sou · H7B369 · 2020-01-01 00:00:00 — gjorde 2015 bedömningen att implementeringen av validering inte hade skett i den omfattning som förväntats, bland annat eftersom det saknades incitament att arbeta med och integrera RPL i utbildningssystemet. Ministern för högre utbildning beslutade därför 2016 om en handlingsplan för att stärka vidareutveckling och implementering av RPL inom utbildning för vuxna på alla nivåer i NQF.21 Handlingsplanen anger inriktningen på en övergripande nivå och sätter ramarna för andra styrdokument som beslutas av exem- pelvis SAQA och kvalitetsråden. I handlingsplanen fastställs principerna för finansiering, både för samordning och för att genomföra validering, och de olika aktörer- nas roller och ansvar tydliggörs. Därutöver ska en nationell samord- ningsfunktion för RPL etableras inom . I en första fas ska samordningsfunktionen bland annat identifiera hinder för implementering av RPL. Denna utvärdering ska sedan ligga till grund för den andra fasen, som bland annat ska omfatta förslag till regeländringar. Erfarenheterna från andra länder sammanfattas i detta avsnitt utifrån de grundläggande förutsättningarna för ett nationellt sammanhäng- ande system för validering, det vill säga reglering, organisering och finansiering. Den sammanfattande bilden är att övriga nordiska län- der har kommit längre i sitt arbete med att utveckla system för vali- dering jämfört med . En övergripande lärdom från andra länder är att det tar tid att bygga upp ett nationellt sammanhängande system för validering. 21Recognition of Prior Learning (RPL) Coordination Policy, tion and Training No. 381 (February 2016). 5.7.1Tydlig reglering ger större möjligheter till validering En tydlig reglering av validering ger större möjligheter för individen att få sin kompetens kartlagd och bedömd inom formell utbildning. I , och är validering reglerat som en rättig- het för individen inom samtliga utbildningsformer i det formella ut- bildningssystemet. På gäller rättigheten endast inom vuxen- utbildning på gymnasial nivå, och under vissa förutsättningar. I är validering också en obligatorisk insats inför yrkesutbildning för vuxna. I , däremot, är validering inom vuxenutbild- ning (komvux) varken reglerat som en rättighet för individen eller som en skyldighet för kommunen att erbjuda. Inom regional yrkes- inriktad vuxenutbildning (regionalt yrkesvux) är det dock en skyldig- het för huvudmannen att erbjuda validering för att erhålla statsbidrag. Andelen kursdeltagare som validerats inom gymnasial vuxenutbild- ning är också betydligt lägre i än i . var ande- len av samtliga kursdeltagare i (se avsnitt 11.2.1) jämfört med av eleverna i . För validering inom eftergymnasial utbildning är de nordiska regelverken däremot mer lika. , och använder begreppet värdering av reell kompetens, medan definierar validering som erkännande av tidigare förvärvat kunnande. I samtliga fyra länder är det en kon- vergent syn på validering som dominerar i policysammanhang. Detta innebär att man framhåller att bedömningen ska göras mot fastställda kriterier i kursplaner, yrkesstandarder eller liknande. avviker också i detta hänseende. Utgångspunkten för valideringsarbetet i kan enligt (2008) betecknas som diver- gent, åtminstone på policynivån. Med en divergent utgångspunkt finns det inga fastställda kriterier att bedöma emot. Med det syn- sättet kan ingen anses ha för lite kunnande för att validera, eftersom individen alltid har någon kompetens som kan dokumenteras. I är validering reglerat inom ramen för det nationella ramverket för kvalifikationer (NQF). Validering ska erbjudas mot samtliga kvalifikationer som finns i NQF, det vill säga kvalifikatio- ner både från formell utbildning och yrkeskvalifikationer som utfär- das av till exempel branschorganisationer. I är den nationella referensramen för kvalifikationer ännu i ett uppbyggnadsskede och omfattar endast ett fåtal kvalifikationer utanför formell utbildning (se avsnitt 6.4.2). 