sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — 88Stiftelsen har på uppdrag av regeringen låtit forskarna genomföra en kartläggning av våld mot barn i : Stiftelsen , Våld mot barn 2016 – En nationell kartläggning (2018) s. 8, 9 och 29. 89Rättsfallet NJA 2013 s. 588. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Den som står i garantställning till ett barn kan dömas för sin under- låtenhet att agera i vissa fall. T.ex. kan den som underlåter att ta ett brännskadat barn, med allvarliga smärtor, till sjukhus, dömas för miss- handel.90 Och den som inte ingriper för att skydda sitt barn mot död- ligt våld kan dömas för mord.91 innebär också att den som inte ger sitt barn till- räckligt med näring i vissa fall kan dömas t.ex. för vållande till kropps- skada.92 22.2.5Våld mot barn i skolan Det finns två lagar som ska skydda barn och elever från kränkningar, diskriminering och trakasserier i skolan – skollagen och diskriminer- ingslagen. Barn- och elevombudet övervakar tillsammans med Skol- inspektionen reglerna i skollagen som gäller kränkande behandling och övervakar diskrimineringslagen (4 kap. 1 § diskrimineringslagen). Enligt skollagen, diskriminerings- lagen och läroplanen har skolan en skyldighet att se till att inget barn kränks, trakasseras eller diskrimineras på skolan. Alla som verkar i förskoleverksamheten, skolbarnsomsorgen, och gym- nasieskolan har ett ansvar för att skapa en miljö där alla barns och elevers värdighet och personliga integritet respekteras. I skollagen finns ett särskilt kapitel som har till ändamål att mot- verka kränkande behandling av barn och elever (6 kap. skollagen). Kränkande behandling omfattar såväl fysiska som psykiska kränk- ningar, t.ex. mobbning, verbala tillmälen, knuffar, krokben och utfrys- ning.93 Bedömningen av kränkningen ska utgå från den utsattes upp- levelse; känner en elev sig kränkt har skolan en skyldighet att agera. ska skolan ta fram en plan mot kränkande behandling, i vilken det ska framgå hur skolan arbetar med att förhindra och förebygga att elever blir utsatta för kränkande behandling (6 kap. 8 § skollagen). Även i diskrimineringslagen finns bestämmelser som syftar till att motverka trakasserier och orättvis behandling i bl.a. skolan. T.ex. finns det ett förbud för den som bedriver utbildningsverksamhet att 90Jämför rättsfallet NJA 2013 s. 588. 91Jämför Hovrätten över och , dom i mål 454-15. Hovrätten för , dom i mål B 3441-19. Jämför , dom i mål B 7125-19. 2009/10:165 s. 693. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande diskriminera ett barn som deltar i eller söker till verksamheten (2 kap. 5 § diskrimineringslagen). Om en utbildningsanordnare får känne- dom om att ett barn anser sig har blivit utsatt för trakasserier eller sexuella trakasserier (som har samband med någon av diskriminer- ingsgrunderna), är anordnaren skyldig att utreda detta och vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier (2 kap. 7 § diskrimineringslagen). Skolan är skyldig att löpande arbeta förebyggande och främjande för att motverka alla former av kränkningar (6 kap. 7 § skollagen och 3 kap. 16 § diskrimineringslagen). Om skolan eller personalen åsidosätter sina skyldigheter kan den bli skyldig att betala skadestånd eller diskrimineringsersättning till den som blivit utsatt (6 kap. 12 § skollagen och 5 kap. 1 § diskriminer- ingslagen). För eleverna i förskoleklassen, skolan och gymnasiet ska det finnas elevhälsa, som bl.a. kan bidra med medicinska, psykologiska och psyko- sociala insatser (2 kap. 25 § skollagen). Enligt en rapport från organisationen har drygt var fjärde elev i mellan- och högstadiet utsatts för kränkningar av en annan elev . av eleverna som deltagit i studien upplever sig ha blivit mobbade (studien gjordes /18).94 Se även kapitlet om artikel 2 (om diskriminering) och kapitlet om artikel 28 (om kränkande behandling i skolan). 