sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Det är en stats ansvar att säkerställa att ett barn ges ett namn. Staten ansvarar också för att andra rättigheter i konventionen säkerställs och genomförs. Namn- valet kan aktualisera frågor om ett barns rätt att behålla sin identitet (artikel 8) eller sitt familjeliv (artikel 16). Det kan också påverka rätten för ett barn som tillhör ett minoritets- eller urfolk att ha sitt eget kulturliv (artikel 30) eller innebära att barnet far illa, t.ex. genom för- löjliganden (jämför artikel 19). En stat bör därför inte fullt ut avstå kontrollen över ett barns namn, enligt vår mening. I en sådan kontroll bör en bedömning av vad som är barnets bästa göras i enlighet med artikel 3, med beaktande av övriga rättigheter i konventionen.30 Ett barn ska ha rätt att förvärva ett medborgarskap. Hur ett medborgar- skap ska förvärvas regleras inte av artikel 7. Medborgarskap förvär- vas på olika sätt i olika stater. Det kan t.ex. förvärvas med grund i föräldrarnas medborgarskap (jus sanguinis) eller utifrån födelseort (jus soli). Av förarbetena till framgår att flera sta- ter påpekade att konventionen inte skulle reglera vilken av princi- perna en stat är skyldig att tillämpa.31 har uttalat 29CRC/GC/2003/3 p. 30Jämför (2019) s. 249–252. 31HR/PUB/07/1, artikel 7, B 2 (a)och E 2 p. 95 och 96. Jämför (2019) s. 241 och Detrick (1999) s. 147 och 148. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar att en stat enligt artikel 7 inte är skyldig att låta varje barn som föds på deras territorium förvärva medborgarskap i staten. Kommittén anser dock att en stat ska vidta varje lämplig åtgärd, såväl inom landet som i samarbete med andra stater, för att se till att varje barn har ett medborgarskap när det föds. Vidare bör alla lagar om medborgarskap enligt kommittén tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. Enligt kommittén innefattar det att krav som gäller hemvisttid inte ska tillämpas diskriminerande i förhållande till ett barns uppehållsstatus.32 Även för mänskliga rättigheter () har uttalat att rättigheten inte nödvändigtvis innebär att en stat måste ge medborgarskap till varje barn som föds inom dess territorium.33 Vi återkommer till detta i avsnittet om genomförandet av dessa rättig- heterna nedan. 10.1.3Rätt att få vetskap om och bli omvårdat av föräldrarna Enligt artikel 7.1 ska ett barn, så långt det är möjligt, ha rätt att få vetskap om sina föräldrar och bli omvårdat av dem. Konventionen ger inte någon definition av begreppet förälder, om det rör sig om t.ex. genetiska föräldrar även i de fall dessa inte är juridiska föräldrar till barnet. Det finns stater som har lämnat in förklaringar och gjort reservationer när det gäller artikel 7 bl.a. för att trygga anonymiteten för de genetiska föräldrarna vid adoptioner eller för donatorerna vid konstgjord befruktning.34 har understrukit vik- ten av att en stat erkänner olika former för familjebildning och att begreppet förälder därför bör tolkas brett. Enligt kommittén om- fattar begreppet bl.a. biologiska/genetiska föräldrar, adoptivföräld- rar, fosterföräldrar och medlemmar av den utökade familjen enligt lokal sedvänja.35 Att föräldrar omfattar både de genetiska föräldrarna, eftersom det kan vara viktigt av bl.a. medicinska skäl, och föräldrarna vid födelsen skulle mot den bakgrunden vara ett rimligt antagande. 32CRC/C/GC/23 p. 24 och 25. 33CCPR, General . 34Jämför (2007) s. 105. 35CRC/C/CG/23 p. