sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — 8.1.6Ny prövning, omprövning och skyldighet att upphäva ett beslut om förvar Genom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till 10 kap. 9 § utlänningslagen ska ett beslut om förvar prövas på nytt . Ett förvarsbeslut ska prövas på nytt från den dag då det började verkställas. Finns det ett beslut om ut- visning ska förvarsbeslutet prövas på nytt från den dag då det började verkställas. Hålls utlänningen kvar i förvar ska en ny prövning fortlöpande göras . Det innebär att en ny prövning ska göras respektive från det föregående beslutet om förvar. ställs det i fråga om verkställighetsförvar särskilda krav för att utlänningen ska få hål- las i fortsatt förvar. Det ska vara sannolikt att verkställigheten kom- mer att ta på grund av bristande samarbete från utlän- ningen eller att det tar tid att införskaffa nödvändiga handlingar (se avsnitt 8.1.2). Bestämmelsen om ny prövning är inte tillämplig beträffande ut- redningsförvar eller förvar av barn. Tidsfristerna för förvar regleras i dessa fall i 10 kap. 4 § första stycket och 5 § utlänningslagen (se av- snitt 8.1.2 respektive 8.1.8). Av 10 kap. 10 § utlänningslagen, som även den är tillämplig ge- nom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll, fram- går att ett beslut om förvar upphör att gälla om det inte prövas på nytt inom föreskriven tid. Lagrådet framhöll i samband med infö- randet av utlänningslag att den förnyade prövningen av be- slut om förvar (eller uppsikt) som ska göras skiljer sig helt från om- prövningar enligt förvaltningslagen. I utlänningslagen är det fråga om en prövning inom vissa tidsfrister utan att det finns anledning att anta att beslutet är oriktigt. De nya prövningarna måste företas för att beslutet ska bevara sin giltighet. För att markera denna skill- nad används därför på Lagrådets inrådan begreppet ”ny prövning” (prop. 1988/89:86 s. 373). Ett beslut om förvar ska enligt 10 kap. 9 § fjärde stycket utlän- ningslagen upphävas, om det inte längre finns skäl för beslutet. Bestämmelsen är tillämplig genom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll. Den medför en skyldighet för den myndighet som ansvarar för förvarsbeslutet att fortlöpande pröva behovet av det. När beslut fattas om att en utlänning som har tagits i förvar ska utvisas, ska enligt 9 a § andra stycket lagen om särskild utlännings- kontroll den myndighet som beslutar om utvisningen också pröva om utlänningen fortfarande ska hållas i förvar. 8.1.7Verkställighet av beslut om förvar Det är enligt 8 a § lagen om särskild utlänningskontroll Säkerhets- polisen som ansvarar för att ett beslut om förvar verkställs. En utlänning som hålls i förvar enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll ska placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. För behandlingen av en utlänning som placerats i så- dana lokaler gäller häkteslagen (2010:611) i tillämpliga delar. Utlän- ningen ska beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Möjligheterna att ta ett barn, dvs. en person som inte har fyllt , i förvar enligt lagen om särskild utlänningskontroll regleras i 8 § första stycket. Regleringen är betydligt snävare än den som gäller för vuxna. Barn får endast tas i förvar om det finns synnerliga skäl. Det- samma gäller hans eller hennes vårdnadshavare eller en av dem, om de är flera. Genom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll gäller förutsättningarna för att få ta ett barn i förvar enligt 10 kap. 2 § utlänningslagen i tillämpliga delar även vid handläggning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Ett barn får inte hållas i förvar längre än eller, om det finns synnerliga skäl, . Det följer av 10 kap. 5 § utlänningslagen, som gäller ge- nom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll. Barn som hålls i förvar ska i första hand placeras i sådana förvars- lokaler som ansvarar för enligt 11 kap. 2 § utlän- ningslagen. har då ansvaret för behandlingen