22.2.6Barn som bevittnat våld ansvarar för att ett barn, som utsatts för brott, och dennes närstående får det stöd och den hjälp som de behöver. Nämn- den ska särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående själva är offer för brott. (Se 5 kap. 11 § SoL.) Barn i dessa situationer kan också ha rätt till brottsskade- ersättning (9 § brottsskadelagen). Med att ett barn bevittnat våld eller andra övergrepp avses huvud- sakligen att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen, men även andra situationer när barnet upplevt en misshandel avses.95 94Friends, Friendsrapporten (2018) s. 20. 2005/06:166 s. 17. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Det är normalt inget brott att låta ett barn bevittna våld. Som nämns ovan kan dock i vissa fall straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 8 BrB bli tillämplig. har prövat om en förälder gjort sig skyldig till ofredande genom att låta barnen bevittna hans upprepade våld och hot mot barnens mor. Domstolen ansåg inte att det kunde bedömas som ett ofredande gentemot barnen.96 har påvisat att det finns brister i rätts- tillämpningen, både i förhållande till gällande rätt och i förhållande till rättigheterna enligt . Enligt utredningen har inte insatser beviljats, trots konstaterat behov av stöd och hjälp hos barnet, eftersom inte fått samtycke av vårdnadshavarna eller i vissa fall ens kunnat etablera kontakt med familjen. Barnrättig- hetsutredningen bedömde att det måste säkerställas att barn som bevittnat våld får stöd och hjälp av när de är i behov av det. Utredningen ansåg därför att socialnämnden ska kunna besluta om öppna insatser till barn , även utan vårdnadshavarens samtycke.97 Utredningen om skydd för barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar och ansvar för uppmaning att begå självmord har föreslagit att det införs två nya straffbestämmelser: ”barnfrids- brott” och ”uppmaning till självmord”. Barnfridsbrott innebär ett särskilt straffansvar för den som begår en brottslig gärning mot en närstående person och gärningen bevittnas av ett barn. För straff- ansvar krävs att barnet har sett eller hört gärningen. Uppmaning till självmord innebär att det blir brottsligt att uppmana eller på andra sätt utöva psykisk påverkan mot någon att begå självmord. Utred- ningen har också föreslagit att en särskild företrädare för barn får utvidgade uppgifter, nämligen att ta tillvara barnets rätt i angelägen- heter som rör verkställighet för utbetalning av skadestånd och ansö- kan om brottsskadeersättning. Vidare föreslår utredningen att central styrning av barnahus utreds, liksom behovet av ett ombud för barnet, t.ex. vid vissa straffrättsliga förfaranden och vårdnadstvister.98 För- slagen bereds inom . 96Rättsfallet NJA 2005 s. 712. 97SOU 2016:19 s. 234. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande Barn kan även bevittna våld genom massmedia. I lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt finns det bestäm- melser om hur åldersgränser för film ska bestämmas. Det är som beslutar om åldersgränser (se 5 § i lagen). Statens medie- råd har även andra uppgifter. Myndigheten ska bl.a. verka för att stärka barn och unga som medvetna medieanvändare och skydda dem från skadlig mediepåverkan (1 § förordningen, 2010:1923, med instruktion för ). För att ha en aktuell bild av barns medieupplevelser genomför myn- digheten regelbundet barnpaneler inom ramen för filmgransknings- verksamheten. Detta innebär att en grupp barn ser en film tillsammans med filmgranskarna. Efter visningen intervjuas barnen i mindre grup- per för att diskutera filmen, t.ex. vad som upplevts spännande och skrämmande.99 Av artikel 19 framgår att konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder av visst slag för att skydda barnet mot alla former av våld, vanvård m.m. är artikeln mycket generellt utformad, utan några krav på specifika åtgärder. Det är därför svårt att härleda några krav på lagstiftning av visst slag. I stället är det lämpligare att göra en sammantagen översyn av den svenska lagstiftningen och därigenom försöka att identifiera eventuella luckor och bestämmelser som i sig är oförenliga med konventionen. 