligt ändra naturmiljön eller att åtgärden omfattas av obligatorisk samrådsplikt. Möjligheten för Skogs- styrelsen att ställa krav utifrån bestämmelser är således 65Naturvårdsverket och , Kunskapsunderlag och ansvarsfördelning, dnr 2019/3066, s. 47. 6638 a § 4 skogsvårdslagen. Kunskaper om naturvärden i skogen Utredningens slutsatser i detta avsnitt om markägarens ansvar för biologisk mångfald enligt ska därför inte upp- fattas på så sätt att kan ställa krav utifrån det ansvar som åligger markägaren. Däremot kan en annan tillsynsmyndighet såsom eller kommunen agera. Eventuellt ansvar som markägaren har för biologisk mångfald och den hänsyn som markägaren ska visa har sin grund i försiktighets- principen i form av försiktighetsmått och skyddsåtgärder. Därutöver finns bestämmelser som preciserar de allmänna hänsynsreglerna i fråga om hänsyn till biologiska mångfald, såsom artskyddsförord- ningen. Markägaren har även ett ansvar att söka tillstånd för åtgärder som på ett betydande sätt kan påverka miljön i ett Natura 2000-om- råde. Det finns också andra bestämmelser som har till syfte att skydda biologisk mångfald såsom bestämmelserna om strandskydd och djur- och växtskyddsområden. Utredningen har uppfattat att ut- redningsuppdraget i denna del huvudsakligen bör inriktas på frågan om hur långtgående ansvar som kan följa av de allmänna hänsyns- reglerna och dess preciseringar samt i vilken utsträckning ersättning bör utgå vid sådan hänsyn. I detta uppdrag kommer utredningen även titta på förutsättningarna att använda 12 kap. 6 § för att ställa sådana krav. Hänsyn enligt skogsvårdslagen är som nämnts begränsad på så sätt att den inte får avsevärt försvåra pågående markanvändning. Hänsyn enligt har inte någon sådan generell lagreglerad begräns- ning. Det kan alltså ställas mer långtgående krav enligt än skogsvårdslagen. Däremot måste de krav som ställs med stöd av de allmänna hänsynsreglerna vara rimliga. Orimliga krav får alltså inte ställas med stöd av hänsynsreglerna i 2 kap. . Jordbruket har motsvarande reglering med bemyndigande för till- synsmyndigheten att meddela generella föreskrifter om den hänsyn till natur- och kulturvärden som ska tas vid skötsel av jordbruksmark och vid annan markanvändning i jordbruket. Bemyndigandet finns i detta fall i miljöbalken.67 I förarbetsuttalanden till denna paragraf anges följande. I denna paragraf ges möjlighet att ställa upp generella och konkreta krav på hänsyn i jordbruket, vid sidan av de situationer då natur- och kultur- värdena kräver särskilda eller mera långtgående föreskrifter enligt balkens regler. med stöd av denna paragraf skall därför inte 6712 kap. 8 § . Kunskaper om naturvärden i skogen vara så ingripande att de medför inskränkningar i pågående markanvänd- ning. Behövs i en sådan situation skydd för vissa värden som hotas med anledning av markanvändningen får andra skyddsformer, t.ex. enligt reg- lerna i 7 kap. om områdesskydd övervägas.68 Det är således tydligt att i fråga om jordbruket är syftet med de gene- rella föreskrifterna att precisera ansvaret för markägare i fråga om vilken hänsyn som följer av de allmänna hänsynsreglerna. Om mer långtgående krav behöver ställas, som alltså innebär ett försvårande av pågående markanvändning, ska det inte göras med stöd av de all- männa hänsynsreglerna utan andra bestämmelser om skyddsformer tillämpas.