och tillsynen av barnet. Om det finns synnerliga skäl får ett barn enligt 8 a § första stycket andra meningen lagen om särskild utlännings- kontroll placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisar- rest. Som exempel på synnerliga skäl nämns i förarbetena att barnet skulle komma att tas i förvar tillsammans med sin ende vårdnadsha- vare (prop. 2004/05:170 s. 253 och 319). Vuxna personer som tas i förvar enligt lagen om särskild utlänningskontroll kan av säkerhets- skäl inte förvaras i . Om det inte är möjligt att placera barn utanför in- nebär det att förvarstagna barn och föräldrar kommer att skiljas åt. Något annat som enligt förarbetena kan utgöra ett synnerligt skäl är om ett barn som åldersmässigt närmar sig vuxengränsen misstänks för mycket allvarliga brott mot rikets säkerhet (prop. 2004/05:170 s. 253 f. och 319). 8.2Förvarsreglerna har setts över Förvarsreglerna i främst utlänningslagen men även i lagen om sär- skild utlänningskontroll har setts över. Regeringen besluta- de propositionen Moderna och rättssäkra regler för att hålla utlänningar i förvar, prop. 2017/18:284. De föreslagna änd- ringarna i utlänningslagen innebar bl.a. att en domstol alltid skulle pröva om en utlänning får hållas i förvar än . Det skulle också göras tydligare vilken myndighet som i varje skede av migrationsprocessen var ansvarig för att besluta om förvar eller upp- sikt. Den enskilde skulle få en utökad rätt att komma till tals munt- ligen inför förvaltningsmyndigheterna och migrationsdomstolarna. När det gällde den tid som en utlänning får hållas i förvar före- slogs det i propositionen att det tydligare skulle framgå att tiden i förvar ska vara så kort som möjligt. Det nuvarande kravet på synner- liga skäl för att förlänga förvarstiden för vuxna utöver den inledande fristen eller skulle tas bort. Prövningen av hur länge en utlänning får hållas i förvar skulle i stället göras uti- från en proportionalitetsbedömning. Några ändringar beträffande de fasta tidsgränserna för utredningsförvar och tre re- spektive för verkställighetsförvar föreslogs inte. Ut- länningslagens tidsfrister för förvar skulle tills vidare gälla även vid förvar enligt lagen om särskild utlänningskontroll. I propositionen lämnades också förslag på ändringar i lagen om särskild utlänningskontroll. Reglerna om vem som är behörig att be- sluta om förvar och uppsikt skulle förenklas och förtydligas. Migra- tionsöverdomstolen skulle inte längre ansvara för att fatta beslut om förvar och uppsikt eller för ny prövning av sådana beslut. Det före- slogs inte någon ändring av ordningen med regeringen som överin- stans i utvisningsärenden där lagen om särskild utlänningskontroll tillämpas eller i fråga om behörigheten för ett enskilt statsråd att be- sluta om förvar och uppsikt. Det föreslogs inte heller någon obliga- torisk domstolsprövning vid längre tider i förvar eller under uppsikt enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Ny prövning av beslut om förvar och uppsikt skulle även i fortsättningen göras av den be- höriga myndigheten. I lagen skulle det tas in bestämmelser om skyl- digheten att upphäva och ompröva beslut om förvar och uppsikt. Det föreslogs också att Säkerhetspolisen, på samma sätt som , skulle få ta en utlänning i förvar innan ett ärende om utvisning Det skulle dock krävas att de materiella förutsättningarna för förvar enligt lagen om särskild utlänningskontroll var uppfyllda. Vidare föreslogs att Säkerhetspolisen, liksom , skulle få ta en utlänning i förvar även när en annan myndighet är behörig, om det inte fanns tid att avvakta den behöriga myndighe- tens beslut. Det lämnades också förslag på tydligare regler beträf- fande utlänningens rätt till muntlig förhandling. beslutade att avslå regeringens proposition. Det motiverades bl.a. med att lagförslagen byggde på en alltför gammal utredning (Förvar, SOU 2011:17) och att bered- ningsunderlaget därmed var bristfälligt. 