sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Hovrätten fann i likhet med tingsrätten att påföljden skulle be- stämmas till villkorlig dom och böter. Eftersom hovrätten ogillade åtalet i något större utsträckning än tingsrätten fann hovrätten att antalet dagsböter borde sättas ned något. Hovrätten ändrade tingsrättens domslut beträffande GA respek- tive på så sätt att hovrätten bestämde antalet dagsböter till 50. mål nr B 1605-15 Åklagaren yrkade ansvar för TS för djurplågeri under påstående att TS mellan och uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade utsatt en grupp om 17 tjurar för lidande utan godtagbara skäl genom att han underlåtit att regelbundet förse strö- bädden i gruppboxen med nytt strö samt hålla djuren rena vilket fått till följd dels att djuren hade vadat i en ströbädd full med gödsel och vissa djur sjunkit ned i gödslet och haft svårigheter att resa sig upp, dels att det inte hade funnits något torrt utrymme (torr och ren liggplats) att tillgå i boxen, dels att djuren varit kraftigt nedsmutsade, blöta och förorenade av gödsel (gödselpansar), dels att vattnet och fodret hade varit förorenat av gödsel. Åklagaren gjorde gällande att lidandet hade bestått i dels att djurens hud av gödslet hade blivit röd och irriterad, dels att gödselpansar hade lett till frätskador på huden och delvis pälslöshet, dels att avsaknad av en torr miljö och acceptabelt vatten och foder hade lett till att djuren blivit stressade och fått svårt att hålla kroppsvärmen under kalla och blåsiga dagar och i övrigt reglera sin kroppstemperatur. Vidare gjorde åklagaren gällande att TS uppsåtligen eller av grov oaktsamhet utsatt flertal individer av ovan nämnda grupp av 17 tjurar samt ytterligare 13 stycken nötkreatur för lidande utan godtagbara skäl genom att han underlåtit att verka klövarna på djuren vilket fått till följd att djurens klövar blivit förväxta med felaktiga vinklar. Åklagaren påstod att lidandet hade bestått i att overkade klövar med förväxta klövar och felaktiga benställningar hade lett till smärta, klöv- sulesår och inflammationer i lederna. Slutligen gjorde åklagaren gällande att TS uppsåtligen eller av grov oaktsamhet utsatt de nämnda 13 stycken nötkreatur för lidande utan godtagbara skäl genom att han underlåtit att tillse att djuren hölls rena och hade en torr och ren liggplats och inte använt en godtagbar mängd strö vilket lett till att djuren var kraftigt förorenade med gödsel varvid huden hade blivit irriterad och gödslet frätt på huden med obehag och smärta som följd. Åklagaren yrkade i andra hand ansvar för brott mot djurskydds- lagen under påstående att TS genom ovan nämnda agerande uppsåt- ligen eller av oaktsamhet brutit mot djurskyddslagens bestämmelser. När det gällde de 17 tjurarna ansåg tingsrätten att utredningen visade att förhållandena hade varit sådana att de tveklöst utsatts för lidande av relativt allvarligt slag. Vidare fann tingsrätten utrett att detta hade pågått och TS i vart fall av grov oaktsamhet hade utsatt djuren för lidande. När det gällde djuren med förväxta klövar fann tingsrätten att det hade rörts sig om åtta–nio djur. Med hänsyn till att klövarna borde ha verkats tidigare, ansåg tingsrätten att TS:s försummelse var grovt vårdslös. I dessa delar an- såg tingsrätten därmed att styrkt att TS av grov oaktsamhet hade gjort sig skyldig till djurplågeri. När det gällde gruppen bestående av 13 djur fann tingsrätten ut- rett att förhållandena för dem varit bristfälliga, men inte att det varit fråga om någon mer långvarig försummelse och inte heller att för- hållandena hade medfört några mer allvarliga konsekvenser för djuren. I den delen ansåg tingsrätten därför att det inte var visat att TS uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade utsatt djuren för lidande. Däremot fann tingsrätten att bristerna hade varit sådana att han hade gjort sig skyldig till brott mot djurskyddslagen. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att brottsligheten inte var så lindrig att påföljden kunde stanna vid enbart ett bötesstraff, men fann att det fanns förutsättningar att bestämma påföljden till villkor- lig dom och böter. TS dömdes för djurplågeri och för brott mot djurskyddslagen begångna –till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 1831-15 Åklagaren yrkade ansvar för CSP och RES för djurplågeri under påstående att de mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet i egenskap av djurhållare, tillsam- mans och i samförstånd, hade utsatt tre hästar för lidande utan god- tagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att de tilltalade hade vanvår- dat hästarna genom att dels underlåta att på ett adekvat sätt utfodra hästarna varvid hästarna hade blivit utmärglade och undernärda, dels underlåta att inom skälig tid tillkalla veterinärvård och eller på annat sätt utreda hästarnas status. Åklagaren gjorde vidare gällande att van- vården hade lett till att hästarna lidit både fysiskt samt psykiskt och att en av hästarna slutligen hade självdött p.g.a. svält och en annan häst varit så kraftigt avmagrad och sjuk att veterinär tvingades att avliva den. Tingsrätten konstaterade att det var utrett att den häst som hade självdött av svält respektive den häst som fick avlivas av veterinär hade utsatts för lidande på det sätt som åklagaren hade påstått. När det gällde den tredje hästen var utredningen enligt tingsrätten inte tillräcklig för att det skulle anses visat att den hästen hade omfattats av sådan vanvård eller sådana brister som åklagaren hade påstått. Åta- let avseende den tredje hästen kunde således inte bifallas. Tingsrätten fann att de tilltalade hade agerat grovt vårdslöst när de hade förhållit sig passiva och således hade utsatt de två hästarna för lidande i enlighet med åtalet. Tingsrätten fann därmed att de båda skulle dömas för djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att påföljden inte kunde stanna vid ett bötesstraff, men fann att det förelåg förutsättningar att be- stämma påföljden till villkorlig dom med dagsböter. CSP och RES dömdes envar för djurplågeri begånget under peri- oden –till villkorlig dom och 70 dagsböter. mål nr B 949-16 Åklagaren yrkade ansvar för LL för djurplågeri under påstående att LLmellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en katt för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande LL otillbörligen utsatt hade katten för lid- ande genom att han inte sett till att katten fått nödvändig vård för öroninflammation och tandsjukdom, alternativt att han inte tillsett att katten avlivats. Av utredningen framgick att katten hade omhändertagits och därefter avlivats. Tingsrätten konstaterade att utredningen visade att katten hade en svårartad öroninflammation i båda öronen och även en tandsjukdom. Vidare konstaterade tingsrätten bl.a. att katten hade varit kraftigt smärtpåverkad. Tingsrätten fann utrett att katten hade utsatts för vanvård och ett stort lidande under i alla fall den tid som åklagaren angivit, och att det i sammanhanget fick ses som . Tingsrätten fann att LL genom sin underlåtenhet att behandla katten eller avliva den av grov oaktsamhet hade gjort sig skyldig till djurplågeri. Gärningens straffvärde låg enligt tingsrätten på fängelsenivå men då brottet inte utgjorde artbrott ansåg tingsrätten att påföljden skulle bestämmas till en villkorlig dom och böter. LLdömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 1129-16 Åklagaren yrkade ansvar för AM för djurplågeri under påstående att AM i vart fall –med uppsåt eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade utsatt ca 70 stycken får för lidande. Åklagaren gjorde gällande att van- vården hade bestått i att AM underlåtit att tillse att fåren fått till- räckligt med foder och vatten och foder av tillräckligt god kvalitet, att fåren haft torra och rena liggplatser och att utgödsla fårens för- varingsutrymmen samt att vidta erforderliga åtgärder när djur visat tecken på sjukdom eller ohälsa, såsom att ge djuret nödvändig vård. Tingsrätten