sou · H8B34 · 2020-01-29 00:00:00 — •Avtalsparterna ska inte tillåta export av avfall eller annat material till andra länder för dumpning eller förbränning till havs (artikel 6). I protokollsbilaga 1 räknas det avfall och annat material upp som kan komma i fråga för dumpning. I protokollsbilaga 2 finns ett förfarande som ska tillämpas i de fall det blir aktuellt med dumpning. Tillägg till Londonprotokollet 2006 För att göra det möjligt att geologiskt lagra koldioxid under havs- botten gjordes ett tillägg till bilaga 1 till Londonprotokollet 2006. Bland annat lades koldioxidströmmar från koldioxidavskiljning för lagring till i uppräkningen av avfall som kan komma i fråga för dump- ning i bilaga 1 (en ny paragraf 1.8). Förutsättningar för att dumpning av koldioxidströmmar ska tillåtas är dock att dumpningen sker i en geologisk formation under havsbotten och att koldioxidströmmen till övervägande del består av koldioxid, men koldioxidströmmen får innehålla spår av andra ämnen som kommer från källan och från avskiljningen och lagringspro- cessen. Inget avfall eller annat material får blandas med koldioxiden i syfte att göra sig av med det avfallet eller materialet (paragra- ferna 4.1, 4.2 och 4.3). Tillägget har trätt i kraft. Brister och hinder i lagstiftningen för CCS inklusive bio-CCS Tillägg till Londonprotokollet 2009 Londonprotokollet ändrades 2009 så att transport av koldioxid för lagring i annan stat undantas från exportförbudet i artikel 6. För att undantag ska kunna göras krävs dock att ett särskilt avtal om export har ingåtts mellan de berörda parterna. Ett sådant avtal ska innehålla bekräftelse på och fördelning av ansvaret för tillstånds- givningen mellan den exporterande staten och den mottagande sta- ten. För export till en stat som inte är part till protokollet ska avtalet som ett minimum innehålla bestämmelser motsvarande dem som finns i Londonprotokollet, inklusive de bestämmelser i protokolls- bilaga 2 som rör tillstånd och tillståndsvillkor för att säkerställa att avtalet inte avviker från de skyldigheter att skydda och bevara den miljön som gäller för protokollsparterna. En part som ingår ett avtal om export av avfall ska anmäla detta till IMO. Tillägget har ännu inte trätt i kraft. För de avtalsparter som har accepterat en ändring i protokollet träder den i kraft den sextionde dagen efter den dag när två tredje- delar av avtalsparterna har deponerat ett antagandeinstrument för ändringen hos IMO. Därefter träder ändringen i kraft för övriga avtalsparter den sextionde dagen efter den dag när ifrågavarande avtalspart har deponerat ett antagandeinstrument för ändringen (artikel 21). När det gäller ändringar i bilagorna till protokollet träder de i kraft efter att parten har informerat IMO om sitt godkän- nande av ändringen eller efter dagen för ändringarnas an- tagande vid ett partsmöte om detta är den tidpunkt som inträffar senare (artikel 22). Resolution om en provisorisk tillämpning av ändring av artikel 6 Londonprotokollets 14:e partsmöte beslutade på mötet den 7–11 okto- ber 2019 att anta en resolution om att tillåta en provisorisk tillämp- ning av det undantag från exportförbudet i artikel 6 för lagring av Brister och hinder i lagstiftningen för CCS inklusive bio-CCS koldioxid i annan stat som beslutades . Den provisoriska tillämp- ningen ska endast gälla fram till dess ändringen av artikel 6 träder i kraft. Den part som vill tillämpa ändringen provisoriskt måste deponera en avsiktsdeklaration om provisorisk tillämpning av ändringen samt det exportavtal som krävs enligt tillägget hos IMO. Den pro- visoriska tillämpningen kommer endast att gälla bland de parter som har deponerat avsiktsdeklarationer och tillhörande exportavtal. Helsingforskonventionen är en regional miljökonvention för Öster- sjöområdet, inklusive . Konventionen gäller för hela av- rinningsområdet, och parter är , , , , , , , , och EU. Den ursprungliga konventionen trädde i kraft och ändrades 1992. Ändringen trädde i kraft för