sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — Har det inte gått till på detta sätt, eller var vigselförrättaren inte behörig, är förrättningen ogiltig som vigsel (4 kap. 2 § andra stycket ÄktB). En förrättning som är ogiltig som vigsel får dock godkännas av regeringen om det finns synnerliga skäl (4 kap. 2 § tredje stycket ÄktB). Vid vigsel gäller i övrigt den ordning som tillämpas inom ett trossamfund om vigseln förrättas av en präst eller någon annan befattningshavare i samfundet. Föreskrifter om borgerlig vigsel finns i en särskild förordning (förordningen [2009:263] om vigsel som förrättas av särskilt förordnad vigselförrättare). Efter vigseln ska vigselförrättaren genast sända en underrättelse till (4 kap. 8 § ÄktB). Uppgifterna läggs till grund för en ändring av uppgifterna om parternas civilstånd i folkbokföringen. Vid underrättelse om vigsel ska kontrollera att vigseln har föregåtts av hindersprövning och att det vid prövningen inte framkommit något äktenskapshinder. Om en sådan prövning inte har förekommit eller om vigseln har förrättats trots att det vid prövningen framkommit hinder mot äktenskapet, ska myndigheten underrätta den som ska anmäla eller pröva frågor om disciplinansvar, åtalsanmälan, avskedande eller entledigande beträffande vigselförrättaren. I de fall som avses i 5 kap. 5 § första stycket ÄktB (se nedan) ska även underrätta allmän åklagare. Enligt svensk lag har var och en ovillkorlig rätt till äktenskapsskillnad utan angivande av några skäl (se 5 kap. ÄktB). Den enda inskränkning som finns är att det i vissa fall ska löpa en betänketid . Är makarna överens om att äktenskapet ska upplösas ska äktenskapsskillnaden föregås av betänketid om båda makarna begär det eller om någon av dem varaktigt bor tillsammans med eget barn under 16år som står under den makens vårdnad (5 kap. 1 § ÄktB). Vill bara en av makarna att äktenskapet ska upplösas ska betänketid också löpa (5 kap. 2 § ÄktB). Om makarna lever åtskilda har dock var och en av dem rätt att skilja sig utan föregående betänketid (5 kap. 4 § ÄktB). I mål om äktenskapsskillnad i svensk domstol tillämpas svensk lag förutom i vissa undantagsfall då även utländsk lag kan vara att beakta (3 kap. 4 § IÄL). Den som omfattas av svensk jurisdiktion har alltså rätt att skilja sig. I praktiken kan det dock vara så att inte enbart det juridiska perspektivet har betydelse. Om ett äktenskap omfattas av ett religiöst eller traditionellt normsystem kan också detta ha betydelse för de berörda. Exempelvis godtar många länder med en islamiskt präglad rättsordning inte en civilrättslig äktenskapsskillnad om den inte anses uppfylla de religiösa kraven eller åtföljs av en religiös äktenskapsskillnad.3 Upplösning av tvångsäktenskap och äktenskap som har ingåtts trots att det fanns ett äktenskapshinder I 5 kap. 5 § finns särskilda bestämmelser om upplösning av äktenskap som har ingåtts trots att det funnits ett äktenskapshinder eller där en make har tvingats att ingå äktenskapet. En make har enligt dessa bestämmelser rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid om det görs sannolikt att denne har tvingats att ingå äktenskapet eller om maken har ingått äktenskapet . Vidare har var och en av makarna rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid om äktenskapet har ingåtts trots att makarna är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller 3SOU 2017:96 s. 56. Detsamma gäller om äktenskapet har ingåtts trots att någon av makarna redan var gift eller registrerad partner och det tidigare äktenskapet eller partnerskapet inte har blivit upplöst (5 kap. 5 § första stycket ÄktB). Vid tvegifte har dessutom var och en av makarna i det tidigare äktenskapet rätt att få detta upplöst genom omedelbar äktenskapsskillnad. Detsamma gäller om ett partnerskap registrerats trots att någon av partnerna då var gift (5 kap. 5 § andra stycket ÄktB). Utgångspunkten för regleringen i ÄktB är alltså att något av de aktuella äktenskapen ska upplösas genom äktenskapsskillnad. När