8.3Enskildas fri- och rättigheter i fråga om förvar Enligt 2 kap. 8 § regeringsformen är var och en gentemot det allmän- na skyddad mot frihetsberövanden. Den som är svensk medborgare är även i övrigt tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och att lämna det. Rörelsefriheten är inte absolut, utan får enligt 2 kap. 20 och 21 §§ begränsas genom lag och under vissa förutsättningar. Be- gränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är god- tagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå ut- över vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Enligt 2 kap. 9 § andra stycket regeringsformen ska den som av annan myndighet än domstol har blivit omhändertagen tvångsvis ha möjlighet att få omhändertagandet prövat av domstol utan oskäligt dröjsmål. För utländska medborgare får särskilda begränsningar göras bl.a. när det gäller skyddet mot frihetsberövanden och rätten till dom- stolsprövning av frihetsberövande av annan anledning än brott eller misstanke om brott. Sådana begränsningar får enligt 2 kap. 25 § rege- ringsformen göras endast genom lag. Enligt 2 kap. 19 § regeringsformen får lag eller annan föreskrift inte meddelas i strid med åtaganden enligt Europakonven- tionen. Aktuella artiklar i konventionen Var och en har enligt artikel 5.1 i rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berövas friheten utom i de i arti- keln särskilt uppräknade fallen och i den ordning som föreskrivs i lag. Som en tillåten kategori av frihetsberövanden anges i punkten f förvarstagande inför utvisning eller utlämning. Den som berövats friheten ska åtnjuta de rättssäkerhetsgarantier som anges i artiklarna 5.2–5.4 i . Det innebär bl.a. att den som har berövats friheten skyndsamt ska få kännedom om skälen till frihetsberövandet. Var och en som har frihetsberövats genom arrestering eller på annat sätt, ska ha rätt att kräva att en dom- stol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom eller henne om frihetsberövandet inte är lagligt. Det finns ingen generell regel om att frihetsberövanden måste beslutas av domstol. Administrativa frihetsberövanden är alltså inte förbjud- na, men lagligheten av sådana frihetsberövanden ska på begäran kun- na överprövas av domstol. Det finns ingen föreskrift om hur länge ett frihetsberövande som syftar till utvisning eller utlämning får fortgå, liknande den regel om ”skälig tid” som enligt artikel 5.3 i gäller för häktning. Det betyder inte att den som ska utvisas får hållas i förvar . Det kan finnas nationella tidsfrister som mås- te iakttas för att frihetsberövandet ska anses vara lagligt och förenligt med artikel 5.1. I målet Shamsa mot (dom ) hade bröderna placerats i förvar i avvaktan på att ut- visningsbesluten mot dem skulle verkställas. Enligt polsk lag skulle verkställighet ske . När hade gått ut och ett verkställighetsförsök hade misslyckats, hölls bröderna kvar av gräns- polisen i flygplatsens transitzon. ansåg att den vis- telsen var att anse som ett frihetsberövande. Eftersom den nationella 90-dagarsfristen hade gått ut saknades det enligt domstolen laglig grund för fortsatt frihetsberövande. Domstolen uttalade också att ett frihetsberövande under obestämd och oförutsebar tid i sig var oförenligt med rättssäkerheten. Dessutom hade i brödernas fall ingen domstol, domare eller annan person med judiciella befogen- heter fattat något beslut om frihetsberövandet. ansåg därför att artikel 5.1 f i konventionen hade kränkts. Vid frihetsberövanden som syftar till utvisning gäller även prin- cipen om proportionalitet. Ett frihetsberövande som varar mycket länge kan därför komma i konflikt med . Det gäller särskilt om tidsutdräkten kan tillskrivas försumlighet från myndigheternas sida. I målet Djalti mot (dom ) förklarade att artikel 5.1 f i konventionen hade kränkts. De bulgariska myndigheterna hade förhållit sig passiva genom att inte skynda på hemlandets myndigheter att utfärda nöd- vändiga resedokument. De lagregler som gäller för frihetsberövande måste också vara tydliga. Om