22.3.1Förbud mot våld, kränkningar, m.m. I finns det ett krav på att varje barn ska få omvårdnad, trygghet och en god fostran. Det finns även ett förbud mot att utsätta barn för kroppslig bestraffning och annan kränkande behandling. Vidare framgår det att en vårdnadshavare måste ta en aktiv uppfost- ransroll, genom skyldigheten att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Genom bestämmelser (och 99Statens medieråds webbplats: filmgranskning.682.html. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande förarbeten) står det också klart att det inte är tillåtet att försumma ett barns materiella och känslomässiga behov. Det rättsliga skyddet i omfattar det våld, den vanvård och de övriga över- grepp som barnet ska skyddas mot enligt artikel 19 i . För det fall en vårdnadshavare brister i sitt ansvar kan det på olika sätt få följder. Det kan vid allvarligare fall leda till tillfälliga omhän- dertaganden av barnet, ändring av vårdnaden och straffrättsligt ansvar. Enligt praxis kan även en vårdnadshavares passivitet leda till straff- ansvar om t.ex. barnet är skadat eller utsatt för våld. Mindre allvarliga brister kan åtgärdas genom olika former av stöd från det allmänna, se nedan. Brister hos en förälder kan också påverka hur ett barns rätt till umgänge med föräldern utformas, om det t.ex. föreligger en rätts- tvist om umgänget eller om barnet är omhändertaget. För den tid ett barn är i skolan gäller särskilda bestämmelser om skolans ansvar att förebygga och förhindra våld och andra kränkningar. Skolan kan bli skadeståndsskyldig mot barnet om skyldigheterna inte följs. Därtill gäller det straffrättsliga skyddet även i skolan. Det finns flera myndigheter som på olika sätt kan ge föräldrarna stöd och kunskap, t.ex. socialnämnden i en kommun, MFoF och Barn- ombudsmannen. Även hälso- och sjukvården (se främst kapitlet om artikel 24) och skolan bidrar med stöd och information. Det framgår inte av skollagen eller läroplanerna att ett barns ut- bildning ska inbegripa barnuppfostran eller information om föräld- rabalkens innehåll. innehåller inte något krav på sådan undervisning, men såsom framhålls i förarbetena till föräldra- balken kan skolutbildningen utgöra en viktig komponent för att ge ett bättre genomslag åt rätten till en god uppfostran och förbudet mot våld och kränkningar. Ett fokus på ett barns rätt till en god uppfost- ran ligger också i linje med artikel 29.1 i , som bl.a. stadgar att ett barns utbildning ska syfta till att utveckla respekten för mänskliga rättigheter och förbereda barnet för ett ansvarsfullt liv. Framför allt socialnämnden har en skyldighet att bedriva före- byggande arbete för att barn inte ska fara illa samt för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska samverka med andra samhällsorgan, organisationer och andra som be- Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande rörs av dessa frågor. Bland dessa organ finns , som bedriver ett brottsförebyggande och brottsbekämpande arbete. För att skydda barn från övergrepp görs det också registerkontroller för den som ska anställas inom vissa verksamheter som särskilt rör barn. Detta skriver vi mer om i kapitlet om artikel 34. När det gäller våld i massmedia kan Statens medieråds arbete nämnas. Vår bedömning är sammantaget att svensk lagstiftning och praxis är förenlig med innebörden av artikel 19, såvitt avser förebyggande Utöver det samverkansansvar som en socialnämnd har, finns det lik- nande skyldigheter att samverka för bl.a. och hälso- och sjukvården. Det finns också en anmälningsskyldighet för dem som arbetar inom , hälso- och sjukvården, skolan