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar Vetskap om sina föräldrar Hur ett barn ska få vetskap om sina föräldrar framgår inte, utan läm- nas till varje stat att avgöra. Enligt artikel 30 Haagkonven- tion ska berörda myndigheter säkerställa att de upplysningar om bar- nets ursprung som myndigheterna innehar bevaras, i synnerhet vad avser uppgifter om föräldrarnas identitet samt sjukdomshistoria. Myn- digheterna ska också säkerställa att barnet eller dess ombud har till- gång till sådan information, under lämplig vägledning, i den utsträck- ning som lagen i staten medger det. Barnets behov av att få kunskap om sitt ursprung understryks i deklarationen om sociala och rättsliga principer rörande skydd av och omsorg av barn, särskilt med hänsyn till nationell och internationell placering i familjehem och adoption. I artikel 9 i deklarationen anges att behovet för ett fosterbarn eller adoptivbarn att få vetskap om sin bakgrund bör erkännas av de per- soner som ansvarar för barnets omvårdnad, såvida detta inte strider mot barnets bästa. Rätten till vetskap om föräldrarna är inte absolut. Av artikelns orda- lydelse framgår att ett barn så långt det är möjligt ska ha denna rätt. Formuleringen ifrågasattes av flera länders delegater, eftersom den ansågs kunna ge upphov till en godtycklig tolkning av artikeln.36 Ett sätt att säkerställa denna rättighet så långt det är möjligt är att ett barn registreras vid födelsen och, som det stadgas Haag- konvention att en stat säkerställer att de upplysningar om barnets ursprung som myndigheterna innehar bevaras, i synnerhet vad avser uppgifter om föräldrarnas identitet samt sjukdomshistoria (artikel 30). För att det ska vara möjligt måste det finnas upplysningar att bevara. Det finns situationer då det är omöjligt att säkerställa att ett barn får vetskap om sina föräldrar t.ex. i de fall det är okänt vem barnets för- äldrar är. Det kan också vara så att modern inte vet vem fadern är eller inte kan förmås att tala om vem fadern är.37 Ett barn har, så långt det är möjligt, rätt att bli omvårdat av sina för- äldrar. Det bör poängteras att artikel 7.1 handlar om barnets rätt att bli omvårdat av sina föräldrar, inte föräldrarnas rätt att omvårda bar- 36HR/PUB/07/1, artikel 7, E 2 p. 107–115. 37Tobin (2019) s. 262. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar Vad som avses med att bli omvårdat framgår inte av artikeln. Viss ledning kan ges genom andra artiklar i konventionen och genom konventionen i sin helhet. I artikel 18 erkänns principen om att båda föräldrarna har gemensamt ansvar för barnets uppfostran och ut- veckling, vilket t.ex. innebär ett ansvar för att barnet får hälso- och sjukvård när det behöver det och att barnet går i skola. Enligt samma artikel ska föräldrarna låta sig vägledas av vad som bedöms vara bar- nets bästa. Av artikel 27 framgår att det är föräldrarna som har huvud- ansvaret för att säkerställa de levnadsvillkor som är nödvändiga för barnets utveckling. Enligt artikel 5 ska en stat respektera det ansvar och de rättigheter och skyldigheter som tillkommer föräldrar att, på ett sätt som står i överenstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga, ge sitt barn lämplig ledning och råd då barnet utövar de rättigheter som erkänns i konventionen. En stat ska säkerställa att ett barn så långt det är möjligt har rätt att bli omvårdat av sina föräldrar. Även här finns en begränsning av rättigheten genom att det måste vara möjligt. Om en av eller båda föräldrarna har avlidit, försvunnit eller frihetsberövats är det inte möj- ligt att säkerställa denna rätt. I de fall föräldrarna inte förmår eller vill ta hand om sitt barn blir det också svårt för en stat att säkerställa denna rätt. I det fall ett barn inte vill bli omvårdat av sina föräldrar har en stat en skyldighet att lyssna på barnet (artikel 12) och sam- tidigt respektera föräldrarnas rättigheter och skyldigheter (artik- larna 5, 9 och 18) samt rätten till privat- och familjeliv (artikel 16). Staten ska i första hand ge barnet och föräldrarna det stöd och skydd som de behöver (artiklarna 3.2, 6, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36 och 39). I fall där ett barn för sitt eget bästa inte kan tillåtas att stanna kvar i sin familjemiljö är det inte heller möjligt att barnet har rätt att bli omvårdat av sina föräldrar. Jämför även med artikel 9 om åt- skiljande av ett barn från dess föräldrar. 