det gäller tvegifte innebär bestämmelserna att de berörda parterna själva – dvs. den omgifte och hans eller hennes make i såväl första som andra äktenskapet – kan avgöra vilket äktenskap som ska upplösas. Den omgifte har en viss valrätt som dennes make i något av de aktuella äktenskapen å sin sida kan ta initiativ till upplösning av sitt äktenskap. I de fall som avses i första stycket får talan om äktenskapsskillnad även föras av allmän åklagare (5 kap. 5 § tredje stycket ÄktB). I fråga om tvegifte gäller talerätten alltså endast det andra äktenskapet. Åklagaren har inte rätt att välja vilket av äktenskapen som ska upplösas. Åklagaren tillvaratar det allmännas intresse av att upplösa äktenskap som inte är önskvärda. Åklagaren har dock inte någon absolut skyldighet att föra en talan om tvångsupplösning. En intresseavvägning ska göras varvid det får övervägas vilka negativa konsekvenser en framtvingad upplösning av äktenskapet kan få för de personer som berörs av upplösningen. En upplösning av äktenskapet ska eftersträvas om det är motiverat av omsorg om den enskilde eller om det från allmän synpunkt framstår som stötande att låta äktenskapet bestå (prop. 2003/04:48 s. 38).4 I äldre förarbetsuttalanden har framhållits att det endast i undantagsfall bör komma i fråga att åklagaren avstår från att föra talan om parterna själva underlåter att ta initiativ till äktenskapsskillnad (prop. 1973:32 s. 144). Det angavs dock att man inte kan utesluta att ett äktenskap i vissa situationer bör kunna accepteras trots att det har ingåtts i strid mot ett indispensabelt äktenskapshinder. Som exempel angavs att vid tvegifte kan det första äktenskapet ha ingåtts utomlands och det andra äktenskapet ha bestått , 4Se även Ds 2002:54 s. 36. varvid båda parter felaktigt utgått från att det första äktenskapet enligt svensk lag varit att anse som upplöst (prop. 1973:32 s. 118). De särskilda bestämmelserna om äktenskapsskillnad i 5 kap. 5 § ÄktB tar sikte på äktenskap som är ingångna genom vigsel inför svensk myndighet. En regel om talerätt för åklagaren fanns redan i lagen () om äktenskaps ingående och upplösning. Den inarbetades senare i den nya (GB) som efter nordiskt lagsamarbete infördes . Vissa förarbetsuttalanden i samband med bl.a. ändringar i paragrafen 2004 talar för att åklagaren med stöd av bestämmelsen skulle kunna föra talan om äktenskapsskillnad även när det gäller äktenskap som ingåtts utomlands, i vart fall om makarna har tillräckligt stark anknytning till (prop. 2003/04:48 s. 49). Såvitt utredningen har kunnat konstatera förekommer detta dock inte i praktiken. I dessa fall saknas även en sådan ordning för underrättelse till åklagare som den i 4 kap. 8 § andra stycket ÄktB. Utredningen återkommer till frågan om tvångsupplösning av utländska äktenskap i avsnitt 11.4. Som redogjorts för i avsnitt 4.2.1 utgör ett redan ingånget äktenskap hinder för den gifte att ingå nytt äktenskap (2 kap. 4 § ÄktB). En uttrycklig bestämmelse om detta infördes första gången lag om äktenskaps ingående och upplösning. Bestämmelsen inarbetades sedan i GB. En äldre bestämmelse om brottet tvegifte fanns strafflag. Bestämmelsen har ersatts av den nuvarande bestämmelsen i 7 kap. 1 § BrB. För att hinder enligt 2 kap. 4 § ÄktB ska föreligga krävs att det tidigare äktenskap har ingåtts i laga ordning. Om det tidigare äktenskapet är ogiltigt på grund av formfel finns det inget äktenskapshinder.5 Ett äktenskap kan enligt svensk rätt upplösas endast på två sätt; antingen genom ena makens död eller genom äktenskapsskillnad (1 kap. 5 § ÄktB). Har en make blivit dödförklarad enligt lagen (2005:130) om dödförklaring godtas förklaringen som bevis också om upplösning av den dödförklarades äktenskap. 