konstaterade att AM hade hållit 50–60 får på sin gård som åtalet gällde. Fåren omhändertogs varefter tre baggar avlivades av djurskyddsskäl. Tingsrätten fann inte visat att fodrets kvalitet hade varit otill- räcklig, men fann utrett att AM inte hade gett fåren tillräckligt med foder, vilket enligt tingsrätten var förenligt med att flera får haft underhull. Tingsrätten fann också utrett att fåren inte hade haft rena och torra liggplatser. Tingsrätten fann dock inte visat att fåren hade fått otillräckligt med vatten. Vidare konstaterade tingsrätten utrett att AM som åtalet avsåg hade haft återkommande problem med att djuren haft underhull eller varit magra. Tingsrätten konstaterade bl.a. att vid kontrollbesök hade 13 får ett hull mycket under det normala och tre får hull under det normala. Vidare fann tings- rätten utrett att fårens underhull hade varit långvarigt och att en obduktion som utförts avseende två baggar utvisade att de haft mycket dåligt hull och blodsugande parasiter, vilket bedömdes starkt ha bidragit till baggarnas dåliga näringstillstånd. Tingsrätten fann att det fanns starka skäl för antagandet att fler får i AM:s fårbesättning hade varit utsatta för sådana angrepp och kom till slutsatsen att fårens konstaterade avmagring måste vara ett resultat av parasitangrepp och bristfällig utfodring samt, beträffande en del av fåren, deras ålder. Med hänsyn till vad som framkommit om bristerna i djurhåll- ningen och om parasitangrepp på djurbesättningen fann tingsrätten att flera av djuren otillbörligt måste ha utsatts för lidande och att AM genom sin underlåtenhet att agera fick anses ha varit grovt oakt- sam. Tingsrätten fann därmed att hon skulle dömas för djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att det aktuella brottet inte var av sådant slag att påföljden borde bestämmas till fängelse. Tings- rätten fann att förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. AM dömdes för djurplågeri4 begånget – till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 950-16 Åklagaren yrkade ansvar för JA för djurplågeri under påstående att han mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt tolv stycken nötkreatur för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att JA under- låtit att verka djurens klövar och ge skadade/sjuka djur nödvändig vård. 4I domslutet anges att den tilltalade ska dömas för djurskyddsbrott. Enligt domskälen ska den tilltalade dock dömas för djurplågeri. Det torde röra sig om en felskrivning i domslutet. Tingsrätten fann utrett att en ko hade haft för långa klövar och åtta kor mycket för långa klövar samt att flera kor hade saknat hull. Tingsrätten fann också klarlagt att det hade förelegat vanvård genom att klövarna inte hade verkats beträffande i vart fall åtta kor. Tings- rätten konstaterade att det var visat att långa klövar orsakar belast- ningsskador på en kos leder och senor m.m. och slutligen avmagring, då kon inte vill röra sig för att beta p.g.a. smärtan. Att kor var av- magrade utvisade enligt tingsrätten att dessa hade lidit p.g.a. att deras klövar inte verkats . Tingsrätten fann att JA förfarit grovt oaktsamt då han inte tillsett att klövarna kom att verkas. Då JA:s agerande orsakat i vart fall de åtta djur som haft mycket långa klövar lidande fann tingsrätten åtalet i denna del styrkt. Åtalet beträffande kor som uppvisat skador ogillades, bl.a. då det saknades information om hur länge skadorna hade funnits och om de orsakat djuren lidande. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att brottsligheten hade avsett ett relativt stort antal djur och att djuren hade utsatts för ett stort lidande framgick av att de valt att inte införskaffa föda. Tingsrätten ansåg att ett bötesstraff inte var tillräckligt ingripande. Tingsrätten ansåg att förutsättningarna att bestämma påföljden till villkorlig dom var uppfyllda. Tingsrätten konstaterade att gärningen hade begåtts när JA drabbats av stora ekonomiska svårigheter vilka föranlett personlig konkurs. Tingsrätten fann med hänsyn till förhållandena vid gärningen och JA:s ekonomiska situation att vill- korliga domen inte skulle förenas med böter. JA dömdes för djurplågeri av åtta djur begånget –till villkorlig dom. Han frikändes från den del av åtalet som avsåg övriga djur. mål nr B 614-16 Åklagaren yrkade ansvar för HA för djurplågeri under påstående att HA i vart fall mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en myskanka för lidande utan godtagbara skäl då HA hållit myskankan instängd i en alldeles för liten bur. Åklagaren gjorde vidare gällande att HA med uppsåt eller av grov oaktsamhet som ovan hade utsatt fem får för lidande utan godtagbara skäl då HA underlåtit att klippa och hålla pälsen ren, underlåtit att verka klövarna samt inte tillsett att fåren hade skydd för väder och vind. Åklagaren yrkade vidare ansvar för HA för brott mot djurskydds- lagen under påstående att HA som ovan uppsåt- ligen eller av oaktsamhet hade underlåtit att tillse att ovan nämnda myskanka haft vatten, torr och ren liggplats samt skydd för väder och vind samt att han hade underlåtit att klippa klorna på höns och tupp och underlåtit att tillse att fjäderfän på gården haft tillgång till vatten, foder, tillräckligt utrymme samt rena liggytor. Tingsrätten fann utrett att en myskanka och fem får samt ytterligare fjäderfän hade påträffats på HA:s fastighet under sådana förhållan- den som framgick av åtalet. Tingsrätten fann vidare utrett att mysk- ankan och fåren hade utsatts för lidande under den tiden som åtalet avsåg och att HA beträffade dessa djur gjort sig skyldig till uppsåtligt djurplågeri i enlighet med åtalet. Vidare fann tingsrätten åtalet för uppsåtligt brott mot djurskydds- lagen styrkt, med undantag för att det inte var visat att förhållandena avseende vatten, foder och tillräckligt utrymme varit likadana hela den åtalade perioden. Tingsrätten fann att påföljden kunde stanna vid villkorlig dom och dagsböter. HA dömdes för djurplågeri och för brott mot djurskyddslagen begångna –till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 1596-15 Åklagaren yrkade ansvar för MC, HC och JA för djurplågeri under påstående att de mellan och uppsåtligen eller av grov oaktsamhet tillsammans och i samförstånd alternativt var och en för egen del otillbörligen utsatt mer än 30-tal nötkreatur för lidande genom vanvård. Åklagaren gjorde gällande att MC, HC och JA hade –dels på ett bete lämnat minst 12 djur utan tillsyn och utan foder eller skydd för vind och kyla med följd att minst sju djur hade avlidit och resterande fem djur omhändertagits, då de varit i kraf- tigt avmagrat och utmärglat skick, –dels på en gård lämnat ca 30 djur utan tillsyn, utan tillräckligt foder och foder av god kvalitet, utan skydd för vind och kyla med undantag för möjligen samt ej tillse att djur- utrymmena varit fria från skaderisker med följd att tre djur hade avlivats p.g.a. dåligt skick på veterinärens rekommendation, resteran- de djur omhändertagits varav ca hälften av dessa varit i kraftigt avmagrat och utmärglat skick. I målet var bl.a. följande utrett. Vid ett besök på betet påträffade ett antal döda djur samt tre kalvar och två kor som levde. Det fanns inga tecken på att djuren på betet hade utfodrats och det saknades en torr och skyddad liggplats. En av de döda kvigorna hade två fullgångna kalvar i bukhålan, varav den ena hade frambenen i kvigans bäckenöppning. Kvigan bedömdes ha dött av förlossningsproblem och därmed utsatts för svåra plågor före döden. Flera av de döda djuren hade förmodligen dött av uttorkning och svält. En av de döda kalvarna bedömdes ha frusit ihjäl kort efter födseln. gjordes även ett besök på gården där 25 kor och tre kalvar uppehöll sig på ett närliggande bete. I ladugården fanns stora skaderisker såsom öppningar i golvet till utgödslingen, en kniv samt spikar liggandes i utrymmen där djur vistades. Fodret bedömdes hålla mycket dålig kvalitet. Distriktsveterinären bedömde hälften av djuren vara kraftigt avmagrade samt två av dessa så utmärglade och