alla parter. Syftet med kon- ventionen är att minska den förorening av som orsakas av utsläpp via floder, flodmynningar, utlopp och rörledningar, dumpning och sjöfartsverksamhet samt via luftburna föroreningar. Av konventionen framgår bl.a. följande. •Med förorening från landbaserade källor avses förorening av havet från alla utsläpp på land genom punktkällor eller diffusa källor som når havet genom vattendrag, från luften eller direkt från kusten. Här ingår förorening till följd av avsiktlig kvittblivning under havsbottnen med tillträde från land via tunnel, rörledning eller på annat sätt (artikel 2.2). •Med dumpning avses varje avsiktlig kvittblivning i havet eller på havsbottnen av avfall eller andra ämnen från fartyg, andra kon- struktioner till havs eller luftfartyg (artikel 2.4. (a)(i)). •De fördragsslutande parterna ska med all kraft sträva efter att säkerställa att genomförandet av konventionen inte orsakar gräns- överskridande förorening i områden utanför . Dessutom får inte åtgärderna leda till vare sig en oacceptabel belastning på luftkvaliteten och atmosfären eller på vatten, mark och grundvatten, till oacceptabel skadlig eller ökande kvittbliv- ning av avfall eller till ökade risker för människors hälsa (arti- kel 3.6). Brister och hinder i lagstiftningen för CCS inklusive bio-CCS •Konventionen avser skyddet av miljö, vilken omfattar vattenpelaren och havsbottnen, inklusive de levande tillgångarna och den faunan och i övrigt (artikel 4.1). •Parterna ska, med några få undantag, förbjuda dumpning i Öster- sjöområdet (artikel 11.1). •Parterna ska vidta alla åtgärder för att förhindra sådan förorening av miljö som orsakas av undersökning av eller utvinning från sin del av havsbottnen och dess underlag eller av annan därmed sammanhängande verksamhet och ska säkerställa att tillräcklig beredskap upprätthålls för omedelbara insatser för att motverka effekterna av föroreningsolyckor orsa- kade av sådan verksamhet (artikel 12.1). •Bestämmelserna i konventionen ska inte påverka de fördrags- slutande parternas rättigheter och skyldigheter enligt befintliga och framtida fördrag som främjar och utvecklar havsrättens all- männa principer på vilka konventionen vilar och i synnerhet be- stämmelser angående förhindrande av förorening av den miljön (artikel 29). Ett av Helsingforskonventionens syften är att minska föroreningen av genom dumpning. Enligt den svenska versionen får dumpning inte ske ”i havet eller på havsbottnen”. En jämförelse kan göras med den engelska versionen ”at sea or into the seabed”, den tyska ”auf See oder in den Meeresgrund”, den franska ”dans la mer ou dans le fond de la mer”, och den danska ”i havet eller i havbunden”. Syftet med att lagra koldioxid geologiskt är att avsiktligt göra sig av med koldioxiden genom att lägga den i djupa formationer i berg- grunden under havsbottnen. Den svenska versionen av konventio- nen skiljer sig dock från övriga språk då det på svenska är förbjudet att dumpa avfall i havet eller på havsbottnen och enligt övriga angivna språk förbjudet med dumpning i havet eller i havsbottnen. Konventionen innehåller inget sådant undantag för geologisk lag- ring av koldioxid som har införts i Londonprotokollet159. 159Paragraf 1.8 i protokollsbilaga 1. Brister och hinder i lagstiftningen för CCS inklusive bio-CCS Osparkonventionen är en regional konvention för Nordostatlanten, vilken täcker , och delar av . Målet med konventionen är att begränsa havsföroreningar från såväl landbase- rade källor som fartyg och luftfartyg samt vidta andra nödvändiga åtgärder för att skydda den miljön i Nordostatlanten. Kon- ventionen trädde i kraft . , , , , , , , , , , , , , , och EU är parter till kon- ventionen. Konventionens verkställande organ, , får anta ändringar av konventionen och dess bilagor och tillägg. antog 2007 ändringar av bilaga II till kon- ventionen om förhindrande och eliminering av förorening genom dumpning eller förbränning samt av bilaga III till konventionen om förhindrande