sou · H8B343 · 2020-08-20 00:00:00 — Den ska även främja en personlig utveckling, ge en god grund för elevernas fortsatta utbildning, och utgöra en bas för den nationella och regionala kom- petensförsörjningen till arbetslivet. Utgångspunkten för utbild- ningen av en enskild elev ska vara elevens behov och förutsättningar. När det gäller vuxenutbildning på gymnasial nivå och vuxenutbildning som särskild utbildning på gymnasial nivå ska de som fått minst utbildning prioriteras.61 60Skolverket (2013). 61Regeringen föreslog i prop. 2019/20:105 att de övergripande målen med utbildningen ska kompletteras så att det framgår att utbildningen även ska utgöra en bas för den nationella och regionala kompetensförsörjningen till arbetslivet och ge en god grund för elevernas fortsatta utbildning. Vidare ska prioriteringsregeln inom vuxenutbildning ändras så att de med störst behov av utbildning prioriteras. Detta innebär att inte bara de med minst utbildning utan även bland annat arbetslösa och vuxna i behov av yrkesväxling ska prioriteras vid urval till Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge Komvux hade redan från starten till uppgift att tillgodose vuxnas individuella önskemål och behov av utbildning. Syftet med vuxenutbildningen var att ge vuxna kunskaper och färdigheter mot- svarande de som ungdomar kunde få i gymnasieskolan. Utgångs- punkten vid planeringen av vuxnas studier var att de inte skulle behöva repetera sådant de redan kunde. Av det skälet var utbild- ningen indelad i etapper. En önskad samordning av utbildningsutbudet mellan komvux och gymnasieskolan bidrog till att gymnasie- skolan kursutformades, gymnasieskolan blev med andra ord mer lik komvux.62 Det synliggjordes bland annat genom att skolformerna fick en gemensam läroplan (Lpf 94).63 har vuxenutbildningen en egen läroplan (LVux12).64 Ämnesplanerna och betygssystemet är dock i princip identiska med gymnasieskolans. redovisade komvuxutredningen sina förslag i betänkandet En andra och annan chans – ett komvux i tiden.65 Utred- ningens uppdrag handlade främst om hur komvux i högre grad ska bidra till arbetslivets behov av kompetens och även bättre möta vuxnas behov av utbildning i olika skeden av livet. Vissa frågor berörde dock mer utformning och betygssättning inom den kom- munala vuxenutbildningen. I huvudsak i linje med utredningens för- slag i dessa frågor föreslog regeringen i propositionen Komvux för stärkt kompetensförsörjning att särskild utbildning för vuxna (särvux) inte längre skulle vara en egen skolform utan ingå i skolformen kom- munal vuxenutbildning (komvux).66 beslutade i enlighet med dessa förslag och från blev särvux en del av komvux.67 beslutade i enlighet med förslagen i propositionen (prop. 2019/20:105, bet. 2019/20: UbU22, rskr. 2019/20:300). De nya övergripande målen in- fördes , den nya prioriteringsregeln ska införas . 62SOU 2002:120, bilaga 4. 2019/20:105. 2019/20:105, bet. 2019/20: UbU22, rskr. 2019/20:300. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge Kommunernas vuxenutbildning på gymnasial nivå Kommunernas vuxenutbildning på gymnasial nivå består av kom- munal vuxenutbildning på gymnasial nivå och vuxen- utbildning som särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå och motsvarar den utbildning som ges i gymnasieskolan respektive på nationella program i gymnasiesärskolan. Den särskilda utbildningen riktar sig till vuxna med utvecklingsstörning eller förvärvad hjärn- skada. Utgångspunkten för utbildning av en enskild elev ska vara elevens behov och förutsättningar. Det finns vidare en rätt att läsa på komvux på gymnasial nivå i syfte att uppnå grundläggande och särskild behörighet till högskole- utbildning samt för att uppnå särskilda kunskaper för utbildning inom . Alla som är behöriga att läsa på komvux på gymnasial nivå har därmed rätt att fullgöra en gymnasieutbildning i syfte att uppnå behörighet till högre studier. Studieomfattningen beräknas i verksamhetspoäng och 