sou · H8B357 · 2020-10-08 00:00:00 — I uppdaterade handbok på området uttalas följande:21 Om förbud meddelas ska socialnämnden underrättas när parterna har gemensamma barn, eller det finns barn som har umgänge med förbudspersonen eller skyddspersonen. En vanlig invändning mot kontaktförbud mellan parter som har gemensamma barn är att ett kontaktförbud skulle innebära ett hinder i kontakten med barnen. I propositionen påpekas att särskilda problem uppstår om parterna har legitima skäl till täta kontakter, t.ex. om de har gemensamma barn. Enligt motiven ska detta beaktas vid bedömningen om kontaktförbud ska utfärdas och hur ett eventuellt förbud ska utformas. Det framhålls att ett kontaktförbud inte får hindra föräldrar att umgås med sina barn, med undantag för de fallen då förbudet gäller till skydd för barnen. Praktiska problem bör enligt förarbetena kunna lösas t.ex. 21Åklagarmyndigheten, Kontaktförbud. , senast uppdaterad , tillgänglig på /globalassets/dokument/handbocker/handbok-kontaktforbud.pdf (hämtad ) s. 35. genom att personal inom förmedlar kontakter mellan föräldrarna och följer med barnet mellan föräldrarnas bostäder. […] En underrättelse om att kontaktförbud meddelats ska alltid skickas till socialnämnden när parterna har gemensamma barn, eller om det finns barn som har regelbundet umgänge med någon av parterna, […]. Om kontaktförbudet gäller till skydd för barnen kan det vara befogat att göra undantag för reglerat umgänge i närvaro av kontaktperson. För att undantaget ska vara tydligt bör det i sådana fall ske en särskild hän- visning till den reglering av umgänget som finns, t.ex. i ett särskilt um- gängesavtal eller i en dom. 10.4.2Väsentlighetskravet för meddelande av kontaktförbud avseende gemensam bostad Förslag: Väsentlighetskravet i 1 a § andra stycket 1 lagen om kon- taktförbud slopas. En särskild frågeställning, som vi har identifierat vid vår genomgång av Grevios synpunkter på det svenska systemet, gäller väsentlighets- kriteriet i 1 a § andra stycket 1 lagen om kontaktförbud. Stycket har följande lydelse: Kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas endast om 1.skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla, och 2.den som förbudet avses skydda förbinder sig att medverka till att den mot vilken förbudet avses gälla i rimlig utsträckning får tillgång till sina personliga tillhörigheter. Av ordet ”och” mellan punkt 1 och 2 framgår att bestämmelsen inne- håller två kumulativa rekvisit, dvs. båda villkoren måste vara upp- fyllda för att ett kontaktförbud ska få meddelas avseende gemensam bostad. När det gäller utformningen av punkt 1 kan den valda lydelsen, inklusive ordet ”väsentligt”, vid första anblick framstå som väl över- vägd. Det måste naturligtvis finnas starka skäl för att en person ska förbjudas att besöka den bostad som han eller hon har haft tillsam- mans med den person som beslutet avser att skydda. Ett sådant kon- taktförbud medför ju att den mot vilken förbudet gäller avskärs från sin trygghet i termer av tak över huvudet, någonstans att sova och så Om det finns barn i bostaden kan situationen naturligtvis framstå som än mer komplex. menar vi att den lämpliga viktningen av skälen för och mot ett kontaktförbud avseende gemensam bostad kan göras inom ramen för en vanlig proportionalitetsbedömning, utan något krav på att skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Redan utan ett väsentlighetsrekvisit måste den som fattar beslut vid proportionalitetsbedömningen beakta att den som förbudet ska gälla mot, enligt ansökan, typiskt sett har starka skäl för att få bo kvar i bostaden. Redan vid en vanlig proportionalitetsbedömning, utan förstärkningsord, krävs att skälen för ett kontaktförbud är ännu starkare än dessa motpartens typiskt sett starka skäl för att få bo kvar i bostaden. Om sökandens skäl för ett kontaktförbud avseende gemensam bostad är så starka att de väger tyngre än motpartens skäl mot ett sådant beslut, så ska ett kontaktförbud avseende den gemen- samma bostaden meddelas. Kravet på väsentlighet framstår mot den bakgrunden som ägnat att riskera att det i praktiken uppställs ett krav på en marginal, till nackdel för den som ska skyddas med be- slutet. Väsentlighetsrekvisitet kan alltså göra att det inte räcker med att skälen för beslutet väger tyngre än de typiskt sett mycket starka skälen mot, utan att det krävs någonting ytterligare. Vi anser alltså att nu gällande lydelse innebär ett slags dubbla ”spärrar” mot beviljande av kontaktförbud avseende gemensam bo- stad och menar att det räcker med en sådan ”spärr”, nämligen den