sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Vidare anser kommittén att företrädar- skapet normalt bör tilldelas en medföljande vuxen familjemedlem eller nära släkting, om sådan finns, såvida inte något tyder på att det inte skulle vara förenligt med barnets bästa. Så kan vara fallet t.ex. om per- sonen begått övergrepp mot barnet. Lämpligheten bör enligt kom- mittén utredas särskilt noga innan personer utanför familjen förordnas som barnets förmyndare. Om en medföljande släkting kan ge barnet daglig omvårdnad, men inte företräda barnet på andra områden, anser kommittén att en kompletterande företrädare bör utses.34 Barn kan av olika anledningar ha förlorat sin familjemiljö eller be- höva skiljas från den. Olika lagar kan därför aktualiseras beroende på ett barns situation. I ett flertal fall blir socialtjänstlagen tillämplig. Nedan redogörs först för det skydd som finns för ett barn i olika situationer. Därefter beskrivs svensk rätts olika former av alternativ omvårdnad av skyddsbehövande barn, med undantag för adoption, som kapitlet om artikel 21 handlar om. I slutet av detta kapitel beskrivs det regelverk som syftar till att skapa kontinuitet i ett omhändertaget barns uppfostran och säkerställa att barnets etniska, religiösa, kul- turella och språkliga bakgrund beaktas när ett barn blir föremål för alternativ omvårdnad eller andra skyddsåtgärder. En viktig del av skyddet för barn som blivit föremål för alternativ omvårdnad eller liknande skyddsåtgärder består i uppföljning och till- syn av den vård som ges och de verksamheter vården bedrivs inom. Vi kommer emellertid inte att beskriva dessa skyddsåtgärder närmare i detta kapitel. Det behandlas i stället främst i kapitlen om artiklarna 3.3 34CRC/C/GC/6 p 33 och 34. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Ekonomiskt skydd och stöd skriver vi om i kapitlet om artikel 27. I regeringsformen stadgas det att det allmänna ska trygga rätten till bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet (1 kap. 2 § RF). Det allmännas ansvar för skydd och stöd gentemot barn regleras främst i socialtjänstlagen och LVU. I socialtjänstlagen ges grundläggande bestämmelser för samhällets skyldighet att se till att barn och unga får växa upp under trygga och goda förhållanden. i varje kommun ska sörja för att barn som vistas i kom- munen får det skydd och stöd som de behöver. Om barnets bästa motiverar det, ska de även få vård och fostran utanför det egna hem- met. Det ingår också i nämndens uppgifter att bedriva uppsökande verksamhet och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn och unga far illa. (Se 2 kap. 1 § och 2 a kap. 1 § samt 5 kap. 1 § SoL). I LVU regleras när samhället kan bereda ett barn vård utan samtycke från barnet eller vårdnadshavaren. Ansvarsfördelningen mellan kommunerna regleras alltså av var ett barn vistas. Ett barn ska alltid garanteras hjälp, oavsett om det är oklart vilken kommun barnet ska anses vistas i. Den kommun som tar emot en ansökan om biståndsinsatser, eller som får vetskap om att en person eller en familj kan ha behov av biståndsinsatser, kan aldrig avvisa eller avsluta ett ärende utan att vara överens med en annan kom- mun om vem som bär det huvudsakliga ansvaret.35 ansvar gäller även utländska medborgare. Vid mer tillfälliga vistelser i gäller dock bara ett ansvar för akuta insatser.36 Vad särskilt gäller EU-migranter har den nationella sam- ordnaren för utsatta EU-medborgare angett att skyddslagstiftningen för barn inte är avsedd att göra skillnad på barn till utsatta EU-med- borgare och barn till svenska medborgare eller personer med uppe- hållsrätt.37 För EU-medborgare med hemvist i är svenska myn- 2010/11:49 s. 35. 2010/11:49 s. 35 samt rättsfallet RÅ 1995 ref. 70. Se även rättsfallet RÅ 2006 ref. 36 angående frågan att en person med anknytning till vistas i ett annat land när domstols- processen inleds. 37SOU 2016:6 s. 51. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö digheter behöriga att besluta om omhändertagande av ett barn enligt artikel 8 i II-förordningen.38 Kan ett barns hemvist inte fast- ställas, blir svenska myndigheter behöriga så länge barnet befinner sig i (artikel 13 i förordningen). Vid brådskande fall finns det alltid behörighet att fatta interimistiska beslut (artikel 20 i förord- ningen). Det har emellertid framförts att 6 § LVU är författad på ett sådant sätt att interimistiska åtgärder av en socialnämnd ändå inte är möjliga, om det står klart att inte är behörigt att bereda ett barn vård enligt LVU.39 En domstol har dock behörighet att meddela ett sådant beslut enligt 8 § lagen (2008:450) med kompletterande be- stämmelser till II-förordningen. En motsvarande bestämmelse finns i 5 § lagen (2012:318) om 1996 års . Enligt kan åtgärder till skydd för ett barn vidtas om barnet vistas i landet (artiklarna 11 och 12 i konventionen). Ett beslut om vård enligt LVU kan emellertid i sig inte hindra att en per- son t.ex. avvisas eller utvisas enligt utlänningslagen (2005:716). (Se 21 a § LVU.) Regeringen har överlämnat en remiss till Lagrådet angå- ende omhändertagande av barn i vissa internationella situa- tioner. Förslagen i lagrådsremissen tydliggör att socialnämnden ome- delbart ska få omhänderta barn även om svenska domstolar inte är behöriga att besluta om beredande av vård enligt LVU. Syftet med för- slagen är att klargöra att alla barn som vistas i ska kunna skyd- das enligt LVU om förutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda.40 När en socialnämnds åtgärder berör barn ska hänsyn alltid tas till barnets bästa. Vid åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande. Detsamma gäller beslut enligt LVU. (Se 1 kap. 2 § SoL och 1 § femte stycket LVU). I både socialtjänstlagen och LVU finns det bestämmelser om ett barns rätt att framföra sina åsikter och få dem beaktade. Det finns också bestämmelser som ger ett barn rätt till relevant information. (Se 3 kap. 5 §, 11 kap. 10 § SoL och 36 § LVU.) Bestämmelserna in- fördes som en anpassning till åtagandena i barnkonventionen.41 har i sina senaste slutsatser och rekommendationer 38Bryssel II-förordningen gäller, trots sin ordalydelse, även frågor om LVU, se avgörande i målet C (2007). 39Se SOU 2015:71 s. 374–376, som hänvisar till en skrivelse av Förvaltningsrätten i till (S2014/1100/FST). 40Lagrådsremiss , omhändertagande av barn i vissa internatio- nella situationer. 2002/03:53 s. 105 samt 2012/13:10 s. 34, 126 och 135. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö till uttryckt oro för att ett barns rätt att uttrycka sin åsikt är otillräckligt genomförd i praktiken i bl.a. utredningar inom social- tjänsten. Mot den bakgrunden rekommenderade kommittén att säkerställa ett effektivt genomförande av lagstiftning som erkän- ner barnets rätt att komma till tals, bl.a. genom att inrätta system för att socialsekreterare och domstolar ska kunna följa principen.42 Av intresse är även artikel 8 om skyddet för privat- och familjeliv. Artikeln stadgar både en positiv skyldighet för en stat att skydda enskildas familjeliv och ett förbud för offent- liga myndigheter att ingripa i familjelivet, såvida det inte är nödvän- digt med hänsyn till bl.a. hälsa. har förklarat att artikeln innebär bl.a. en skyldighet att vidta åtgärder för att barn inte ska utsättas för övergrepp.43 23.2.2Barn som bör flyttas från sin familjemiljö Barn kan av olika skäl behöva flyttas från sin familjemiljö. Föräld- rarna kan ha svårigheter att ta hand om ett barn, t.ex. på grund av miss- bruksproblem eller sitt psykiska mående. De kan också vara inlagda på sjukhus , sitta i anstalt eller häkte eller på andra sätt vara otillgängliga för barnet. Det kan också bli aktuellt att med tvång flytta ett barn ur sin familjemiljö, om barnet far illa. I kapitlen om artiklarna 9 och 19 har vi skrivit mer om hur det offentliga kan in- gripa vid övergrepp eller vanvård av ett barn. Enligt 6 kap. 1 § SoL ska socialnämnden i kommunen sörja för att ett barn