sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Därutöver utgör en journal en informa- tionskälla för patienten. Den utgör också ett underlag för tillsyn samt uppföljning och utveckling av verksamheten. (Se 3 kap. 2 § patientdatalagen, 2008:355.) Läs mer om journalföringsskyldigheten i kapitlet om artikel 3.3. har gett kritik åt lagregleringen av psykiatrisk tvångsvård för barn. Ombudsmannen menade att lagstiftningen inte skiljer på barn och vuxna. Samma tvångsåtgärder kan användas mot ett barn som mot en vuxen. Det finns inte heller några särskilda begränsningar eller bestämmelser om att särskild hänsyn ska tas till att det handlar om ett barn. Myndigheten lyfter bl.a. fram vikten av regelbunden översyn av ett barns behandling, att barnet får anpassad information om vart man vänder sig om man är missnöjd med vården eller tycker att man har blivit felaktigt behandlad samt att det måste finnas tydlig dokumentation om vad som legat till grund för ett beslut.28 I de senaste slutsatserna och rekommendationerna till upp- manade barnrättskommittén bl.a. att säkerställa att barn på alla vårdinrättningar har tillgång till en oberoende klagomålsmeka- nism, att förhållandena på sådana institutioner regelbundet och effek- tivt övervakas och att rapporter om grym, omänsklig eller förned- rande behandling skyndsamt och objektivt utreds.29 Den nationella samordnaren för utveckling och samordning av insatser inom området psykisk hälsa har i betänkandet För barnets bästa Utredningen om tvångsåtgärder mot barn i psykiatrisk tvångs- vård föreslagit att ett flertal bestämmelser bl.a. om barnets bästa, rätt till information och rätt att få uttrycka sina åsikter införs i tvångs- vårdslagstiftningen.30 Förslagen bereds inom . Som en följd av utredningens förslag har bl.a. särskilda regler för tvångs- användning mot barn (t.ex. bältning) införts. De nya bestämmel- serna innebär, bl.a. att det inom vissa tidsgränser ska bedömas om tvångsåtgärden ska fortsätta och att den ska följas upp. (Se 6 a och 20 a §§ LPT.) Läs mer i kapitlet om artikel 37. 28Barnombudsmannens rapport tystnaden (2014) s. 8, 9, 108 och 109. 29CRC/C/SWE/CO/5 p. 25 och 26. 30SOU 2017:111 s. 25–37. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling Som framgår av kapitlen om artiklarna 20 och 21 utgör adoption inte en omvårdnadsform på det sättet att socialnämnden kan föra talan om en adoption. Däremot tar svenska föräldrar emot utländska barn som inte kan placeras i hemlandet. Det är inte heller ovanligt med natio- nella adoptioner som genomförs med samtycke från de inblandade. Några särskilda bestämmelser om uppföljning efter avslutad adop- tion finns inte i svensk rätt. Däremot gäller en socialnämnds gene- rella ansvar för barn som vistas i kommunen. har också ett särskilt uppdrag att, i sin omsorg om barn och unga, till- godose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett ärende om adoption har avgjorts (5 kap. 1 § SoL). Innan det formella beslutet om adoption tas gör socialnämnden uppföljningar om barnets situation, som delges rätten.31 Även före adoptionen gäller socialnämndens ansvar för barnet enligt 6 kap. 7 § SoL. Vid internationella adoptioner kräver de flesta länder att det upp- rättas en eller flera uppföljningsrapporter (jämför artikel 20 ). Vissa länder kräver återrapportering under hela barnets uppväxt.32 I vissa fall kan vårdnaden om ett barn flyttas över från föräldrarna till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare, se kapitlet om artikel 20. Som framgår i det kapitlet är det huvudsakligen fråga om barn som har bott i t.ex. ett familjehem. barnet bott utanför sitt eget hem har socialnämnden sedvanligt uppföljningsansvar, se ovan. Inför ett beslut om att flytta över vårdnaden ska domstolen se till att vårdnadsfrågan blir tillräckligt utredd. ska ges till- fälle att inkomma med upplysningar. Behövs det kan rätten också ge socialnämnden uppdrag att utföra en vårdnadsutredning. Vid en så- dan utredning får socialnämnden höra barnet utan vårdnadshavarens 31Se t.ex. 6 kap. 13 § SoL, 4 kap. 15 § FB och (2014) s. 175. 32www.mfof.se/sv/internationella-adoptioner/att-adoptera/adoptionsprocessen/ Uppfoljningsrapporter/ samt (2014) s. 236. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. (Se 6 kap. 19 § FB och 11 kap. 10 § SoL.) Vid en överflyttning av vårdnaden ska socialnämnden ge den särskilt förordnade vårdnadshavaren råd och stöd (6 kap. 11 § SoL). Därutöver gäller socialnämndens generella ansvar enligt 5 kap. 1 § SoL. 28.2.5Möjligheten att uttrycka sin åsikt En del i uppföljningsarbetet utgörs av att ta del av det vårdade bar- nets åsikter. Utöver de särskilda bestämmelserna om uppföljande samtal m.m., som redovisas ovan, kan följande bestämmelser nämnas. I både socialtjänstlagen och LVU finns det generella bestäm- melser om ett barns möjlighet att komma till tals. Ett barn ska enligt bestämmelserna ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör honom eller henne. Om barnet