sou · H8B337 · 2020-06-17 00:00:00 — Detsamma gäller om han eller hon tillfälligt befinner sig i ett annat land, t.ex. för en anställningsintervju. Bestämmelsen ska inte förväxlas med bestämmelser om s.k. U2- resor och reglerar alltså inte situationer när den sökande begett sig till en annan medlemsstat för att med ett s.k. U2-intyg ställa sig till förfogande till den statens arbetsmarknad, men ändå bibehålla rätten till ersättning från . Bestämmelsen tar i stället sikte på den som står till arbetsmarknadens förfogande i , men som till- fälligt utvidgar sitt sökområde utanför landet och inom ramen för det t.ex. befinner sig utomlands för en arbetsintervju. Det ställs där- med samma krav på att stå till arbetsmarknadens förfogande, vara aktivt arbetssökande och i övrigt ta del de stöd och insatser som Arbetsförmedlingen erbjuder för den som tillfälligt vistas utomlands. Det innebär att den sökande inte kan göra sig oanträffbar vid en kortare vistelse utomlands. Sökande med avgångsvederlag, ekonomiskt skadestånd m.m. Avgångsvederlag och ekonomiskt skadestånd En sökande som på grund av anställningens upphörande har fått ett avgångsvederlag eller ekonomiskt skadestånd som motsvarar lön har inte rätt till arbetslöshetsersättning. Detta gäller för den tid avgångs- vederlaget eller skadeståndet avser. Förslaget behandlas i avsnitt 9.10.1. I paragrafen finns en förbudsbestämmelse mot att få ersättning under tid med avgångsvederlag eller ekonomiskt skadestånd. Para- grafen har inte någon motsvarighet i . Av bestämmelsen följer att en sökande som på grund av anställ- ningens upphörande har fått ett avgångsvederlag eller ekonomiskt skadestånd som motsvarar lön inte har rätt till arbetslöshetsersätt- ning för den tid avgångsvederlaget eller skadeståndet avser. Av 18 § följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om hur ett avgångsvederlag eller skadestånd ska motsvara. Både avgångsvederlag och ekonomiskt skadestånd som motsvarar lön är inkomster av förvärvsarbete som får beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret enligt 5 kap. 1 och 3 §§. I 9 § förordningen (202X:XX) om arbetslöshetsersättning finns en specialbestämmelse som anger att sådana ersättningar får läggas till grund för prövningen av inkomstvillkoret, även om det inte finns en skyldighet att erlägga arbetsgivaravgifter för dessa. En sökande som har blivit arbetslös på grund av arbetsgivarens konkurs och beviljas ersättning motsvarande uppsägningslön enligt lönegaranti- lagen (1992:497) har inte rätt till arbetslöshetsersättning. Detta gäller för den tid som ersättning från den statliga lönegarantin avser. Förslaget behandlas i avsnitt 9.10.2. I paragrafen finns en förbudsbestämmelse mot att få arbetslös- hetsersättning under tid med ersättning från den statliga lönegaran- tin. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Av bestämmelsen följer att en sökande som har blivit arbetslös på grund av arbetsgivarens konkurs och beviljas ersättning motsva- rande uppsägningslön enligt lönegarantilagen inte har rätt till arbets- löshetsersättning. Detta gäller för den tid som ersättning från den statliga lönegarantin avser. Av 18 § följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om hur ersättningen ska motsvara . Ersättning motsvarande uppsägningslön enligt lönegarantilagen är inkomster av förvärvsarbete som får beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret enligt 5 kap. 1 och 3 §§. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om hur tiden i 16–17 §§ ska bestämmas. Förslaget behandlas i avsnitt 9.10.1 och 9.10.2. I paragrafen finns en upplysningsbestämmelse som anger att reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om hur tiden i 16–17 §§ ska bestämmas. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Sökande som deltar i arbetsmarknadspolitiska program En sökande som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program har inte rätt till arbetslöshetsersättning. Förslaget behandlas i avsnitt 9.11. I paragrafen finns en bestämmelse som anger att en sökande som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program inte har rätt till arbets- löshetsersättning Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Bestämmelsen innebär att en sökande saknar rätt till arbetslös- hetsersättning så länge som han eller hon deltar i ett arbetsmark- nadspolitiskt program. En sökande anses delta i ett program så länge han eller hon är anvisad till programmet. Det är först när anvisningen återkallas eller programinsatsen har upphört som en sökande har rätt till arbetslöshetsersättning, givet att övriga förut- sättningar för rätt till ersättning är uppfyllda. Sökande som är utesluten från medlemskap En sökande som har uteslutits från medlemskap i en arbetslöshetskassa enligt 37 § första stycket lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor har inte rätt till arbetslöshetsersättning av från ute- slutningen. Förslaget behandlas i avsnitt 9.12. I paragrafen finns en bestämmelse som anger att en sökande som har uteslutits från medlemskap i en arbetslöshetskassa enligt 37 § första stycket LAK inte har rätt till arbetslöshetsersättning av från uteslutningen. Paragrafen motsvarar 10 § andra stycket . 5 kap. Inkomstvillkor för rätt till ersättning Rätt till arbetslöshetsersättning har en sökande som inom den ramtid som anges i 10–12 §§ haft 1.en minsta månadsinkomst av förvärvsarbete , och 2.en minsta totalinkomst av förvärvsarbete. Förslaget behandlas i avsnitt 10.4.1 och 10.4.2. I paragrafen regleras inkomstvillkorets huvudregel, dvs. det vill- kor som ska vara uppfyllt för att en sökande ska ha rätt till arbets- löshetsersättning. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Enligt punkt 1 krävs att en sökande haft en minsta månads- inkomst av förvärvsarbete inom den ram- tid som anges i 10–12 §§, för att han eller hon ska ha rätt till arbets- löshetsersättning. Den minsta månadsinkomst som krävs bestäms i förordning av regeringen enligt 2 §. Det krävs alltså att den sökande för varje enskild kalendermånad och inom ramtiden haft en inkomst som uppgår till den som regeringen bestämmer. Om regeringen t.ex. har bestämt den minsta månads- inkomsten till , måste den sökande alltså haft i inkomst inom ramtiden. Med månadsinkomst avses all inkomst som en sök- ande haft under en hel kalendermånad. Hur en sökande fått ut sin lön saknar betydelse. Det innebär bl.a. att både månadslön och tim- lön räknas in i månadsinkomsten. Det ställs inga krav på att månadsinkomsterna ska vara samman- hängande intjänade, dvs. att inkomsterna måste ligga i rad. Det är tillräckligt om det finns med en minsta månadsinkomst inom ramtiden . Vill- koret i denna del är alltså uppfyllt om en sökande t.ex. haft en minsta månadsinkomst månad tre, fem, nio och elva inom ramtiden. Det är endast inkomster av förvärvsarbete som får beaktas vid beräkningen av månadsinkomsten. Alla typer av inkomster av för- värvsarbete som en sökande haft inom ramtiden får beaktas. görs alltså ingen skillnad på om inkomsterna kommer från anställ- ning eller från eget företagande. En sökande som varit verksam som företagare kan under vissa förutsättningar få beakta inkomster av förvärvsarbete trots att de inte ligger inom ramtiden (se 4 §). I punkt 2 anges att den sökande, utöver kravet på månadsinkomst i punkt 1, också måste haft en minsta totalinkomst av förvärvsarbete för att uppfylla inkomstvillkoret och därmed ha rätt till ersättning. Totalinkomsten är den sammanlagda inkomsten som en sökande haft . Den minsta totalinkomst som krävs för att uppfylla inkomstvillkoret bestäms i förordning av regeringen enligt 2 §. Alla inkomster inom ramtiden räknas in i totalinkomsten, dvs. även sådana inkomster som en enskild kalendermånad inte uppgår till den minsta månadsinkomsten. Det innebär att om reger- ingen t.ex. har bestämt den minsta totalinkomsten till 120 000 