sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Därtill ska beslutet om häkt- ning vara proportionellt i förhållanden till de negativa effekter som blir följden av beslutet. Som vi nämnt ovan gäller denna proportio- nalitetsprincip för all användning av tvångsmedel. När det gäller häktning uttrycks den dessutom direkt i lagtexten. I bestämmelsen om häktning står att häktning får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. (Se 24 kap. 1 § RB.) För att ett barn ska kunna häktas krävs att det finns synnerliga skäl för det (23 § LUL). Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den miss- tänkte, får den misstänkte häktas endast om det är uppenbart att be- tryggande övervakning inte kan ordnas. Vad som avses med allvarligt men framgår inte uttryckligen av förarbetena men när det gäller barn anses inlåsning på häktet i en okänd miljö, med begränsad kontakt med omvärlden kunna utgöra ett allvarligt men i sig.100 Även JO har påpekat att det av många skäl är i hög grad olämpligt att placera ett barn i häkte och risken för att barnet tar skada är uppenbar. Enligt JO får ett barn enbart häktas i vissa extremfall och endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan anordnas.101 99CRC/C/SWE/CO/5 p. 57 och 58. 100SOU 1938:44 s. 300. 101JO 1994/95 s. 255. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Det är åklagarens uppgift enligt 26 § första stycket FUK att ta fram underlag för bedömningen av om förutsättningarna för beslut om övervakning föreligger. Åklagaren ska även utreda vilka alternativ till häktning som finns tillgängliga och undersöka hur den misstänkte ställer sig till övervakning. Frågan om övervakning ska i allmänhet be- aktas redan vid beslut om anhållande. Av rättsfallet NJA 2017 s. 701 framgår att en placering på ett särskilt ungdomshem inte alltid kan neutralisera kollusionsfara och därmed ersätta häktning. Om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan genom- föras eller att den misstänkte inte godkänner övervakningen blir nästa steg för domstolen att undersöka huruvida det föreligger synnerliga skäl för häktning (23 § LUL). I rättsfallet NJA 2015 s. 649 uttalade att prövningen av om det finns synnerliga skäl ska göras utifrån den misstänktes ålder och brottslighetens allvar samt styrkan i de särskilda häktningsskälen. I övrigt gäller samma regler som för vuxna, bl.a. att kravet på proportionalitet måste vara uppfyllt. Det finns flera rättsfall som belyser vad som kan utgöra synner- liga skäl för häktning av den som är under 18 år.102 I det ovan nämnda rättsfallet ansågs inte synnerliga skäl föreligga för häktning av en 15- åring som misstänktes för att ha begått tillgreppsbrott under två olika tidsperioder när han avvikit från ett HVB. Det var enligt uppenbart att den övervakning som kunde ordnas för honom inte var betryggande. Häktningsyrkandet ogillades dock främst med hänvisning till den misstänktes ålder och att det var fråga om inte alltför allvarlig brottslighet. I rättsfallet NJA 2017 s. 701 ansåg däremot att det förelåg synnerliga skäl för häkt- ning av en 16-åring, som misstänktes för våldsbrott. Betryggande övervakning hade inte kunnat ordnas och kollusionsfara förelåg. Det som framför allt skiljer dessa två fall åt är, förutom åldern på den misstänkte, allvaret i den brottslighet som den misstänkte antogs vara skyldig till. har uttalat att prövningen av en häktnings- framställan, som gäller ett barn, inte endast ska bestå i huruvida det faktiskt har ordnats med betryggande övervakning; domstolen ska dessutom pröva de skäl som åberopas för att det inte skulle finnas möjlighet att anordna övervakning.103 102Se t.ex. rättsfallen NJA 1985 s. 56, 2015 s. 649, och 2017 s. 701 samt RH 2004:61. 103Rättsfallet NJA 2008 s. 81. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Det finns en särskild bestämmelse om häktning vid mycket all- varliga brott (24 kap. 1 § andra stycket RB). Är det inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse för brottet (t.ex. grovt narko- tikabrott, våldtäkt, dråp och mordbrand) finns en presumtion för häktning. Presumtionen innebär att den misstänkte bara kan släppas på fri fot om det är uppenbart att det saknas skäl till häktning. Enligt Riksåklagarens riktlinjer kan denna presumtion inte tillämpas enligt sin ordalydelse på unga lagöverträdare, eftersom bestämmelserna om ungdomsreduktion och kravet på synnerliga skäl också ska tilläm- pas.104 Det ska också framhållas att de grundläggande principerna om behov, ändamål och proportionalitet