20 verksam- hetspoäng motsvarar en veckas heltidsstudier eller för validering av kunskaper av motsvarande omfattning. På gymnasial nivå beräknas en verksamhetspoäng för varje gymnasiepoäng eller gymnasiesär- skolepoäng och en årsstudieplats motsvarar 800 verksamhetspoäng. Ämnesplaner, kurser och delkurser Vuxenutbildningen får bedrivas i form av kurser inom i stort sett alla ämnen som finns i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Det får även finnas kurser som inte erbjuds i gymnasieskolan och gymnasie- särskolan. Kurserna får dessutom delas upp i delkurser.68 Det är rektor som beslutar om nationella kurser ska delas upp i delkurser och hur många verksamhetspoäng varje delkurs ska omfatta. På samma sätt som i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska det för varje ämne finnas en ämnesplan som beskriver ämnet och de kurser 68Det finns också orienteringskurser som ska svara mot sådana behov som inte tillgodoses genom en nationell kurs. För att tillgodose elevens individuella kunskapsbehov finns det också individuella kurser inom komvux på gymnasial nivå. Den kursutformade gymnasieskolan – historik och nuläge som ingår i ämnet och för varje kurs anges centralt innehåll och kunskapskrav. Elever inom vuxenutbildningen kan få en gymnasieexamen på lik- nande sätt som elever i gymnasieskolan. En gymnasieexamen kan vara av två slag, en yrkesexamen eller en högskoleförberedande examen. För att få en gymnasieexamen ska en elev ha betyg på utbildning som omfattar 2 400 gymnasiepoäng, varav godkända betyg som omfattar minst 2 250 gymnasiepoäng. Utöver det finns det krav om att god- känt betyg för vissa kurser ska ingå för respektive examen, samt för båda examina även godkänt betyg i gymnasiearbetet.69 69Ett komvuxarbete ska ersätta gymnasiearbetet på komvux och införas . 2019/20:105, 19/20: UbU22, rskr. 2019/20:300. 7Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge I detta kapitel beskriver utredningen hur regleringen av gymnasie- utbildningarnas omfattning har ändrats, från att gymnasieskolan inrättades 1970 till dess att en gymnasieexamen infördes i och med gymnasiereformen 2011 (Gy 11). I huvudsak handlar förändringarna om att gå från en detaljerad timplan som reglerade lektionstiden i varje ämne till att ange utbildningens omfattning som garanterad undervisningstid om sammanlagt 2 500 gymnasiepoäng för utbild- ningen i sin helhet. Områden som beskrivs är timplan, poängplan, garanterad undervisningstid och gymnasiepoäng. Vi redovisar även kort motsvarande för gymnasiesärskolan. 7.1Detaljerade timplaner hade stor betydelse i linjegymnasiet (Lgy70) När gymnasieskolan infördes var timplanerna tillsammans med kursplanerna viktiga medel för att skapa en likvärdig gymnasieskola i hela landet. Timplanerna ingick i läroplanen och där fanns också allmänna bestämmelser med bland annat regler för hur många elever det fick finnas i klasserna och när klassen eller gruppen vid vissa elev- antal fick delas.1 Timplanerna hade vidare en direkt koppling till den statliga resurstilldelningen.2 Timplanen var i första hand riktad till kommunerna och skolorna som ansvarade för att eleverna fick den bestämda undervisnings- 1Skolöverstyrelsen (1970). 1990/91:85. Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge Timplanen var även avsedd för de som beslutade om kurs- planer genom att undervisningstiden utgjorde en angivelse om vilken kunskapsnivå som det var rimligt att eleverna skulle nå.3 7.1.1Utgångspunkter för timplanerna i Lgy70 Den gymnasieutredning som tillsattes 1960, och som låg till grund för gymnasieskolans införande 1971, behandlade ingående frågan om studietid och uppdelningen av kunskapsstoff i ämnen som skulle läsas i olika omfattning. De förslag om timplaner som lades fram utgick från de rådande timplanerna för allmänt gymnasium. Utred- ningen föreslog dock en minskning av den ämnesbundna tiden för det nya gymnasiet med hänvisning till den pågående sänkning av