10.1.4I enlighet med nationell lagstiftning och internationella instrument (artikel 7.2) En stat ska enligt artikel 7.2 säkerställa genomförandet av rättig- heterna i artikel 7.1 i enlighet med sin nationella lagstiftning och sina åtaganden enligt tillämpliga internationella instrument. Det gäller sär- skilt i de fall då barnet annars skulle vara statslöst. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar Att rättigheterna ska säkerställas i enlighet med en stats nationella lagstiftning innebär att det kan finnas begränsningar i rättigheterna genom nationell lagstiftning. Som vi beskrivit ovan finns det olika regler för att förvärva ett medborgarskap i olika stater (bl.a. utifrån principerna jus soli och jus sanguinis). Bedömningen av om någon är medborgare ska, enligt folkrätten, avgöras enligt lagstiftningen i den berörda staten (artikel 2 ). Av förarbetena till framgår att syftet med formuleringen ”i en- lighet med sin nationella lagstiftning” i artikel 7.2 var att understryka att principerna om jus soli och jus sanguinis var av samma vikt.38 och har, som vi tidigare nämnt, uttalat att rättigheten inte nödvändigtvis innebär att en stat måste ge medborgarskap till varje barn som föds inom dess territorium. For- muleringen ”i enlighet med en stats nationella lagstiftning” kan även innebära en begränsning i relation till övriga rättigheter i artikel 7.1. Av artikel 4 framgår dock att en stat ska vidta alla lämpliga lagstift- ningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genom- föra rättigheterna i . Genomförandet ska också säkerställas i enlighet med tillämpliga internationella instrument på området, särskilt i de fall då barnet annars skulle vara statslöst. Vilka internationella instrument som avses anges inte. Av förarbetena till framgår bl.a. att bestäm- melsen i artikel 7 om rätten att förvärva ett medborgarskap föreslogs att utformas så nära principerna om be- gränsning av statslöshet som möjligt. Förslaget mötte dock mot- stånd då ganska få stater var anslutna till denna konvention.39 Enligt dessa principer ska en stat bevilja medborgarskap till en person som är född på dess territorium, om han eller hon annars skulle bli stats- lös. Staten har enligt konventionen rätt att uppställa vissa krav för att förvärv ska ske. Sådana villkor får bl.a. vara att personen haft hem- vist i landet . Konventionen reglerar även en stats skyldighet att bevilja medborgarskap för statslösa personer som inte är födda i landet. Vid dessa fall är föräldrarnas medborgarskap avgörande. (Se särskilt artiklarna 1 och 4 i konventionen.) Enligt både barnrättskommittén och är en stat skyldig att vidta alla lämpliga åtgärder, både internt och i samarbete 38HR/PUB/07/1, artikel 7, B 2 (a)och E 2 p. 95 och 96. Jämför Detrick (1999) s. 149–153. 39HR/PUB/07/1, artikel 7, B 2. Jämför Detrick (1999) s. 150 och 151. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar med andra stater, för att säkerställa att varje barn får ett medborgar- skap vid födelsen.40 Ett barn som föds levande i ska folkbokföras här om modern är folkbokförd eller om fadern är folkbokförd och vårdnadshavare. Även ett barn som föds utomlands ska under vissa förutsättningar folkbokföras i . (Se 2 § folkbokföringslagen, 1991:481.) Folkbokföring innebär, förutom fastställande av en persons bosätt- ning, att det registreras uppgifter om bl.a. en persons identitet och familj.41 För varje folkbokförd person fastställs ett personnummer som identitetsbeteckning. För personer som inte är eller har varit folk- bokförda ska det ibland anges ett samordningsnummer. (Se 1, 18 och 18 a §§ folkbokföringslagen.) När ett barn föds i ska det anmälas till . Det gäller även ett dödfött barn, som överlevt den tjugoandra havande- skapsveckan. Anmälan ska också göras om ett barn föds utomlands men ska folkbokföras i . Föds barnet på ett sjukhus eller en- skilt sjukhem är det inrättningen som ska göra anmälan. I annat fall är det den barnmorska som hjälpt till vid födelsen. Om inte någon barnmorska hjälpt till