5.7.2Tvärgående funktion underlättar samordning mellan valideringssystemets olika delar Olika länder har valt olika vägar för att bygga upp sina validerings- system beroende på nationella förutsättningar och traditioner inom arbetsmarknad och utbildning. De nordiska länderna har på olika sätt och i olika utsträckning inkluderat validering inom sina institu- ramverk. I övriga nordiska länder finns det en tvärgående funktion som ansvarar för samordning, stöd och utveckling av validering inom utbildning och arbetsliv. Även i finns det en tvärgående funktion med nationellt samordningsansvar för validering. I , däremot, saknas ett långsiktigt ansvar för att på nationell nivå hålla samman och driva på utvecklingen av validering. Utan en tvärgående funktion saknas förutsättningar att få till stånd ett nationellt sam- manhängande system för validering inom utbildning och arbetsliv. Såväl som de nordiska länderna följer också upp om- fattningen av validering på ett mer systematiskt sätt än i . För både den enskilde och för arbetsgivaren blir det svårt att bedöma värdet av validering om det saknas kunskapsunderlag. I övriga nordiska länder har validering en framträdande roll i ländernas politik för livslångt lärande. Denna koppling har också medfört en nära samverkan mellan regering och arbetsmarknadens parter i utvecklingen av validering. I och tar ansvarig myndighet eller organisation fram kurs- och examensmål samt kom- petenskriterier i nära samarbete med arbetslivet. 5.7.3De finansiella incitamenten att genomföra validering är svaga I samtliga nordiska länder är validering en integrerad del i det for- mella utbildningssystemet. I , och ingår ersätt- ningen till utbildningsanordnarna för validering i den generella ersätt- ningen för utbildning. I och finns däremot särskilda ersättningar för validering. De finansiella incitamenten att genom- föra validering framhålls dock ofta som svaga. Validering är oftast avgiftsfritt för individen. I får dock indi- viden betala en avgift för validering inom vuxenutbildningen om man inte tillhör någon av de prioriterade grupperna. I tillämpas avgifter för validering inom eftergymnasial utbildning. 6Generell reglering av validering – definition och koppling till SeQF Det svenska systemet för validering är decentraliserat och splittrat (se avsnitt 4.3). Validering genomförs av en mängd olika utförare inom respektive utbildningsform och i arbetslivet. Det finns ingen sammanhållen reglering om validering, i stället återfinns vissa be- stämmelser om validering i olika regelverk för respektive verksamhet. Målsättningen för de senaste årens utveckling av strukturer för validering inom utbildning och arbetsliv är att ett sammanhållet, nationellt och permanent system för validering ska införas (prop. 2014/15:1 s. 41). Adekvat reglering är en viktig institutionell förutsättning för att möjliggöra detta. I Valideringsdelegationens uppdrag ingår att föreslå en övergripande definition av validering. Definitionen ska enligt tilläggsdirektivet (dir. 2018:101) utgå från Europeiska unionens råds rekommendation om validering av icke- formellt och informellt lärande.1 Valideringsdelegationen har även i uppdrag att ta ställning till hur den nationella referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande (SeQF) kan användas för att stärka samspelet mellan validering och utbildningsinsatser av olika aktörer. I detta kapitel beskrivs inledningsvis nuvarande reglering av vali- dering i svensk rätt (avsnitt 6.1). Därefter diskuteras vilka olika definitioner av begreppet validering som förekommer (avsnitt 6.2). Hur valideringsprocessen går till varierar bland annat beroende på syftet med valideringen och i avsnitt 6.3 redovisas några exempel på detta. I avsnitt 6.4 behandlas vilken betydelse SeQF kan få för att stärka arbetet med validering. 