veckoarbetstiden som innebar en övergång till fem- dagarsvecka. Utredningen föreslog också åtgärder för att öka effek- tiviteten i gymnasiet genom bland annat en strängare målinriktning av lärarutbildningen och en adekvat försörjning av pedagogiska hjälpmedel.4 För konstruktionen av tim- och kursplaner konstaterade utred- ningen att bedömningen av ämnen, ämnesinnehåll och den tid som skulle ställas till förfogande för varje ämne behövde ske mot bak- grund av några principiella utgångspunkter. Dessa utgångspunkter var gymnasieskolans mål och innehåll, den differentieringsmodell som valts för att skapa olika studieinriktningar i gymnasieskolan (linjer och grenar) samt undervisningstidens omfattning (här för- stått som den totala utbildningstiden). 7.1.2Ett angivet antal veckotimmar angavs för varje ämne När gymnasieskolan inrättades 1971 var det i form av ett ämnes- utformat linjegymnasium. Linjegymnasiet utgjordes av ett 20-tal linjer som var och en hade sin egen timplan. I timplanen hade olika ämnen ett bestämt antal lektioner à , så kallade vecko- timmar, som var fördelade på olika årskurser.5 Timplanerna fanns i läroplanen för gymnasieskolan 1970 (Lgy70) och var förhållandevis 1992/93:250. 4Som hjälpmedel anges till exempel centrala prov, olika bildningsmedel, teknisk utrustning och speciell utrustning knuten till särskilda ämnen. 5Skolöverstyrelsen (1970). SOU 2020:43 Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge För varje linje i gymnasieskolan, med anpassningar för olika grenar, angavs hur många veckotimmar som skulle förekomma i de ämnen som ingick. På exempelvis den treåriga samhällsvetenskapliga linjen ingick i första årskursen nio ämnen som vart och ett hade tilldelats ett visst antal veckotimmar, så som svenska, fem vecko- timmar matematik, idrott och så vidare. Summan av antalet veckotimmar (lektioner) för samhällsvetenskapliga linjens första årskurs var 30, för andra årskursen 32 och för tredje års- kursen 34 (varav var självstudier i årskurs tre). På den tvååriga bygg- och anläggningstekniska linjen ingick under första årskursen bland annat svenska, två vecko- timmar idrott och 30–bygg- och anläggningsteknik, beroende på hur eleven valde andra ämnen. Summan av antalet veckotimmar var 38, både i årskurs ett och två. I timplanerna fanns, utöver de angivna veckotimmarna för varje ämne, också timmar till förfogande som skulle användas för vissa angivna ändamål, till exempel studieorientering vid studiernas början, bok- och bibliotekskunskap eller handledning av specialarbeten. Skolorna hade även frihet att använda tiden för andra ändamål.7 7.2Minsta garanterade undervisningstid infördes Begreppet minsta garanterade undervisningstid infördes i skollagen 1991.8 Från att tidigare ha reglerat antalet lektioner per årskurs för varje ämne skulle nu timplanen i stället ange det minsta antalet timmar lärarledd undervisning som en elev skulle vara garanterad totalt i varje ämne under sin hela studietid. Skolorna fick också friheten att variera lektionstiden utifrån vad man fann lämpligast. Syftet med förändringen var bland annat att utifrån lokala bedöm- ningar och beslut tillåta friare arbetsformer och flexiblare scheman så att undervisningen kunde anpassas till olika elevgrupper och att eleverna i större utsträckning skulle få inflytande över och ta ansvar för sin utbildning. Syftet var också att vidga utrymmet för elevernas 8Skollagen (1985:1100). Den nya regleringen skulle tillämpas i fråga om sådan utbildning som ägde rum efter . Proposition 1990/91:85. Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge Vidare fanns behovet av en likvärdig gymnasieskola i landet och timplanerna konstruerades för att tillgodose det.9 En nackdel med att inte reglera undervisningstimmarna per årskurs ansågs vara att det skulle kunna skapa olägenheter för elever som flyttar eller byter studieväg men det framhölls att erfarenheter från stadieindelade timplan visade att dessa problem inte var stora. Kommunen som ansvarig för utbildningen skulle i sådana fall se till att eleven fick adekvat stöd.10 7.2.1Förändringarna skulle bland annat åtgärda lektionsbortfall En bakgrund till införandet av en minsta garanterad undervisnings- tid var en studie av tidsanvändningen i gymnasieskolan som Skol- överstyrelsen hade gjort tillsammans med ett antal länsskolnämnder. Studien visade på ett stort lektionsbortfall – tillfällen då schemalagda lektioner inte använts till undervisning i det avsedda ämnet. Enligt studien föll undervisningstid bort till följd av bland annat studie- besök i andra ämnen, skrivningar i andra ämnen och temadagar. I den garanterade undervisningstid som infördes ingick därför inte tid för prov, studiebesök, praktik med mera. Det skulle dock finnas tid för dessa aktiviteter inom samtliga program men utanför den garan- terade undervisningstiden för varje ämne.11 I och med kommunaliseringen av gymnasieskolan övergick den statliga resurstilldelningen, som varit kopplad till timplanen, i ett sektorsbidrag för skolväsendet och därmed fanns det inte heller längre skäl för att ange undervisningsvolymen som ett visst antal veckotimmar.12 1990/91:85. SOU 2020:43 Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge 7.3Gymnasiepoäng infördes och kopplades till undervisningstiden I samband med den nya gymnasieskolan infördes ett system med gymnasiepoäng som ett mått på en fullständig gymnasieutbildning och på omfattningen av studier i kurser. infördes en ny läro- plan (Lpf 94) och det mål och- kunskapsrelaterade betygssystemet (se mer i kapitel 4). För en fullständig gymnasieutbildning skulle det krävas 2 180 gymnasiepoäng från ett högskoleförberedande program och 2 400 gymnasiepoäng från ett yrkesförberedande program. Den totala poängen för programmen motsvarade den garanterade under- visningstiden.13 Utgångspunkten för poängsystemet var timplanen på så sätt att antalet poäng för en kurs var detsamma som antal timmar för kursens minsta garanterade undervisningstid. En kurs som till exem- pel hade 30 timmars minsta garanterad undervisningstid i timplanen gav 30 gymnasiepoäng. Eleven fick poäng för en kurs när kursen full- gjorts med minst godkänt resultat. Tanken var att det inte borde spela någon roll hur eleven hade använt eller hur många timmars undervisning eleven hade fått för att inhämta de kunskaper som kursen skulle ge.14 Den dåvarande regeringen ansåg att kursplanerna i en resultat- och målstyrd skola, skulle ha den överordnade styrningsrollen i stället för timplanen, eftersom undervisningen i en sådan skola på riktigt är individualiserad så att eleverna kan uppnå kunskapsmålen . Timplanen borde i stället för att ange minsta garanterad undervisningstid ange riktvärden för undervisningens omfattning.15 Med kursutformningen skulle eleverna också kunna välja undervis- ningsgrupper beroende på hur mycket undervisningstid de behövde för att nå kunskapsmålen i kursplanen. Förändringen att låta kurs- planerna ha den överordnade styrningsrollen infördes dock inte i samband med att den nya gymnasieskolan infördes , bland annat 1992/93:250. Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge på grund av att den minsta garanterade tiden inte skulle börja införas överallt . Förändringen kom i stället 1997 när det beslutades att timplanen skulle ange riktvärden för utbildningens omfattning i varje ämne i stället för minsta garanterad undervisningstid.16 Gymnasiepoängen skulle motsvara riktvärdet för antalet undervisningstimmar i ämnet. Undervisningstiden skulle därmed, på samma sätt som redan var möjligt inom komvux, kunna användas flexibelt för att kunna ökas eller minskas efter elevernas behov. Den minsta garanterade under- visningstiden för programmen kvarstod i samma omfattning som . Detta markerades genom att det vid summeringen av tim- antalet för de olika programmen i timplanen skrevs in ”totalt garan- terat antal timmar”. 