vanliga proportionalitetsbedömningen som i sig innebär att det krävs starka skäl för att ett kontaktförbud ska kunna meddelas avseende gemensam bostad. Vi föreslår därför att väsentlighetskravet slopas. Avslutningsvis kan nämnas att den nu gällande lydelsen har för- klarats på följande sätt i en tidigare författningskommentar:22 Enligt paragrafens andra stycke första punkten får besöksförbud med- delas endast om skälen för detta väger väsentligt tyngre än det intrång eller men som förbudet innebär för den som förbudet avses gälla. En proportionalitetsbedömning skall alltså göras. Vid bedömningen skall beaktas bl.a. allvaret i de brottsliga gärningar eller trakasserier det finns påtaglig risk för, förbudets längd, huruvida den person förbudet avses gälla är ensam ägare till bostaden samt huruvida den personen har sin 2002/03:70 s. 71. arbetsplats i hemmet eller annars kan få svårt att försörja sig på grund av förbudet. Det kan konstateras att förklaringen i författningskommentaren inte beskriver någonting annat än en vanlig proportionalitetsbedömning utan väsentlighetskrav. Den av oss föreslagna ändringen medför alltså inte någon ändring i förhållande till författningskommentarens be- skrivning av den åsyftade tillämpningen av bestämmelsen. Ett väsentlighetkrav finns även i 2 § tredje stycket lagen om kon- taktförbud, avseende meddelande av särskilt utvidgat kontaktför- bud. I den delen är det enligt vår uppfattning inte lika uppenbart att skälen mot ett sådant beslut typiskt sett är så tunga som när det gäller gemensam bostad. Det är svårare att på ett allmänt plan värdera en persons intresse av att få besöka ett visst geografiskt område än personens intresse av att få bo kvar i sin bostad. Ett väsentlighets- krav, som innebär att det krävs viss marginal till förmån för skälen för ett beslut, kan alltså ha en plats att fylla i den delen. Vi föreslår därför ingen ändring i 2 §. 10.5Det geografiska området vid särskilt utvidgat kontaktförbud Bedömning: Bestämmelsen om särskilt utvidgat kontaktförbud bör inte ändras med avseende på geografiskt område. I denna del kan först 2 § första och andra stycket lagen om kon- taktförbud upprepas: Om det kan antas att ett kontaktförbud enligt 1 § inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas (utvidgat kontaktförbud). Ett beslut om utvidgat kontakt- förbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning, om den mot vilken förbudet avses gälla har överträtt ett kontaktförbud och det inte finns särskilda skäl mot det. Den som har överträtt ett utvidgat kontaktförbud får meddelas förbud att uppehålla sig inom ett större område än som följer av första stycket (särskilt utvidgat kontaktförbud). Förbudet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Det får inte avse ett större område än vad som är nödvändigt. Ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning, om det inte finns särskilda skäl mot det. Som har berörts i avsnitt 10.2 angav Lagrådet 2003 bl.a. följande av relevans i denna del:23 Även om det i det föreslagna tredje stycket anges att förbudet inte får avse ett större område än vad som är nödvändigt, finner Lagrådet det betänkligt att i detta sammanhang anknyta till kommunbegreppet. Det kan ifrågasättas om det är rimligt att utsträcka förbudsområdet utöver vad som redan kan omfattas av ett utvidgat besöksförbud, men om det anses finnas ett behov av detta, bör i vart fall förbudsområdet avgränsas i relation till var den person som skall skyddas normalt befinner sig. Vi kan alltså konstatera att Lagrådet ansåg att det kunde ifrågasättas om det – över huvud taget – var ”rimligt” att utsträcka förbudsområ- det utöver vad som redan enligt tidigare gällande lagstiftning kunde omfattas av ett utvidgat besöksförbud. Det som Lagrådet sedan ut- talade – om att förbudsområdet ”i vart fall [borde] avgränsas i rela- tion till var den person som skall skyddas normalt befinner sig” – måste i det ljuset betraktas som ett slags minimikrav. Vi anser att flera olika skäl kan anföras till stöd för Lagrådets bedömning: •Det allmänna proportionalitetskravet inom den offentliga rätten innefattar ett krav på att ett påbud eller förbud är konkretiserat och begränsat till det tillämpningsområde som kan motiveras med hänsyn till ett visst skyddsintresse. Kommunbegreppet är mot den bakgrunden otympligt och riskerar att göra ett kontaktför- buds innehåll för vitt. •Kommuner är olika stora. iStockholms län ytan medan kommun iNorrbottens län har ytan . kom- mun är alltså 2 283 gånger så stor som . Den som bor i kommun och får ett kontaktförbud med- 23Lagrådets