och andra verksamheter som berör barn. Den som misstänker att ett barn far illa ska genast anmäla det till socialnämnden. Även enskilda uppmanas i socialtjänstlagen att göra orosanmälningar. Därtill ska socialnämnden bedriva uppsökande verksamhet för att förhindra att barn och unga far illa. Enligt vår bedömning är lagstiftningen kring anmälningsskyldig- heten förenlig med konventionen. Vid vår kartläggning har det emeller- tid framkommit uppgifter som indikerar att det fortsatt krävs utbild- ningsinsatser kring anmälningsskyldigheten och vad den innebär. De lagstiftningsåtgärder som gjorts för att identifiera barn som far illa och regleringen kring anmälningsskyldighet bedömer vi sam- mantaget vara tillräckliga för att anse att svensk lagstiftning och praxis är förenlig med innebörden av artikel 19. 22.3.4Åtgärder när ett barn farit illa eller riskerar att fara illa Det finns lagstadgade rutiner för hur ett ärende ska hanteras när en orosanmälan kommer in till socialnämnden eller nämnden på annat sätt får reda på att ett barn kan misstänkas fara illa. Bl.a. ska det genast göras en bedömning av om barnet behöver skydd eller stöd. Eventuell fortsatt utredning ska bedrivas skyndsamt och på ett sätt som inte medför onödig skada för barnet eller någon annan. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande finns skyldigheter för socialnämnden att i individuella ärenden sam- verka med bl.a. hälso- och sjukvården och i förekommande fall gemensamt upprätta planer för den planerade vården. kan ge flera former av öppet stöd. I socialtjänstlagen nämns uttryckligen kontaktperson och familjehem men lagtexten är generellt formulerad och utesluter inte andra former av stöd. Vid allvarligare fall av våld eller vanvård kan nämnden, om tillräcklig vård inte kan ges med stöd av samtycke, ansöka om tvångsvård eller änd- ring av vårdnaden. Sådan tvångsvård kan, förutom placering utanför hemmet, i vissa fall innebära öppen behandling eller kontakt med en kvalificerad kontaktperson. (När det gäller tvångsvård av ett barn som ska utvisas, se kapitlet om artikel 20.) Frågan har lyfts om det bör finnas en möjlighet att ge öppna in- satser även till ett barn utan vårdnadshavarnas samtycke. Problematiken kan sägas utgå från att det kan finnas situationer när ett barn vill ha och behöver stöd från det allmänna men det är inte möjligt att få samtycke från vårdnadshavarna. Det kan t.ex. bero på att barnet inte vill blanda in vårdnadshavarna eller att de motsätter sig stöd. Är förutsättningarna inte uppfyllda för att tillämpa LVU kan socialnämnden inte bevilja stödet. I finns det inte något uttryckligt krav på en sådan reglering, utan lagstiftningens förenlighet med konventionen får bedömas utifrån de alternativ till stöd som finns. Även staternas skyldighet att respektera föräldra- rätten enligt artikel 5 i måste beaktas. Vid allvar- ligare situationer kan i vissa fall stöd i form av kontaktperson eller behandling beviljas genom det s.k. mellantvånget i LVU. Om barnet går i förskolan, skolan eller gymnasiet kan viss hjälp fås genom elev- hälsan. Därtill har socialnämnden en möjlighet att göra uppföljningar även när insatser inte beviljas på grund av avsaknaden av samtycke. Regelverket får, sett för sig, sammantaget anses uppfylla de krav som ställer. Om det trots detta finns ett tydligt prak- tiskt behov av nya verktyg, i situationer där det är proportionerligt för det allmänna att ingripa i föräldrarätten och ett sådant ingripande är till barnets bästa, är det möjligt att en sådan reglering är lämplig. Frågan utreds av på uppdrag av reger- ingen. Uppdraget ska redovisas den 2 december 2020.100 100Regeringens beslut , S2019/04727/FST (delvis). Även utredningen tidens socialtjänst övervägde inledningsvis frågan men har, med hänsyn till upp- drag valt att inte utreda frågan vidare, se SOU 2020:47 s. 806. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande När det gäller åtgärder av hälso- och sjukvården samt vissa andra åtgärder, se kapitlen om artiklarna 24 och 39. Som framgått är det vanskligt att utan en djupare kartläggning av behovet av stöd och utfallet av de stödinsatser som ges bedöma om alla lämpliga lagstiftningsåtgärder vidtagits. Vid vår kartläggning har det emellertid inte tydligt framkommit att det saknas några bestäm- melser eller verktyg för att ge ett barn som farit illa det stöd som krävs. Vid vår bedömning har också beaktats att det pågår en djupare översyn av socialtjänstlagen.101 Sammantaget bedömer vi att svensk lag- stiftning och praxis i denna del är förenlig med innebörden av artikel 19. En socialnämnd är enligt socialtjänstlagen skyldig att noga följa upp de insatser som beviljats, om t.ex. kontaktperson utsetts eller om ett barn vårdas utanför hemmet. Även när insatser inte beviljas eller har avslutats finns det en möjlighet för nämnden att i vissa fall besluta om uppföljning. Därtill finns det ett generellt krav på att socialnämn- den ska förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden i verksamheten. Sammantaget är vår bedömning att svensk lagstiftning och praxis är förenlig med innebörden av artikel 19 såvitt avser uppföljning. Våldsgärningar, sexuella övergrepp, hänsynslösa beteenden och vissa kränkande beteenden är straffbelagda. Utförs gärningen mot ett barn bedöms det ofta som försvårande, i synnerhet om den utförs av vård- nadshavaren och som uppfostringsmetod. Särskilt kan nämnas brottet grov fridskränkning, som tar sikte på upprepade kränkningar mot barn från en närstående. Det har från olika håll framförts att det straffrättsliga skyddet inte korresponderar med förbudet mot våld i . Det har där- vid framförts att det finns sådana våldsamma gärningar som inte kvali- ficerar som misshandel, trots att de är otillåtna enligt . Emellertid lär dessa beteenden inte sällan kunna bedömas som andra 101Se SOU 2020:47. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande brott, t.ex. som ofredande. Det finns inte heller något uttryckligt krav enligt konventionen att varje otillåten gärning ska vara straffbar. Enligt praxis utgör det normalt inte ett ofredande (eller något annat brott) att låta ett barn bevittna våld. Det ska dock noteras att själva våldsutövandet som huvudregel är straffbart och att barnet ändå kan ha rätt till brottskadeersättning. Enligt vår bedömning får troligen därför inte en kriminalisering av att låta barn bevittna våld inte en sådan märkbar allmän- eller individualpreventiv verkan gent- emot gärningspersonen att en kriminalisering skulle vara nödvändig för att ska kunna uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 19 i . Eftersom ett barn som bevittnat våld redan anses vara ett offer för brott får det troligen inte heller en sådan peda- gogisk effekt att det av den anledningen skulle krävas en kriminali- sering. Huruvida en sådan bestämmelse ska införas är föremål för överväganden inom Regeringskansliet.102 Några ord bör också nämnas om för- slag om ett nytt brott, misshandel av barn. Som utredningen får för- stås, gjordes inte bedömningen att det skulle utgöra ett krav enligt att införa det nya brottet. Däremot ansåg utred- ningen att det skulle ligga mer i linje med konventionen att barn som har svårt att beskriva smärta i praktiken ges samma straffrättsliga skydd som andra. Av kartläggning fram- står det inte som att det i första hand är ett lagstiftningsproblem som gör att det finns skillnader i det straffrättsliga skyddet. Snarare är det ett praktiskt problem hänförligt till svårigheterna i att förhöra barn. Möjligen spelar även bevisvärderingen av förhör som inte hållits in- för rätten (videoinspelade polisförhör) viss roll. Vid bedömningen av svensk rätts förenlighet med konventionen ska även beaktas att flera av de gärningar som förslaget omfattar rimligen skulle kunna bedömas som ofredanden. Sammantaget bedömer vi att det inte är nödvändigt att införa ett sådant brott som föreslagit för att svensk lagstiftning och praxis ska vara förenlig med innebörden av artikel 19. Däremot är det är inte uteslutet att en sådan reglering skulle kunna ge ett ytterligare skydd åt barnet. Enligt vår bedömning är straffrättslig lagstiftning och praxis för- enlig med innebörden av artikel 19. 