och eliminering av förorening från havsbaserade källor. Bestämmelserna överensstämmer med dem som gjorts i bilaga 1 till Londonprotokollet och har trätt i kraft för och EU. De förutsättningar för dumpning av koldioxidströmmar som anges i bilaga 1 till Londonprotokollet samt bilagorna II och III till Osparkonventionen överensstämmer med CCS-direktivet. Ytterligare två beslut om geologisk lagring av koldioxid har an- tagits under Osparkonventionen. Beslut /1 innehåller ett för- bud mot lagring av koldioxid i vattenpelaren eller på havsbotten, och beslut /2 innehåller bestämmelser om vad ett tillstånd till geo- logisk lagring av koldioxid ska innehålla samt bestämmelser om rapportering till . Relevanta bestämmelser är införda i svensk rätt.160 Konventionen om biologisk mångfald Konventionen om biologisk mångfald (CBD) är en global konven- tion om bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. På det tionde partsmötet i (COP10) 2010 fattades ett beslut om ett moratorium om geoengineering med följande inne- börd.161 I avsaknad av en transparent global kontrollmekanism för geoengineering ska man, i enlighet med försiktighetsprincipen, säker- 16022 kap. 1 b och 25 d §§ och 81 § förordningen om geologisk lagring av koldioxid. 161UNEP/CBD/COP/DEC/X/33. Brister och hinder i lagstiftningen för CCS inklusive bio-CCS ställa att inga klimatrelaterade geoengineering-aktiviteter som kan påverka biologisk mångfald äger rum tills det finns tillräckligt med vetenskaplig bas som rättfärdigar sådana aktiviteter tillsammans med att lämpliga riskbedömningar görs för miljön, biologisk mångfald och kopplade sociala, ekonomiska och kulturella effekter. Undan- taget är småskaliga forskningsstudier som kan genomföras under kontrollerade förhållanden. Moratoriet gäller dock inte koldioxid- infångning och lagring från fossila bränslen om koldioxiden fångas in innan den når atmosfären. CBD har inte beslutat om någon definition av geoengineering. Den operationella definitionen som används är att all teknologi som avsiktligt reducerar solinstrålning eller ökar kolsekvensering från atmosfären i stor skala (med undantag från CCS från fossila bränslen om koldioxiden fångas in innan den når atmosfären) som kan på- verka biologisk mångfald borde beaktas som geoengineering tills en mer precis definition kan utvecklas. CBD beslutade på sitt elfte partsmöte (COP11) 2012 att fort- satta diskussioner skulle föras om definitionen av geoengineering. Partsmötet noterade även att klimatrelaterad geoengineering kan vara avsiktlig inblandning i miljön i syfte att bekämpa antropogena klimatförändringar och dess effekter, med undantag av koldioxid- infångning och lagring från källor för fossila bränslen innan koldi- oxiden släpps ut till atmosfären samt skogsrelaterade aktiviteter.162 Partsmötet (COP13) bekräftade moratoriet från COP10. Esbokonventionen är en miljöskyddskonvention för , och om samarbete för att förebygga gränsöverskridande miljö- effekter. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av . Om en verksamhet eller åtgärd som anges i bilaga 1 till konven- tionen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan i ett annat land, eller om ett land som kan komma att påverkas betydligt av verk- samheten eller åtgärden begär det, ska den myndighet som reger- ingen bestämmer informera det andra landet om verksamheten eller åtgärden, dess möjliga gränsöverskridande konsekvenser och vilken 162UNEP/CBD/COP/DEC/XI/20, . Brister och hinder i lagstiftningen för CCS inklusive bio-CCS typ av beslut som kan komma att fattas samt ge det andra landet skälig tid att yttra sig över om det vill delta i miljöbedömningen. Om det andra landet vill delta i miljöbedömningen ska myndigheten ge det andra landet möjlighet att delta i ett samrådsförfarande om miljö- konsekvensbeskrivningen och den slutliga tillståndsansökan (arti- kel 2 och 3).163 Anläggningar för avskiljning, transport och geologisk lagring av koldioxid finns inte angivna i bilaga 1, men väl rörledningar för olja och gas med stor diameter, anläggningar för omhändertagande av giftigt och farligt avfall genom förbränning, kemisk behandling eller deponering samt stora lager för olja samt petrokemiska och kemiska produkter.164 163Jfr 6 kap. 33 § . 