sou · H8B368 · 2020-11-27 00:00:00 — bedriver försvarsunderrättelseverksamhet enligt särskild reglering i bl.a. lagen (2000:130) och förordningen (2000:131) om försvarsunderrättelseverksamhet, samt i lagen (2008:717) och förordningen (2008:923) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. Försvarsunderrättelseverksamhet enligt lagen och förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet ska även bedrivas av Försvarsmakten, och Totalförsvarets forsknings- institut (2 § förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet). Med hänsyn till utredningens uppdrag omnämns dock endast i den följande redogörelsen för nämnda lagstiftning. Bestämmelser i lagen och förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet som rör Försvarets radioanstalts internationella samarbete redogörs för i avsnitt 3.5. Av 1 § lagen om försvarsunderrättelseverksamhet framgår att försvarsunderrättelseverksamhet ska bedrivas till stöd för svensk utrikes-, säkerhets-, och försvarspolitik samt i övrigt för kartläggning av yttre hot mot landet samt att försvarsunderrättelseverksamhet endast får avse utländska förhållanden. I verksamheten ingår att medverka i svenskt deltagande i internationellt säkerhetssamarbete. Bestämmelsen anger vidare att regeringen ska bestämma försvarsunderrättelseverksamhetens inriktning. Inom ramen för denna inriktning får de myndigheter som regeringen bestämmer ange en närmare inriktning av verksamheten. Inriktningen av Försvarets radioanstalts signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet regleras särskilt i lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet, se avsnitt 3.4.1. I enlighet med 2 § lagen om försvarsunderrättelseverksamhet ska försvarsunderrättelseverksamheten fullgöras genom inhämtning (teknisk och personbaserad), bearbetning och analys av information. Underrättelser ska rapporteras till berörda myndigheter. I bestämmelsen upplyses om att det i lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet finns vissa bestämmelser om teknisk inhämtning. Lagen om försvarsunderrättelseverksamhets avgränsning till utländska förhållanden innebär att försvarsunderrättelseverksamheten typiskt sett ska inhämta, bearbeta, analysera och rapportera sådan information om företeelser och förhållanden i andra länder som ger svenska beslutsfattare ett förbättrat underlag för beslut och bedömningar i utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska frågor eller för att skydda svensk personal som deltar i internationella insatser. Verksamheten kan under vissa förhållanden även avse utländska företeelser som inte stannar utanför gränser. Det kan till exempel röra sig om underrättelseverksamhet eller cyberhot som initieras och utförs av främmande makt och riktas mot och svenska intressen av personer som reser in och ut ur . Det handlar då om att följa upp utländska förhållandens koppling till för att kunna bedöma hotbilden mot landet. Inom ramen för försvarsunderrättelseverksamheten får inte vidtas åtgärder som syftar till att lösa uppgifter som enligt lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för , Säkerhetspolisens och andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamheter (4 § första stycket lagen om försvarsunderrättelseverksamhet). Om det inte finns hinder enligt andra bestämmelser, får stöd lämnas till andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamhet (4 § andra stycket lagen om försvarsunderrättelseverksamhet). Försvarsunderrättelseverksamhet som består i att genom tekniska metoder, såsom signalspaning, inhämta kommunikation anses inte utgöra en sådan åtgärd som avses i 4 § första stycket. Sådan verksamhet bedrivs nämligen inte på sådant sätt att den kan störa andra myndigheters verksamhet, och den syftar inte heller till att lösa en föreskriven uppgift för brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamhet (prop. 2006/07:63 s. 48). Genom lagen (2019:547) om förbud mot användning av vissa uppgifter för att utreda brott får Säkerhetspolisen och Nationella operativa avdelningen i bestämma inriktningen av signalspaning och ta emot underrättelser med inhämtade uppgifter även om det pågår en förundersökning. Av 1 § framgår att uppgifter i underrättelser som rapporterar till en annan myndighet i enlighet med lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet inte får användas för att utreda brott. Vidare anges i 2 § att de brottsbekämpande myndigheterna ska se till att tillgången till sådana uppgifter begränsas till vad var och en behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Enligt samma bestämmelse ska det ska särskilt beaktas att uppgifterna inte får användas för att utreda brott. För att kunna tillgodose uppdragsgivarnas underrättelsebehov behöver ingående kunskap om signalmiljön för att på ett