sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Det förutsätter att den övriga utredningen om släkt- skapet inte är tillräcklig för att uppehållstillstånd ska beviljas och att det inte är uppenbart att det åberopade släktskapsförhållandet inte föreligger. Om ansökan ska avslås av andra skäl än på grund av otill- räcklig utredning om släktskapet, behöver tillfälle till dna-analys inte lämnas. Kostnaden för provtagning, transport av prover och analys ska betalas av staten. I 13 kap. 16 § utlänningslagen föreskrivs en rätt till ersättning i vissa fall för den som själv bekostat en dna-analys i ett ärende om uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning. För att ersättning ska kunna utgå i dessa fall krävs det att sökanden inte getts tillfälle till dna-analys enligt 13 kap. 15 § utlänningslagen. Där- utöver ska analysen visa det släktskap som görs gällande och uppe- hållstillstånd beviljas på grund av den åberopade familjeanknyt- ningen. Ersättningsbestämmelsen avser inte bara ersättning till sökanden för analyskostnad som han eller hon har haft. Även när analysen har betalats av anknytningspersonen eller någon annan kan ersättning utgå. Den som har betalat kan alltså ansöka om och få ersättning. För att ersättning ska medges krävs givetvis att han eller hon har haft den uppgivna kostnaden (prop. 2005/06:72 s. 90). Be- slut angående ersättning för dna-analys meddelas av Migrationsver- ket. Ansökan om ersättning ska ges in senast efter det att ärendet om uppehållstillstånd avgjordes slutligt. Migrationsver- kets beslut angående ersättning för kostnad för dna-analys får enligt 7 kap. 17 § överklagas till Migrationsöverdomstolen. Grundläggande bestämmelser om överklagande I paragrafen anges de grundläggande förutsättningarna för att över- klaga beslut enligt lagen. Paragrafen motsvarar 2 a § första stycket i den nuvarande lagen och behandlas i avsnitt 13.2.1. beslut i fråga om utvisning, uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt får enligt paragrafen överklagas till regeringen. Möjligheten att över- klaga beslut om uppehållstillstånd är inte begränsad till att t.ex. bara gälla tidsbegränsade uppehållstillstånd enligt denna lag eller till de uppehållstillstånd som grundar sig på bestämmelser i 5 kap. utlän- ningslagen (2005:716). Även andra beslut i fråga om uppehållstill- stånd omfattas av paragrafen. beslut om återkal- lelse av statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt får också överklagas till regeringen. Andra beslut av en för- valtningsmyndighet, dvs. Säkerhetspolisens och beslut, får överklagas endast om det är särskilt föreskrivet i lagen. Ett beslut om utvisning ska enligt 2 kap. 5 § alltid förenas med ett återreseförbud. Det förbudet får inte överklagas särskilt men kan tas upp till prövning i samband med att utvisningsbeslutet prövas efter överklagande. Det kan då exempelvis leda till att tiden för återrese- förbudet ändras eller att ett icke tidsbestämt återreseförbud görs tidsbestämt. Däremot kan det aldrig leda till att återreseförbudet upphävs, eftersom återreseförbud är obligatoriskt när en utlänning utvisas enligt denna lag. Ett överklagande av någon av de frågor som anges i paragrafen ska ges in till . Reglerna om bl.a. överklagandetid i förvaltningslagen (2017:900) är tillämpliga. Verket prövar om över- klagandet har kommit in i rätt tid. Om det har kommit in för sent ska myndigheten besluta att överklagandet inte får tas upp till pröv- ning. Om överklagandet inte avvisas och rör utvisning ska Migra- tionsverket överlämna överklagandet och övriga handlingar i ärendet till Migrationsöverdomstolen enligt den ordning som föreskrivs i 3 §. Gäller överklagandet enbart någon annan fråga som anges i 1 § än utvisning överlämnas överklagandet direkt till regeringen enligt 46 § förvaltningslagen. Överklagandet ska enligt 1 kap. 7 § hanteras skyndsamt. Paragrafen reglerar Säkerhetspolisens klagorätt och motsvarar 2 a § andra stycket i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i