sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — utveckling av en kulturell identitet och användning av det egna mino- ritetsspråket ska främjas särskilt. Det finns också föreskrivet att det allmänna ska motverka diskriminering av människor, bl.a. på grund av nationellt eller etniskt ursprung eller religiös tillhörighet. Lag eller annan föreskrift får inte innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn bl.a. till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande. Utöver skyddet i grundlag finns diskrimineringslagstiftningen och kriminaliseringen av vissa brott (t.ex. olaga diskriminering och hets mot folkgrupp), som också ger ett skydd mot rätten att utöva sin kultur och religion samt tala sitt språk. Diskrimineringslagstiftningen diskuterar vi närmre i kapitlet om artikel 2. När det särskilt gäller språk finns det i språklagen bestämmelser om det allmännas ansvar för att den enskilde ges tillgång till språk och att den enskilde ska kunna utveckla och använda sitt modersmål. Vår bedömning är att svensk lagstiftning och praxis överensstäm- mer med innebörden av artikel 30 när det gäller det grundläggande skyddet för rätten till kultur, religion och språk. Till skillnad från många andra artiklar i stadgas i artikel 30 inte någon uttrycklig skyldighet att vidta främjande åtgär- der, t.ex. för att barn som tillhör en etnisk, språklig eller religiös minoritet eller ett urfolk ska kunna utöva sin kultur eller religion eller tala sitt språk. En sådan skyldighet kan däremot i viss mån ut- läsas ur andra artiklar, t.ex. artiklarna 2, 17, 29 och 31. Som ovan på- pekats innebär också tillämpningen av artikel 27 i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter att särskilda åtgärder kan behöva vidtas för att ge de personer som tillhör minoriteter samma rättigheter som personer som tillhör majoriteten. Som exempel kan nämnas att en stat bör uppmuntra produktion och spridning av in- formation och material om minoritetskulturer samt barnböcker på minoritetsspråk enligt artikel 17 (a) och (c). Ett annat exempel är att ett barn enligt artikel 29.1 (c) ska ges utbildning som syftar till att barnet utvecklar sin respekt för den egna kulturella identiteten och språket. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk En utveckling mot främjande åtgärder har också skett bl.a. genom konventioner, ramkonventionen och språkstadgan. Syf- tet med främjande åtgärder är att uppnå lika rättigheter för personer som tillhör minoriteter.71 Det finns svenska bestämmelser som är avsedda att främja möj- ligheterna för barn som tillhör en etnisk, språklig eller religiös mino- ritet eller ett urfolk att utöva sin kultur och sin religion och att få undervisning i sitt modersmål. Modersmålsundervisning innefattar även utbildning i minoritetens kultur, traditioner och seder (se även kapitlet om artikel 29). Även arbete bör nämnas. Dessa främjande åtgärder kan anses utgöra ett skydd mot att ett barn som tillhör en etnisk, språklig eller religiös minoritet eller ett urfolk förvägras den rätt som artikel 30 handlar om. Det finns särskilda bestämmelser i syfte att främja möjligheterna för ett barn som tillhör en nationell minoritet (inklusive det samiska folket, som också är ett urfolk) att bl.a. utöva sin religion och kultur samt tala sitt språk. Bland de bestämmelser som finns för att särskilt främja de nationella minoriteternas utövande av sitt kulturliv m.m. kan följande särskilt nämnas. I språklagen och minoritetslagen anges det att det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritets- språken samt de nationella minoriteternas möjligheter att behålla och utveckla sin kultur i . Barns utveckling av en kulturell iden- titet och användning av det egna minoritetsspråket ska främjas särskilt. Vidare har regeringen utformat en strategi för att stärka minoritets- politiken. Därtill finns det flera myndigheter som på olika sätt arbetar med minoritetsfrågor, t.ex. och folkminnen, och . Det finns också bestämmelser om sameskolan, judiska studier i och modersmålsunder- visning. Det har tidigare konstaterats av regeringen att personer som till- hör en nationell minoritet i praktiken inte alltid får sina rättigheter uppfyllda. Mot bakgrund av hur vårt uppdrag är formulerat har vi inte närmare undersökt tillämpningen av de svenska bestämmelserna eller 71SOU 2005:79 s. 36. Artikel 30 – barn som tillhör en minoritet eller ett urfolk om barn som tillhör en etnisk, språklig eller religiös minoritet eller ett urfolk i praktiken får sina rättigheter uppfyllda. Olika bestämmelser för olika minoriteter Sammantaget finns det i lagstiftningen ett