inte framför sina åsikter, ska hans eller hennes inställning, så långt möjligt klarläggas på annat sätt. Barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. (Se 11 kap. 10 § SoL och 36 § LVU.) Enligt förarbetena till bestämmelsen betonas att förutsättningen för att ett barn ska kunna framföra sin åsikt är att barnet har fått den information som krävs för att sätta sig in i frågan.33 Enligt både socialtjänstlagen och LVU gäller att barn och unga ska få relevant information, dvs. vederhäftig information som är av betydelse för den unge i ett ärende som rör denne (11 kap. 10 § SoL och 36 § LVU). Enligt 3 kap. 20 § SoF ska ta fram information som riktar sig till barn och unga som stadigvarande vistas i familjehem, HVB, särskilda ungdomshem och till deras vårdnadshavare. Informationen ska kunna distribueras på lämpligt sätt och innehålla uppgifter om barns och ungas rättigheter, tillsynen, barns och ungas möjligheter att kontakta samt myndighetens möjligheter att samtala med barn utan att vårdnadshavaren har samtyckt till det eller är närva- rande. har tagit fram särskilda informationsmaterial beroende på om barnet eller den unge är placerad i familjehem, HVB eller på ett särskilt ungdomshem. I detta informationsmaterial, som även är publicerat på myndighetens hemsida, beskrivs barnets eller den unges rättigheter när det gäller att få information om viktiga frågor som 2012/13:10 s. 38 och 39. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling rör vården och planeringen, få komma till tals och bli lyssnad på, få stöd i skolarbete och hjälp till utbildning eller annan sysselsättning, få hälso- och sjukvård och tandvård, ha kontakt med föräldrar, syskon och andra viktiga personer, få ha sina saker i fred och inte utsättas för olagliga begränsningsåtgärder m.m.34 Enligt LPT har en patient som fyllt rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt lagen. Även yngre barn bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och det kan antas att patienten inte tar skada av att höras. (Se 44 § LPT.) Därutöver finns den gene- rella rätten till information om bl.a. hälsotillståndet, vården och efter- vården i 3 kap. patientlagen. Av lagen framgår även att när patienten är ett barn ska barnets inställning till vården eller behandlingen så långt som möjligt klarläggas. Barnets inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. (Se 4 kap. 3 § patientlagen.) har publicerat broschyrer, särskilt riktade till barn, med information om vilka rättigheterna en patient har i tvångsvården.35 Mer om barnets rätt att uttrycka sin åsikt och få den beaktad finns bl.a. i kapitlet om artikel 12. Barns röster om delaktighet m.m. I intervjuer med ett hundratal barn i samhälls- vård gav de familjehemsplacerade barnen en relativt ljus bild, medan de HVB-placerade barnen sällan upplevde att de blev lyssnade på. Många upplevde att de möttes av negativa förväntningar.36 Enligt en rapport från är ungdomar på de särskilda ungdomshemmen minst nöjda med sin delaktighet. Där tycker mindre än en tredjedel att de är delaktiga alltid eller medan drygt en tredjedel svarar sällan eller aldrig. Ungefär hälften av ungdomarna på HVB för ensamkommande och på HVB för behandling tycker att personalen alltid eller oftast lyssnar på deras synpunkter och klagomål. 34www.ivo.se/for-privatpersoner/for-placerade-barn-och-unga. 35Socialstyrelsen Dina rättigheter i tvångsvården (2015). Det finns en broschyr för vård enligt LPT och en för vård enligt LRV. 36Barnombudsmannens rapporter I’m sorry. Röster från särskilda ungdomshem (2010) och Bakom fasaden. Barn och ungdomar i den sociala barnavården berättar (2011). Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling institutionerna svarar mindre än hälften positivt på frågan. En tredje- del tycker att personalen sällan eller aldrig lyssnar på dem.37 har i en annan rapport, Bryt tystnaden be- skrivit bl.a. en del brister i skyddet av tvångsvårdade barns rättig- heter. Flera av de barn som myndigheten mött har haft erfarenhet av tvångsvård och tvångsåtgärder. En del av dem är kritiska mot att åt- gärden använts, andra säger sig förstå varför tvångsåtgärder använts, men ifrågasätter omfattningen och sättet tvångsåtgärder utförts på. Andra barn har beskrivit tvångsåtgärder som inte är tillåtna. Enligt rapporten upplever barn som utsatts för tvångsåtgärder situationen olika beroende på vilken information de får och hur delaktiga de får vara i vården. Även bemötandet från personalen har framstått som viktigt, inte minst vid bältning.38 Läs mer om placerade barns åsikter i kapitlet om artikel 20. Genom artikel 25 i ges ett omhändertaget barn rätt till uppföljning av vården och andra omständigheter som rör om- händertagandet. I svensk rätt görs det främst omhändertaganden med stöd av socialtjänstlagen och LVU. Men även andra omhändertaganden före- kommer. För placeringar enligt socialtjänstlagen och LVU gäller både gene- rella bestämmelser om socialnämndens ansvar och särskilda bestäm- melser om att nämnden noga ska följa vården av de barn som vårdas utanför hemmet. Det ska finnas en särskilt utsedd socialsekreterare, hembesök ska göras och samtal ska hållas bl.a. med det placerade barnet. Vid placering i jourhem finns det inte något krav på att en särskild socialsekreterare ska utses. Det framgår inte av förarbetena varför det är så, men det kan antas att det beror på att placeringen är tillfällig och särskilt begränsad i tid.39 Något krav på att det ska finnas en sär- skilt utsedd socialsekreterare finns inte i . 