sou · H8B368 · 2020-11-27 00:00:00 — Enligt 4 och 5 §§ loven om Forsvarets Efterretningstjeneste får FE behandla personuppgifter om en i hemmahörande fysisk eller juridisk person om behandlingen sker med samtycke, om behandlingen får antas ha betydelse för FE:s uppgifter att bl.a. förebygga och motverka hot mot och danska intressen samt om behandlingen är nödvändig för FE:s uppgifter inom den militära säkerhetstjänsten och säkerhetsskyddet på försvarsområdet. Lagen innehåller även bestämmelser om tillsyn. Enligt 7 § om Forsvarets Efterretningstjeneste får uppgifter om fysiska och juridiska personer hemmahörande i föras över till utländska myndigheter och internationella organisationer i enlighet med de villkor som följer av bl.a. 4 och 5 §§ i nämnda lag samt bestämmelser i dataskyddslagstiftningen. En överföring av personuppgifter får endast ske om den efter en konkret bedömning har bedömts vara motiverad. Regleringen i andra nordiska länder Enligt 3 § lagen om militär underrättelseverksamhet (590/2019) syftar den militära underrättelseinhämtningen till att stödja den högsta statsledningens beslutsfattande genom att inhämta och behandla information om militär verksamhet som riktar sig mot eller som är av betydelse med tanke på säkerhetsmiljö eller om underrättelseverksamhet som riktar sig mot försvar. Enligt samma bestämmelse syftar även verksamheten till att inhämta och behandla information för att Försvarsmakten t.ex. ska kunna övervaka och trygga den territoriella integriteten, trygga befolkningens livsbetingelser, de grundläggande fri- och rättigheterna, statsledningens handlingsfrihet och försvara den lagliga samhällsordningen, delta i stöd och bistånd som grundar sig på artikel 222 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt eller artikel 42.7 i fördraget om Europeiska unionen eller annat internationellt bistånd och annan internationell verksamhet, samt delta i internationell militär krishantering och i militära uppdrag i annan internationell krishantering. Det följer av 4 § att den militära underrättelseverksamheten får riktas mot verksamhet, som till sin art är militär, och som bedrivs av främmande makts väpnade styrkor och av med dem jämförbara organiserade trupper samt förberedelse för sådan verksamhet, underrättelseverksamhet mot försvar, planläggning, tillverkning, spridning och användning av massförstörelsevapen, främmande stats utveckling och spridning av militär materiel, kriser och verksamhet som allvarligt hotar internationell fred och säkerhet, verksamhet som allvarligt hotar säkerheten för internationella biståndsarbete och annan internationell verksamhet och främmande stats verksamhet som allvarligt hotar det finska försvaret eller som sätter samhällets vitala funktioner i fara. försvarsmakts behandling av personuppgifter regleras i lagen om behandling av personuppgifter inom Försvarsmakten (332/2019). Regleringen i andra nordiska länder Bestämmelser som rör internationellt samarbete finns i såväl lagen om militär underrättelseverksamhet som lagen om behandling av personuppgifter inom Försvarsmakten. Enligt 20 § lagen om militär underrättelseverksamhet kan de militära underrättelsemyndigheterna i enlighet med nationella intressen i anknytning till sina uppgifter eller för att skydda den nationella säkerheten, trots sekretess, utbyta andra underrättelseuppgifter än personuppgifter med utländska underrättelse- och säkerhetstjänster, om det behövs, och delta i internationellt samarbete i anknytning till inhämtandet och bedömningen av underrättelseuppgifter. Huvudstabens underrättelsechef beslutar om deltagande i internationellt samarbete och om användning av metoderna för underrättelseinhämtning. Av bestämmelsen följer även att internationellt samarbete är förbjudet om det finns grundad anledning att misstänka att en person på grund av samarbetet eller utlämnandet av uppgifter riskerar dödsstraff, tortyr, någon annan behandling som kränker människovärdet, förföljelse, godtyckligt frihetsberövande eller orättvis rättegång. Ett motsvarande förbud har formulerats i 32 § lagen om behandling av personuppgifter inom Försvarsmakten när det gäller utlämnande av underrättelseuppgifter till en annan stat eller en internationell organisation. Av 28 § lagen om behandling av personuppgifter inom Försvarsmakten framgår att de villkor som ställts av den som lämnat ut uppgifterna i fråga om sekretess, tystnadsplikt, begränsningar i användningen av uppgifter, vidareutlämning av uppgifter eller återsändande av utlämnat material ska iakttas. Enligt paragrafen ska dessutom vid behandlingen av personuppgifter som erhållits från en annan stat eller en internationell organisation iakttas vad som bestäms i internationella fördrag och andra förpliktelser som binder . Enligt 32 § lagen om behandling av personuppgifter inom Försvarsmakten får Försvarsmakten till en annan stat eller en internationell militär organisation lämna ut personuppgifter som har erhållits i ett uppdrag inom militär underrättelseinhämtning eller ett uppdrag som gäller förebyggande eller avslöjande av brott, om det är nödvändigt för att garantera den nationella säkerheten eller att brott förebyggs och avslöjas. När beslut fattas om utlämnande av uppgifter ska hänsyn dessutom tas till människorättssituationen i den stat som är Regleringen i andra nordiska länder mottagare av personuppgifterna, utlämnandets betydelse för internationella relationer samt de internationella fördrag och andra förpliktelser som binder . Vidare ska nivån på dataskyddet i den stat som är mottagare av personuppgifterna och vilken betydelse utlämnandet har med tanke på den registrerades rättigheter beaktas. Av bestämmelsen framgår även att det är förbjudet att i stor skala lämna ut känsliga personuppgifter liksom också andra personuppgifter som är viktiga med tanke på sådana personers integritetsskydd och att det till de personuppgifter som lämnas ut vid behov ska fogas villkor som gäller