av- snitt 13.2.1. Av paragrafen framgår att Säkerhetspolisen får överklaga Migra- tionsverkets beslut. Det gäller såväl beslut om utvisning som andra beslut som har fattat t.ex. beslut i fråga om inhibi- tion. En förutsättning är att beslutet får överklagas enligt vad som anges i lagen. En annan förutsättning är att beslutet har gått Säker- hetspolisen emot. Det är t.ex. fallet när har avslagit Säkerhetspolisens ansökan om att en utlänning ska utvisas med stöd av lagen. Utlänningens rätt att överklaga framgår av 42 § förvalt- ningslagen (2017:900). I paragrafen anges hur ett överklagande av ett utvisningsbeslut ska hanteras. Ordningen motsvarar det som gäller enligt 3 § i den nuva- rande lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 13.2.2. Enligt första stycket ska – om ett beslut i fråga om utvisning över- klagas – överlämna handlingarna i det överklagade ärendet till Migrationsöverdomstolen. Det gäller alltså både om det överklagade beslutet avser bifall till Säkerhetspolisens ansökan om utvisning och om det innebär avslag på ansökan. Att beslut i fråga om utvisning får överklagas till regeringen framgår av 1 §. Av 2 § förevarande lag och 42 § förvaltningslagen (2017:900) följer att såväl Säkerhetspolisen som utlänningen får överklaga beslut i fråga om utvisning. Överklagandet ska, som framgår av kom- mentaren till 1 §, hanteras skyndsamt. Migrationsöverdomstolen ska enligt andra stycket yttra sig i ären- det när den har fått handlingarna från . Domstolen ska enligt 6 kap. 5 § hålla muntlig förhandling innan den yttrar sig till regeringen. Vid den muntliga förhandlingen ska Säkerhetspolisen och redogöra för omständigheterna i ärendet. länningen ska få tillfälle att ange sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Han eller hon ska också hö- ras vid förhandlingen. Migrationsöverdomstolen får bestämma att även andra än utlänningen ska höras. Säkerhetspolisen och Migra- tionsverket ska ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen och andra som hörs. Migrationsöverdomstolen ska sedan lämna över yttrandet och handlingarna i ärendet till regeringen för avgörande. Enligt tredje stycket ska Migrationsöverdomstolen yttra sig fram- för allt över om det föreligger hinder mot verkställighet. Det förut- sätts att domstolen yttrar sig över samtliga omständigheter som kan vara av betydelse i ärendet men inriktar sig på det som är väsentligt för regeringens prövning. Yttrandet är bindande i den del det avser verkställighetshinder, om Migrationsöverdomstolen kommit fram till att det finns hinder mot verkställighet. Om Migrationsöverdom- stolen däremot skulle anse att det inte finns något hinder mot utvis- ning, kan regeringen antingen ansluta sig till det eller komma fram till att det finns ett sådant hinder. Det får anses ligga i instansord- ningens princip att om det under regeringens handläggning, dvs. efter att Migrationsöverdomstolen har yttrat sig, kommer fram nå- got som kan ha betydelse för verkställighetsfrågan regeringen kan begära ett kompletterande yttrande från Migrationsöverdomstolen. Att och Säkerhetspolisen är motparter till utlän- ningen vid överklagande framgår av denna paragraf, som motsvarar 3 c § i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 13.2.1. Enligt paragrafen är partsställningen vid överklagande densamma oavsett om ärendet handläggs av Migrationsöverdomstolen eller av regeringen. Både och Säkerhetspolisen är utlän- ningens motparter. Det gäller oberoende av utgången vid den första prövningen. Paragrafen reglerar handläggningen vid överklagande av Migrations- verkets beslut att avslå en ansökan om utvisning. Den motsvarar 2 b § i den nuvarande lagen och behandlas i avsnitt 13.2.3. Enligt 1 kap. 2 § ska en ansökan om uppehållstillstånd, statusför- , resedokument eller ställning som varaktigt bosatt prövas en- ligt denna lag, om Säkerhetspolisen har ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt 2 kap. 1 §. Om avslår både Säker- hetspolisens