gäller. var cirka 150 barn (15–) häktade. Nästan 70 pro- cent av barnen var häktade än en månad och över 90 pro- cent kortare än . Huvuddelen av de häktade barnen var ålagda restriktioner.105 Året efter var det något fler häktade barn och något större andel som var häktade än en månad.106 Enligt en kartläggning från Häktes- och restriktionsutredningen häktas barn så gott som uteslutande för grova brott.107 har i sin slutsats och rekommendation avse- ende femte periodiska rapport uttryckt oro över att barn fortfarande sätts i häkte i väntan på rättegång utan att det görs till- räckligt mycket för att hitta alternativ till häktning, och att det finns en brist på allmänna och formaliserade rutiner för hantering av barn i häkte. Detta togs också upp av i sin årsrapport . har uppmanat att verka för alternativ till frihetsberövande och häktning samt säkerställa att frihetsberö- vande används som en sista utväg och under kortast möjliga tid. Kom- mittén har också uppmanat att i all relevant lagstiftning införa en begränsning av tidslängden för frihetsberövande i alla miljöer.108 105Kriminalvården, Kriminalvård och statistik 2018 (2019) avsnitt 7.1.2. 106Kriminalvården, Kriminalvård och statistik 2019 (2020) avsnitt 7.1.2. 107SOU 2016:52 s. 145 och 146. 108CRC/C/SWE/CO/5 p. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Om rätten beslutar att häkta en person ska den i beslutet även ange inom vilken tid, högst , som åtal ska väckas. Tiden får inte bestämmas längre än vad som är oundgängligen nödvändigt. Om den utsatta tiden visar sig vara otillräcklig får rätten medge förlängning om åklagaren begär det. Om åtal inte väcks ska rätten, med högst , hålla ny förhandling i häktnings- frågan. Är det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning uppenbart att förhandling inom nu angiven tid skulle vara utan bety- delse, får rätten bestämma längre tids mellanrum. Rätten ska särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. När det gäller förundersökningar mot barn finns det dessutom ett särskilt skyndsamhetskrav. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtals- frågan fattas så snart det kan ske. Som huvudregel inte senare än för delgivning av brottsmisstanke. (Se 24 kap. 12, 13 och 18 §§ RB samt 4 § LUL.) har uttalat att förutsättningarna för att bestämma längre tids mellanrum än mellan häktningsförhandlingarna är mycket begränsade. Vidare har konstaterat att betydelsen av att rätten kon- trollerar att utredningen bedrivs skyndsamt och att häktningsskälen kvarstår ökar allteftersom tiden går.109 Regeringen har föreslagit att ett barn som utgångspunkt får vara häktat i längst fram till dess att åtal har väckts. Tiderna får överskridas om det finns synnerliga skäl. Möjligheten att över- skrida tidsgränserna bör enligt förslaget tillämpas restriktivt. Typiskt sett kan det finnas synnerliga skäl om straffvärdet är mycket högt i kombination med att det misstänkta brottet är särskilt svårutrett, t.ex. på grund av att det har internationella kopplingar, eller för att brottet utgör en del av organiserad eller gängrelaterad brottslighet. En annan faktor som kan beaktas vid bedömningen är om det under häktnings- tiden har tillkommit andra häktningsgrundande brottsmisstankar som avser allvarlig eller svårutredd brottslighet. Även den misstänktes eget agerande kan medföra att det finns synnerliga skäl att förlänga häkt- ningstiden.110 Förslaget bereds i . Rätten ska häva ett häktningsbeslut om det inte längre finns skäl för beslutet (24 kap. 20 §§ RB.) 109Rättsfallet NJA 1997 s. 368. 2019/20:129 s. 22 och 23. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Häktning av ett vittne Rätten får under vissa omständigheter häkta ett vittne som utan gil- tiga skäl vägrar att avlägga ed, avge sitt vittnesmål, besvara en fråga eller följa ett föreläggande om att inför vittnesmålet göra vissa för- beredelser. Som längst får personen hållas häktad . Senast ska vittnet inställas för rätten. Bestämmelsen får inte tillämpas på barn . (Se 36 kap. 21 och 22 §§ RB.) Det har diskuterats om bestämmelsen är obligatorisk eller fakultativ och följ- aktligen om det finns ett utrymme eller inte för rätten att göra en pro- portionalitetsbedömning inför ett beslut om häktning.111 Vid en sådan diskussion bör även de krav som ställs i beaktas. Behandling och bemötande i häkte m.m. Enligt häkteslagen (som även rör anhållna och gripna personer i häkte eller annan förvaringslokal) ska en intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Verkställigheten ska utfor- mas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av häkteslagen eller som är nöd- vändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. (Se 1 kap. 4–6 § häkteslagen.) Ett barn som är intaget i häkte får inte placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till barnets bästa (2 kap. 3 § häkteslagen, 2010:611). Bestäm- melsen har införts bl.a. mot bakgrund av artikel 37 (c) i barnkonven- tionen. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att en central mål- sättning är att ett barnperspektiv, utifrån andan och intentionerna i , ska genomsyra alla åtgärder som rör barn. För att svara mot kraven i och för att förebygga att den unge återfaller i brott är det, enligt förarbetena, av central bety- delse att den unge inte placeras tillsammans med intagna som inver- 111Se bl.a. Fitger m.fl. (2020) kommentaren till 36 kap. 21 § RB och de hänvisningar som görs däri. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … kar negativt på hans eller hennes möjlighet att leva ett liv utan kri- minalitet.112 När det gäller levnadsstandarden i ett häkte och kraven på häktes- rummens utformning, se kapitlet om artikel 27. Bestämmelser om vila, fritidssysselsättning, tillgång till information, m.m. beskriver vi i kapitlen om artiklarna 17 och 31. Det som rör en häktads privatliv, kommunikation och kontakt med anhöriga beskrivs närmre i kapit- let om artiklarna 9 och 16. I kapitlet om artikel 28 beskrivs möjlig- heterna till utbildning för en häktad. har fått såväl internationell som nationell kritik för både lång- variga häktningar och en omfattande användning av restriktioner. Kritiken har särskilt avsett situationen för häktade barn och den iso- lering som restriktioner ofta leder till. Den internationella kritiken har kommit från flera olika organ inom både och FN, bl.a. särskilda kommitté mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT) och mot tortyr (CAT). Det har även riktats kritik från barnrättskommittén (se ovan). Nationellt har kritiken framförts av bl.a. Barnombudsman- nen och advokatsamfund.113 Av insidan framgår att ungdomar inte förstått orsa- ken till att de belagts med restriktioner. I samma rapport beskrivs hur barn upplever isolering och restriktioner i arrest och häkte. Av rapporten framgår att anser att det är oaccep- tabelt att samhället isolerar barn trots den kunskap som finns angå- ende de allvarliga konsekvenser isoleringen kan medföra.114 JO har så sent som riktat kritik mot Kriminalvården för isoler- ingen av intagna i häkte, även sådana som inte var belagda med restrik- tioner (beslutet rörde inte specifikt häktade barn).115 Av häkteslagen framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet) om inte det av bl.a. säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna (2 kap. 5 § häkteslagen). 2009/10:135, s. 67–69. 2019/20:129 s. 16 och 17. 114Barnombudsmannen, insidan. Barn och ungdomar om tillvaron i arrest och häkte (2013). 115JO:s beslut , dnr O 7-2018. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Regeringen har föreslagit att den som är ska ha rätt att vistas med personal eller någon annan minst . Vilka kontakter som kan räknas som vistelse med någon annan person får, enligt förarbetena, avgöras från fall till fall. Avgörande är att kon- takten är att betrakta som isoleringsbrytande, vilket innebär att kon- takter ska vara meningsfulla. Förutom kontakter med kriminalvårdare kan det vara fråga om kontakter med t.ex. familjemedlemmar, skola, socialtjänst, frivilligaktörer och andra intagna. Rätten att vistas med någon annan person föreslås gälla utan undantag; den ska inte kunna inskränkas genom restriktioner. Barnet ska dock kunna välja att avstå från denna rättighet en viss dag.116 Restriktioner får meddelas för den som är häktad om det finns kollusionsfara (risk för att personen försvårar förundersökningen) och om rätten har gett tillstånd. Ett beslut om restriktioner får avse inskränkningar i rätten att placeras tillsammans med andra intagna, att vistas i gemensamhet, att följa vad som händer i omvärlden, att inneha tidskrifter och tidningar, att ta emot besök, att stå i förbin- delse med annan genom elektronisk kommunikation och att sända och ta emot försändelser. (Se 6 kap. 1 och 2 §§ häkteslagen.) En fråga om restriktioner prövas av undersökningsledaren eller åklagaren. Ett beslut i en sådan fråga ska omprövas så ofta det finns anledning till det. För att få meddela restriktioner mot en häktad krävs det normalt tillstånd från domstol. Om