effektivt sätt kunna rikta inhämtningskapacitet mot rätt delar av signalmiljön samt för att kunna urskilja, extrahera och tyda den relevanta informationen. För detta krävs omfattande expertkunskaper om såväl signalmiljöns struktur som dess användning. bedriver därför en utvecklingsverksamhet för att etablera och upprätthålla en tillräckligt god förståelse av signalmiljön, samt tillräckligt god förmåga att kunna bedriva inhämtning, bearbetning och analys av den information som förekommer i signalmiljön. Utvecklingsverksamheten har inte något självständigt existensberättigande, utan syftar enbart till att etablera, vidmakthålla och utveckla en fortsatt förmåga hos som är nödvändig för försvarsunderrättelseverksamheten. Utvecklingsverksamheten i sig genererar inga underrättelser. Regleringen av Försvarets radioanstalts utvecklingsverksamhet redogörs för i avsnitt 3.4.1, 3.5 och 3.7.1. 3.4Försvarets radioanstalts signalspaning i försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet får bedriva signalspaning enligt förutsättningar som anges i lag Signalspaning innebär inhämtning av signaler i elektronisk form och är en inhämtningsmetod i försvarsunderrättelseverksamheten som regleras i lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet (hädanefter benämnd LSF), med tillhörande förordning. Regeringen har i 2 § förordningen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet utsett att bedriva den verksamhet som följer av 1 § LSF. Av 1 § LSF framgår att signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet endast får ske i de fall regeringen eller en myndighet som anges i 4 § närmare har bestämt inriktningen av signalspaningen. Signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet får endast ske i syfte att kartlägga: 1.yttre militära hot mot landet, 2.förutsättningar för svenskt deltagande i fredsfrämjande och humanitära internationella insatser eller hot mot säkerheten för svenska intressen vid genomförandet av sådana insatser, 3.strategiska förhållanden avseende internationell terrorism och annan grov gränsöverskridande brottslighet som kan hota väsentliga nationella intressen, 4.utveckling och spridning av massförstörelsevapen, krigsmateriel och produkter som avses i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, 5.allvarliga yttre hot mot samhällets infrastrukturer, 6.konflikter utomlands med konsekvenser för internationell säkerhet, 7.främmande underrättelseverksamhet mot svenska intressen, eller 8.främmande makts agerande eller avsikter av väsentlig betydelse för svensk utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitik. Om det är nödvändigt för försvarsunderrättelseverksamheten får signaler i elektronisk form även inhämtas vid signalspaning för att följa förändringar i signalmiljön i omvärlden, den tekniska utvecklingen och signalskyddet samt för att fortlöpande utveckla den teknik och metodik som behövs för att bedriva verksamheten (1 § tredje stycket LSF). ska ansöka om tillstånd hos Försvarsunderrättelsedomstolen för den signalspaning som myndigheten får utföra enligt lagen, se närmare i avsnitt 3.4.2. Inriktning av signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet får endast anges av regeringen, , Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och Nationella operativa avdelningen i (4 § första stycket LSF). Regeringen ansvarar ensam för att bestämma inriktningen av signalspaning i utvecklingsverksamhet (4 § andra stycket LSF). Signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet syftar alltid till att rapportera underrättelser som ger ett kompletterande mervärde för uppdragsgivarna utöver den rapportering och det öppna informationsflöde som de i övrigt kan ta del av. Det sker genom att inhämtar information som är relevant för att tillgodose de underrättelsebehov som regeringen och andra uppdragsgivare uttryckt i en inriktning. Det är normalt sett informationen, inte den källa som för stunden hanterar eller förmedlar information, som är det centrala. Inom vissa underrättelseområden, t.ex. främmande underrättelseverksamhet och terrorism, kan dock enskilda källor vara centrala om de i sig kan utgöra ett hot mot och svenska intressen. Signalspaningen är en viktig del av försvarsunderrättelseverksamhet och bidrar till att ge regeringen underlag för en självständig svensk utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik och till att ge andra inriktande myndigheter kvalificerad underrättelseinformation om utländska förhållanden för att de i sin tur ska kunna fullgöra sina uppgifter. All signalspaning vid sker inom ramen för givna inriktningar. De enskilda, i varje givet ögonblick, mest angelägna konkreta underrättelsefrågorna kan ofta inte formuleras i förväg då de ännu inte är kända. Omvärlden förändras fortlöpande och därmed de