ansökan om utvisning och utlänningens ansökan om uppehållstillstånd m.m. och det bara är utlänningen som överklagar verkets beslut, ska utlänningens överklagande handläggas enligt ut- länningslagen (2005:716). Det innebär att enligt 14 kap. 3 § utlänningslagen ska överlämna överklagandet och övriga handlingar som har betydelse för ärendet till en migrationsdomstol i stället för till Migrationsöverdomstolen. Skulle Säkerhetspolisen överklaga beslut att inte utvisa utlänningen ska överklagandet handläggas enligt förevarande lag. Om Säkerhetspoli- sen inte överklagar, men däremot motsätter sig bifall till utlänning- ens överklagande, kommer ärendet att handläggas som ett säkerhets- ärende enligt 1 kap. 7 § utlänningslagen. Överklagandet ska, oavsett vilken lag som tillämpas, hanteras skyndsamt. Bestämmelsen är inte begränsad till en viss typ av ansökan om uppehållstillstånd. 8§ följer dock att sådana ansökningar om uppehållstillstånd som av- ses i 5 b kap. och 6 a–c kap. i utlänningslagen och som aktualiseras under handläggningen av en fråga om utvisning enligt förevarande lag inte ska prövas förrän utvisningsfrågan avgjorts slutligt. Om ut- länningen – genom ett beslut som har fått laga kraft eller får verk- ställas ändå – utvisas förfaller ansökan. Paragrafen behandlar den situationen att utlänningen ansöker om uppehållstillstånd eller vissa andra beslut regeringen handlägger ett överklagat beslut i fråga om utvisning. Paragrafen, som delvis motsvarar 3 a § i den nuvarande lagen, behandlas i av- snitt 13.2.3. Av 1 kap. 2 § framgår att en ansökan om uppehållstillstånd, sta- tusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt ska prövas enligt denna lag om Säkerhetspolisen har ansökt om utvis- ning av utlänningen. Om ärendet om utvisning handläggs av rege- ringen när utlänningen gör sin ansökan får regeringen undanröja beslut och återförvisa ärendet till verket. Det innebär att regeringen kan ta ställning till ansökan om det t.ex. är uppenbart att den ska avslås. Överlämnande bör fram- för allt göras i de fall där utlänningen ansöker om uppehållstillstånd och åberopar flyktingskäl. I sådana fall har utlänningen en rätt till prövning i två instanser. ska, när den fått ärendet, handlägga ansökningarna tillsammans enligt denna lag. Den ord- ningen gäller inte om utlänningens ansökan avser uppehållstillstånd enligt 5 b kap. eller 6 a–c kap. utlänningslagen (2005:716). Det reg- leras i stället särskilt i 2 kap. 8 §. Om utlänningen under handlägg- ningen av ett överklagat beslut i fråga om utvisning ansöker om ett sådant uppehållstillstånd ska prövningen av den ansökan i stället av- vakta regeringens beslut i utvisningsfrågan. Beslutar regeringen att utlänningen ska utvisas, förfaller hans eller hennes ansökan. Efter- som regeringens beslut får laga kraft direkt kommer det att inträffa . Leder regeringens prövning till motsatt utgång, ska regeringen överlämna ansökan om uppehållstillstånd till Migra- tionsverket för prövning enligt utlänningslagen. I paragrafen regleras handläggningen av utlänningens ansökan om uppehållstillstånd och vissa andra beslut, om ansökan om utvisning avslås av regeringen. Paragrafen motsvarar 3 b § i den nuvarande la- gen. Den behandlas i avsnitt 13.2.3. Enligt första meningen får regeringen i ett visst fall överlämna frågan om utlänningens rätt att vistas i till för prövning enligt utlänningslagen (2005:716). Det gäller om rege- ringen beslutar att inte utvisa utlänningen och han eller hon har an- sökt om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt. Om det inte finns skäl för utvisning bör utgångspunkten vara att regeringen överlämnar ärendet i övriga delar till . Regeln är fakultativ. Det innebär att rege- ringen kan ta ställning till ärendet i dess helhet om det t.ex. är uppenbart att utlänningen ska beviljas uppehållstillstånd. Om regeringen beslutar att en utlänning inte ska utvisas och överlämnar till att avgöra ärendet i den del det gäl- ler ansökan om uppehållstillstånd, kan