är det vårdnadshavarna som ska göra anmälan, senast en månad från födelsen. (Se 24 § folkbokföringslagen.) får förelägga en person att göra en anmälan (om per- sonen är skyldig att göra det) eller lämna de uppgifter som behövs för bedömning av folkbokföring. Ett sådant beslut får förenas med vite. (Se 31 och 37 §§ folkbokföringslagen.) Ett avgörande från gällde huru- vida ett i fastställt moderskap kunde läggas till grund för en registrering av föräldraskap i den svenska folkbokföringsdatabasen. Domstolen konstaterade att det inte fanns något lagstöd för en sådan registrering och att den därför inte var möjlig. Domstolen prövade även om beslutet var förenligt med rätten till skydd av privat- och familjelivet enligt . 40CRC/C/GC/23, p. CCPR, General . 41För mer detaljerade uppgifter om vilka uppgifter som registreras se 2 kap. 3 § lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar var den inskränkning i privat- och familjelivet som ägt rum lagligen grundad och proportionerlig. Inskränkningen hade dessutom skett i ett legitimt syfte. Någon kränkning av artikel 8 i Europakonventio- nen hade således inte skett. Domstolen ansåg inte heller att någon kränkning av artikel 14, som handlar om diskriminering.42 En person som fyllt och som är folkbokförd i kan an- söka om ett identitetskort (lagen, 2015:899, om identitetskort för folkbokförda i ). Svenska medborgare har rätt att efter ansökan erhålla pass och nationellt identitetskort (4 § passlagen, 1978:302, och förordningen, 2005:661, om nationellt identitetskort). Personer med uppehållstillstånd får ett uppehållstillståndskort, men det utgör ingen identitetshandling (bl.a. 4 kap. 22 § utlänningsförordningen, 2006:97). Läs mer om identitetshandlingar i kapitlet om artikel 8. När ett barn har fötts ska barnet ges ett förnamn och ett efternamn. Förnamnet kan vara i princip vad som helst, om det inte väcker an- stöt, kan antas leda till obehag för barnet eller i övrigt är olämpligt. Efternamnet ska vara detsamma som någon av föräldrarna har eller har haft. Vissa andra efternamn är också godtagbara. En ansökan om förvärv av namn ska göras till från barnets födelse. prövar då om förutsättningarna för att förvärva namnet är uppfyllda, inklusive om ett barns förnamn är olämp- ligt. Görs det ingen ansökan får barnet samma efternamn som den som födde barnet bär. När det gäller förnamn kan före- lägga barnets vårdnadshavare att ansöka om ett namn till barnet. Ett andra sådant föreläggande får förenas med vite. (Se 4, 5, 26, 28, 40 och 43 §§ lagen, 2016:1013, om personnamn.) Vid adoption får det adopterade barnet ett nytt efternamn, om det inte är en make eller sambo som adopterar sin partners barn. Vilket efternamn barnet får bära regleras av bestämmelser som liknar dem för nyfödda. Görs det ingen ansökan om efternamn från adoptionen får barnet samma efternamn som adoptiv- 42HFD 2020 ref. 13. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar föräldern alternativt den äldste av adoptivföräldrarna. Ett adoptiv- barn kan också behålla sitt tidigare efternamn, om domstolen beslutar så i adoptivärendet. (Se 6–8 §§ lagen om personnamn.) Läs mer om detta i kapitlet om artikel 8. Så länge den som ska förvärva eller byta namn är är det barnets vårdnadshavare som ska göra ansökan.43 Är barnet eller äldre krävs, som huvudregel, barnets samtycke för ansökan (46 § lagen om personnamn). Bestämmelserna i lagen om personnamn gäller främst medborg- are i Sverige.44 De gäller också statslösa personer som har hemvist här eller sin vistelseort, om personen inte har hemvist i något annat land. Lagen får tillämpas på utländska medborgare som har hemvist i , men som utgångspunkt ska namnfrågor prövas i det land där man är medborgare.45 Det är således efter ansökan eller anmälan av den sökande som den svenska lagen blir tillämplig i dessa fall.46 (Se 30–33 §§ lagen om personnamn.) Ett barn till en svensk medborgare förvärvar svenskt medborgarskap vid födelsen. När en