5Lars och (2017), – En kommentar, kommentaren till 4 § ÄktB, publicerad i Zeteo . inte något hinder mot att den dödförklarades make gifter om sig. Upplösning genom äktenskapsskillnad sker genom dom. Domen måste ha vunnit laga kraft innan ett nytt giftermål är tillåtet (5 kap. 6 § ÄktB). I samband med att lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap upphävdes infördes en möjlighet för par av samma kön att ingå äktenskap med varandra. Registrerade partner kan dock välja att fortsätta vara förenade genom partnerskap. Den upphävda partnerskapslagen gäller i sådana fall. Förbudet mot månggifte innebär för dem att de är förhindrade att ingå äktenskap med annan än sin registrerade partner.6 När ett äktenskap ingås inför en svensk myndighet i eller utomlands tillämpas svensk lag såväl när det gäller frågan om parterna har rätt att ingå äktenskap som beträffande formkraven för själva vigseln. En konsekvens av detta är att det aldrig är tillåtet att ingå ett polygamt äktenskap inför svensk myndighet. Att en hindersprövning som sker av en myndighet i ett av de nordiska länderna även kan åberopas för vigsel i föranleder inte några särskilda problem i förhållande till polygama äktenskap eftersom det inte är tillåtet att ingå månggifte i något av dessa grannländer. Om ett polygamt äktenskap trots allt skulle ingås i strid mot bestämmelsen i 2 kap. 4 § ÄktB (på grund av brister vid hindersprövningen eller vigselförrättarens försummelse) är det som konstaterats giltigt och har rättsverkningar. Utgångspunkten för regleringen i ÄktB är dock att något av de aktuella äktenskapen ska upplösas genom äktenskapsskillnad, antingen på initiativ av någon av parterna i månggiftet eller efter en talan om tvångsupplösning av åklagare (5 kap. 5 § ÄktB). Enligt den tidigare gällande förelåg grund för återgång av ett äktenskap om det ingåtts i strid med ett ovillkorligt äktenskapshinder, såsom nära släktskap eller ett redan befintligt äktenskap. Återgångsdelning innebar att all egendom som en make hade vid vigseln eller som han eller hon därefter förvärvat genom arv, gåva eller testamente ansågs som hans eller hennes enskilda och alltså undantogs från bodelning. Underhållsbidrag kunde inte utdömas (10 kap. GB). Bestämmelserna avskaffades i samband med förändringar (prop. 1973:32 s. 117). Även sedan återgångsinstitutet avskaffats, varefter äktenskap endast har kunnat upplösas genom äktenskapsskillnad eller makes död, fanns det en kvarvarande särreglering avseende polygama äktenskap. Enligt dåvarande 13 kap. 13 b § GB gällde att om den omgifte (dvs. den av parterna som gift sig på nytt trots ett redan ingånget och bestående äktenskap) dog, skulle rätt till ersättning, pension eller annan ekonomisk förmån, som var tillagd efterlevande make, anses tillkomma maken i det första giftet, om ej annat framgick av omständigheterna. Vid införandet av ÄktB föreslogs ingen motsvarighet till bestämmelsen. I förarbetena framhölls att det rörde sig om en mycket ovanlig situation och att den princip som bestämmelsen gav uttryck för inte framstod som självklar (prop. 1986/87:1 s. 116 f.). 4.3Erkännande av utländska äktenskap 4.3.1Huvudregeln om erkännande av äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag Frågor om giltigheten och erkännande av äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag regleras i IÄL. Huvudregeln är att ett äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag anses giltigt till formen, och erkänns här, om det är giltigt i den stat där det ingicks. Har äktenskap ingåtts inför diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller annan, som av främmande stat förordnats att förrätta vigsel i annan främmande stat, anses äktenskapet också giltigt till formen om det är giltigt i den stat som meddelat förordnandet.7 Även i annat fall ska äktenskap som ingåtts utom riket anses giltigt till formen, om det är giltigt i den eller de stater där makarna var medborgare eller hade hemvist (1 kap. 7 § IÄL). Bestämmelsen tar i första hand sikte på formkraven. Huruvida en i behörig form förrättad vigsel utomlands leder till ett äktenskap som ska erkännas i , trots att det ingåtts i strid med något tillämpligt utländskt äktenskapshinder, har beskrivits som en mer komplicerad fråga som har lämnats till rättstillämpningen att avgöra. 