åklagaren begär det ska rätten, som den prövar frågan om häktning, pröva om och i så fall på vilket sätt den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas. Tillstånd till restriktioner får meddelas endast om det finns risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Det krävs också att skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. (Se 6 kap. 3 § häkteslagen och 24 kap. 5 a § RB.) När det gäller möjligheten att besluta om restriktioner för häk- tade barn finns inga särskilda regler. Uppfattningen är dock att inter- nationella åtaganden, bl.a. artikel 37 i , kräver en mer restriktiv hållning när det gäller restriktioner för barn jämfört 2019/20:129 s. 64. Förslaget är under beredning i . Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … med vuxna och att det ställs högre krav på brottslighetens allvar.117 Trots detta är andelen häktade med restriktioner större bland barn än vuxna, vilket får antas bero på att det främst är kollusionsfara som motiverar häktning av barn.118 Kriminalvården använder sig av en rad olika aktiviteter för att bryta de häktades isolering.119 Kriminalvården har själv definierat dessa ut- ifrån sex kategorier: gemensamhetsåtgärder, samsittning, samtal med fysiskt närvarande person, beslutsåtgärd120, telefonsamtal och aktivi- teter utan mänsklig kontakt121. Möjligheten att få en isoleringsbry- tande åtgärd varierar beroende på om den häktade har restriktioner eller inte. Det ska t.ex. alltid finnas tillgång till studier, eventuell pro- gramverksamhet och psykologkontakt.122 Enligt Brottsförebyggande rådets rapport minska isolering i häkte pågår sällan de isoleringsbrytande åtgärderna längre än två tim- mar. Det betyder att de allra flesta häktade barn och unga med restrik- tioner är utan mänsklig kontakt under minst 22 av dygnets 24 tim- mar.123 Rapporten kom innan förslaget att en ny bestämmelse, 2 kap. 5a § häkteslagen, om att ett barn har rätt att vistas med personal eller någon annan minst , ska införas i häkteslagen. Kriminalvården arbetar med att kartlägga alla barn och unga mellan 15och som häktas för att se bakgrunder, behov och hur frihets- berövandet påverkar dem. Datainsamlingen startade och rapporten väntas vara klar första halvåret 2021.124 117Se bl.a. prop. 2019/20:129 s. 41, (2018) s. 815 och Riksåklagarens riktlinjer 2015:1 gällande restriktioner och långa häktningstider s. 8. 2019/20:129 s. 41. hade av de häktade barnen restriktioner, jämfört av samtliga häktade (se årsredovisning 2019 s. 38 och 39). 119Brottsförebyggande rådet, Att minska isolering i häkte (2017). Bestämmelser om isolerings- brytande åtgärder finns också i 3 kap. häkteslagen. 120Innebär att häktade har samtal med advokat eller är på rättegång, polisförhör, transport, vårdinrättning, permission eller på annan aktivitet utanför häktet. 121Utgörs av aktiviteter som ger häktade möjlighet att byta miljö men utan att träffa någon annan. 122Brottsförebyggande rådet, Att minska isolering i häkte (2017) s. 71. 123En rad olika hinder för att isoleringsbrytande åtgärder ska komma till stånd har aktualise- rats: 1. Otydligheter kring vem som har ansvaret för att ta initiativ till lättnader. Att åkla- garna är återhållsamma med att lätta på restriktioner 3. Brist på personalresurser på häktena. 4.Inskränkande regler och rutiner på vissa häkten. Tungrodd administration kring anhö- rigas samtycke till kontakt. Att den häktade tackar nej till isoleringsbry- tande åtgärder. , Att minska isolering i häkte (2017) s. 74–76. 124Läs mer om Kriminalvårdens arbete och fokus på barn i häkte på webbplatsen . Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Läs om rätten till biträde under avsnittet om anhållande ovan. 40.2.7Anstaltsvård och sluten ungdomsvård Förutsättningar för att döma ett barn till fängelse eller sluten ungdomsvård Som framgår i kapitlet om artikel 40 finns det en grundläggande prin- cip i det svenska rättssystemet att barn ska hållas utanför fängelserna i så stor utsträckning som möjligt. Systemet präglas av att barn som har gjort sig skyldiga till brott i första hand ska bli föremål för insatser inom . Barn särbehandlas därför på olika sätt när det gäller straffmätning och på- följdsval. För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl (30 kap. 5 § BrB). Om det föreligger synnerliga skäl ska påföljden ändå inte bestämmas till fängelse, utan till sluten ungdomsvård, om det inte med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan om- ständighet, finns särskilda skäl däremot (32 kap. 5 § BrB). Särskilda skäl kan t.ex. vara att den tilltalade vid domen är . En ytter- ligare omständighet som kan utgöra särskilda skäl mot att döma till sluten ungdomsvård kan vara att den tilltalade ska lagföras för allvar- lig och omfattande brottslighet som begåtts såväl före som efter . Har huvuddelen av brottsligheten begåtts efter bör sluten ungdomsvård inte komma i fråga.125 Ett fängelsestraffs längd är begränsat av straffskalorna för de brott som den tilltalade döms för. För ett barn kan straffet aldrig bli högre än . Vid straffmätningen ska barnets ungdom beaktas särskilt och straffet får sättas lägre än straffskalan medger. 