yttrande i prop. 2002/03:70, bilaga 5. delat mot sig som innebär att han eller hon inte får vistas i kom- munen måste alltså, typiskt sett, flytta betydligt längre bort än den som bor i och får ett motsvarande be- slut meddelat mot sig. Möjligheten att behålla ett förvärvsarbete är därmed också olika beroende på vilken kommun som beslutet gäller. •Den skyddsvärda personen kan bo nära en kommungräns. Ett för- bud för en annan person att vistas i kommunen hindrar inte att den andra personen vistas i den angränsande kommunen. •En skyddsvärd person kan ha sin bostad och sitt arbete i skilda kommuner och kan behöva passera andra kommuner på vägen till och från sitt arbete. Ett heltäckande skydd skulle därmed behöva avse flera olika kommuner, vilket i sin tur ofta skulle framstå som oproportionellt med beaktande av intresset av rörelsefrihet för den person som förbudet är tänkt att gälla mot. •Den skyddsvärda personen och den som förbudet är tänkt att gälla mot kan ha barn tillsammans. Från ett barnperspektiv kan det vara olämpligt att en förälder förbjuds att vistas i den kommun som barnet går i förskola eller skola i. Det nu sagda innebär att övervägande skäl talar mot en utvidgning av det geografiska området trots att det principiellt sett visserligen är angeläget att ett brottsoffer inte ska behöva flytta på sig utan att det i första hand borde vara gärningspersonen som flyttas. Sammantaget bedömer vi att bestämmelsen om särskilt utvidgat kontaktförbud inte bör ändras med avseende på det geografiska om- rådet. Det finns dock anledning att peka på att ett särskilt utvidgat kontaktförbud bör föregås av en noggrann bedömning av vilket eller vilka områden som förbudet ska avse, till undvikande av att det finns områden där den skyddsvärda personen behöver skydd men som inte omfattas av förbudets lydelse. Vidare kan framhållas vad som sagts i tidigare förarbeten om att redan den nu gällande lydelsen i vissa fall kan ge utrymme för att utsträcka förbudets omfattning till en större yta än i normalfallet:24 2002/03:70 s. 72. Någon gräns för hur stor omfattning det område får ha som avses med förbudet ställs inte uttryckligen upp i lagtexten. Där anges emellertid dels att förbudet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas, dels att förbudet inte får avse ett större om- råde än nödvändigt. Häri ligger betydande begränsningar i den omfatt- ning som förbudsområdet får ha. Normalt torde det vara tillräckligt att beslutet gäller för visst kvarter eller stadsdel. I vissa fall kan det emeller- tid – för att förbudet skall få avsedd effekt – vara nödvändigt att utsträcka förbudet till ett större område än så. 11Konsekvenser av utredningens förslag En utredning ska enligt kommittéförordningen (1998:1474) redo- visa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i olika avseenden. I 14 § kommittéförordningen anges att om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kom- muner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär sam- hällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för det allmänna ska utredningen föreslå en finansiering. Enligt 15 § kommittéförordningen ska vidare redovisas eventuella konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Detsamma gäller even- tuella konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller vill- kor i övrigt i förhållande till större företag, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspoli- tiska målen. I 15 a § kommittéförordningen anges att om ett betänkande inne- håller förslag till nya eller ändrade regler, ska förslagens kostnads- mässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. Konsekvenserna ska anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konse- kvensutredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Enligt 6 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgiv- ning ska en konsekvensutredning innehålla Konsekvenser av utredningens förslag 1.en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå, 2.en beskrivning av vilka alternativa lösningar som finns för det man vill uppnå och vilka effekterna blir om någon reglering inte kom- mer till stånd, 3.uppgifter om vilka som berörs av regleringen, 4.uppgifter om vilka kostnadsmässiga och andra konsekvenser regler- ingen medför och en jämförelse av konsekvenserna för de över- vägda regleringsalternativen, 5.en bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Euro- peiska unionen, och 6.en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser. Om regleringen kan få effekter av betydelse för företags