7Bestämmelsen avser inte vigslar inför utländska diplomater eller konsulära tjänstemän i , se i stället 1 kap. 6 IÄL som behandlas nedan. har framförts delade meningar om hänsyn bör tas till att ett äktenskap i ett annat land kan betraktas som ogiltigt eller en nullitet av materiella skäl (prop. 2003/04:48 s. 25).8 Värt att notera är att 1 kap. 7 § IÄL även gäller äktenskap ingångna enligt sådan främmande rätt som inte kräver någon av behörig vigselförrättare genomförd vigselakt, utan nöjer sig med t.ex. ett mellan kontrahenterna ingånget äktenskapskontrakt, en äktenskapsritual eller med att parterna utger sig för att vara äkta makar (s.k. common law marriages som är giltiga i vissa delstater i ). Ett äktenskap som ingåtts på sådant sätt utomlands gäller alltså enligt huvudregeln även i om det är giltigt enligt den tillämpliga utländska rättsordningen.9 Informella äktenskap som inte ens utomlands uppfyller kraven för ett giltigt äktenskap omfattas dock inte. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att den inte är avsedd att uttömmande reglera alla de fall då ett utländskt äktenskap ska anses giltigt i (prop. 1973:158 s. 102 och prop. 2003/04:48 s. 54). Även andra situationer skulle alltså kunna bli aktuella. Ett utländskt äktenskap som skulle vara ogiltigt på grund av formfel får godkännas av regeringen om det finns synnerliga skäl (1 kap. 8 IÄL). Ett sådant godkännande synes i första hand bli aktuellt om något fel i vigselförfarandet uppkommit av förbiseende och parterna kan anses ha förlitat sig på att vigseln var giltig (prop. 1973:158 s. 102 f.). Regeringen kan bestämma att den som enligt utländsk lagstiftning är behörig att förrätta vigsel får viga i (1 kap. 6 § IÄL). Även om det inte uttryckligen framgår av bestämmelsen anses sådana vigslar leda till i giltiga äktenskap.10 Sådana tillstånd som följer av bestämmelsen (förenade med villkor om t.ex. iakttagande av de svenska äktenskapshindren samt krav på medborgarskap och hemvist) har meddelats vissa utländska diplomatiska och konsulära tjänstemän samt präster. Även när det gäller dessa vigslar ska rättsordningen i det land som meddelat förordnandet följas. Exempelvis ska frågan om vigseln anses ogiltig på grund av formfel bedömas enligt lagen i den stat som gett vigselförrättaren behörighet.11 Sådana 8Se t.ex. SOU 1987:18 s. 216 och (2014), Svensk internationell privat- och processrätt, s. 167 f. 9Michael (2014), s. 164. 1973:158 s. 101. Se även (2014), s. 163 f. vigslar bör dock kunna underkännas i om den utländska vigselförrättaren saknat tillstånd enligt 1 kap. 6 § IÄL eller om tillståndets begränsningar överskridits.12 Ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag i inför en utländsk vigselförrättare kan även vägras erkännande enligt 1 kap. 8 a § IÄL (se nedan).13 4.3.2Situationer där utländska äktenskap inte erkänns Att utländska äktenskap erkänns i gällde tidigare i princip utan undantag. Denna liberala ordning för erkännande av utländska äktenskap innebar att det var enkelt för en person med stark anknytning till att undvika ett äktenskapshinder enligt svensk lag genom att i stället ingå exempelvis ett barnäktenskap utomlands. För att bl.a. motverka ett sådant kringgående av den svenska lagen infördes en ny paragraf, 1 kap. 8 a § IÄL, med bestämmelser som innebar att äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag i vissa fall inte skulle erkännas i . Enligt paragrafen skulle ett äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag inte erkännas om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot det enligt svensk lag och minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i . Bestämmelsen tog alltså bl.a. sikte på polygama äktenskap. Vidare infördes en bestämmelse om att inte heller erkänna äktenskap som sannolikt ingåtts under tvång, och detta oavsett om parterna hade anknytning till vid äktenskapets ingående (se prop. 2003/04:48 s. 25 ff.).14 Att utländska äktenskap inte erkänns i kan få konsekvenser som inte framstår som rimliga i det enskilda fallet. Därför infördes en möjlighet att göra undantag från erkännandeförbudet vid särskilda skäl (1 kap. 8 a § andra stycket IÄL, som framgår nedan har kravet därefter ändrats till synnerliga skäl). Särskilda skäl kunde vara att förflutit sedan vigseln eller att anknytningen till var mindre stark, exempelvis om en av parterna var medborgare både i och i ett annat land. Hänsyn till att det finns barn i äktenskapet angavs också kunna vara skäl för undantag liksom att det skulle ha funnits möjlighet till dispens från äkten- 12Michael (2014), s. 164. 