antal bestämmelser med syfte att stärka rätten för ett barn som tillhör en etnisk, språklig eller religiös minoritet eller ett urfolk att tillsammans med andra medlem- mar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, utöva sin religion och använda sitt språk. Vissa bestämmelser i svensk lagstiftning ger vissa grupper längre gående rättigheter på grund av att de har en historisk anknytning till ett visst geografiskt område i Sverige.72 Detta gäller samer, torne- dalingar och sverigefinnar. Att det finns olikheter i minoriteternas rättigheter som bottnar i vissa minoriteters historiska geografiska bas kan inte anses innebära att likabehandlingsprincipen i artikel 2 i inskränks. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 30 i . 72Att minoriteter med en historisk geografisk bas har längre gående rättigheter har att göra med att har ratificerat stadga om landsdels- eller minoritetsspråk. 34Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis över- ensstämmer med innebörden av artikel 31 i . 1.Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till vila och fritid, till lek och rekreation anpassad till barnets ålder och rätt att fritt delta i det kulturella och konstnärliga livet. 2.Konventionsstaterna ska respektera och främja barnets rätt att till fullo delta i det kulturella och konstnärliga livet och ska uppmuntra tillhandahållandet av lämpliga och lika möjligheter till kulturell och konstnärlig verksamhet samt till rekreations- och fritidsverksamhet. Artikel 31 handlar om ett barns rätt till vila, fritid, lek och rekreation. Vidare handlar den om ett barns rätt till delaktighet i det kulturella och konstnärliga livet. En stat ska uppmuntra till lämpliga och lika möjligheter, till kulturell och konstnärlig verksamhet samt till rekrea- tions- och fritidsverksamhet. Rättigheterna i artikel 31 har sitt ursprung i det grundläggande ram- verket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Dels i den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter1 1Antagen av genom resolution 3/217 . Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. (artiklarna 24 och 27), och den internationella konventionen om eko- nomiska, sociala och kulturella rättigheter2 (artiklarna 7 och 15). I konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsätt- ning3 erkänns att personer med funktionsnedsättning på lika villkor har rätt att delta i kulturlivet och i rekreations- och fritidsverksam- het samt idrott (artikel 30). Varken här eller i det grundläggande ram- verket nämns specifikt ett barns rätt till lek. Redan i deklarationen om barnets rättigheter4 stadgas dock att ett barn ska ges full möjlighet till lek och rekreation (princip 7). Viss vägledning i uttolkningen av artikel 31 kan även fås av bl.a. konvention (nr 79) angående begränsning av nattarbete för barn och minderåriga i icke-industriell verksamhet och konvention (nr 90) angående minderårigas nattarbete inom industrien, som syftar till att skydda barn mot nattarbete. ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.5 (Läs mer om dessa nedan.) Det finns ett antal bestämmelser som är särskilt relevanta när det gäller ett barns rätt till vila och fritid, lek och rekreation samt till det kulturella och konstnärliga livet. Artiklarna 13–15 och 17 behandlar grundläg- gande politiska och medborgerliga rättigheter i form av informa- tions- och yttrandefrihet, tanke-, samvets- och religionsfrihet samt föreningsfrihet och tillgång till information. Av förarbetena till barn- konventionen framgår att det första utkastet av artikel 31 även om- fattade skolans och familjens betydelse för förverkligandet av rättig- heterna i artikeln.6 Föräldrarnas ansvar anges särskilt i artiklarna 5 och 18. Av särskild relevans är också artiklarna 28 och 29, om rätten till utbildning och syftet med utbildningen. Andra artiklar som kan aktualiseras, beroende på omständigheterna, är bl.a. och artikel 27 om rätt till den levnadsstandard som krävs för ett barns fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling, artikel 30 om rättigheter för barn som tillhör en etnisk, språklig eller religiös minoritet eller ett urfolk och artikel 23 om rätten för ett barn med funktionsnedsättning 4Antagen av genom resolution 14/1386 . 5CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. 6HR/PUB/07/1, artikel 31, B 1. Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. att åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv. Även artiklarna 19 och 32–36, som ger ett barn skydd mot företeelser som kan hämma dess utveckling liksom artikel 39 om rätt till rehabilitering kan vara av relevans för uttolkningen och genomförandet av artikel 31. Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 31. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta inne- bär att även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan till- stånd i , ska omfattas av rättigheterna i artikel 31. Enligt arti- kel 30 i konventionen om rättigheter för personer med funktions- nedsättning förtydligas dessutom rätten att delta i kulturlivet på lika villkor för personer med funktionsnedsättning. betonar att en stat ska vidta alla lämpliga åt- gärder för att säkerställa att alla barn har möjlighet att förverkliga sina rättigheter enligt artikel 31 utan åtskillnad av något slag, alltså oavsett barnets, föräldrarnas eller vårdnadshavarnas ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt, etniskt eller socialt ursprung, egendom, funktionsnedsättning, börd eller ställning i övrigt. Särskild uppmärksamhet bör enligt kommittén ägnas vissa grupper av barn, däribland flickor, barn med funktionsnedsättningar och barn på landsbygden. Detsamma gäller barn som lever i olika utsatta situationer, såsom frihetsberövade barn, barn i särskilda boenden eller hälsovårdsinrättningar, asylsökande och flyktingbarn, migranter eller internflyktingar, barn som tillhör en minoritetsgrupp eller ett urfolk, arbetande barn, föräldralösa barn, hemlösa barn och barn under betydande press avseende utbildningsprestationer.7 Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna 7CRC/C/GC/17 p. Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. Att ett barn enligt artikel 31 ska ges möj- lighet till vila, fritid, lek, rekreation och ett kulturellt och konstnär- ligt liv kan ses som en vidareutveckling av grundprincipen i artikel 6. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.8 Barnrättskom- mittén förväntar sig att konventionsstaterna tolkar ordet utveckling i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar bar- nets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala ut- veckling.9 framhåller i relation till artikel 6 be- hovet av att erkänna det positiva värdet i varje aspekt av artikel 31 när det gäller att främja barns utveckling och den fortlöpande utveck- lingen av deras förmågor. Detta kräver enligt kommittén att de åt- gärder som vidtas för att genomföra artikel 31 överensstämmer med utvecklingsbehoven hos barn i alla åldrar. Kommittén menar att en stat bör verka för att föräldrar, omvårdare, statstjänstemän och alla yrkespersoner som arbetar med och för barn får medvetenhet om och förståelse för den centrala betydelse som lek har för ett barns utveckling.10 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vårdnads- havare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveck- ling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet 8CRC/C/GC/7 p. 9CRC/GC/2003/5 p. 10 CRC/C/GC/17 p. Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resur- ser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Detta kan innefatta t.ex. olika förfaranden där ett barns behov av vila, fritid och rekreation samt av det kulturella och konstnärliga livet behöver beaktas. understryker att ett barn även bör ges stöd att uttrycka sina åsikter när så är nödvändigt. I relation till artikel 31 har kommittén uttalat att barn har rätt till valfrihet och autonomi i sina lek- och rekreationsaktiviteter. Detsamma gäller för kulturella och konstnärliga aktiviteter.11 Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.12 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och pröv- 11CRC/C/GC/17 p. 12CRC/C/GC/12 p. Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. ning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det spe- cifika sammanhanget.13 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 31. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid alla åtgärder som rör barn och därmed även vid utformning av reglering som rör ett barns rätt till vila, fritid, lek och rekreation samt av det kulturella och konstnärliga livet. Övriga rättig- heter enligt ska också beaktas i bedömningen av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på ett barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller ett kollektivt avtal eller en internationell överenskommelse ingås, som berör barn, bör beslutet styras av hän- syn till barnets bästa.14 Bedömningarna bör till viss del bygga på barns egna upplevelser och åsikter om sin situation (jämför artikel 12). understryker vikten av att bereda barn tillfällen att bidra till utvecklandet av lagstiftning, politik, strategier och tjänste- utformning, för att säkerställa att rättigheterna enligt artikel 31 för- 13CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. 14CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. Exempel på sådana bidrag kan vara barns medverkan i kon- sultationer om policyer rörande lek och rekreation, om lagstiftning som berör utbildning, skolorganisation och läroplaner eller skydds- lagstiftning rörande barnarbete, om utbyggnaden av parker och andra lokala anläggningar samt om stadsplanering och design för barnvänliga lokalsamhällen och miljöer. Återkoppling från barn kan också inhäm- tas inom skolan och lokalsamhället i övrigt när det gäller möjligheter till lek eller rekreation och kulturella aktiviteter, enligt kommittén. betonar att förverkligandet av rättigheterna en- ligt artikel 31 definitionsmässigt är för barnets bästa.15 Enligt artikel 3.1 ska det i varje beslut som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Ett beslut som på något sätt rör ett barn ska utformas utifrån vad som bedöms vara barnets bästa, det kan t.ex. handla om försörjningsstöd eller olika stöd och behandlingsinsatser för ett barn, en placering av ett barn utanför familjemiljön av olika anledningar, barn som frihetsberövats eller ett barns rehabilitering. I en sådan bedömning av barnets bästa bör även ett barns rätt till vila, fritid, lek och rekreation samt att delta i det kulturella och konstnärliga livet beaktas. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättigheter som ett barn har enligt barn- konventionen och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jäm- för artikel 12). understryker att detta ska ske med utgångs- punkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kom- mittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.16 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,17 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och om de varit till barnets bästa. 15CRC/C/GC/17 p. 17 och 19. 16CRC/C/GC/14 p. 17CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det kan t.ex. vara i sociala utredningar, vid rehabi- literande åtgärder och i planeringen av verksamheter, lagar och poli- cyer som rör ett barns rätt till vila, fritid och rekreation samt av det kulturella och konstnärliga livet. lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska förverkligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.18 Kom- mittén betonar i en annan kommentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Vidare måste barnet infor- meras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.19 Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 34.1.2Rätt till vila, fritid, lek, rekreation och det kulturella och konstnärliga livet (artikel 31.1) Genom artikel 31.1 erkänns tre olika, men nära relaterade, rättigheter. För det första har ett barn rätt till vila och fritid. För det andra har ett barn rätt att ägna sig åt (engage in) lek och rekreation anpassad till dess ålder. För det tredje har ett barn rätt att fritt delta i det kulturella och konstnärliga livet. Dessa redogörs för var för sig nedan. 18CRC/C/GC/14 p. 19CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 31 – rätt till vila, fritid, kultur m.m. Rätten till vila har sitt ursprung i artikel 24 i den allmänna förklar- ingen om de mänskliga rättigheterna och artikel 7 (d) i den internatio- nella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. I dessa är rätten till vila direkt kopplad till rättvisa och gynnsamma arbetsvillkor. I artikel 31.1 i görs däremot ingen tydlig koppling till t.ex. artikel 32, om skydd mot ekonomiskt utnytt- jande och skadligt arbete, vilket indikerar att rätten till vila är vidare och kan relateras även till andra förhållanden. En sådan tolkning stöds även av förarbetena till . De första förslagen till artikel 31 handlade om att skolan, förskolan och föräldrarna skulle uppmuntras att ge barnet möjlighet till vila och fritid. Vid genom- förandet av t.ex. bestämmelserna i artiklarna 18.3 (barnomsorg) och artikel 28 (utbildning) behöver en stat således beakta att ett barn ges rätt till vila och fritid.20 Föräldrar har dock huvudansvaret för sitt barns uppfostran och utveckling och ska vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 18). Föräldrar har därmed också huvudan- svaret för att barnet får möjlighet till vila. I vilken utsträckning som ett barn har rätt till vila framgår inte av artikeln, men sett i ljuset av bl.a. artiklarna 6 och 24 bör ett barn vila i den utsträckning som krävs för hans eller hennes utveckling och hälsa. I de två angående begränsningar av nattarbete för barn och minderåriga ges viss vägledning om hur många timmars nattvila ett barn minst bör ha.21