svensk medborgare adopterar ett barn blir barnet svensk medborgare om två förutsättningar är uppfyllda: barnet ska vara under och adoptionen ska antingen ha skett i ett nordiskt land eller annars gälla i enligt svensk lagstiftning47. Hittebarn som anträffas i anses som svenska medborgare till dess något annat blir känt. Ett sedan födelsen statslöst barn, som föds i , får svenskt medborgarskap om barnet har hemvist här och perma- nent uppehållstillstånd. Medborgarskap förutsätter i dessa fall att bar- nets vårdnadshavare gör en anmälan om medborgarskap innan barnet fyllt . (Se 2–6 §§ lagen, 2001:82, om svenskt medborgarskap.) Anledningen till att det krävs anmälan är för att ett barns vårdnads- 2015/16:180 s. 92. 44Och medborgare i , eller som har hemvist i . Lagen gäller däremot inte svenska medborgare med hemvist i dessa länder. (Se 32 § lagen om personnamn.) 2015/16:180 s. 69. 1982/83:38 s. 12, 1984/85:124 s. 72 och 2015/16:180 s. 123. 47Beslutet ska gälla i , se lagen (1997:191) med anledning av tillträde till Haag- konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner eller lagen (2018:1289) om adoption i internationella situationer. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar havare kan vilja att barnet i stället ska ha medborgarskap i ett annat land.48 Barn som inte blir svenska medborgare vid födelsen kan i vissa fall få svenskt medborgarskap efter anmälan av vårdnadshavarna. Det gäller om barnet har permanent uppehållstillstånd i och hem- vist i (om barnet är statslöst). Där- till krävs det permanent uppehållstillstånd. Som huvudregel krävs det också att barnet samtycker till att bli svensk medborgare, om barnet har fyllt . (Se 7 § lagen om svenskt medborgarskap.) Anledningen till att det är enklare för statslösa än utländska barn att få medborgarskap beror på det övergripande målet att undvika statslöshet. I förarbetena hänvisas bl.a. till artikel 7 i barnkonven- tionen. Bakgrunden till kravet på permanent uppehållstillstånd för medborgarskap är att i princip endast den som beviljats sådant till- stånd är att betrakta som invandrare i med en rätt att stanna här. Lagstiftaren ville även att det skulle finnas en verklig koppling till Sverige.49 har föreslagit att det i vissa fall inte ska krävas permanent uppehållstillstånd för att ett statslöst barn som fötts i ska kunna bli svensk medborgare.50 10.2.4Vetskap om sina föräldrar och omvårdad av dem Vid folkbokföring ska uppgifter om en persons familj registreras (se ovan och 1 § folkbokföringslagen). Dessa uppgifter är normalt offent- liga, men kan sekretessbeläggas om det av särskild anledning kan an- tas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs (22 kap. 1 § OSL). En socialnämnd är skyldig att försöka utreda vem som är förälder till ett barn och se till att föräldraskapet fastställs, om inte fader- skapspresumtionen vid äktenskap är tillämplig. Detta gäller även när en person ska anses som förälder på grund av samtycke till assisterad befruktning. Däremot gäller det inte när ett barn tillkommit genom assisterad befruktning och kvinnan var ensamstående vid behand- lingen. bör i vissa fall verka för att blodundersökning äger rum för att klarlägga vem som är far till barnet. 1999/2000:147 s. 36. 1999/2000:147 avsnitt 8 och 2013/14:143 s. 22. 50SOU 2020:54 s. 74. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar ska normalt vara slutförd från barnets födelse. ska föra protokoll över utredningen. (Se 1 kap. 3 § och 2 kap. 1, 6, 8, 8 a §§ FB.) utredningsskyldighet gäller barn med hemvist i . Hemvistbegreppet ska tolkas på samma sätt som begreppet i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhål- landen rörande äktenskap och förmynderskap. En person har således hemvist i landet om bosättningen med hänsyn till vistelsens varak- tighet och omständigheterna i övrigt måste anses stadigvarande.51 Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har framfört att hemvistbegreppet är allmänt hållet och