13Se t.ex. prop. 2017/18:288 s. 34. 14Barnäktenskap är nu reglerade i en egen punkt i 1 kap. 8 a § första stycket IÄL och numreringen av punkterna i bestämmelsen har ändrats, se nedan. skapshindret i fråga enligt svensk rätt men den saken inte prövats (a. prop. s. 32 ff.). När det gäller polygama äktenskap nämndes att det normalt skulle saknas skäl att vägra det senare äktenskapet erkännande om det tidigare äktenskapet upplösts (a. prop. s. 56). Bestämmelserna ändrades 2014 på så sätt att inte heller fullmaktsäktenskap som utgångspunkt ska erkännas när de ingåtts av en part som har anknytning till genom hemvist eller medborgarskap (1 kap. 8 a § första stycket IÄL, dåvarande tredje punkten). Med fullmaktsäktenskap avses äktenskap där ingen eller enbart en parterna närvarat vid vigseln. Begränsningen av möjligheten att erkänna fullmaktsäktenskap skedde med hänvisning till att äktenskapsformen innebär risk för att någon ingår äktenskap mot sin vilja (prop. 2013/14:208 s. 30 ff.). Samtidig skärptes kraven för erkännande generellt. För att undantagsvis erkänna sådana äktenskap som omfattas av paragrafens första stycke krävs det enligt andra stycket numera synnerliga skäl. Det har i huvudsak lämnats till rättstillämpningen att med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet avgöra om det finns synnerliga skäl (a. prop. 2013/14:208 s 26 ff. och 35 ff.). gjordes ändringar i paragrafen i syfte att ytterligare begränsa erkännandet av utländska barnäktenskap. En ny huvudregel infördes som innebär att inga utländska barnäktenskap erkänns i , oavsett parternas anknytning hit när äktenskapet ingicks eller deras ålder vid erkännandeprövningen. Erkännande av barnäktenskap regleras numera i en egen punkt i första stycket. Undantagsregeln om synnerliga skäl gäller inte om någon av parterna är . Den s.k. ventilen har dock behållits för vuxna och är alltså fortfarande tillämplig om båda parterna är (prop. 2017/18:288 s. 11 ff. och 23 ff.). Sammanfattningsvis föreskrivs i 1 kap. 8 a § första stycket IÄL numera att ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag inte erkänns i om någon av parterna var för äktenskapets ingående (punkt 1) eller om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits något annat hinder mot äktenskapet enligt svensk lag och minst en av parterna då var svensk medborgare eller hade hemvist i (punkt 2). Ett utländskt äktenskap erkänns inte heller om det är sannolikt att äktenskapet har ingåtts under tvång (punkt 3) eller om parterna inte var närvarande vid äktenskapets ingående och minst en av dem då var svensk medborgare eller hade hemvist i (punkt 4). Förbudet mot att erkänna ett utländskt äktenskap enligt punkterna 1–4 gäller dock inte om båda parterna är och det finns synnerliga skäl att erkänna äktenskapet (1 kap. 8 a § andra stycket IÄL). 4.3.3Den allmänna regeln om ordre public I 7 kap. 4 § IÄL finns en bestämmelse som generellt begränsar tillämpningen av utländsk lag. Enligt paragrafen får en bestämmelse i främmande lag eller ett beslut som har meddelats av en myndighet i en främmande stat inte tillämpas om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen här i landet (s.k. ordre public). En tillämpning av bestämmelsen om ordre public innebär inte ett underkännande av den utländska rättsregeln eller domen i sig, utan av konsekvenserna av dess tillämpning i det konkreta fallet. Bedömningen är inte statisk, utan förändras i takt med rätts- och