1997/98:96 s. 158. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … ska den som avtjänar ett fängelsestraff friges villkorligt efter två tredjedelar av tiden. (Se 29 kap. 7 § samt 26 kap. Sluten ungdomsvård kan bestämmas till lägst och högst (32 kap. 5 § BrB).126 Utgångspunkten ska vara den bedömning rätten gjort när den funnit att påföljden bör bestämmas till fängelse av viss längd. Om rätten skulle finna att straffmätningsvärdet är högre än att det motsvarar sluten ungdomsvård utgör det ett sär- skilt skäl mot att döma barnet till sluten ungdomsvård. Enligt för- arbetena måste detta emellertid höra till de absoluta undantagen och kan komma i fråga i första hand då brottsligheten begåtts då den till- talade var närmare 18 år.127 Läs mer om sluten ungdomsvård i kapitlet om artikel 40. Behandling och bemötande i anstalt För personer som sitter i anstalt gäller liknande regler som för häk- tade, t.ex. får ett barn inte placeras så att han eller hon vistas till- sammans med intagna , om det inte kan anses vara till bar- nets bästa (2 kap. 3 § fängelselagen, 2010:610).128 JO har i ett beslut konstaterat att huvudregeln att barn inte ska placeras med vuxna i princip blir omöjlig att upprätthålla, eftersom det endast är i undantagsfall som barn ska verkställa sitt straff i anstalt. Effekten av bestämmelserna är att det endast finns ett fåtal barn i anstalt och alternativet till att placeras med vuxna blir därför ofta att avtjäna sitt straff i ensamhet. Enligt JO kan Kriminalvården däremot behöva över- väga särskilda arrangemang när ett barn behöver placeras med vuxna.129 Varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av fri- hetsberövandet motverkas. Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av fängelselagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna 126Här bör anmärkas att rätten även måste ha konstaterat att den tilltalade inte begått det aktuella brottet under påverkan av en sådan allvarlig psykisk störning som avses i 30 kap. 6 § BrB. Om rätten inte får döma till fängelse får påföljden inte heller bestämmas till sluten ungdomsvård. 127Berggren m.fl. (2018) kommentaren till 32 kap. 5 §. När det gäller brott med högt artvärde, se bl.a. rättsfallet NJA 2007 s. 624. 128Förarbetsuttalandena som rör häktning, som redovisas ovan, avser även denna bestämmelse. 129JO 2007/08 s. 190. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden och det inte är tillräckligt med en mindre ingripande åtgärd. (Se 1 kap. 4–6 §§ fäng- elselagen.) En person som är intagen i anstalt får, om det är lämpligt, medges att på egen begäran hållas avskild från andra intagna. Ett medgivande till avskildhet ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång . Intagna får också tillfälligt hållas avskilda från varandra, bl.a. om det är nödvändigt för att ordningen eller säker- heten ska kunna upprätthållas. (Se 6 kap. 4 och 5 §§ fängelselagen, se även 6 kap. 6–10 §§ fängelselagen.) Bestämmelserna medger inte att en intagen hålls avskild i bestraffningssyfte.130 När det gäller levnadsstandarden hänvisar vi till kapitlet om artikel 27. För personer intagna i anstalt finns det bestämmelser angående rätten till besök och andra kontakter i 7 kap. fängelselagen. Dessa bestämmelser beskriver vi närmre i kapitlet om artiklarna 9 och 16. I kapitel 16 redogör vi även för vad som gäller beträffande vissa tvångsmedel såsom kroppsbesiktning och kropps- visitation. När det gäller tillgången till information m.m. samt till utbildning hänvisar vi till kapitlen om artiklarna 17 och 28. och fritid under anstaltsvistelsen berör vi i kapitlet om artikel 31. Behandling och bemötande vid sluten ungdomsvård Sluten ungdomsvård verkställs vid ett särskilt ungdomshem. Verk- ställigheten ska alltid inledas på en låsbar enhet. Så snart förhållandena medger det ska den dömde ges möjlighet till vistelse under öppnare former.