102Se SOU 2019:32. Artikel 19 – skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande 22.3.7Barn utsätts för våld och andra kränkningar Som framgått finns det lagstiftning som förbjuder och kriminaliserar våld, övergrepp och kränkande beteenden mot barn. Det finns en reglerad socialtjänst samt bestämmelser om samverkan och rappor- tering för dem som uppmärksammar att ett barn far eller riskerar att fara illa. Trots en relativt omfattande lagstiftning utsätts ändå barn för övergrepp av olika slag. Detta kan tyda på att de åtgärder som vidtas är otillräckliga, dvs. att inte vidtagit alla lämpliga åtgär- der som krävs. Av vad som framkommit vid vår kartläggning tycks det emellertid inte vara lagstiftningen eller praxis som i första hand behöver förändras. Det som framförts av myndigheter och organisa- tioner tyder snarare på att det är kunskapshöjande åtgärder som be- höver vidtas. Av vad som framkommit har också sådana insatser ini- tierats, bl.a. i form av regeringens strategier. Det kan också behövas föräldrastödjande åtgärder. Vår sammantagna bedömning är att svensk lagstiftning och praxis är förenlig med innebörden av artikel 19 i . Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 19 i . 23Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 20 i . 1.Ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö, eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö, ska ha rätt till särskilt skydd och stöd från statens sida. 2.Konventionsstaterna ska i enlighet med sin nationella lagstiftning säkerställa alternativ omvårdnad för ett sådant barn. 3.Sådan omvårdnad kan bl.a. innefatta placering i familjehem, kafalah i islamsk rätt, adoption eller, om nödvändigt, placering i lämpliga institutioner för omvårdnad av barn. Då lösningar övervägs ska veder- börlig hänsyn tas till önskvärdheten av kontinuitet i ett barns upp- fostran och till barnets etniska, religiösa, kulturella och språkliga bakgrund. Artikel 20 innebär en rätt till skydd och stöd från staten för ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö eller som inte kan tillåtas att stanna kvar i sin familjemiljö med hänsyn till barnets bästa. En stat ska enligt artikeln säkerställa omvårdnaden för ett så- dant barn. I artikeln ges också en exemplifiering av vad en sådan om- vårdnad kan innefatta. Artikel 20 – barn som berövats sin familjemiljö Liknande bestämmelser finns inte i det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Däremot finns det mer generella skrivningar om stöd, skydd och omvårdnad för barn. I den allmänna förklaringen om de mänskliga rättig- heterna1 finns en generell bestämmelse om att barn är berättigade till särskild omvårdnad och hjälp (artikel 25.2). Av den internationella konventionen för medborgerliga och politiska rättigheter2 framgår att ett barn har rätt till sådant skydd från samhällets och statens sida som dess ställning som minderårig kräver (artikel 24.1). Vidare framgår det av den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kul- turella rättigheter3 att särskilda åtgärder bör vidtas för skydd och hjälp av alla barn och ungdomar (artikel 10). Mot den bakgrunden har både kommittén för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och för mänskliga rättigheter () uttryckt att de förväntar sig att få information från staterna om vilka system som finns för att skydda barn som blivit föräldralösa.4 ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.5 (Läs mer om dessa nedan.)