1Rådets rekommendation av om validering av icke-formellt och infor- mellt lärande (2012/C 398/01). Valideringsdelegationens förslag och bedömningar om en gene- rell reglering på valideringsområdet som knyter ihop strukturerna för validering presenteras i avsnitt 6.5. Begreppet validering finns i ett antal olika lagar och förordningar, såväl i författningar som rör kartläggning, bedömning och erkännande av människors tidigare förvärvade kunnande som i författningar rörande andra rättsområden. Nedan redogörs för de författningar som är relevanta för validering av människors tidigare förvärvade kunnande. I skollagen (2010:800) fastslås i kapitlen om vuxenut- bildning, respektive särskild utbildning för vuxna, att en elev kan få sina kunskaper och sin kompetens validerad (20 kap. 42 § och 21 kap. 21 §). Enligt bestämmelserna är det endast en elev, det vill säga någon som är antagen till en utbildning, som kan genomgå vali- dering. Den som får sina kunskaper och sin kompetens bedömda vid en validering ska ha möjlighet att få dessa dokumenterade skriftligt (20 kap. 43 § och 21 kap. 22 §). I samma paragrafer finns vissa be- stämmelser om rättelse och ändring av denna dokumentation. Betyg kan ges efter prövning Av förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning framgår att vali- dering får ske inom ramen för alla kurser och ska utgå från elevens förutsättningar och behov (2 kap. 8 §). Även en orienteringskurs kan ha till syfte att ge tillfälle till validering (2 kap. 6 §). En elev som har genomgått validering för en del av en kurs behöver inte delta i undervisningen när det gäller den delen av kursen (2 kap. 8 §). Vali- dering mäts, precis som studieomfattning, i verksamhetspoäng (2 kap. 1 och 2 §§). I förordningen anges också att betygssättning inom vuxenutbildning efter en validering sker genom prövning (4 kap. Med prövning i en kurs avses en bedömning av personens kun- skaper i förhållande till uppställda kunskapskrav i kursplaner eller ämnesplaner. Möjlighet att genomgå prövning har även den som inte är antagen till en kurs, det är tillräckligt att personen är bosatt i lan- det och vill ha betyg från vuxenutbildning. En prövning får göras hos vilken huvudman som helst som anordnar den aktuella kursen (20 kap. 40 §). I förordningen (1991:1124) om avgifter för prövning inom skolväsendet anges att huvudmannen för utbildningen inte får ta ut en avgift av en elev inom den kommunala vuxenutbild- ningen, som inom ramen för en kurs går igenom prövning efter validering (1 §). Motsvarande möjlighet till prövning finns dock inte för elever inom särskild utbildning för vuxna.2 Skriftlig dokumentation och intyg I skollagen anges att den som får sina kunskaper och sin kompetens bedömda vid en validering ska ha möjlighet att få dessa dokumen- terade skriftligt (20 kap. 43 § och 21 kap. 22 §). I förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning anges att den som har genomgått en validering ska kunna få ett intyg (4 kap. 25 §). Ett intyg ska ut- färdas av rektorn (20 kap. 44 § skollagen). Att erbjuda validering är ett villkor för statsbidrag för yrkesvux Även i förordningen (2016:937) om statsbidrag för regional yrkes- inriktad vuxenutbildning (regionalt yrkesvux) finns bestämmelser om validering. Ett villkor för att få statsbidrag enligt denna förord- ning är att minst tre kommuner ska samverka om planering och genomförande av utbildningen efter samråd med den aktör som har ett regionalt utvecklingsansvar i länet och Arbetsförmedlingen. Ett annat villkor är att de samverkande kommunerna ska erbjuda en möjlighet till validering (20 §). Det ska även framgå av ansökan om statsbidrag att utbildningen inbegriper en möjlighet till validering om det finns elever som behöver det (33 §). 