som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem, hem för vård eller boende (HVB) eller stöd- boende. Detta gäller oavsett anledning till behovet. Socialtjänstlagen bygger på frivillighet och att en socialnämnd kan samarbeta med vårdnadshavarna till det barn som behöver alternativ omvårdnad eller annat stöd. Som ett komplement till socialtjänst- lagen finns LVU, som reglerar situationer då frivilliga insatser av olika skäl inte kan komma till stånd eller inte bedöms som tillräckliga. Vård kan i dessa fall beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att barnets hälsa 42CRC/C/SWE/CO/5 p 19 och 20. 43Se t.ex. avgörande i målet M. och C. mot (2011) §§ 107 och 108. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö eller utveckling skadas. Även när barnet själv utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk, t.ex. genom missbruk eller självskade- beteende, kan vård beslutas. Vård kan också beslutas om den som dömts till sluten ungdomsvård vid verkställighetens slut bedöms vara i uppenbart behov av fortsatt vård. (Se 2 och 3 §§ LVU.) Enligt förarbetena till LVU krävs det att risken varken är över- gående eller mindre betydande för att tvångsvård ska beviljas. Det ska vidare gå att konstatera att risken för skada har en sådan inverkan på barnets hälsa eller utveckling att barnet har ett tydligt vårdbehov. Risken måste påvisas av konkreta omständigheter.44 I rättsfallet HFD 2011 ref. 6 lyfte särskilt fram uttalanden från förarbetena om att bedömningen ska göras med ut- gångspunkt i och med barnets rättigheter och be- hov i centrum. I rättsfallet RÅ 2009 ref. 64 har domstolen under- strukit att en så allvarlig åtgärd som tvångsomhändertagande av barn inte får vidtas utan tungt vägande skäl. En annan form av vård utanför hemmet, som kan ske utan sam- tycke från vårdnadshavaren och barnet, är psykiatrisk tvångsvård. Förutsättningarna för det regleras i LPT (se vidare kapitlen om artik- larna 9 och 37). Att placeras enligt socialtjänstlagen eller LVU innebär att, efter beslut av socialnämnden, beredas vård utanför det egna hemmet. Ofta är det fråga om två olika beslut. Först tas ett beslut som grundar sig på en bedömning av vårdbehovet, hur det bör tillgodoses och om förutsättningar finns för en frivillig placering. Därefter tas ett beslut om verkställigheten, dvs. När det gäller LVU är det alltid fråga om två beslut, eftersom en domstol (förvaltningsrätten som första instans) beslutar om vården och socialnämnden därefter beslutar om placeringen. Beslutet om vård enligt socialtjänstlagen förutsätter att det går att hitta en lösning i samförstånd kring valet av hem. Annars saknas i princip förutsättningar för en frivillig placering. I första hand ska det övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående, dock alltid med beaktande av barnets bästa (6 kap. 5 § SoL). måste lämna sitt medgivande till att ett barn tas emot för vård eller fostran i ett hem som inte är föräldrahemmet eller hos någon annan som har vårdnaden om barnet. För att ett sådant medgivande ska få lämnas måste förhållandena i hemmet först utredas (6 kap. 6 § SoL). 1989/90:28 s. 57–61. Se även RÅ 2009 ref. 64 och HFD 2011 ref. 6. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö För ett barn vars föräldrar på grund av sjukdom eller av någon annan orsak inte kan utöva förmyndarskapet över barnet ska överförmyn- daren förordna en god man. Den gode mannen ska vårda barnets ange- lägenheter. Är vårdnadshavarna varaktigt förhindrade att utöva vård- naden ska en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare utses. (Se 6 kap. 8 a § och 11 kap. 1 § FB. Se även nedan om överflyttning av vårdnad i andra fall.) har i sina rekommendationer till ut- tryckt oro över rapporterade godtyckliga ingripanden i afrosvenskars och afrikaners familjeliv och över sociala myndigheters omhänder- tagande av barn. Kommittén rekommenderade mot den bakgrunden att utförligt reglera förfaranden som rör omhändertagande av barn från sina familjer, säkerställa