7.4Gy 2000 – timplanen togs bort och gymnasiepoäng angav omfattningen av en gymnasieutbildning Som framgår av tidigare avsnitt hade timplanen av tradition haft en mycket styrande roll i gymnasieskolan. I den nya kursutformade gymnasieskolan var det däremot mer fokus på kunskapskvaliteter än på innehåll och tid. Det var utifrån elevens möjlighet att nå målen som undervisningstiden, arbetssättet och arbetsformerna skulle bestämmas. Med gymnasiereformen 2000 (Gy 2000) togs därför timplanen med riktvärden för ämnen bort och i stället reglerades studieomfatt- ningen med enbart gymnasiepoäng som angavs i en nationell poäng- plan. Gymnasiepoängen för en kurs skulle motsvara en uppskattad arbetsinsats för eleven i stället för att motsvara tid. På samma sätt ändrades gymnasiepoängens funktion i vuxenutbildning på gymnasial nivå till att motsvara den uppskattade arbetsinsatsen.17 1996/97:110. 1997/98:169, bilaga 3. SOU 2020:43 Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge 7.4.1Alla program skulle bestå av 2 500 poäng som poängen för gymnasieskolans kurser kopplades till den beräknade arbetsinsatsen i förhållande till målen fick samtliga gymnasieprogram lika stor omfattning i poäng, 2 500 gymnasie- poäng. Detta motiverades med att gymnasieskolan var treårig – alla nationella program förutsattes kunna läsas på lika – och där- för skulle antalet gymnasiepoäng vara lika på samtliga program. Det reviderade poängsystemet skulle grundas på en starkare koppling till arbetsinsatsen för eleverna och mindre på antalet lektioner. Att antalet gymnasiepoäng för en gymnasieutbildning sattes till 2 500 gymnasiepoäng motiverades med att ett reviderat poäng- system skulle utgå från att varje veckas heltidsstudier borde mot- svara i genomsnitt 25 gymnasiepoäng, det vill säga 5 gymnasiepoäng per dag. En gymnasieutbildning skulle i princip kunna sägas bedrivas under 100 effektiva veckor vilket innebar att gymnasieskolan, med den nya definitionen av gymnasiepoäng, skulle omfatta 2 500 gym- nasiepoäng.19 7.4.2En total garanterad undervisningstid för utbildningen kvarstod Eleverna skulle fortsatt ha rätt till en garanterad undervisningstid (lärarledd undervisningstid) per program enligt samma omfattning som . Det innebar att elever på det estetiska programmet, naturvetenskapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet skulle ha rätt till minst och elever på övriga nationella program minst . På så vis markerades också att gymnasiepoängen inte längre skulle vara kopplade till undervisningstiden. Skolhuvudmännen skulle ansvara för hur undervisningstiden fördelades på ämnen och kurser. Det var även huvudmännen som skulle ansvara för att följa upp att varje elev fick sin minsta garanterade undervisningstid.20 Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge 7.4.32 500 gymnasiepoäng gav förutsättningar för mer enhetliga programstrukturer En avsikt med förändringen av gymnasiepoängen var att skapa förut- sättningar för en mer enhetlig programstruktur. De nationella pro- grammens olika uppbyggnad försvårade överblicken och jämförbar- heten. För att motverka detta fick samtliga program en struktur med 750 gymnasiepoäng kärnämnen, 1 450 gymnasiepoäng karaktärs- ämnen och examensarbete samt 300 gymnasiepoäng individuellt val. bestämdes att omfattningen av gymnasieskolans kurser och vuxenutbildningens kurser på gymnasial nivå skulle vara jämnt delbar med 50, vilket betydde kurser om 50, 100, 150 eller 200 gym- nasiepoäng.21 7.5Regleringen med gymnasiepoäng behölls i Gy 11 I gymnasiereformen 2011 (Gy 11) behölls omfattningen om 2 500 gymnasiepoäng för ett fullständigt nationellt program. Elever på yrkesprogram fick rätt till minst och elever på högskoleförberedande program fick rätt till minst . Vidare ökades tiden för karaktärs- och yrkesämnen och en gymnasieexamen in- fördes för att förtydliga vad gymnasieskolan kvalificerar för och för att underlätta ungdomars rörlighet internationellt när det gäller studier, praktik och arbete. Intentionen var att utbildningarna