konkreta underrättelsebehoven. Av detta följer att behöver vara väl förberedd på nya frågeställningar genom att ständigt utveckla förmågor att hitta och identifiera nya relevanta källor till information. Den information som strävar efter att finna och rapportera, i syfte att tillgodose uttryckta underrättelsebehov, är oftast känslig eller hemlig och således skyddsvärd för den källa som hanterar informationen. Informationen är därför oftast avsedd att hanteras konfidentiellt och försedd med någon form av åtkomstskydd för att förhindra obehörig åtkomst. För att framgångsrikt bedriva försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet krävs därför aktuell och ingående kunskap dels om hur signaler förmedlas och hanteras i elektronisk form, dels om de mekanismer som används för att skydda informationen. Inhämtning som sker i tråd får endast avse signaler som förs över gräns i tråd som ägs av en operatör (2 § LSF). Enligt 2 a § LSF får inhämtning inte avse signaler mellan en avsändare och mottagare som båda befinner sig i . Om sådana signaler inte kan avskiljas redan vid inhämtningen, ska upptagningen eller uppteckningen förstöras så snart det står klart att sådana signaler har inhämtats. Förbudet gäller inte signaler mellan sändare och mottagare på utländska statsfartyg, statsluftfartyg eller militära fordon. Inhämtning av signaler i tråd ska ske automatiserat och sådan inhämtning får avse endast signaler som identifierats genom sökbegrepp. Även vid annan automatiserad inhämtning ska sökbegrepp användas för identifiering av signaler. Sökbegreppen ska utformas och användas med respekt för enskildas personliga integritet och så att signalspaningen medför ett så begränsat integritetsintrång som möjligt. För sökbegrepp som är direkt hänförliga till en viss fysisk person gäller därutöver att de får användas endast om det är av synnerlig vikt för verksamheten (3 § LSF). Enligt 7 § LSF ska upptagning eller uppteckning av uppgifter som inhämtats enligt lagen omgående förstöras om innehållet 1.berör en viss fysisk person och har bedömts sakna betydelse för verksamhet som avses i 1 §, 2.avser uppgifter för vilka tystnadsplikt gäller enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen, eller som omfattas av efterforskningsförbudet i 3 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 5 § yttrandefrihetsgrundlagen, 3.omfattar uppgifter i sådana meddelanden mellan en person som är misstänkt för brott och hans eller hennes försvarare vilka skyddas enligt 27 kap. 22 § första stycket , eller 4.avser uppgifter lämnade under bikt eller enskild själavård, såvida det inte finns synnerliga skäl att behandla uppgifterna för syften som anges i 1 § andra stycket. Enligt 5 § förordningen (2008:923) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet ska förstöring ske på ett sådant sätt att uppgifterna inte kan återskapas. Underrättelser med uppgifter som inhämtats enligt LSF ska rapporteras till berörda myndigheter i enlighet med vad som föreskrivs i lagen om försvarsunderrättelseverksamhet. Om uppgifterna berör en viss fysisk person får rapporteringen endast avse förhållande som är av betydelse i de hänseenden som anges i 1 § den lagen (8 § LSF). I 11 a och b §§ LSF finns bestämmelser om underrättelseskyldighet till en fysisk person om det har använts sökbegrepp som är direkt hänförliga till den personen. Underrättelsen ska innehålla uppgift om när inhämtningen skett och syftet med inhämtningen. En underrättelse ska lämnas så snart det kan ske utan men för försvarsunderrättelseverksamheten, dock senast efter det att inhämtningsuppdraget som föranlett inhämtningen avslutades. En sådan underrättelse får skjutas upp om sekretess hindrar att underrättelsen lämnas. Har det på grund av sekretess inte kunnat lämnas någon underrättelse inom efter det att inhämtningsuppdraget avslutades behöver någon underrättelse inte lämnas. En underrättelse ska inte lämnas om inhämtningen uteslutande avser främmande makts förhållanden eller förhållanden mellan främmande makter. 3.4.2Försvarets radioanstalts signalspaning kräver tillstånd Av lagen (2009:966) om Försvarsunderrättelsedomstol framgår att Försvarsunderrättelsedomstolen ska pröva frågor om tillstånd till signalspaning enligt lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. Bestämmelser om domstolen finns förutom i lagen om Försvarsunderrättelsedomstol också i förordningen (2009:968) med instruktion för Försvarsunderrättelsedomstolen. Av dessa författningar framgår bl.a. att domstolen leds av en ordförande. Ordföranden anställs av regeringen som ordinarie domare i domstolen. Därutöver består domstolen av en eller högst två vice ordförande och minst två och högst sex särskilda ledamöter. Dessa förordnas av regeringen . Domstolen är domför med ordförande och två särskilda