164Bilaga 1 till Esbokonventionen, punkterna 8, 10 och 16. Verifierade utsläppsminskningar genom investeringar i andra länder 13Förslag till fortsatta insatser för att förvärva enheter från verifierade utsläppsminskningar i andra länder Inriktning på de internationella insatserna mot 2030 •Regeringen bör inrätta ett program för att genomföra insatser för internationella utsläppsbegränsningar under artikel 6 , med som an- svarig myndighet. •Programmet bör ges en omfattning som gör att det minst kan resultera i 20 miljoner enheter från utsläppbegränsningsåtgärder som genomförts i andra länder. För att åstadkomma ett sådant resultat kan en budget motsvarande i genomsnitt behöva avsättas . Programmet föreslås bidra till att: –andelen klimatfinansiering av åtgärder för utsläppsminskningar ökar, blir resultatbaserad samt i högre grad även omfattar medel- inkomstländer –målen för de kompletterande åtgärderna uppnås (se förslaget till strategi). •De insatser som genomför i det föreslagna program- met behöver ge incitament till ambitionsnivåhöjningar i linje med temperaturmål, ha hög miljöintegritet och bidra till hållbar utveckling i värdländerna så som föreskrivs i artikel 6.1 i . Förslag till fortsatta insatser … •Insatserna kan bidra till höjningar av ambitionsnivån i värd- länderna om de ges följande inriktningar: –Insatserna bidrar till att värdlandets klimatplan blir ambitiösare. Sådana effekter kan uppnås genom att finansieringen knyts till en strikt utsläppsprognos, ytterligare styrmedel införs, subven- tioner av aktiviteter som leder till växthusgasutsläpp tas bort och genom att värdlandets klimatplan blir mer heltäckande vid nästa revidering. –Insatserna riktas mot områden som är särskilt viktiga för en omställning mot ambitiösa temperaturmål. Det kan exempelvis handla om systemstödjande insatser inom eltillförselsektorn och insatser inom användarsektorerna transporter, byggnader och industrin i medelinkomstländer med relativt stora och växande utsläpp. Insatser i låginkomstländer är också angelägna vid en snabb omställning i linje med temperaturmålen, främst i form av åtgärder för ökat kolupptag med hög permanens och med flera samtidiga mervärden. Ambitionen bör vara att åstadkomma effekt inom så många som möjligt av ovan nämnda områden på samma gång. Inriktningen bör vara att eftersträva största möjliga kostnadseffek- tivitet i de avtal som sluts, med den ovan beskrivna ambitions- höjande inriktningen. •Värdländerna för insatserna förutsätts justera sin utsläppsredo- visning så att ingen dubbelräkning av utsläppsminskningar sker. Justeringen behöver göras oavsett om senare använder de förvärvade enheterna som en del av landets klimatfinansiering eller som en del av de kompletterande åtgärderna i klimatram- verket. •Inriktningen på de fortsatta insatserna för att genomföra utsläppsbegränsningar i andra länder behöver bli mer synlig. Inriktningen kan även i fortsättningen förmedlas till Energi- myndigheten, som ansvarig myndighet på området, via instruk- tion och regleringsbrev, men den behöver också ges en tydlig plats i skrivelser och propositioner som lämnas till , exempelvis i den nationella klimathandlingsplanen. Förslag till fortsatta insatser … •Energimyndigheten, och Sida bör tillsam- mans få i uppdrag att ge förslag på hur insatserna inom klimat- finansiering genom utsläppsminskningar och internationella insatser för kompletterande åtgärder bäst samordnas, bl.a. mot bakgrund av utredningens förslag till nytt program för inter- nationella insatser. bör ges i uppdrag att hålla samman uppdraget. Inriktning på de internationella insatserna mot nettonollutsläpp och nettonegativa utsläpp därefter •De internationella insatserna för att bidra till ytterligare