frihetsberövandet inte är förutsebart strider det mot ar- tikel 5.1 f. i konventionen. I målen Nasrulloyev och Ryabikin, båda mot , (dom respektive ) ansågs frihetsberövandena inte vara lagliga eftersom de natio- nella bestämmelserna inte var exakta och förutsägbara och inte skyd- dade utlänningen mot godtycklighet. Frågan om förfarandet vid domstolar och myndigheter har bedri- vits med rimlig skyndsamhet har aktualiserats i ett antal rättsfall från , där även den tid som personen varit frihetsberö- vad har varit av intresse. I fallet Kolompar mot (dom ) hade Kolompar i väntan på utlämning till varit berövad friheten och . konstaterade att detta var en ovanligt men att Kolompar själv till stor del bar skuld till att förfarandet fördröjts. Frihetsberövandet ansågs därför vara förenligt med artikel 5.1 f. I fallet mot (dom ) hade varit berövad friheten i , först med anledning av misstankar om att han begått brott där och sedan i avvaktan på beslut om utlämning till . I utlämningsärendet hade hållits i förvar under . fann att det i utläm- ningsärendet hade förekommit sådana förseningar att frihetsberö- vandet med hänsyn till sin längd inte kunde anses vara förenligt med artikel 5.1 f. I fallet Raf mot (dom ) satt Raf i förvar i avvaktan på utlämning till i två perioder, den ena om en månad och och den andra . Perioderna ansågs inte anmärkningsvärt långa och stod inte i strid med artikel 5. I fallet mot Tjeckiska republiken (dom ) hade två indiska medborgare dömts av tjeckisk domstol till 21 månaders fängelse och utvisning för att de hjälpt andra personer att illegalt resa in på tjeckiskt territorium. Sedan de avtjänat sina straff, togs de i förvar i avvaktan på att besluten om utvisning skulle verkställas. De förblev berövade friheten för detta ändamål under , bl.a. på grund av att de saknade pass. Europadom- stolen konstaterade att de tjeckiska myndigheterna inte handlagt frå- gan om utvisning så snabbt och effektivt som de hade kunnat göra. Dessutom gällde enligt tjeckisk lag att tiden för ett sådant frihetsbe- rövande endast under exceptionella omständigheter fick överstiga . framhöll vidare att klagandena hade dömts för ett brott som inte var särskilt grovt och att den tid de hade fått tillbringa i förvar var längre än fängelsetiden. Eftersom längden av frihetsberövandet inte hade varit rimlig ansåg att artikel 5.1 f hade kränkts. I Bordovskiy mot (dom ) ansågs ett frihetsberövande mellan gripande och utlämning inte anmärkningsvärt långt. De ryska myndigheterna kunde inte anses ha handlagt ärendet långsamt. I fallet Bogdanovski mot (dom ) an- sågs en kränkning av artikel 5.1 f inte ha skett. hölls i förvar medan myndigheterna prövade en framställan om att han skulle utlämnas till . Tidsåtgången berodde bl.a. på att det till en början rådde oklarhet om hans identitet. Även om ärendet hade kunnat handläggas snabbare, var den fördröjning för vilken de italienska myndigheterna var ansvariga inte så bety- dande att artikeln hade kränkts. Man kunde inte förebrå myndighe- terna för att de gått försiktigt fram för att inte orsaka Bogdanovski en irreparabel skada. De kunde inte frige honom innan de fått nöd- vändiga upplysningar om hans status som flykting och om vilka ris- ker han skulle kunna utsättas för i . Dröjsmålet med att frige honom var inte överdrivet långt och inte oskäligt. Dessutom var ärendet inte okomplicerat. Bogdanovskis vägran att genomgå vissa undersökningar hade också bidragit till det utdragna förfaran- det. Även om utvisningsförfarandet varit långdraget hade det inte varit överdrivet långt och frihetsberövandet hade inte vid något till- fälle upphört att vara berättigat. I fallet Mikolenko mot (dom ) ansåg att hans rätt till personlig frihet hade kränkts. Mikolenko var en rysk medborgare som vägrats förlängt uppehålls- tillstånd i och som därför skulle utvisas. Det förutsatte att han hade rysk identitetshandling och han vägrade att ansöka om en sådan. Han förblev frihetsberövad och han slutligen