37IVO, Vad tycker barnen? Barns och ungdomars uppfattning om sin trygghet och delaktighet i HVB och LSS-boenden (2014) s. 13. 38Barnombudsmannen, tystnaden (2014) s. 8, 108 och 109. 2012/13:10 s. 74–80. Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling har socialnämnden oavsett en lagstadgad skyldighet att noga följa vården, i enlighet med vad som redogjorts för strax ovan. En annan skillnad mellan jourhem och andra placeringsformer är att det inte finns någon formell möjlighet att besluta om uppföljning på sätt som anges i 11 kap. 4 b § SoL efter att insatsen avslutats. Även om placering i jourhem ska vara kortvarig, är det inte omöjligt att vården av ett barn hinner avslutas innan barnet fått en mer långsiktig placering. Artikel 25 i konventionen gäller främst när ett barn är omhändertaget av behöriga myndigheter. Vissa krav bör emellertid ställas även på uppföljning av avslutad vård, bl.a. för att bedöma om beslutet att avsluta vården var förenligt med barnets bästa och rätt till bästa möjliga hälsa. Det kan därför finnas anledning att överväga om även jourhemmen bör omfattas av bestämmelsen i 11 kap. 4 b § SoL. Det ska emellertid framhållas att socialnämndens generella ansvar för att tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det egna hemmet upphört allt- jämt gäller. Nämnden ska även fortsatt förhindra att barn far illa och har möjlighet att ansöka om vård enligt LVU, om förutsättningar för det finns. För omhändertaganden inom den psykiatriska vården ska det fort- löpande övervägas om vården ska fortgå. Därigenom och genom de prövningar som krävs inför fortsatt vård följs vården upp. Adoptioner och vårdnadsöverflyttningar föregås av noggranna utredningar. Efter ett formellt beslut om adoption eller överflyttning av ett barn är barnet inte längre att anses som omhändertaget av be- höriga myndigheter. Det utesluter emellertid inte att det bör ställas vissa krav på uppföljning även efter en avslutad adoption. Genom det uppdrag som socialnämnden har att tillgodose det särskilda behov och stöd som kan finnas efter en adoption får det kravet anses uppfyllt. Även vid annan vårdnadsöverflyttning, där vården oftast varit före- mål för tidigare uppföljning , får kravet anses vara upp- fyllt genom de bestämmelser som finns om fortsatt stöd. Därutöver gäller socialnämndens generella ansvar för att tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas efter att vård utanför hemmet upphört. Vid internationella adoptioner kan det, på grund av bestäm- melser i det andra landet, krävas uppföljningsrapporter. En viktig del av uppföljningen av vård kan vara att prata med det barn som vårdas. Som framgått har det framkommit viktiga synpunk- ter när har gjort så (se även kapitlet om arti- Artikel 25 – regelbunden översyn av behandling kel 20). I socialtjänstlagen finns det uttryckliga bestämmelser om att socialnämnden ska hålla samtal med barnet vid uppföljningen. För den som vårdar ett barn med stöd av LPT uttrycks det däremot inte lika villkorslöst (samråd ska äga rum med patienten när det kan ske). Skyldigheterna enligt patientlagen att klarlägga barnets inställning till vården måste emellertid också beaktas. Läs mer om ett barns rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade i kapitlet om artikel 12 i och delen om hur bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sina åsikter tolkas och tillämpas. Ytterligare möjligheter till uppföljning finns genom den tillsyn som bl.a. och JO gör av verksamheterna och enskilda ärenden, genom inspektioner och efter anmälningar. Läs mer om detta och om effek- tiva och oberoende klagomekanismer i kapitlen om artiklarna 3.3 och 4 i . Slutligen framgår det av IVO:s tillsyn att socialnämnders uppfölj- ning av vården i HVB delvis har fungerat bristfälligt. Som nämnts ovan finns det relativt detaljerad lagstiftning kring hur uppföljningen ska göras. Problematiken tycks främst vara en följd av att bestämmel- serna inte följs. Det är alltså inte fråga om en otydlig eller otillräcklig lagstiftning. Vår sammantagna bedömning är att svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 25. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 25 i . 29 Artikel 26 – social trygghet Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 26 i . 1.Konventionsstaterna ska erkänna varje barns rätt att åtnjuta social trygghet, inklusive socialförsäkring, och ska vidta nödvändiga åt- gärder för att till fullo förverkliga denna rätt i enlighet med nationell lagstiftning. 