utmattade att avlivning rekommenderades av djurskyddsskäl. Tingsrätten fann visat att djuren hade utsatts för lidande på sätt som åklagaren påstått med den inskränkningen att det inte var visat att djuren på gården annat än kortvarigt varit utan skydd för vind och kyla. När det gällde tidsperioden ansåg tingsrätten klarlagt att djuren på betet började utsättas för lidande i vart fall . Tingsrätten fann det visat att djuren på gården hade utsatts för lidande i vart fall fram . Vidare konstaterade tingsrätten att lidandet hade varit otillbörligt. Tingsrätten fann inte utrett annat än att MC ensam ägde djuren och därför hade ansvar för dem. Vidare konstaterade tingsrätten hon inte kunde undgå ansvar för att uppsåtligen ha underlåtit att handla på det sätt hennes ansvar krävt och fann därmed att hon skulle dömas Eftersom tingsrätten inte ansåg det visat att HC eller JA i egenskap av ägare eller på annat sätt hade uppdrag att ta hand om djuren ogillades åtalet mot dem. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att brottets straffvärde mot- svarade fängelse. I fråga om brottets art konstaterade tingsrätten att MC:s passivitet som hade orsakat djuren lidande hade framkallats av en turbulent social och ekonomisk situation där det var näraliggande att anta att hon inte haft tillräcklig kraft snarare än bristande vilja att fullgöra sina skyldigheter som djurägare. Sammantaget bedömde tings- rätten dessa omständigheter och brottets omfattning utgöra skäl att inte anse att arten av brottet krävde fängelse som påföljd. Inte heller straffvärdet talade enligt tingsrätten för att påföljden skulle bestäm- mas till fängelse. Tingsrätten fann i stället att förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. MC dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 120 dagsböter. HC och JA fri- kändes från brott. mål nr B 2987-16 Åklagaren yrkade ansvar för CO för djurplågeri under påstående att CO eller i vart fall sedan den 1 feb- ruari 2016 fram till uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, otillbörligen hade utsatt 45 stycken kor för lidande genom vanvård med följd att tre kor hade dött, en ko avlivats och resterande omhändertagits. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i brister beträffande tillsyn, utfordring, vatten samt skydd för väder och vind, torr och ren liggplats och veterinärvård, vilket hade fått till följd att flertalet av korna tagit sig ut genom stängsel för att söka foder i skog och mark. Av utredningen framgick bl.a. att veterinär hade bedömt att djuren hade lidit av svält, att de hade utfordrats bristfälligt , , och heller inte hade haft ständig tillgång till vatten samt att de instängda djuren hade utsatts för ett betydande lidande. Dessa djur hade hullpoäng 1, vilket är den lägsta bedömningen som är möjlig. De djur som hade gått lösa i skogen hade klarat sig något Emellertid hade de enligt veterinär haft svårt att hitta en torr liggplats och hade frusit samt haft svårt att hitta vatten. Även dessa djur bedömdes av veterinär ha lidit av underutfordring och tuffa förhållanden, de hade hullpoäng 1,5 till 2. I målet fann tingsrätten visat att djuren hade utsatts för lidande på sätt som åklagaren påstått. När det gäller tidsperioden ansåg tings- rätten visat att djuren utsatts för lidande, som varit otillbörligt, till . Tingsrätten fann att CO genom sin underlåtenhet att vidta nödvändiga åtgärder av grov oaktsamhet hade gjort sig skyldig till djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att straffvärdet låg på fängelse- nivå. Vidare konstaterade tingsrätten att det var som lett till djurens lidande samt att det kunde antas att han inte hade haft tillräcklig kraft snarare än bristande vilja att fullgöra sina skyldigheter. Dessa omständigheter bedömdes av tingsrätten utgöra skäl att inte anse att brottets art krävde fängelse. Inte heller straff- värdet talade enligt tingsrätten för att fängelse skulle väljas som på- följd. Tingsrätten fann i stället att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och