2Komvuxutredningen har föreslagit att en rätt ska införas att pröva kunskaper för betyg i kurser inom det som är särskild utbildning för vuxna, se SOU 2018:71, s. 308 f. Enligt förordning (2015:1047) med instruktion för ska myndigheten främja användningen och utvecklingen av valide- ring inom vuxenutbildning (18 § punkten 5). har även bemyndigande att meddela ytterligare föreskrifter om vali- dering (förordning [2011:1108] 4 kap. 25 §). Några sådana föreskrif- ter har dock inte utfärdats. Validering av arbetssökandes kompetens I förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program finns bestämmelser om validering. Där anges att validering får ske av en arbetssökandes kunskaper och kompetens. Där finns även en definition av validering som överensstämmer med den som finns i skollagen, det vill säga att med validering avses en process som inne- bär en strukturerad bedömning, värdering och dokumentation samt ett erkännande av kunskaper och kompetens som en person besitter oberoende av hur de förvärvats (1 och 13 §§). Statsbidrag för utveckling av valideringsmodeller I 4 § förordningen (2014:375) om statsbidrag för utveckling av lärande på arbetsplatser och regionala stödfunktioner för yrkesutbildning anges att statsbidrag får lämnas till arbetsgivar- och arbetstagar- organisationer, och till organisationer som är gemensamma för arbetsgivare och arbetstagare, för insatser som avser yrkesintro- duktionsavtal och som syftar till att utveckla kompetensprofiler och valideringsmodeller för anställningsbarhet i branscher och yrken. I förordningen (2012:140) om statsbidrag för viss utbildning som rör tolkning och teckenspråk, anges att en förutsättning för att få statsbidrag är att utbildningen genomförs på ett sådant sätt att verk- samma tolkar, som saknar fullständig grundutbildning, ges möjlig- het att få sina kunskaper prövade eller validerade. Det anges också att den som har tagit emot statsbidrag ska lämna uppgifter till Myn- digheten för om bland annat vilka som blivit valide- rade med godkänt resultat (2 och 8 §§). I förordningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och över- sättare anges att Kammarkollegiets register över tolkar som inte är auktoriserade, men som med godkänt resultat genomgått viss utbild- ning som är föremål för statlig tillsyn, ska omfatta dem som efter validering bedömts ha motsvarande kunskaper (16 a §). Validering inom högskola och yrkeshögskola I högskoleförordningen (1993:100) finns bestämmelser om att en student får tillgodoräkna sig annan utbildning och kunskaper och färdigheter som har förvärvats i yrkesverksamhet (6 kap. 7 §). I kapi- tel 7 om tillträde till högskoleutbildning finns bestämmelser om möjligheten till både grundläggande och särskild behörighet till stu- dier på såväl grundnivå, avancerad nivå som forskarnivå för sökande som genom praktisk erfarenhet eller genom någon annan omstän- dighet har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildning (5, 8, 25, 28, 31 och 39 §§). I förordningen (2009:130) om finns motsvarande bestämmelser om tillgodoräknande och behörighet gällande utbild- ningar inom (2 kap. 12 § och 3 kap. 1 §). Begreppet validering används dock varken i högskoleförordningen eller i förordningen om . Enligt förordningen (2011:1162) med instruktion för Myndigheten för ska myndigheten främja användningen och ut- vecklingen av validering inom de utbildningar som myndigheten an- svarar för, och stödja branscherna i deras arbete med att utveckla och kvalitetssäkra samt informera om modeller för validering (6 §). 6.2Behov av gemensam definition som knyter ihop strukturerna för validering 6.2.1Olika uppfattningar om innebörden av validering skapar osäkerhet Validering handlar om att synliggöra, bedöma och ge erkännande och värde åt kunnande som människor har tillägnat sig, oftast, i sam- manhang utanför formell utbildning. Validering har därmed kommit att beteckna olika insatser inom olika verksamheter. Detta leder inte sällan till förvirring och en otydlighet om vad olika uppdrag om att genomföra eller utveckla validering avser. Begreppsförvirringen har diskuterats i flera tidigare rapporter, promemorior och betänkanden.3 Här har också påtalats att oklar- heten kring innebörden av begreppet validering kan leda till negativa konsekvenser. Bland annat kan det innebära att värdet av en valide- ring blir otydligt, både för individer och för arbetsgivare, att kvali- teten