utsläpps- begränsningar behöver fortsätta även efter 2030. Insatserna för ytterligare utsläppsminskningar är centrala, som insatserna för att åstadkomma negativa utsläpp successivt be- höver öka i omfattning. •Vid en global ambitionsnivåhöjning i linje med vad temperaturmål kräver, dvs. den utveckling som det svenska klimatramverket förutsätter, behöver de långsiktiga insatserna för utsläppsbegränsningar i andra länder för att klimatmålet om nettonollutsläpp ska uppnås, huvudsakligen riktas mot åtgärder för negativa utsläpp med hög permanens. •Fortsatta insatser för utsläppsminskningar i andra länder, vid sidan av åtgärder för negativa utsläpp, bör främst föras till om- rådet resultatbaserad klimatfinansiering och inte räknas som kompletterande åtgärder i det svenska klimatramverket när ska uppnå nettonollutsläpp och nettonegativa utsläpp. •Genom att rikta de internationella insatserna under artikel 6 i på det sätt som föreslås ovan kan de bidra till ut- vecklingen av ett robust regelverk med hög miljöintegritet som även bidrar till en kollektiv ambitionshöjning. Med en sådan inriktning kan på ett trovärdigt sätt driva på i förhand- lingarna. Förslag till fortsatta insatser … •Om insatserna i stället inriktas mot lågkostnadsåtgärder med begränsadpotential för minskning och systemomställning glo- balt, utan att ta hänsyn till samspelet med värdländernas egna mål och möjliga ambitionshöjningar, riskerar resultaten att bli betydligt mer begränsade. Inriktningen fungerar inte heller som ett föredöme för andra länder att ta efter. •Genom att inrikta förvärven på mot åtgärder för ökat upptag och negativa utsläpp med hög permanens bidrar till nettonollutsläpp och nettonegativa utsläpp även sett från ett globalt utsläppsperspektiv, och det nationella nettonoll- målet nås på ett sätt som även andra länder kan tillämpa för att nå de globala klimatmålen. •Kostnaderna för enheter från utsläppsminskningar i andra län- der som förvärvas på sätt som här föreslås antas i inledningen hamna på nivåer som är något högre jämfört med vad enheter från framför allt CDM-projekt kostade som mest under den första Kyotoperioden. Vid en global ambitionsnivåhöjning an- tas priserna stiga till betydligt högre nivåer. Skäl för utredningens förslag och bedömning från () regler för handel med resultat från utsläppsbegränsningar mellan länder är ännu inte färdigförhand- lade och det kommer dröja innan formerna för sådan handel utveck- lats i sina detaljer. innebär en stor förändring jämfört med situationen under Kyotoprotokollet till ram- konvention om klimatförändringar, i och med att alla parter nu har antagit egna klimatplaner som ska spegla landets eller regionens bi- drag till uppfyllelsen av mål. De nationella bidragen är otillräckliga och avtalet förutsätter att de successivt ska skär- pas. Avståndet till de utsläppsnivåer som globala 2- och framför allt 1,5-gradersscenarier kräver är mycket stora. bedöms efterfrågan på enheter från ut- släppsbegränsningar i andra länder under sammantaget bli relativt begränsad, med få uttalade köparländer och värdländer. Det internationella flyget bedöms komma att stå för den största Förslag till fortsatta insatser … efterfrågan på enheter och kan därmed också komma att bli prissät- tande på marknaden, åtminstone i inledningen. Priserna bedöms bli relativt låga inledningsvis men ändå högre än när de var som högst under första åtagandeperiod. Situationen kan föränd- ras om exempelvis EU-länderna gemensamt skulle välja att även in- kludera internationella utsläppsbegränsningar som en delmängd av en skärpning av EU:s gemensamma klimatplan till 2030. Vid sidan av är det även i princip möjligt att genomföra verifierade utsläppsminskningar i andra EU-länder (se kapitel 16), men sådana insatser kan inte bidra till samma utveckling av resultatbase- rad klimatfinansiering, ambitionsnivåhöjning och kapacitetsökning under som den inriktning som utredningen föreslår. De fortsatta insatserna och inriktningen på