böter. CO dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 2380-16 Åklagaren yrkade ansvar för JA för brott mot djurskyddslagen under påstående att JA mellan och med uppsåt eller av oaktsamhet i egenskap av djurhållare för en häst hade brustit i tillsynen av hästen genom att underlåta att tillse att den hade tillräckligt med foder eller foder av god kvalité anpassat för djurslaget vilket hade fått till följd av att hästen blivit avmagrad. Tingsrätten fann utrett att JA hade brustit i tillsynen av hästen ge- nom att antingen underlåta att ge den tillräckligt med foder eller genom att ge foder som ej varit avpassad för djurslaget vilket lett till att hästen avmagrat. Brottet var enligt tingsrätten inte ringa och tings- rätten fann att det måste anses ha begåtts uppsåtligen. Tingsrätten ansåg att straffvärdet inte var högre än fängelse en månad och fann att förutsättningar förelåg att bestämma påföljden till villkorlig dom och böter. JA dömdes för brott mot djurskyddslagen begånget – till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 4519-15 Åklagaren yrkade ansvar för CB för djurplågeri under påstående att han i vart fall mellan och med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en hund för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att CB hade –dels förvarat hunden i en bur inne i bostaden, vilket inte är tillåtet, och buren hade dessutom varit för liten, vilket begränsat hundens möjligheter att röra sig och medfört hudförtjockningar, –dels inte rastat hunden i tillräcklig omfattning, vilket medfört att den varit överviktig, haft muskelatrofi och delvis uträttat sina be- hov inomhus och i buren, –dels inte gett hunden nödvändig vård för kronisk ytteröroninflam- mation, vilket medfört klåda och –dels själv avlivat hunden genom att placera den i ett vattenfyllt badkar och trycka ner den under vattnet tills den drabbats av akut cirkulationssvikt och drunknat, vilket medfört panikångest för hunden. Tingsrätten fann åtalet styrkt och att gärningen skulle bedömas på så sätt som åklagaren hade gjort gällande. Enligt tingsrätten måste hundens lidande varit uppenbart för CB. Tingsrätten konstaterade vidare att CB genom sitt handlade hade visat prov på såväl särskild hänsynslöshet som uppenbar likgiltighet för att motverka hundens lidande i detta fall, och att det i sig skulle tala för att döma honom till en frihetsberövande påföljd. Att CB tidigare var ostraffad och levde under ordnade förhållanden gjorde enligt tingsrätten att man – trots straffvärdet – hade anledning att välja en annan påföljd än fängelse. Tingsrätten fann att påföljden skulle bestämmas villkorlig dom förenad med dagsböter. CB dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 100 dagsböter. mål nr B 1915-15 Åklagaren yrkade ansvar för BB för djurplågeri under påstående att BBden och av grov oaktsam- het hade utsatt tre getter för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att BB hade brustit i sin tillsyn av djuren och inte gett dem nödvändig vård vid behov av veterinär eller avlivat dem. De aktuella djuren beskrevs enligt följande av åklagaren i gärnings- beskrivningen: 1.En brunvit get var mager, kunde inte resa sig och visade svaga livstecken. Geten avlivades på plats. 2.Ett helsvart kid var mycket kraftigt avmagrad på gränsen till ut- märglad, kunde inte resa sig, visade svaga livstecken och hade en kronisk leversjukdom. Geten avlivades på plats. 3.Ett svart och gråvitt kid, var mycket kraftigt avmagrad, vinglade fram och hade kraftig magkatarr. Geten avlivades på plats. Åtalet omfattade två ytterligare djur, men då åtalet ogillades i dessa delar berörs inte åtalet beträffande dessa djur ytterligare. Vidare yrkade åklagaren ansvar för BB för brott mot djurskydds- lagen under påstående att hon och dess för innan av oaktsamhet hade brustit i sin tillsyn av sju getter och inte gett dem nödvändig vård vid behov av veterinär eller avlivat dem. Getterna hade enligt åklagaren hittas döda på fastigheten.