kro- nor, måste den sökande haft i inkomst från förvärvsarbete . Vid prövningen av totalinkomsten får, utöver inkomster från för- värvsarbete, även ersättningar som jämställs med inkomster från för- värvsarbete medräknas, under förutsättningen att tiden ingått i ramtiden. Det finns närmare bestämmelser om vilka inkomster och ersättningar som får beaktas vid beräkningen av månadsinkomsten och totalinkomsten i 6–9 §§. Totalinkomsten har även betydelse för ersättningens storlek enligt 6 kap. 2 §. Antal månader som den sökande uppfyller kravet på minsta månadsinkomst har därtill betydelse för ersättnings- periodens längd enligt 7 kap. 2–3 §§. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela före- skrifter om den minsta månadsinkomst och minsta totalinkomst som krävs för att inkomstvillkoret ska vara uppfyllt enligt 1 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om hur inkoms- ter som avser förvärvsarbete för mer än en kalendermånad ska räknas om vid prövning av inkomstvillkoret i 1 §. Förslaget behandlas i avsnitt 10.4.2. I paragrafen finns upplysningsbestämmelser för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att kunna meddela vissa föreskrifter kopplade till 1 §. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Enligt första stycket kan regeringen med stöd av 8 kap. 7 § reger- ingsformen meddela föreskrifter om den minsta månadsinkomst och minsta totalinkomst som krävs för att inkomstvillkoret ska vara upp- fyllt enligt 1 §. Regeringen kan alltså meddela föreskrifter om just den minsta inkomst som krävs, både när det gäller månadsinkomsten och totalinkomsten, för att en sökande ska uppfylla inkomstvillkoret och därmed ha rätt till arbetslöshetsersättning. Bestämmelsen avser bara möjligheten för regeringen att bestämma själva beloppet på inkomsten och inte vilka typer av inkomster som får beaktas. Det är bara regeringen som kan bestämma den minsta månads- inkomsten och totalinkomsten. Det är alltså inte möjligt för reger- ingen att delegera föreskriftsrätten till en myndighet. Enligt andra stycket kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen med- dela föreskrifter om hur inkomster som avser förvärvsarbete för mer än en kalendermånad ska räknas om vid prövning av inkomst- villkoret i 1 §. Bestämmelsen tar sikte på inkomster av förvärvsarbete som betalas ut som avser mer än en månad, t.ex. en s.k. klump- summa. I fall där en sökande har fått en utbetalning för arbete som avser får alltså regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om hur en sådan utbetal- ning ska fördelas ut över . En sökande som inte uppfyller kravet på en minsta totalinkomst enligt 1 § 2 har rätt till arbetslöshetsersättning om han eller hon inom ramtiden uppfyllt kravet på en minsta månadsinkomst enligt 1 § 1. Första stycket får tillämpas högst två gånger efter varandra, utan att ett inkomstvillkor enligt huvudregeln enligt 1 § däremellan har upp- fyllts. Förslaget behandlas i avsnitt 10.4.3. I paragrafen regleras hur en sökande kan uppfylla ett inkomstvill- kor enligt en undantagsregel. Paragrafen har inte någon motsvarig- het i . Enligt första stycket har en sökande rätt till ersättning trots att kravet på en minsta totalinkomst enligt huvudregeln inte är uppfyllt. Detta gäller dock endast om han eller hon under fyra sammanhäng- ande månader inom ramtiden uppfyllt kravet på en minsta månads- inkomst. Bestämmelsen är en hjälpregel för exempelvis sökanden som är nya på arbetsmarknaden eller som återkommit till arbetsmarknaden efter en längre tids frånvaro och därför ännu inte hunnit arbeta i sådan omfattning att de uppfyller ett inkomstvillkor enligt huvud- regeln i 1 §. Till skillnad från huvudregeln ställs inget krav på en totalinkomst, men däremot ett något högre krav på med vilken kontinuitet månads- inkomsterna ska vara intjänade. Inom ramtiden måste alltså inkoms- terna vara intjänade t.ex. för månaderna 2–5 eller 7–10 inom ramtiden. Samma