ledamöter. Vid domstolens sammanträden framställer närvarande representanter från ansökningsärendet för domstolen. Även ett integritetsskyddsombud är närvarande under sammanträdet. Vid prövningen av tillstånd till signalspaning ska integritetsskyddsombudet på ett generellt plan företräda integritetsskyddsintresset. Integritetsskyddsombud förordnas av regeringen i sänder och ska vara svensk medborgare, samt vara eller ha varit advokat eller ha varit ordinarie domare. Den inhämtning genom signalspaning som får bedriva kräver tillstånd av Försvarsunderrättelsedomstolen. Bestämmelserna om ansökan finns i 4 a § LSF. En ansökan ska innehålla uppgifter om det inhämtningsuppdrag som ansökan avser, med en närmare redogörelse för det behov som föranleder ansökan och uppgifter om vilken inriktning uppdraget hänför sig till, vilken eller vilka signalbärare avseende signaler i tråd som behöver ha tillgång till för att fullgöra uppdraget, de sökbegrepp eller kategorier av sökbegrepp som är avsedda att användas vid inhämtningen, vilken tid tillståndet ska gälla och de omständigheter i övrigt som myndigheten vill åberopa till stöd för sin ansökan. Försvarsunderrättelsedomstolen får meddela tillstånd under förutsättning att vissa krav är uppfyllda, nämligen att uppdraget är förenligt med lagen om försvarsunderrättelseverksamhet och LSF, att syftet med inhämtningen inte kan tillgodoses på ett mindre ingripande sätt, att uppdraget beräknas ge information vars värde är klart större än det integritetsintrång som inhämtning i enlighet med ansökan kan innebära, att de sökbegrepp eller kategorier av sökbegrepp som är avsedda att användas är förenliga med 3 § och att ansökan inte avser endast en viss fysisk person (5 § LSF). Av ett tillstånd ska framgå bl.a. det inhämtningsuppdrag för vilket signalspaning får ske, vilka signalbärare och sökbegrepp eller kategorier av sökbegrepp som får användas, den tid som tillståndet avser samt vilka villkor i övrigt som behövs för att begränsa intrånget i enskildas personliga integritet. Ett tillstånd får ges för beslutet och kan efter förnyad prövning förlängas med högst i taget. Om det för fullgörande av inhämtningsuppdrag för vilket tillstånd givits uppstår behov av tillgång till ytterligare signalbärare eller användning av andra tillståndspliktiga sökbegrepp, ska särskilt tillstånd sökas. Vid ansökan gäller 4 och 5 §§ i tillämpliga delar. Ett sådant tillstånd ska ha samma varaktighet som tillståndet för det inhämtningsuppdrag inom vilket tillgång till signalerna behövs eller sökbegreppen är avsedda att användas (5 a § LSF). Om det kan befaras att inhämtande av Försvarsunderrättelsedomstolens tillstånd skulle medföra sådan fördröjning eller annan olägenhet som är av väsentlig betydelse för något av de i 1 § angivna syftena, får tillstånd till signalspaningen ges av den befattningshavare vid signalspaningsmyndigheten som regeringen föreskriver. Av 2 § förordningen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet framgår att denna typ av tillstånd får beslutas av myndighetschefen i eller dennes ställföreträdare. Av lagbestämmelsen följer vidare att ett sådant tillstånd ska utformas i enlighet med 5 a §. Har tillstånd lämnats ska åtgärden genast anmälas skriftligen till Försvarsunderrättelsedomstolen. I anmälan ska skälen för åtgärden anges. Försvarsunderrättelsedomstolen ska skyndsamt pröva ärendet och, om den finner att det inte finns skäl för åtgärden, upp- häva eller ändra beslutet. Om beslutet har upphört att gälla innan domstolen har prövat ärendet, ska signalspaningsmyndigheten anmäla åtgärden till kontrollmyndigheten. Om Försvarsunderrättelsedomstolen upphäver eller ändrar ett beslut ska upptagning eller uppteckning av uppgifter som redan inhämtats omgående förstöras i den utsträckningen upptagningen eller uppteckningen kan hänföras till ändringen (5 b § LSF). Försvarsunderrättelsedomstolens beslut i frågor som rör signalspaning får inte överklagas (13 § LSF). Motsvarande överklagandeförbud för domstolens övriga beslut finns i 16 § lagen om Försvarsunderrättelsedomstol. 