skulle vara likvärdiga och att studievägar och styrdokument skulle vara tydliga. Elever, föräldrar och avnämare skulle veta vad en gymnasieutbildning innehöll och vad man kunde räkna med att uppnå under gymnasieutbildningen. I och med Gy 11 infördes begreppet heltidsstudier i skollagen. Tanken om heltidsstudier hade funnits med tidigare och bland annat utgjort bakgrund till att den minsta garanterade undervisningstiden infördes och även till ändringen av omfattningen av studierna till SOU 2020:43 Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge 2 500 poäng. Syftet med bestämmelsen i Gy 11 var att förtydliga att undervisningen skulle fördelas jämnt över terminer och läsår.22 7.5.2Olika strukturer för yrkesprogram och högskoleförberedande program Med Gy 11 ersattes kärnämnena av gymnasiegemensamma ämnen som skulle kunna variera i omfattning mellan de olika programmen. Till skillnad från gemensamma kärnämneskurser, där samma kurs lästes på alla program, skulle också innehållet i gymnasiegemen- samma kurser kunna variera för att anpassas till examensmålen för respektive utbildning. För exempelvis ämnet matematik skapades olika alternativ av den första kursen. Karaktärsämnena kunde vara programgemensamma, ingå i en inriktning och erbjudas som pro- gramfördjupning.23 Högskoleförberedande program och yrkesprogram fick något olika strukturer. På de högskoleförberedande programmen skulle gymnasie- gemensamma ämnen utgöra 1 100–1 250 gymnasiepoäng, karaktärs- ämnen 950–1 100 gymnasiepoäng, gymnasiearbete 100 gymnasie- poäng och individuellt val 200 gymnasiepoäng. På yrkesprogram- men skulle gymnasiegemensamma ämnen i stället utgöra 600 gym- nasiepoäng, karaktärsämnen 1 600 gymnasiepoäng, gymnasie- arbete 100 gymnasiepoäng och individuellt val 200 gymnasiepoäng.24 Eleverna på yrkesprogram skulle alltid erbjudas att läsa de kurser som krävdes för grundläggande högskolebehörighet som utökat program. Ett beslut om utökat program skulle åtföljas av en ut- ökning av undervisningstiden.25 2008/09:199. 23Begreppet kärnämne innebar vid tiden för propositionen att samma kurser var obligatoriska för samtliga elever på nationella och specialutformade program i gymnasieskolan. De flesta kärnämnen innehöll dock fler kurser än de specifika obligatoriska kärnämneskurserna. 2008/09:199. Omfattning av utbildning och undervisning i gymnasieskolan – historik och nuläge 7.6Timplanen fanns kvar längre i gymnasiesärskolan Till skillnad från gymnasieskolan reglerades utbildningen i gym- nasiesärskolan av en timplan fram till reformen 2013 (Gysär1326). Timplanen angav ämnets omfattning i undervisningstimmar och varje ämne löpte . Anledningen till att timplanen var kvar så länge var att man inte hade velat riskera att eleven skulle erbjudas för få undervisningstimmar. Gymnasie- särskoleutredningen27 menade dock att den garanterade undervis- ningstiden skulle vara tillräcklig för att garantera mängden undervisning.28 Med reformen infördes gymnasiesärskolepoäng som skulle ange omfattningen av studierna på nationella program. Timplanen ersattes med en poängplan, där poängfördelningen för kurserna fram- gick. En fullständig utbildning i gymnasiesärskolan skulle, likt gym- nasieskolan, omfatta 2 500 poäng och utbildningen skulle bedrivas som heltidsstudier.29 Införandet av gymnasiesärskolepoäng förväntades, tillsammans med kursindelningen, leda till förbättrade möjligheter att möta varje elev på hans eller hennes nivå och att bygga in en tydlig progression i utbildningen. Det förväntades också förbättra informationen om varje elevs utbildning när han eller hon lämnade gymnasiesär- skolan.30 Som bevis på genomförd gymnasiesärskoleutbildning infördes ett gymnasiesärskolebevis. Beviset skulle tydligt beskriva vilka kun- skaper och erfarenheter eleven har med sig från gymnasiesärskolan på ett sådant sätt att det underlättar kontakten med möjliga arbets- givare.31 2011/12:50. 2011/12:50, bet. 2011/12:UbU9, rskr. 2011/12:141.