storlek på månadsinkomsten gäller enligt undantagsregeln som för huvudregeln. Enligt andra stycket får undantagsregeln endast tillämpas två gånger efter varandra. Bestämmelsen innebär att en sökande kan ha rätt till ytterligare en ersättningsperiod efter det att den tidigare löpt ut enligt undantagsregeln. Efter att den andra ersättningsperioden löpt ut måste en sökande dock uppfylla ett inkomstvillkor enligt huvud- regeln för att på nytt ha rätt till arbetslöshetsersättning. Om den sökande därefter inte uppfyller inkomstvillkoret enligt huvudregeln, får den sökande på nytt prövas för rätt till ersätt- ning enligt undantagsregeln. Vid prövning av inkomstvillkoret enligt 1 och 3 §§ får den som varit verksam som företagare inom ramtiden beakta inkomster av förvärvs- arbete från verksamheten som framgår av det senaste beslutet om slutlig skatt, i stället för de inkomster han eller hon haft från samma verksam- het . Om det är mer förmånligt får den genomsnittliga inkomsten från verksamheten som föregår beskattnings- året i det senaste beslutet om slutlig skatt beaktas. Storleken på månadsinkomsten ska fastställas till den inkomst som följer av första stycket delat med tolv. Den framräknade månadsinkoms- ten gäller för de månader företagaren har varit verksam inom ramtiden. Förslaget behandlas i avsnitt 10.4.4. I paragrafen regleras hur en sökande som varit verksam som företagare kan använda inkomster från verksamheten för att uppfylla ett inkomstvillkor. Paragrafen motsvarar delvis 37 § . Enligt första stycket får den som varit verksam som företagare inom ramtiden beakta inkomster av förvärvsarbete från verksam- heten som framgår av det senaste beslut om slutlig skatt, i stället för de inkomster han eller hon haft från samma verksamhet under ram- tiden när prövningen av inkomstvillkoret görs. Om det är mer för- månligt får den genomsnittliga inkomsten från verksamheten som föregår beskattningsåret i senaste beslut om slutlig skatt beaktas. För att få medräkna inkomster måste den sökande varit verksam som företagare inom ramtiden. Bestämmelsen kompletterar bestämmelserna enligt inkomstvill- korets huvudregel och undantagsregler i 1 och 3 §§, vilket innebär att en sökande som varit verksam som företagare kan beakta både inkomster från anställning och från sin verksamhet. Det är dock inte möjligt att räkna både tidigare års inkomster från verk- samheten och inkomster som den sökande haft från samma verk- samhet inom ramtiden. De eventuella inkomsterna från verksamheten som den sökande haft byts därmed ut mot de tidigare inkomsterna, som om den inkomsten gällt i stället. I andra stycket anges det hur tidigare års inkomster från verksam- heten ska beräknas och användas vid prövningen av inkomstvillkoret. För att få fram ett belopp delas den totala årsinkomsten, dvs. den inkomst från verksamheten som följer av senaste beslut om slutlig skatt, med tolv. Den summan får sedan användas för som den sökande varit verksam inom ramtiden. Om en sökande t.ex. varit verksam inom ramtiden och det framräknade månadsbeloppet är får han eller hon alltså beakta alla med detta belopp vid prövningen av inkomstvillkoret, dvs. både till månadsinkomsten och totalinkoms- ten enligt 1 eller 3 §§. Till den framräknade inkomsten adderas andra förvärvsinkomster från löneanställning och därmed jämställda in- komster och ersättningar som den sökande haft . Vilken typ av inkomster och ersättningar som får beaktas Vid prövning av inkomstvillkoret får endast sådana inkomster beaktas som en utbetalare är skyldig att betala arbetsgivaravgifter för och en fysisk person är skyldig att betala egenavgifter för enligt socialavgifts- lagen (2000:980). Förslaget behandlas i avsnitt 10.5.1. I paragrafen regleras vilka inkomster av förvärvsarbete som får beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Av paragrafen framgår att alla inkomster som en utbetalare är skyldig att erlägga arbetsgivaravgifter för och