3.5Försvarets radioanstalts internationella samarbete Inget land kan på egen hand inhämta ett fullständigt underrättelseunderlag till stöd för den bedrivna utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken, eller för kartläggningen av yttre hot mot landet. Utbyte av underrättelser och samarbete om metodik och teknik är centrala inslag i försvarsunderrättelseverksamhet, och inte minst i Försvarets radioanstalts signalspaningsverksamhet. Ett fungerande och effektivt samarbete är en förutsättning för att på ett fullgott sätt ska kunna tillgodose det underrättelsebehov som finns hos regeringen och övriga inriktande myndigheter. Försvarets radioanstalts internationella samarbete grundas på följande författningsstöd. Av 3 § lagen om försvarsunderrättelseverksamhet framgår att , liksom andra försvarsunderrättelsemyndigheter, enligt regeringens närmare bestämmande får bedriva samarbete med andra länder och internationella organisationer inom ramen för myndighetens försvarsunderrättelseverksamhet. får även, enligt regeringens närmare bestämmande, etablera och upprätthålla internationellt signalspaningssamarbete avseende utvecklingsverksamhet enligt vad som anges i 1 § tredje stycket LSF, dvs. följa förändringar i signalmiljön i omvärlden, den tekniska utvecklingen och signalskyddet, samt teknik- och metodikfrågor (9 § LSF). En utgångspunkt för internationellt samarbete inom försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamheten är att det ska tjäna statsledningen och det svenska totalförsvaret respektive den nationella säker- heten, och att det inte är till skada för svenska intressen (3 § förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet och 6 § förordningen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet). ska anmäla frågor om att etablera och upprätthålla internationellt samarbete till (Försvarsdepartementet). Myndigheten ska vidare informera Försvarsdepartementet om viktiga frågor som uppkommer i samarbetet (4 § förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet och 7 § förordningen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet). Enligt 4 § förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet ska till (Försvarsdepartementet) även lämna information om försvarsunderrättelseverksamhetens inriktning i övrigt, verksamhetens bedrivande i stort och om viktiga händelser. ska även informera (Försvarsdepartementet) om den inhämtning av underrättelser som sker med särskilda metoder. I avsnitt 3.6.1 redogörs närmare för de bestämmelser som rör Försvarets radioanstalts internationella samarbete och det särskilda kontrollansvar som Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten har beträffande sådant samarbete. Det finns även reglering av Försvarets radioanstalts behandling av personuppgifter inom ramen för internationellt samarbete, se avsnitt 3.7. 3.6.1Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten (Siun) är ansvarig kontrollmyndighet för försvarsunderrättelseverksamheten enligt lagen om försvarsunderrättelseverksamhet och för signalspaning i sådan verksamhet enligt LSF. Siun har även till uppgift att granska Försvarets radioanstalts behandling av personuppgifter enligt lagen (2007:259) om behandling av personuppgifter i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet (1–3 §§ förordningen [2009:969] med instruktion för Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten). Siuns granskning av Försvarets radioanstalts behandling av personuppgifter enligt nämnda lag ersätter inte Datainspektionens tillsyn utan utgör ett komplement till densamma. Siuns kontrolluppdrag omfattar enligt 10 § LSF alla delar av Försvarets radioanstalts signalspaningsverksamhet, men ska särskilt avse granskning av sökbegrepp som avses i 3 §, förstöring av uppgifter som avses i 7 § samt rapportering enligt 8 §. Siun får enligt 10 § LSF besluta att viss inhämtning ska upphöra eller att upptagning eller uppteckning av inhämtade uppgifter ska förstöras, om det vid kontroll framkommer att inhämtningen inte är förenlig med tillstånd meddelat enligt LSF. Siun leds av en nämnd vars ledamöter utses av regeringen. Nämndens ordförande och vice ordförande ska vara eller ha varit ordinarie domare. Övriga ledamöter ska utgöras av personer föreslagna av partigrupperna i (10 § LSF). Nämndens arbete stöds av ett kansli med kompetens främst inom områdena försvarsunderrättelseverksamhet och juridik. Siun har även teknisk expertis knuten till sig. Siuns granskningar av signalspaningsverksamheten genomförs utifrån nämndens beslut om granskningsområde. De synpunkter och förslag till åtgärder som föranleds av granskningsverksamheten av ska lämnas till myndigheten. Om det behövs ska Siun även lämna dessa synpunkter och förslag om åtgärder till regeringen (5 § förordningen med instruktion för Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten). Utredningsskyldighet på begäran av enskild Enligt 10 a § LSF är Siun skyldig att på begäran av enskild kontrollera om hans eller hennes meddelande har inhämtats i samband med signalspaning enligt LSF. Siun ska därvid utreda om inhämtningen och behandlingen av inhämtade uppgifter har skett enligt lag. Sedan kontroll har genomförts underrättar Siun den enskilde om att kontrollen har utförts. Vilka uppgifter som i övrigt kan lämnas beror på vilken sekretess som gäller i fallet. Siuns kontroll utmynnar normalt i ett besked till den enskilde om huruvida det i samband med signalspaning har förekommit något otillbörligt som berört honom eller henne.