i den validering som sker varierar mellan olika områden och utförare samt att valideringsinsatser inte sker i önskvärd utsträck- ning. Det förekommer till exempel ESF-finansierade projekt som anger att man erbjuder deltagarna validering men där insatserna enbart avser kartläggning av kompetensen. I andra fall genomförs bedömning mot kompetensstandarder med tveksam legitimitet och förankring i branschen eller sektorn. Detta leder till att validerings- intyg utfärdas som i praktiken har mycket lågt värde för individer, arbetsgivare och utbildningsanordnare. Oklarheten om innebörden av validering försvårar därmed ut- vecklingen av validering. 6.2.2Ålderstigna men relativt lika definitioner av validering inom formell utbildning Innebörden av begreppet validering inom utbildningsväsendet har beskrivits i författningstext och i olika propositioner och departe- mentspromemorior. Beskrivningarna av vad validering innebär är relativt lika mellan de olika utbildningsformerna. Nuvarande defini- tioner har emellertid på nacken. Gemensamt för samt- liga definitioner är att de 3Se t.ex. Ds 2016:24, Statskontoret (2013) och SOU 2013:20. •avser individens kunnande oavsett hur det har förvärvats, •utgår ifrån vad som görs i processen, och •innehåller begreppen bedömning och erkännande. Det finns dock en viss otydlighet om vilken roll utforskande moment för att kartlägga och undersöka individens kunnande spelar i en validering. För validering inom vuxenutbildning och särskild utbild- ning för vuxna infördes en definition i skollagen 2010. Definitionen härstammar från överväganden som gjordes i promemorian Valider- ing m.m. – fortsatt utveckling av vuxnas lärande (Ds 2003:23). I skol- lagen definieras validering som en process som innebär en strukturerad bedömning, värdering och dokumentation samt ett erkännande av kunskaper och kompetens som en person besitter oberoende av hur de förvärvats.4 I förarbetena till skollagen anges att validering är utforskande till sin funktion och syftar till att kartlägga och undersöka vilka kunskaper och färdigheter den enskilde har (prop. 2009/10:165, s. 492). Ordet kartläggning saknas dock i definitionen. Definitionen innehåller i stället orden bedömning, värdering och erkännande vilka samtliga pekar mot den kontrollerande fasen av en validering. Betoningen av validering som en process som huvudsakligen är utforskande mot- sägs också av andra skrivningar i propositionen. Bland annat ut- trycks att validering kan göras inom ramen för en kurs och då kan resultera i att en prövning genomförs, det vill säga att en lärare gör en bedömning av den enskildes kunskaper gentemot fastställda kun- skapskrav i kurs- och ämnesplaner.5 Det finns därmed en otydlighet om vilka moment som ska ingå i en validering enligt skollagen. Skollagens definition har dessutom kommit att användas inom en del andra verksamheter och av olika aktörer också utanför skol- väsendet. Definitionen har till exempel förts in i förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program. 420 kap. 42 § och 21 kap. 21 § skollagen (2010:800). 2009/10:165 s. 492. Utbildning inom högskolan och På högskoleområdet och inom utbildning i finns inte begreppet validering angivet i de styrande författningarna. I hög- skoleförordningen (1993:100) och i förordningen (2009:130) om yrkes- högskolan finns dock bestämmelser som ger möjlighet att få kun- nande, som utvecklats på annat sätt än genom formell utbildning, bedömt för behörighet och tillträde till utbildning samt för tillgodo- räknande i utbildningen. Detta arbete brukar benämnas bedömning av reell kompetens. Reell kompetens definierades i propositionen Den öppna högskolan som den samlade kompetensen en person har oavsett om hon eller han har formella bevis för den eller inte. Vali- dering beskrevs i denna proposition som en strukturerad metod för bedömning, värdering och erkännande av den reella kompetensen.6 I propositionen om inrättandet av framgår av skriv- ningarna att validering handlar