arbetsför- utsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt ska konsekvens- utredningen enligt 7 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning, utöver vad som följer av 6 § och i den omfattning som är möjlig, innehålla 1.antalet företag som berörs, vilka branscher företagen är verk- samma i samt storleken på företagen, 2.vilken tidsåtgång regleringen kan föra med sig för företagen och vad regleringen innebär för företagens administrativa kostnader, 3.vilka andra kostnader den föreslagna regleringen medför för före- tagen och vilka förändringar i verksamheten som företagen kan behöva vidta till följd av den föreslagna regleringen, 4.i vilken utsträckning regleringen kan komma att påverka konkur- rensförhållandena för företagen, 5.hur regleringen i andra avseenden kan komma att påverka före- tagen, och 6.om särskilda hänsyn behöver tas till små företag vid reglernas ut- formning. Konsekvenser av utredningens förslag 11.2Problembeskrivning, målsättning och alternativa lösningar Vårt huvudsakliga uppdrag har varit att förbättra det straffrättsliga skyddet mot hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck. Under pågående utredningsuppdrag, , har det införts en ny straffskärpningsbestämmelse avseende brott med hedersmotiv i 29 kap. 2 § 10 . Denna straffskärpningsbestämmelse kan tillämpas på all typ av hedersrelaterad brottslighet, såväl enstaka brottsliga gär- ningar som upprepad och systematisk brottslighet. Mot bakgrund av att en sådan generell bestämmelse redan har införts och med beaktande av utformningen av våra direktiv står det klart att vårt utrednings- uppdrag i första hand har syftat till att förbättra det straffrättsliga skyddet mot upprepad hedersrelaterad brottslighet som riktar sig mot samma brottsoffer. Vi har betraktat det som vår uppgift att under- söka om det går att åstadkomma ett skydd mot upprepad heders- relaterad brottslighet som liknar det redan befintliga skyddet mot upprepad brottslighet mot närstående genom brottstyperna grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning i 4 kap. 4 a § brotts- balken. I den delen kan vårt förslag om att införa ett nytt hedersbrott sägas ligga i linje med de tankar som uttrycks i direktiven. När det gäller frågor om den juridiskt-tekniska konstruktionen av den nya bestämmelsen har vi övervägt alternativa förslag till konkreta lös- ningar. Dessa framgår av avsnitt 8.3. Vårt uppdrag har också omfattat att överväga ändringar av befint- liga straffbestämmelser. I den delen har vi övervägt om nuvarande bestämmelser om bl.a. olaga tvång och ofredande svarar mot behovet av straffrättsligt skydd mot sådant hedersrelaterat kontrollerande beteende som är icke önskvärt sett till de rådande värderingar som får anses gälla i samhället beträffande människors rätt till självbestäm- mande och integritet. Vi har i dessa delar stannat för att gällande straff- bestämmelser ger goda möjligheter att ingripa mot sådant kontrolle- rande beteende, även om det kan vara svårt att bevisa omständigheter som tillsammans eller var och en för sig utgör otill- låten kontroll av en annan människa och som skulle kunna vara straff- bara som exempelvis något av nämnda brott. Våra överväganden i denna del framgår av avsnitt 8.4. Konsekvenser av utredningens förslag Sammanfattningsvis har vi i fråga om skyddet mot hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck övervägt olika förslag till lösningar, vilka har presenterats i anslutning till övervägandena. När det kommer till straffskalan avseende grov fridskränkning, grov kvinnofridskränkning och det föreslagna nya hedersbrottet har vii avsnitt 9.2 stannat för att låta den nuvarande straffskalan för de två förstnämnda brottstyperna gälla även fortsättningsvis och om- fatta även det nya hedersbrottet. I anslutning till dessa överväganden har vi också presenterat ett förslag till skärpt straffskala för det fall lagstiftaren inte skulle instämma i vår bedömning. Ett alternativt för- fattningsförslag i den delen – som alltså inte följer av våra ställnings- taganden – presenteras i avsnitt 14. När det kommer till frågor om kontaktförbud redovisas våra överväganden i avsnitt 10. I den delen har vi tolkat bakgrunden till vårt utredningsuppdrag, bl.a. ett tillkännagivande av , på så sätt att det finns en tydlig vilja från lagstiftarens sida att skärpa straff- minimum för överträdelse av kontaktförbud av normalgraden. Vi har valt att lägga fram ett förslag i den riktningen utan att ange något alter- nativt förslag till lösning. Om lagstiftaren inte önskar genomföra den av oss föreslagna skärpningen av straffskalan, så är det naturligtvis möjligt att låta den nuvarande straffskalan gälla även fortsättningsvis. 