samhällsutvecklingen.15 Det ska röra sig om värderingar i principiella frågor av större vikt. I kravet på uppenbarhet ligger att avvikelsen ska vara av väsentlig art. Förutsättningarna innebär att tillämpligheten av ordre publicförbehållet är restriktiv. Som ett exempel där bestämmelsen kan tillämpas har nämnts att ett äktenskap har ingåtts av någon som är mycket ung eller då någon har tvingats att ingå äktenskap.16 Både barnäktenskap och tvångsäktenskap är dock numera föremål för särreglering i 1 kap. 8 a § IÄL. Bestämmelsen i 1 kap. 8 a § första stycket 2 IÄL hänvisar till äktenskapshindren i ÄktB. Eftersom den som är gift inte får ingå äktenskap (2 kap. 4 § ÄktB) ska ett utländskt äktenskap som utgångspunkt inte erkännas om någon av parterna redan var gift vid det aktuella äktenskapets ingående. Detta gäller dock bara om någon av dem då var svensk medborgare eller hade hemvist i . Om en person som t.ex. är bosatt och gift i ingår ett andra äktenskap utomlands enligt där gällande regler, kommer det andra äktenskapet 15Michael (2014), s. 65 ff. 2003/04:48 s. 25. Se även SOU 2017:96 s. 60. alltså att omfattas av ett förbud mot erkännande. Äktenskapet får dock erkännas enligt 1 kap. 8 a § andra stycket IÄL om det finns synnerliga skäl. Några särskilda uttalanden om när synnerliga skäl kan föreligga i förhållande till just erkännandet av polygama äktenskap har inte gjorts i förarbetena.17 Bestämmelsen i 1 kap. 8 a § första stycket 2 IÄL gäller däremot inte äktenskap som ingåtts då någon anknytning till i form av medborgarskap eller hemvist inte fanns. Om en månggiftessituation har uppstått utomlands och en eller flera av de berörda personerna därefter flyttar till , hindrar 1 kap. 8 a § IÄL alltså inte att de även här betraktas som gifta. En särskild fråga är om bestämmelsen om ordre public i 7 kap. 4 § IÄL hindrar erkännandet av utländska polygama äktenskap i dessa fall. För ett sådant synsätt skulle kunna tala att månggiften typiskt sett kan sägas strida mot den princip om likabehandling av makar som svensk rätt bygger på och krav på jämställdhet. Dessutom är månggifte kriminaliserat i . Något entydigt och generellt svar på denna fråga finns dock inte. har i promemorian Månggifte i folkbokföringsregistret gjort bedömningen att det normalt saknas skäl att vägra registrering av månggiften om parterna saknat anknytning till vid vigseltillfället.18 registrerar därför sådana fall av månggiften om äktenskapet var giltigt i det land där vigseln ägde rum. Samma bedömning har gjorts i vissa migrationsrättsliga avgöranden.19 I övrigt finns inga direkt vägledande uttalanden i rättspraxis. Olika uppfattningar har framförts i litteraturen.20 Rättsläget är alltså inte helt klart. 17Se dock avsnitt 4.3.1 i vilket det framgår att det tidigare gällande kravet på särskilda skäl bör ha varit uppfyllt i det fall äktenskapshindret bestått i ett tidigare ingånget äktenskap som senare upplösts. 18Skatteverket (2018), Månggifte i folkbokföringsregistret, s. 4 och 7. 19Se MIG 2016:26 i vilket två kvinnors äktenskap med samme man behandlades som civilrättsligt giltigt i . Jfr dock domstolens förhållandevis skarpa uttalanden mot polygama äktenskap såvitt avser den rent migrationsrättsliga bedömningen. Se även (2018), s. 13. 20Se (2014), s. 70 och (2010), Transnationella familjer ur ett privaträttsligt perspektiv – särskilt avseende äktenskap, i Familj, , Rätt – En antologi om kulturella spänningar i familjen – med och som exempel (red. A. m.fl.), s. 221, som menar att erkännandet av utländska månggiften inte strider mot ordre public. Jfr och (2017), Internationell äktenskapsrätt, s. 57 f. 4.3.5Prövningen av om ett utländskt äktenskap erkänns Frågan om erkännande av ett utländskt äktenskap kan prövas i olika sammanhang och av olika myndigheter. Det är vanligt att frågan första gången prövas i ett folkbokföringsärende vid eller i ett ärende om uppehållstillstånd vid . En prövning kan även ske i förvaltningsdomstol eller allmän domstol. Nedan behandlas dessa typsituationer.