inkomster som en fysisk person är skyldig att betala egenavgifter för får beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret. Paragrafen reglerar inte när inkoms- terna ska vara intjänade utan definierar endast vilken typ av inkoms- ter som får beaktas. Vilka inkomster och ersättningar som är avgiftspliktiga framgår av 2–3 kap. socialavgiftslagen. Av 2 kap. framgår i vilka situationer som arbetsgivaravgifter ska betalas. I praktiken omfattas t.ex. lön som anställd, oavsett om det rör sig om anställning i eget aktiebolag eller för annan arbetsgivare. Även lönegaranti som betalats ut som uppsägningslön, avgångsvederlag eller ekonomiskt skadestånd är van- ligen avgiftspliktiga. Det innebär att sådana ersättningar som enligt 4 kap. 16–17 §§ ska anses utgöra ett hinder för ersättning kan med- räknas vid prövning av inkomstvillkoret när den tid passerat som t.ex. vederlaget ska anses motsvara. Av 3 kap. socialavgiftslagen framgår i vilka situationer som egen- avgifter ska betalas. Det gäller t.ex. avgiftspliktiga inkomster från för- värvsarbete som den sökande förvärvat när han eller hon har bedrivit enskild näringsverksamhet. I detta fall framgår vanligen vilka in- komster som har beskattats i besked om slutlig skatt. Vid prövningen av inkomstvillkorets totalinkomst får graviditetspen- ning, föräldrapenningförmåner, sjukpenning, rehabiliteringspenning, smittbärarpenning och närståendepenning enligt socialförsäkringsbal- ken jämställas med inkomster av förvärvsarbete enligt 5 §. Detsamma gäller ersättning enligt 20 § lagen (1991:1047) om sjuklön. Förslaget behandlas i avsnitt 10.5.3. I paragrafen regleras vilka andra ersättningar som får jämställas med inkomster av förvärvsarbete och därmed beaktas vid pröv- ningen av inkomstvillkorets totalinkomst. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Bestämmelsen innebär att en sökande, utöver förvärvsinkomster, får beakta vissa ersättningar enligt socialförsäkringsbalken och lagen om sjuklön. De inkomster som får beaktas enligt socialförsäkrings- balken är graviditetspenning (10 kap.), föräldrapenningförmåner (11– 13 kap.), sjukpenning (27–28 kap.), rehabiliteringspenning (31 kap.), smittbärarpenning (46 kap.) och närståendepenning (47 kap.). Även den ersättning som betalar ut i stället för sjuklön enligt 20 § lagen om sjuklön får beaktas. Ersättningarna enligt socialförsäkringsbalken och lagen om sjuk- lön får endast räknas med för att uppfylla inkomstvillkorets total- inkomst. Det innebär att den sökande måste uppfylla inkomstvill- korets andra krav, dvs. minsta månadsinkomst , med inkomster från förvärvsarbete enligt 5 §. Ersättningarna ska ligga inom ramtiden på samma sätt som förvärvsinkomster för att de ska kunna beaktas. Om ersättningen utbetalas som är överhoppningsbar enligt 13–15 §§ ligger de inte inom ram- tiden och kan därför inte medräknas. Inkomster och ersättningar som inte får beaktas Vid prövning av inkomstvillkoret ska det bortses från inkomster av förvärvsarbete som 1.härför sig till deltidsföretagande enligt 4 kap.9 § och bisyssla enligt 9 kap. 3 § andra stycket, och 2.bedrivs inom ramen för ett arbetsmarknadspolitiskt program, dock inte inkomster av förvärvsarbete inom ramen för det arbetsmarknads- politiska programmet särskilda insatser för personer med funktionsned- sättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Förslaget behandlas i avsnitt 10.5.2. I paragrafen regleras vilka inkomster som inte får beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret, trots vad som annars gäller enligt 5 och 6 §§. Paragrafen motsvarar delvis 14 § . I punkt 1 anges det att inkomster av förvärvsarbete som hänför sig till deltidsföretagande enligt 4 kap. 9 § och bisyssla enligt 9 kap. 3 § inte får beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret. Bestäm- melsen innebär att det helt ska bortses från inkomster av bisyssla och deltidsföretagande som en sökande fortsätter att bedriva under