om en metod för kartläggning, bedömning och erkännande av kompetens som förvärvats utanför det formella utbildningssystemet eller utom- lands.7 6.2.3Det saknas en fastställd definition för validering utanför formell utbildning Det saknas en fastställd definition för validering av exempelvis yrkeskompetens mot arbetsmarknadens krav eller inom folkbild- ningen, det vill säga validering utanför formell utbildning. Myndigheten för () har på uppdrag av regeringen tagit fram kriterier för validering och riktlinjer för kvali- tetssäkring och dokumentation av valideringsinsatser, Kriterier och riktlinjer för validering av reell kompetens (MYH 2012). Dessa krite- rier och riktlinjer är brett utformade och avsedda att ge stöd vid utformning av valideringsprocesser och genomförande av validering oavsett inriktning och syfte med valideringen. MYH:s kriterier och riktlinjer ger vägledning för aktörer utanför formell utbildning som önskar upprätta valideringsprocesser. De är frivilliga att följa och har 2001/02:15 s. 77. 2008/09:68 s. 52. ingen styrande effekt. Validering av reell kompetens definieras där som en utforskande process som består av kompetenskartläggning och kom- petensbedömning, med syfte att få individens befintliga kunskaper, fär- digheter och förmågor bedömda och erkända. 6.2.4EU:s rekommendation ger ökad tydlighet om vad validering är Även inom EU förekommer ett flertal olika begrepp för validering, och det finns även skillnader mellan hur olika medlemsstater defini- erar vad en valideringsprocess omfattar. Innebörden i de olika be- grepp som används är dock relativt likartad, även om de också till viss del avspeglar skillnader i tyngdpunkt och värderingar mellan länderna. Kunskaps- och policyutvecklingen inom EU har dock gått framåt . Validering har också successivt kopplats till andra initiativ som lanserats för att underlätta rörligheten inom EU och ta till vara den kompetens som en person utvecklat i olika sammanhang (se avsnitt 4.1). I EU:s rekommendation, som beskrivs i avsnitt 4.1.3, förtydligas begreppet validering i syfte att etablera en gemensam förståelse för vad validering är. Den definition som presenterats beskrivs av Villalba & Bjørnåvold (2017) som ett paraply för de olika begrepp som används: en övergripande definition som ger flexibilitet för vali- deringens olika former och uttryck. I rekommendationen definieras validering som en process där ett behörigt organ bekräftar att en person har uppnått läranderesultat som mätts mot en relevant standard. Valideringsprocessen beskrivs också som bestående av fyra faser: identifiering, dokumentation, bedömning och certifiering. 8Rådet rekommendation 2012/C 398/01 s. 5. 6.3Processens utformning varierar beroende på valideringens syfte och individens behov Valideringsdelegationen har i delbetänkandet En nationell strategi för validering beskrivit att målgrupperna för validering är flera, och att syftet med en validering kan variera (SOU 2017:18, s. 12). En ge- mensam definition behöver därmed kunna omfatta valideringspro- cesser av flera olika slag. För att kunna möta olika individers syften och behov pekade delegationen också på att det behöver finnas olika ingångar till vali- dering och en väl fungerande kedja där även andra insatser behövs, före, parallellt med och efter en validering (SOU 2017:18, s. 29). I detta avsnitt ges en kort beskrivning av hur valideringsproces- sen kan se ut i några olika fall. 6.3.1Inledande kartläggning och studie- och yrkesvägledning En kvalitativ inledande kartläggning behövs ofta för att hjälpa indi- viden identifiera och beskriva sin kompetens. Öppna och utfors- kande kompetenskartläggningar som synliggör grundläggande fär- digheter och förmågor kan vara särskilt viktigt för personer som av olika anledningar står långt från arbetsmarknaden. Genom att iden- tifiera personens tidigare lärande och starka sidor kan individens självförtroende stärkas och motivationen öka till fortsatt utbildning eller ett aktivt arbetssökande.