2.Förmånerna ska, där så är lämpligt, beviljas med hänsyn till de resurser som barnet och de personer som ansvarar för dess underhåll har och deras omständigheter i övrigt samt med hänsyn till varje annat förhållande som är av betydelse i samband med en ansökan om en sådan förmån från barnet eller för dess räkning. Enligt artikel 26 ska en stat erkänna varje barns rätt att åtnjuta social trygghet, inklusive socialförsäkring, och vidta nödvändiga åtgärder för att till fullo förverkliga denna rättighet i enlighet med nationell lagstiftning. Dessa förmåner ska beviljas med hänsyn till de resurser som barnet och de personer som ansvarar för barnet har. Motsvarande bestämmelse finns i det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Av artikel 22 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättig- heterna1 framgår att var och en har rätt till social trygghet, och är be- 1Antagen av genom resolution 3/217 . Artikel 26 – social trygghet rättigad till de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som krävs för hävdandet av hans eller hennes människovärde och utveck- lingen av hans eller hennes personlighet. Detta ska förverkligas genom nationella åtgärder och mellanfolkligt samarbete i enlighet med varje stats organisation och resurser. I den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter2 stadgas att en stat erkänner rätten för var och en till social trygghet, däribland social- försäkring (artikel 9). Social trygghet är också en central fråga för Internationella arbetsorganisationen (). Inom ramen för finns en rad konventioner som behandlar frågan, bl.a. konven- tion (nr 102) angående minimistandard för social trygghet3. Av förarbe- tena till framgår att aktivt deltog i diskus- sionerna kring utformningen av artikel 26.4 ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.5 (Läs mer om dessa nedan.) Utöver artikel 27, som rör rätten till den levnadsstandard som krävs för bar- nets fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling, finns det flera artiklar som är relevanta för uttolkningen av artikel 26. Centrala i sammanhanget är bl.a. artiklarna 5 och 18 om föräldrarnas ansvar, skyldigheter och rättigheter. Även artikel 23 om rättigheter för barn med funktionsnedsättning och artikel 20 om alternativ om- vårdnad för barn som berövats sin familjemiljö kan vara relevanta beroende på omständigheterna. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 26. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. 4HR/PUB/07/1, artikel 26. 5CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 26 – social trygghet Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta inne- bär att även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan tillstånd i , ska omfattas av artikel 26. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genomförandet av konventionen. Det innebär att de åtgärder som vidtas för att genomföra artikel 26 också ska främja ett barns överlevnad och utveckling. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i konventionen tillämpas och ses i relation till varandra.6 Barnrättskom- mittén förväntar sig att konventionsstaterna tolkar ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barn- ets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala ut- veckling.7 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artik- larna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). 6CRC/C/GC/7 p. 7CRC/GC/2003/5 p. Artikel 26 – social trygghet Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgär- der, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina till- gängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Detta kan t.ex. innefatta förfaranden som rör ansökningar om förmåner inom ramen för socialförsäkringen eller andra förmåner som bidrar till social trygghet för ett barn. Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka sina åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.8 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och pröv- ning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en 8CRC/C/GC/12 p. Artikel 26 – social trygghet vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av bar- nets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dyna- miskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget.9 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 26. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska i första hand beaktas vid alla åtgärder som rör barn och därmed även vid utformning av reglering som t.ex. rör förmåner inom ramen för socialförsäkringen eller andra förmåner som bidrar till social trygghet för ett barn. Övriga rättigheter enligt barnkon- ventionen ska också beaktas i bedömningen av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på ett barns egna upplevel- ser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som rör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.10