frigavs. konstaterade att det måste ha stått klart för de estniska myndigheterna att utvisningen inte kunde verkställas. Artikel 5.1 f kunde då inte längre vara grund för frihetsberövande. Frågan om frihetsberövande i väntan på utvisning aktualiserades också i målet Mathloom mot (dom ). Den irakiske medborgaren hade i dömts till ett långt fängelsestraff och till utvisning efter det att straffet hade avtjänats. Sedan han villkorligt frigetts från fängelsestraffet, överfördes han till ett förvarscenter där han var berövad friheten . De irakiska myndigheterna vägrade att förse honom med ett pass, efter- som de inte kunde fastställa att han var irakisk medborgare. På grund av det kunde utvisningen inte verkställas. Mathloom överfördes i stället till en annan förvarsanstalt där han blev kvar . Därefter ersattes förvarstagandet med husarrest. fann att Mathloom hade varit berövad friheten i väntan på utvisning, trots att myndigheterna fått information som gjorde det klart att utvisningen inte skulle kunna verkställas. Under sådana förhållanden hade frihetsbe- rövandet varit oproportionerligt och därmed stått i strid med arti- kel 5.1 f i konventionen. Fallet m.fl. mot (dom ) gäll- de en statslös person från . Han bedömdes vara en säker- hetsrisk och satt och i förvar i väntan på utvisning. Eftersom myndigheterna inte aktivt verkat för att få en libanesisk resehandling för honom, eller för att få något annat land att ta emot honom, var frihetsberövandet inte berättigat enligt arti- kel 5.1 f i konventionen. I fallet Abdi mot (dom ) hade Abdi, som var somalier, hållits i förvar . Det hade inte gjorts en periodisk överprövning av frihetsberövandet, vil- ket krävdes enligt inhemsk lag. Kraven i artikel 5.1 f var därför inte uppfyllda. Det har i funnits fall i vilka frihetsberövanden i väntan på utlämning eller utvisning förlängts till följd av interimistiska anvisning om att verkställighet inte borde ske förrän prövat den frihetsberövades klagomål. Prövning- en har i vissa fall dragit ut så länge att svensk domstol till slut funnit det nödvändigt att försätta den frihetsberövade på fri fot. I NJA 2011 s. 518 hade en rwandisk medborgare häktats i avvaktan på att han skulle utlämnas till Republiken på grund av miss- tanke om bl.a. folkmord. Efter det att regeringen hade beslutat om utlämning anmälde klaganden till och gjorde gällande att beslutet att utlämna honom till stred mot . Det föranledde att begära att regeringens beslut om utlämning tills vidare inte skulle verkstäl- las. Regeringen beslutade att verkställighet av beslutet, i avvaktan på prövning, tills vidare inte fick ske. Ärendet hos pågick . När mannen hade varit fri- hetsberövad ansåg att det inte längre var godtagbart att han skulle vara häktad. I RÅ 2006 ref. 5 upphävdes ett förvarsbeslut och utlänningen för- sattes på fri fot eftersom det inte ansågs föreligga synnerliga skäl för fortsatt förvar. Utlänningen hade dömts till utvisning på grund av brott och efter verkställt fängelsestraff hållits i förvar i närmare 18 månader sedan verkställigheten inhiberats på begäran av Europa- domstolen. antog konventionen om barnets rättigheter (). Konventionen innehål- ler bestämmelser som tillförsäkrar barn grundläggande rättigheter och ger barn skydd mot övergrepp och utnyttjande. Enligt arti- kel 3.1 ska barnets bästa komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Det gäller oavsett om de vidtas av offentliga eller pri- vata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndig- heter eller lagstiftande organ. Konventionsstaterna ska enligt arti- kel 3.3 säkerställa att institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för omvårdnad eller skydd av barn uppfyller av behöriga myndigheter fastställda normer, särskilt vad gäller säkerhet, hälsa, personalens antal och lämplighet och behörig tillsyn. Av artikel 37 b framgår att frihetsberövande av barn ska ske i enlighet med lag och att det endast får användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. Varje frihetsberövat barn ska enligt artikel 37 c be- handlas humant och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Ett barn ska hållas åtskilt från vuxna, om det inte anses vara till barnets bästa att inte göra det. Barn ska enligt artikel 9 inte skiljas från sina föräldrar, utom när det är nödvändigt för barnets bästa. blev svensk lag . 