avgörande överklagas till migrationsdomstol i den ordning som föreskrivs i ut- länningslagen. I andra meningen tydliggörs att regeringen i vissa fall är skyldig att överlämna handläggningen av en fråga om uppehållstillstånd till . Det gäller sådana uppehållstillstånd som avses i 2 kap. 8 §. I den paragrafen föreskrivs en särskild ordning för hante- ringen av uppehållstillstånd som en utlänning under vistelsen i Sve- rige kan ansöka om enligt 5 b kap. eller 6 a–c kap. utlänningslagen. Om regeringen beslutar att en utlänning, som ansökt om sådant till- stånd, inte ska utvisas, ska regeringen överlämna ansökan till Migra- tionsverket för prövning enligt utlänningslagen. beslut kan då överklagas i den ordning som föreskrivs i den lagen. Paragrafen upplyser om att ett beslut om utvisning i vissa fall kan bli föremål för rättsprövning enligt lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. Paragrafen motsvarar 3 d § i den nuvarande lagen och behandlas i avsnitt 13.2.1. Hänvisningen i paragrafen innebär att en EES-medborgare eller en familjemedlem till en sådan medborgare har möjlighet att ansöka om rättsprövning av regeringens beslut om utvisning. Med EES- medborgare och familjemedlem till EES-medborgare avses enligt 1 kap. 6 § detsamma som i 1 kap. 3 b § och 3 a kap. 2 § utlänningsla- gen (2005:716). Ansökan om rättsprövning ska göras hos Högsta förvaltnings- domstolen senast för regeringens beslut. Det krävs inte prövningstillstånd för att få ansökan prövad. Beslut om förvar och uppsikt Paragrafen reglerar överklagande av Säkerhetspolisens och Migra- tionsverkets beslut om förvar. Paragrafen, som i sak motsvarar 9 d § första stycket i den nuvarande lagen, behandlas i avsnitt 13.2.4. Av paragrafen framgår att Säkerhetspolisens beslut om förvar i andra fall än som avses i 3 kap. 7 och 8 §§ och be- slut om förvar får överklagas till Migrationsöverdomstolen. För Säkerhetspolisens interimistiska beslut om förvar enligt 3 kap. 7 § gäller i stället att ett sådant beslut genast ska anmälas till Migrations- verket som ska pröva om åtgärden ska bestå. För Säkerhets- polisens och interimistiska beslut enligt 3 kap. 8 § gäller att ett sådant beslut ska anmälas till den myndighet som är behörig att besluta om förvar. Den behöriga myndigheten ska pröva om beslutet ska fort- sätta att gälla. Av 11 § framgår att beslut om förvar får överklagas särskilt och utan tidsbegränsning. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen, reglerar överklagande av beslut om uppsikt. Den behandlas i av- snitt 13.2.4. I paragrafen anges att Säkerhetspolisens beslut om uppsikt i andra fall än de som avses i 4 kap. 4 § (interimistiska beslut) och Migra- tionsverkets beslut om uppsikt får överklagas till Migrationsöver- domstolen. För Säkerhetspolisens interimistiska beslut om uppsikt gäller i stället att ett sådant beslut genast ska anmälas till Migrations- verket, som ska pröva om beslutet ska bestå. Paragrafen föreskriver när ett beslut om förvar eller uppsikt får över- klagas. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen, behandlas i avsnitt 13.2.4. I paragrafen anges att ett beslut om förvar eller uppsikt får över- klagas särskilt och utan begränsning till . Det är följaktligen inte nödvändigt att avvakta det slutliga avgörandet för att överklaga nu aktuella beslut. Det motsvarar hur regleringen har tillämpats i fråga om förvar. Regleringen innebär alltså inte någon ändring i sak i den delen. I paragrafen behandlas prövning av ett statsråds beslut om förvar eller uppsikt. Paragrafen motsvarar delvis 9 d § andra stycket i den nuvarande lagen och behandlas i avsnitt 13.2.4. Om ett statsråd har beslutat om förvar eller uppsikt eller förord- nat att ett sådant beslut ska fortsätta att gälla prövar Högsta förvalt- ningsdomstolen på begäran av utlänningen om åtgärden ska bestå. Att domstolen även ska pröva beslut om uppsikt är nytt. Det är en- bart utlänningen som kan få frågan om förvar eller uppsikt prövad. Paragrafen rör överklagande