att omhändertaganden alltid noga utreds, är förenliga med barnets bästa och används som en sista utväg.45 har i tidigare slutsatser och rekommendatio- ner till uttryckt oro över det stora antalet barn som har om- händertagits. Kommittén uttryckte också oro över antalet barn som rymmer hemifrån eller tvingas lämna hemmet. Kommittén rekom- menderade att vidta åtgärder för att ta itu med orsakerna till det stora antalet barn som omhändertas, rymmer hemifrån eller tvingas lämna hemmet samt se till att dessa barn har tillgång till stöd och skydd. Vidare uppmanade kommittén att vidareutveckla och genom- föra program för att förhindra att barn placeras på institutioner, bl.a. genom att ge stöd och vägledning till de mest utsatta familjerna. rekommenderades även att prioritera skyddet av den naturliga familje- miljön och se till att omhändertagande och placering i familjehem eller på institutioner endast används när det är till barnets bästa.46 23.2.3Barn vars föräldrar avlidit Om båda föräldrarna har vårdnaden om ett barn och en av dem dör får den andra föräldern ensam vårdnad om barnet. Om båda föräld- rarna dör ska domstolen utse en eller två särskilt förordnade vård- nadshavare. Detta ska ske så fort domstolen får kännedom om för- hållandet. kan göra en anmälan till domstolen om att en särskild vårdnadshavare behöver utses. För det fall en förälder som 45CRC/C/SWE/CO/5 p 37 och 38. 46CRC/C/SWE/CO/4 p 34 och 35. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö har ensam vårdnad dör kan rätten anförtro vårdnaden antingen åt den andre föräldern eller, om det är lämpligare, åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. (Se 6 kap. 9 § FB.) Under alla omstän- digheter kan socialnämnden föra talan om att vårdnaden om barnet ska överflyttas till en eller två särskilda vårdnadshavare. (Se 6 kap. 7 § FB, 5 kap. 2 § SoF och avsnittet om kontinuitet nedan.) Det kan t.ex. aktualiseras om den ena föräldern har mördat den andre.47 Vid prövningen av vårdnadsfrågan är barnets bästa avgörande (6 kap. 2 a § FB). Därvid bör, enligt förarbetena, särskilt beaktas under vilka förhållanden barnet har levt och vilka relationer som barnet haft och har till den efterlevande föräldern eller någon annan vuxen per- son (t.ex. en släkting eller styvförälder). Av stor betydelse är att bar- net får anknytning till någon som barnet kan känna förtroende för och som kan erbjuda ett stabilt förhållande.48 Gruppen barn som oväntat mister en förälder nämns särskilt när det gäller hälso- och sjukvårdens ansvar att beakta ett barns behov av information, råd och stöd (5 kap. 7 § HSL).49 kommer barn till utan sina föräldrar (eller motsvarande ställföreträdare) t.ex. för att söka asyl, s.k. ensamkommande barn (jämför 1 b § LMA och 2 § lagen, 2005:429, om god man för ensam- kommande barn). Vid ankomsten ska en god man förordnas åt barnet. Den gode mannen ska i vårdnadshavarens och förmyndarens ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. (Se 2 § lagen om god man för ensamkommande barn.) ska för varje ensamkommande barn anvisa en kommun som ska ordna boende för barnet. Barnet ska anses vistas i den kommunen i den mening som avses i 2 a kap. 1 § SoL. Den an- visade kommunen har således det yttersta ansvaret för att barnet får det stöd och hjälp som han eller hon behöver. (Se 3 § andra stycket LMA och 2 kap. 1 § SoL). De ensamkommande barnen ska fullt ut komma i åtnjutande av de stödinsatser som kan erbjuda.50 47Se t.ex. rättsfallet RH 1990:127. 48NJA II 1983 s. 18. 49En motsvarande reglering finns i 6 kap. 5 § patientsäkerhetslagen. 2005/06:46 s. 41. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö ansvarar för att utreda barnets behov och besluta om lämpligt boende i form av en placering inom . In- satser inom ska genomföras i samförstånd med barnet och eventuell god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare. En frivillig placering, som det vanligtvis handlar om, görs med stöd av 4 kap. 1 § SoL. Vid placering och andra insatser enligt socialtjänst- lagen krävs samtycke både från den gode mannen och från barnet, om det har fyllt . i kommunen ska stödja barnets kontakt med sina anhöriga och verka för att barnet får lämplig ut- bildning och den hälso- och sjukvård som det behöver (6 kap. 7 § SoL). Det finns tre huvudsakliga placeringsalternativ för ensamkom- mande barn: familjehem, HVB och stödboende (6 kap. 1 § SoL). Även tillfällig placering kan förekomma, antingen i ett jourhem eller hos en närstående till barnet, i avvaktan på vidare utredning av barnets behov och hemmets lämplighet som familjehem. är skyldigt att försöka hitta familjemedlemmar till ensamkommande barn (2 d § förordningen, 1994:361, om mottagande av asylsökande m.fl.). Ett beslut om avvisning eller utvisning av ett ensamkommande barn får inte verkställas om inte den verkställande myndigheten har försäkrat sig om att barnet kommer att tas emot av en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en mottagningsenhet väl lämpad för att ta hand om barn (12 kap. 3 a § utlänningslagen). inrättade ett om ensamkommande barn och unga. Centrumet ska stimulera och förstärka kunskapsutvecklingen och kunskapsförmedling för arbetet med ensamkommande barn och unga inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. Centrumet ska ta fram stöd till verksamheterna för att förbättra förutsättningarna för att ge ensamkommande barn god vård och omsorg. Det handlar om att ta fram stöd för regeltillämpning, kunskapsstöd, samla in och sprida kunskap och ge exempel på fun- gerande insatser. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Ensamkommande barns åsikter om mottagandet gav ut rapporten på flykt.51 Som underlag till rapporten har myndigheten träffat och lyssnat på cirka 450 ensamkommande barn i åldrarna 9–. Barnen har berättat om sina erfarenheter och upplevelser av att bo på ankomstboenden. Av rapporten framkommer att många av barnen hade vistats på ankomst- boenden , vissa utan att ens ha registrerats som asyl- sökande. Inget av barnen hade fått någon god man och i de flesta fall hade barnen inte haft kontakt med . Återkommande i barnens berättelser är avsaknaden av information om asylprocessen, anvisningen och vilka rättigheter de har. Andra barn har beskrivit att de fått information, men att de inte har kunnat tillgodogöra sig den eftersom informationen inte getts på deras språk. En del av barnen har beskrivit att personal på boendena sagt till dem att det kan på- verka deras asylprocess negativt om de till exempel bryter mot regler på boendet. Av barnens berättelser framgår också att barn som är ensamma om att komma från ett land eller tala ett språk känner sig särskilt ensamma och utsatta på boendena. Även de flickor som pla- cerats tillsammans med bara pojkar eller endast några få andra flickor har vittnat om att de känner sig utsatta. Av samtalen har även fram- kommit att en del barn nekats hälso- och sjukvård (inklusive tand- vård och psykologiskt stöd) på ankomstboendena. Inget av barnen hade fått börja i ordinarie skola och många av dem berät- tade att det är kallt, trångt och smutsigt på boendena. Kritik efter situationen 2015 JO beslutade att undersöka hur frågor som rör en- samkommande barn hanteras inom bl.a. . Inom ramen för sin undersökning inspekterade JO åtta socialförvaltningar. Hän- syn togs även till uppgifter från anmälningar. JO konstaterade att det funnits allvarliga brister vid placeringen av ensamkommande barn. Detta ledde i vissa fall till direkt olämpliga placeringar. Enligt JO be- rodde bristerna främst på den extrema tillströmning av ärenden som uppstod i samband med den kraftigt ökade flyktingströmmen hös- 51Barnombudsmannen, på flykt – Barns och ungas röster om mottagandet av ensamkom- mande (2017) s. 6, 8–14 och 17. Se även , Vi lämnade allting och kom hit (2017). Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Emellertid bedömde JO att den senare tillkomna regler- ingen om tillståndskrav för konsulentstödda verksamheter (se kapitlet om artikel 3) skulle undanröja en stor del av problematiken. Vid under- sökningen uppmärksammades också brister i uppföljningen av vården. Det kunde i vissa fall dröja efter placeringen innan socialnämnden tog ny kontakt med barnet. JO gör även vissa uttalan- den som rör omplaceringen av ensamkommande barn och som gäller frågor med anknytning till det ensamkommande barnets ålder.52 Barn med vissa funktionsnedsättningar kan få stöd bl.a. genom boende i familjehem eller i bostad med särskild service (1, 7 och 9 §§ LSS). Det stöd och skydd som dessa barn ges utanför sin familjemiljö redogörs för i andra kapitel, främst i kapitlet om artikel 23. I övrigt gäller samma bestämmelser för barn med funktionsnedsättning som för övriga barn. Se även nedan i avsnittet om olika placeringsformer. 23.2.6Barn i inrättningar för psykiatrisk tvångsvård Barn kan med tvång skiljas från sin familjemiljö för att de har ett behov av psykiatrisk tvångsvård (se ovan). Psykiatrisk tvångsvård ges på en sjukvårdsinrättning som normalt drivs av ett landsting. Vården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på god säkerhet i verksam- heten. Begreppet god säkerhet avser dels enskildas skydd mot per- soner som är intagna för sluten psykiatrisk tvångsvård, dels behovet av säkerhet i vården för de intagna och för personalen på vårdinrätt- ningarna. (Se 15 och 15 a §§ LPT samt prop. 2005/06:63 s. Social- styrelsen har i SOFS 2013:5 meddelat föreskrifter om säkerhet vid sjukvårdsinrättningar som ger psykiatrisk tvångsvård och rättspsy- kiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykiatrisk undersökning. Till skydd för personerna som vistas på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk tvångsvård finns det bestämmelser om bl.a. kroppsvisi- tation och undersökning av vätskor och föremål (23 b § LPT). En patient på en sådan inrättning har rätt att få en stödperson, som bistår patienten i personliga frågor (30 § LPT). Bestämmelser om vårdplan och samråd med närstående finns i 16 § LPT. 52JO 2017/18 s. 332. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö När det gäller psykiatrisk tvångsvård finns det ingen explicit regler- ing i fråga om barn. Läs mer om bestämmelserna om tvångsvård och de särskilda tvångsåtgärder som under vissa förutsättningar får vid- tas i kapitlet om artikel 37. I de senaste slutsatserna och rekommendationerna till var barnrättskommittén allvarligt oroad över den tvångsbehandling och den ofrivilliga behandling som barn med funktionsnedsättning ut- sätts för i psykiatriska vårdmiljöer, i synnerhet användningen av rem- mar eller bälten i , och av avskiljning. Kommittén uppmanade bl.a. att säkerställa att barn på alla vårdinrättningar har tillgång till en oberoende klagomålsmekanism, att förhållandena på sådana institutioner regelbundet och effektivt övervakas och att rapporter om grym, omänsklig eller förnedrande behandling skynd- samt och objektivt utreds.53 Den nationella samordnaren för utveckling och samordning av insatser inom området psykisk hälsa har i betänkandet För barnets bästa Utredningen om tvångsåtgärder mot barn i psykiatrisk tvångs- vård föreslagit att ett flertal bestämmelser bl.a. om barnets bästa, rätt till information och rätt att få uttrycka sina åsikter införs i tvångs- vårdslagstiftningen.54 Som en följd av förslaget har bl.a. särskilda be- gränsningar för tvångsmedelsanvändning mot barn (t.ex. bältning) införts. De nya bestämmelserna innebär, bl.a. att det inom vissa tids- gränser ska bedömas om tvångsåtgärden ska fortsätta. (Se 6 a och 20 a §§ LPT.) Läs mer i kapitlet om artikel 37. 23.2.7Barn som begått eller misstänks ha begått brott Även barn kan gripas, anhållas och häktas och på så sätt skiljas från sin familjemiljö. Häktning får endast ske om det finns synnerliga skäl och i första hand ska betryggande övervakning ordnas på annat sätt. Åklagaren är skyldig att försöka ordna med sådan bevakning, som t.ex. kan ske i barnets hem eller på lämplig institu- tion.