8.4.1Förutsättningarna för att ta en utlänning i förvar Utredningens förslag: En utlänning får tas i förvar antingen om det är sannolikt att ett beslut om utvisning enligt den nya lagen kommer att meddelas, eller om det redan finns sådant beslut om utvisning och förvar behövs för att förbereda eller genomföra verkställighet av beslutet. Beslut om förvar av en utlänning som har fyllt får dock meddelas endast om det finns anledning att anta att utlänningen annars avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verk- ställigheten eller utövar brottslig verksamhet i , eller om utlänningens identitet är oklar. Utredningens bedömning: Någon motsvarighet till utrednings- förvar bör inte tas in i den nya lagen. Skälen för utredningens förslag och bedömning Förutsättningarna för förvar samlas i den nya lagen En förutsättning för att ta en utlänning i förvar enligt 8 § lagen om särskild utlänningskontroll är att det finns ett beslut om utvisning enligt lagen eller att det är sannolikt att ett sådant beslut kommer att meddelas. Dessutom ska det finnas anledning att anta att utlän- ningen kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet eller att utlänningens identitet är oklar. Rekvisitet att identiteten är oklar påminner till viss del om hur förutsättningarna för identitets- förvar är uttryckta i 10 kap. 1 § första stycket 1 utlänningslagen. Den bestämmelsen är, tillsammans med övriga materiella förutsättningar för förvar i 10 kap. 1 § utlänningslagen, tillämplig genom en hänvis- ning i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll. Rekvisitet att utlän- ningen kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet motsvarar till viss del bestämmelserna om sannolikhetsförvar och verkställighetsförvar i 10 kap. 1 § tredje stycket utlänningslagen. Hänvisningen i 5 § lagen om särskild utlänningskontroll till be- stämmelserna i 10 kap. utlänningslagen om förvar justerades . Genom justeringen blev, som nämnts, förutsättningarna i utlän- ningslagen för att ta en utlänning i förvar tillämpliga även i ärenden enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Hänvisningen är inte helt tydlig, bl.a. eftersom det talas om ”i tillämpliga delar”. Det är inte heller klart hur förutsättningarna för förvar i 10 kap. utlännings- lagen förhåller sig till de förutsättningar för förvar som anges i lagen om särskild utlänningskontroll. I förarbetena till sistnämnda lag nämns förutsättningarna i 8 § som ”de särskilda förvarsgrunderna” (prop. 1990/91:118 s. 82 f.). fanns det emellertid ingen hänvisning till bestämmelserna i utlänningslagen om förutsättning- arna för förvar. Lagstiftarens tanke från början måste ha varit att förutsättningarna för förvar i 8 § skulle tillämpas i stället för utlän- ningslagens bestämmelser. I utredningens direktiv lyfts bestämmelserna om förvar fram som exempel på reglering där det bör övervägas om hänvisningar till ut- länningslagens bestämmelser ska undvikas och om bestämmelserna istället ska samlas i lagen om särskild utlänningskontroll. Förutsätt- ningarna för förvar är centrala för tillämpningen av den nya lagen. Det finns ett tydligt behov av att förenkla och förtydliga regelverket. Mot den bakgrunden anser utredningen att samtliga bestämmelser som anger när en utlänning får tas i förvar med stöd av den nya lagen ska tas in i den. Grundläggande förutsättningar för förvar Som grundläggande förutsättning för att ta en utlänning i förvar gäl- ler, som framgått, enligt 8 § lagen om särskild utlänningskontroll att utlänningen antingen har utvisats med stöd av lagen eller att det är sannolikt att utlänningen kommer att utvisas.