av beslut om be- handling och placering av en utlänning som hålls i förvar. Den mot- svarar i sak 9 d § tredje stycket i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 13.2.4. beslut i särskilda fall om behandlingen och pla- ceringen av en utlänning som hålls i förvar får enligt paragrafen över- klagas till Migrationsöverdomstolen. Det är endast beträffande be- handlingen och placeringen av sådana utlänningar som vistas i någon av som verket kan besluta. Paragra- fen gäller därför bara för sådana beslut som fattas beträffande utlän- ningar som är och som hålls i förvar enligt denna lag. Det framgår av 3 kap. 21 § att en utlänning som inte har fyllt alltid ska placeras i . En utlänning som har fyllt ska enligt 3 kap. 20 § placeras i antingen en kriminal- vårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. För behandlingen där gäl- ler häkteslagen (2010:611). Beslut som gäller behandlingen av en ut- länning som hålls i förvar i en sådan anläggning fattas med stöd av den lagen och kan överklagas enligt 7 kap. 3 § häkteslagen. Formu- leringen ”i särskilda fall” markerar att allmänna ordningsregler som gäller inom förvarslokalen inte får överklagas. Beslut i frågor om inhibition och tidsbegränsat uppehållstillstånd Paragrafen reglerar överklagande av beslut i fråga om inhibition och tidsbegränsat uppehållstillstånd. Den motsvarar 10 § femte stycket i den nuvarande lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 13.2.5. beslut i fråga om inhibition och tidsbegränsat uppehållstillstånd får överklagas till regeringen. Det följer av 2 § att Säkerhetspolisen får överklaga beslutet och av 42 § förvaltningslagen (2017:900) att utlänningen får göra det. En förutsättning är dock att beslutet har gått emot den som överklagar. Om ett beslut i fråga om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd överklagas, ska över- klagandet hanteras på samma sätt som ett överklagande av ett utvis- ningsbeslut. Det innebär att ska lämna över hand- lingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen som ska yttra sig, bl.a. om det finns hinder mot att verkställa utvisningen. Att över- lämnandet ska göras skyndsamt följer av det allmänna skyndsam- hetskravet i 1 kap. 7 §. Om det inte är uppenbart obehövligt ska muntlig förhandling hållas innan Migrationsöverdomstolen avger sitt yttrande. Hålls det en sådan förhandling ska Säkerhetspolisen och redogöra för omständigheterna i ärendet och ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen. Utlänningen ska höras och ges tillfälle att ange sin ståndpunkt och uttala sig om de omstän- digheter som åberopas i ärendet. Beslut i frågor om anmälningsskyldighet och andra tvångsmedel I paragrafen anges förutsättningarna för att överklaga beslut i frågor som avses i 5 kap. 1–3 §§, dvs. beslut i fråga om anmälningsskyldig- het och användning av andra tvångsmedel. Den motsvarar i huvud- sak 11 § fjärde stycket och 11 a § andra stycket i den nuvarande la- gen. Paragrafen behandlas i avsnitt 13.2.6. beslut i fråga om anmälningsskyldighet och att andra tvångsmedel får användas får enligt första stycket överklagas till regeringen. Det som avses är överklagande av beslut om anmälnings- skyldighet och att tvångsmedel får användas mot en utlänning som har utvisats enligt lagen, men där utvisningen inte ska verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Para- grafen gäller också vid överklagande av beslut i fråga om anmälnings- skyldighet och att andra tvångsmedel får användas mot en utlänning som har avvisats eller utvisats enligt 8 eller 8 a kap. utlänningslagen (2005:716), om det finns sådana omständigheter i fråga om utlän- ningen som gör att förevarande lag hade varit tillämplig. När ett be- slut i fråga om anmälningsskyldighet och att andra tvångsmedel får användas överklagas, ska ärendet skyndsamt lämnas över till Migra- tionsöverdomstolen för yttrande. Migrationsöverdomstolen ska, in- nan den yttrar sig, hålla muntlig förhandling om det inte är uppen- bart