området kommer fort- löpande behöva stämmas av mot den fortsatta utvecklingen inom EU kopplat till dessa frågor. Förslag till inriktning på insatserna mot 2030 Ett nytt program för internationella insatser initierade den dåvarande ett program för internationella insatser inom ramen för Kyotoprotokollets flexibla mekanismer, och tilldelades ansvaret för genom- förandet. Programmet har syftat till att bidra till att mekanismerna för utsläppshandel och klimatfinansiering utvecklas internationellt, som uppdraget också haft som mål att genomföra inter- nationella klimatinvesteringar. Genom propositionen En samman- hållen klimat- och energipolitik – Klimat (prop. 2008/09:162) om ett nationellt klimatmål till 2020 fick programmet i uppgift att förvärva en relativt stor mängd enheter från flexibla mekanismer – ett förvärv som genomförts . Enheterna har successivt annullerats, och i efterhand delvis redovisats som s.k. resultatbaserad klimatfinansiering av utsläppsminskningar, som en del av åtagande om klimatfinansiering under klimatkonven- tionen. har efter klimatmötet i även haft i upp- drag att bidra till det inledande arbetet i utvecklingen av samarbets- formerna under artikel 6 i – insatser som framgent ska Förslag till fortsatta insatser … kunna bidra till resultatbaserad klimatfinansiering eller bidra till att nå klimatmålen i det svenska klimatpolitiska ramverket, jämte andra kompletterande åtgärder. Utredningens förslag om att ge i uppdrag att ansvara för genomförandet av ett nytt program för genomförande följer den tidigare utvecklingen på området. En skillnad jämfört med tidigare programperioder är att syftet att även bidra till resultatbaserad klimatfinansiering lyfts upp och prio- riteras redan inför programmets genomförande. Som redogörs för i kapitel 14 är redan en internationellt sett omfattande finansiär av klimatåtgärder i låginkomstländer, främst via svenska biståndssamarbeten. Inriktningen är främst riktad mot an- passningsåtgärder. Insatserna genomförs av Sida och Utrikesdeparte- mentet. nuvarande åtagande om klimatfinansiering uppgår sam- manlagt till . Detta åtagande kan komma att öka i omfattning , om inte tidigare. En mindre del av dessa insatser beräknas gå till åtgärder som sänker utsläppen, främst som en sidoeffekt. En större del går till åtgärder för klimatanpassning – även det som en sidoeffekt av bistånds- projekt med flera samtidiga nyttor. Andelen resultatbaserad klimat- finansiering där utsläppseffekten per insatt krona beräknas är låg. De flesta av projekten genomförs i gruppen minst utvecklade länder. Om framgent, som en del av landets klimatfinansiering, även väljer att bidra till program för utsläppsbegränsningar i medel- inkomstländer med relativt höga och växande utsläpp har möjlighet att bidra till större spridningseffekter av åtgärder i regioner där det globalt sett är särskilt angeläget att den nuvarande utsläpps- trenden snabbt viker nedåt. Genom att insatserna, som utredningen föreslår, dessutom knyts till artikel 6 om samverkan om åtgärder mellan länder, kommer även klimateffekterna av åtgärderna kunna beräknas baserat på internationellt överenskomna principer. Förutsättningarna för att uppnå en större effekt per insatt krona ökar därmed jämfört med om åtgärderna skulle finansieras på annat sätt. Förslag till fortsatta insatser … Omfattning och genomförande till 2030 Enligt utredningens förslag till strategi för de kompletterande åtgär- derna behöver de internationella insatserna bidra med enheter från genomförda utsläppsbegränsningar –2030 på ett sätt som gör att de kompletterande åtgärderna sammantaget bidrar till ett succes- sivt ökande bidrag till globala utsläppsminskningar (se utredningens förslag till strategi i inledningen av detta betänkande). Den samman- lagda volymen på 20 miljoner enheter från utsläppsbegränsningar internationellt, som utredningen föreslår, skulle i princip kunna täcka upp för en situation där övriga kompletterande åtgärder inte ger några bidrag alls .