11.3De som berörs av våra förslag Bedömning: De som i praktiken berörs närmast av våra övervägan- den och förslag är gärningspersoner som begår upprepade heders- relaterade brott mot samma brottsoffer och brottsoffer som utsätts för sådana brott. Vidare berör övervägandena och förslagen , , offentliga försvarare, mål- sägandebiträden och särskilda företrädare för barn, Kriminalvår- den, inklusive frivården, de allmänna domstolarna samt social- tjänsten. Förslagen i avsnitt 9.3 berör även och läkare som upprättar rättsintyg. När det särskilt gäller ekonomiska konsekvenser berör över- vägandena och förslagen i första hand Kriminalvården. När det gäller konsekvenser i allmänhet kan konstateras att de som berörs närmast av våra överväganden och förslag är gär- Konsekvenser av utredningens förslag ningspersoner som begår upprepade hedersrelaterade brott mot samma brottsoffer. Dessa kan straffas betydligt strängare än om den av oss i avsnitt 8.3 föreslagna regleringen införs. Visserligen finns det en möjlighet att motverka sådan brottslighet med stöd av bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofrids- kränkning i 4 kap. 4 a § . Detta kräver dock att gärnings- personen och brottsoffret anses vara närstående i lagens mening i för- hållande till varandra. Men den nya regleringen kan en skarpare reaktion på brottsligheten dömas ut utan krav på att en närståenderelation ska föreligga och kunna bevisas. Brottsoffer som utsätts för upprepade hedersrelaterade brott påverkas naturligtvis också av den föreslagna regleringen eftersom deras möj- ligheter att få upprättelse och skydd mot gärningspersonen för- bättras. Vi bedömer också att våra förslag kommer att påverka per- soner som lever i en hedersrelaterad kontext på ett mer generellt plan. Våra förslag berör också de professionella aktörerna hos Polis- myndigheten och samt offentliga försvarare, måls- ägandebiträden och särskilda företrädare för barn. Kriminalvården, inklusive frivården, berörs genom att förslaget om att införa ett nytt hedersbrott och förslaget om att skärpa straff- skalan för överträdelse av kontaktförbud kommer att leda till att strängare påföljder än generellt sett kommer att dömas ut för sådan brottslighet. De allmänna domstolarna berörs av förslagen genom att det är dessa som har att tillämpa bl.a. de straffrättsliga och straffprocessuella be- stämmelser som vi föreslår ändring av. vid kommunerna kommer också att beröras av förslagen. Varje kommun svarar för inom sitt område, och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 1 § första stycket första meningen social- tjänstlagen (2001:453)). Oavsett om hedersrelaterat våld eller annat sådant förtryck drabbar barn eller vuxna, så har kommunerna ett an- svar för att stötta den som utsätts för sådant. Vi bedömer att den av oss föreslagna nya straffbestämmelsen kommer att tydliggöra att hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck är oacceptabelt och därmed ge ett nytt verktyg i arbetet med att motverka sådana företeelser. Förslagen i avsnitt 9.3 berör även och läkare som upprättar rättsintyg. Konsekvenser av utredningens förslag När det särskilt gäller ekonomiska konsekvenser berör övervägan- dena och förslagen i första hand Kriminalvården. I nästa delavsnitt ska vi gå över till att försöka beräkna de ekonomiska konsekvenserna. 11.4.1Införandet av ett nytt hedersbrott m.m. Bedömning: Den årliga kostnadsökningen för Kriminalvården av att genomföra våra förslag i fråga om införandet av ett nytt heders- brott kan uppskattas till . Domstolarna kan förväntas få ökade kostnader på för längre handläggningstid. Kostnadsökningen för rätts- liga biträden kan uppskattas till . Även och kan förväntas få ökade kostnader. Införandet av ett nytt hedersbrott kan inte förväntas leda till minskad brottslighet på kort sikt Den faktor som är mest intressant i ett långsiktigt perspektiv är i vilken utsträckning införandet av ett nytt hedersbrott – och den där- med sammanhängande straffskärpningen för upprepad hedersrelaterad brottslighet mot samma brottsoffer – kommer att ha en brottspre- ventiv effekt. Frågan kan formuleras på följande sätt: Kommer in- förandet av ett nytt hedersbrott verka avhållande på presumtiva gär- ningspersoner och därmed leda till minskad brottslighet, ökad trygghet för presumtiva brottsoffer och i förlängningen minskade kostnader för såväl enskilda som myndigheter (exempelvis Kriminalvården, , , kommunernas socialtjäns- ter och landstingens sjukvårdsinrättningar)?