ger upphov till skönsmässiga bedömningar i kommunerna när det särskilt gäller faderskapsutred- ningar för ensamkommande barn och för barn som befinner sig i en asylprocess.52 Med anledning av detta gav en ut- redare i uppdrag att se över hemvistbestämmelsen. Utredaren ansåg, bl.a. mot bakgrund av , att hemvistbegreppet inte skulle snävas in eller i övrigt förändras.53 Hemvistbegreppet i lagen är avsett att vara utgångspunkten för ett enhetligt hemvistbegrepp för hela den internationella familjerätten. Begreppets innebörd har utveck- lats i förarbetena och tolkats i ett antal rättsfall.54 Ett barn kan väcka talan i domstol om såväl negativt som positivt fastställande av faderskap. Talan kan, beroende på omständigheter- na, föras av en socialnämnd, modern, en särskilt förordnad vårdnads- havare, en särskilt förordnad god man eller en förmyndare. (Se 3 kap. 2–5 §§ FB. Se även lagen, 1958:642, om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap.) Ett barn som är adopterat eller som har tillkommit genom en be- fruktning som har utförts med donerade könsceller har rätt att få veta det av sina föräldrar. Föräldrarna ska så snart det är lämpligt upplysa barnet om detta. (Se 1 kap. 15 § och 4 kap. 23 § FB.) Någon skyldighet att lämna ytterligare information utöver detta föreskrivs inte. Vilka som är de genetiska föräldrarna är inte heller alltid känt för föräldrarna. Bestämmelserna om föräldrarnas informationsplikt 1984/85:124 s. 40, 41 och 69. 52Myndighetens skrivelse till , Redovisning av regerings- uppdrag Barnrätt i praktiken (BIP), dnr 4.2.2:1168/17. 53S2019/03929/FST. 54Se t.ex. prop. 78–81, 120 och 121 samt NJA 1977 s. 706, 1978 s. 468, 1983 s. 359, 1987 s. 600 och 1999 s. 166. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar tillkom bl.a. mot bakgrund av bestämmelserna i artikel 7 i barnkon- ventionen. Regeringen uttalade att ett barn enligt har en rätt till kunskap om sitt genetiska ursprung.55 Den som har tillkommit genom en insemination med spermier från en donator (som inte är kvinnans make, sambo eller registrerade partner) har rätt att ta del av de uppgifter om donatorn som anteck- nats i sjukhusets särskilda journal, om personen nått tillräcklig mog- nad. Det finns en skyldighet att anteckna uppgifter om donatorn i en sådan journal. Journalen ska bevaras . En socialnämnd är skyldig att på begäran hjälpa den som har anledning att anta att han eller hon har tillkommit genom en sådan insemination att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal. Mot- svarande gäller vid befruktning utanför kroppen, om äggen inte är kvin- nans egna eller spermierna inte kommer från kvinnans make, sambo eller registrerade partner. (Se 6 kap. 4–5 b §§ och 7 kap. 7–7 b §§ lagen, 2006:351, om genetisk integritet m.m.) När det gäller ett barns rätt att få föräldrarnas omvårdnad hän- visar vi till kapitlet om artiklarna 9 och 18, där bl.a. bestämmelserna i 6 kap. FB och reglerna kring när staten kan skilja ett barn från sin förälder beskrivs. I avsnittet om artikelns innebörd finns nämnt ett antal internatio- nella konventioner som tillträtt. Bland dem kan särskilt näm- nas två konventioner: om begränsning av statslöshet och , som rör adoption. Kon- ventionerna är närmre beskrivna ovan. har också tillträtt den europeiska konventionen om med- borgarskap56, som reglerar olika medborgarskapsfrågor. Bl.a. fram- går av konventionen att varje stat ska, genom sin egen lagstiftning, bestämma vem som ska vara medborgare i staten (artikel 3.1). Vidare stadgas det att staterna i sin nationella lagstiftning ska föreskriva att ett barn som föds inom statens territorium ska medges medborgar- skap i staten, om barnet annars blir statslöst. Det är emellertid tillåtet 2017/18:155 s. 36 och 74 samt 2017/18:121 s. 164. Artikel 7 – registrering, namn, medborgarskap och föräldrar att göra medborgarskapet beroende av att en ansökan görs och att barnet haft en legal och varaktig hemvist i landet. (Se artikel 6.2.)