tid då han eller hon uppbär arbetslöshetsersättning. För att uppfylla ett inkomstvillkor måste alltså en sökande haft tillräckligt med andra inkomster, typiskt sett från hans eller hennes huvudsaklig förvärvs- källa innan arbetslösheten. Om det saknas tillräckliga inkomster från den huvudsakliga sysselsättningen för att uppfylla ett inkomstvillkor får även inkomster från förvärvsarbete som skulle uppfylla krite- rierna för bisyssla och deltidsföretagande beaktas. I sådana fall kan den sökande dock inte fortsätta arbetet som bisyssla eller deltids- företagande med arbetslöshetsersättning, utan inkomster och verk- samhet bedöms enligt ordinarie regler om t.ex. samordning. Enligt punkt 2 får inte heller inkomster av förvärvsarbete som bedrivs inom ramen för ett arbetsmarknadspolitiskt program beak- tas. Det handlar t.ex. om sådana förvärvsinkomster som en sökande har till följd av en anställning enligt förordningen (2018:42) om sär- skilt anställningsstöd. Det är dock bara inkomster som är kopplade till att arbetsgivaren får anställningsstöd som inte får beaktas. Andra inkomster vid sidan av/utanför själva programmet får därför beaktas. Likaså får inkomster från samma arbetsgivare beaktas under förut- sättning att dessa inkomster inte avser samma anställning som arbets- givaren får anställningsstöd för. Även en sökande som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program enligt förordning (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program och som har ett arbete vid sidan om den insats som han eller hon deltar i kan medräkna inkomsterna vid prövning av inkomstvillkoret. En sökandes förvärvsinkomster i en verksamhet som han eller hon bedriver med stöd till start av när- ingsverksamhet enligt 18 § förordning om arbetsmarknadspolitiska program betraktas alltid som inkomster inom ramen för program- met, så länge programmet pågår. Dessa inkomster får därmed inte beaktas vid prövning av inkomstvillkoret. Förbudet i andra punkten gäller dock inte inkomster av förvärvs- arbete inom ramen för det arbetsmarknadspolitiska programmet särskilda insatser för personer med funktionsnedsättning som med- för nedsatt arbetsförmåga. Vid prövning av inkomstvillkoret ska det också bortses från inkomster från förvärvsarbete och andra jämställda ersättningar som har legat till grund för en tidigare lämnad arbetslöshetsersättning. Förslaget behandlas i avsnitt 10.5.4. I paragrafen anges det att inkomster och ersättningar som har legat till grund för tidigare lämnad arbetslöshetsersättning inte får beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Bestämmelsen innebär att inga inkomster, varken inkomster av förvärvsarbete eller därmed jämställda ersättningar, får beaktas på nytt om de tidigare legat till grund för lämnad arbetslöshetsersättning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om att andra in- komster och ersättningar än de som anges i 5 och 6 §§ ska kunna beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret. Förslaget behandlas i avsnitt 10.5.5. I paragrafen finns en upplysningsbestämmelse som anger att reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om att andra inkomster och ersättningar än de som anges i 5 och 6 §§ ska kunna beaktas vid prövningen av inkomstvillkoret. Paragrafen har inte någon motsvarighet i . Bestämmelsen innebär en möjlighet för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att t.ex. förvärvsinkomster som en utbetalare inte är skyldig att betala arbetsgivaravgifter för ska få beaktas vid prövningen av inkomst- villkoret. Om det beaktas som inkomst från förvärvsarbete enligt 5 § får inkomsten medräknas vid både prövning av totalinkomst och krav på minsta månadsinkomst. Om inkomsten eller ersättning ska anses vara ersättningar som ska jämställas med inkomster från för- värvsarbete enligt 6 § följer att dessa bara kommer att kunna an- vändas vid prövning av totalinkomst. Ramtid för prövning av inkomstvillkoret