obehövligt. Av 2 § följer att Säkerhetspolisen får överklaga beslut och av 42 § förvaltningslagen (2017:900) att utlänningen får göra det. En förutsättning för överklagande är att beslutet har gått parten emot. Om allmän domstol har beslutat i frågor om tvångsmedel får så- dana beslut överklagas enligt reglerna i . Det fram- går genom en hänvisning i andra stycket. Det gäller både generella beslut om att tvångsmedel får användas mot utlänningen efter den inledande treårsfristen och beslut i enskilda fall om användning av ett visst tvångsmedel. Se kommentaren till 5 kap. 17 § angående vem som får överklaga sådana beslut. Övriga bestämmelser om överklagande I paragrafen regleras överklagande av beslut i vissa särskilda frågor. Paragrafen motsvarar 28 a och b §§ i den nuvarande lagen och be- handlas i avsnitt 13.2.7. Säkerhetspolisens, och be- slut i fråga om offentligt biträde eller ersättning i ett ärende som handläggs enligt denna lag får överklagas till Migrationsöverdomsto- len. De beslut som avses är enligt punkten 1 beslut att inte bevilja offentligt biträde eller att entlediga ett biträde. Rätten till offentligt biträde regleras i 6 kap. 7 §. Rätten att överklaga gäller enligt punk- ten 2 också beslut i fråga om ersättning till offentligt biträde och till personer som inställer sig vid en muntlig förhandling. ning och andra som inställer sig vid en muntlig förhandling i vissa fall har rätt till ersättning av allmänna medel framgår genom hänvis- ningen i 6 kap. 13 § 1 förevarande lag till 13 kap. 6 § utlänningslagen (2005:716). Även sådana beslut som rör tolkersättning enligt 6 kap. 13 § 2 förevarande lag får överklagas enligt paragrafen. Punkten 3 be- handlar rätten att överklaga Säkerhetspolisens, och beslut om avvisande av ombud eller biträde. Besluten får överklagas särskilt, dvs. utan samband med beslut i hu- vudsaken. Ett beslut i fråga om jäv som fattats av Säkerhetspolisen, eller får enligt punkten 4 också överklagas särskilt. Enligt den hittillsvarande ordningen har ett be- slut i en jävsfråga endast fått överklagas i samband med överklagande av det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet. Ändringen in- nebär en anpassning till 14 kap. 8 § utlänningslagen, som ändrades när förvaltningslagen (2017:900) infördes. Något krav på prövningstillstånd finns inte. Paragrafen reglerar överklagande av beslut om ersättning för dna- analys och motsvarar 28 c § i den nuvarande lagen. Paragrafen be- handlas i avsnitt 13.2.7. Genom en hänvisning i 6 kap. 13 § 4 till 13 kap. 15 och 16 §§ ut- länningslagen (2005:716) tillämpas den lagens bestämmelser om dna-analys också vid handläggning av ärenden enligt förevarande lag. Enligt 13 kap. 16 § utlänningslagen har en utlänning som själv har bekostat en dna-analys i ett ärende om uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning i vissa fall rätt till ersättning från staten för skä- lig kostnad för provtagning, transport av prover och analys. Det gäl- ler om utlänningen inte getts tillfälle att få en dna-analys utförd på statens bekostnad. Dessutom krävs att utlänningen har beviljats uppehållstillstånd och att dna-analysen då har haft betydelse. Beslut om ersättning meddelas av efter särskild ansökan. Ansökan ska göras senast efter det att ärendet om uppehållstillstånd avgjordes slutligt. Har beslutat angående ersättning för dna-analys i ett ärende som handläggs enligt denna lag, får beslutet överklagas direkt till Migrationsöverdomsto- len. Något prövningstillstånd krävs inte. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen, föreskrivs vad som gäller i fråga om Migrationsöverdomstolens be- slut. Paragrafen behandlas i avsnitt 13.2.7. Migrationsöverdomstolens beslut får inte överklagas. Reglering- en omfattar alla beslut som Migrationsöverdomstolen fattar enligt denna lag. Den gäller bl.a. när Migrationsöverdomstolen prövar en förvaltningsmyndighets beslut om offentligt biträde, ersättning, av- visande av ombud eller biträde eller beslut i fråga om jäv.