ändamålet med uppgifterna och vidareutlämningen av dem. Allmänt om den nya regleringen utrikesunderrättelseverksamhet kommer att regleras i en ny Lov om Etterretningstjenesten. I lagens 3 kap. anges de ändamål för vilka Etterretningstjenesten (ET) får inhämta och analysera information enligt lagen. Det rör sig om informationsinhämtning om utländska hot (§ 3-1), andra utländska förhållanden (§ 3-2), ockupationsberedskap (§ 3-3), internationellt underrättelsesamarbete (§ 3-4) samt utvecklingsverksamhet (§ 3-5). Enligt § 3-1 ska ET inhämta och analysera information om utländska förhållanden som kan bidra att avslöja och motverka bl.a. hot mot självständighet och säkerhet, territoriella integritet och politiska och ekonomiska handlingsfrihet, allvarliga hot mot samhällets säkerhet i , allvarliga hot mot norska intressen i utlandet, främmande underrättelseverksamhet, främmande sabotage- och påverkansoperationer, gränsöverskridande terrorism, spridning av massförstörelsevapen och utrustning och materiel för framställning av sådana vapen, internationell vapenhandel som kan utgöra ett allvarligt säkerhetshot och export av varor och tjänster som är utsatta för sanktioner, listade eller känsliga. Andra utländska förhållanden enligt § 3-2 anges vara information som kan bidra till att ta tillvara prioriterade utrikes-, försvars- eller säkerhetspolitiska intressen knutna till förhållanden och utvecklingstendenser i andra stater och regioner, nationell beredskapsplanering, krishantering samt planläggning och genomförande av nationella eller internationella militära operationer. Regleringen i andra nordiska länder Internationellt samarbete enligt den nya regleringen Enligt § 3-4 den nya lagen får ET, när det är i intresse, inhämta och analysera information om utländska hot och andra företeelser som anges i lagens tredje kapitel om det kan antas vara av väsentlig betydelse för det bi- eller multilaterala underrättelsesamarbete som ET deltar i. Enligt författningskommentaren till bestämmelsen innebär det att ET kan inhämta information som är relevant för andra länder utan att det har omedelbar underrättelserelevans för . En förutsättning är att det bidrar till att etablera och upprätthålla underrättelsesamarbeten som är viktiga för (prop. 80 L [2019–2020] s. 200). I 10 kap. den nya lagen finns bestämmelser om nationellt och internationellt samarbete. Av § 10-1 framgår att ET ska etablera och upprätthålla underrättelsesamarbete med andra länder, försvarsallianser som deltar i och andra internationella organisationer. I § 10-2 anges ett antal kumulativa villkor som måste vara uppfyllda för att underrättelseinformation ska kunna föras över till norska myndigheter. Bland villkoren anges t.ex. att en överföring ska ske för ett underrättelseändamål eller är nödvändigt för att främja mottagarens verksamhet eller hindra att verksamhet utövas på ett oförsvarligt sätt, att överföring av information som ET mottagit av en tredje part sker med dennas samtycke och att överförd information kan förväntas bli behandlat på ett säkerhetsmässigt godtagbart sätt. §10-3 kan ET föra över underrättelseinformation till andra staters myndigheter eller internationella organisationer om villkoren enligt §10-2 är uppfyllda, överföringen sker under nationell kontroll och i intresse, samt att det sätts som villkor att informationen inte får användas som underlag för inhämtning riktad mot personer i , med undantag för personer som inte är norska medborgare eller statslösa och som agerar på uppdrag av en annan stat eller en statsliknande aktör och som det ligger i intresse att mottagaren inhämtar upplysningar om. Av § 10-3 följer också att ET inte får föra över underrättelseinformation om det finns en reell risk för att informationen kan medverka till att någon utsätts för tortyr eller annan omänsklig eller nedvärderande behandling eller straff. 6 Överväganden och förslag 6.1Internationellt samarbete i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet Utredningens uppdrag består i att redogöra för de bestämmelser som gäller för Försvarets radioanstalts internationella samarbete inom försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamheten, bedöma om regleringen av Försvarets radioanstalts internationella samarbete är effektiv och ändamålsenlig sett till myndighetens verksamhet och enskildas personliga integritet och lämna nödvändiga författningsförslag. I avsnitt 3 lämnas en allmän redogörelse av det regelverk som reglerar Försvarets radioanstalts verksamhet och de bestämmelser som rör myndighetens internationella samarbete i försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamheten. Av redogörelsen framgår att bedriver sådant internationellt samarbete enligt bestämmelser i lagen om försvarsunderrättelseverksamhet, LSF och FRA-PuL med tillhörande förordningar. Av lagstiftningen framgår att en grundläggande förutsättning för Försvarets radioanstalts deltagande i internationella samarbeten är att ett sådant deltagande tjänar den svenska statsledningen och det svenska totalförsvaret samt att de uppgifter som lämnas till andra länder och internationella organisationer inte är till skada för svenska intressen (3 § förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet och 6 § förordningen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet). Utredningen konstaterar att internationellt samarbete utgör en viktig del i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet. Vikten av internationellt samarbete har också påtalats av regeringen och Försvarsberedningen. Regeringen framhåller t.ex. i propositionen Lag om försvarsunderrättelseverksamhet att utbyte av underrättelseinformation innefattas som en central del i begreppet samarbete (prop. 1999/2000:25 s. 20) och i propositionen Personuppgiftsbehandling hos Försvarsmakten och att utbyte av information är nödvändigt för att ska kunna få del av sådan information som landet behöver men som kräver resurser som saknas (prop. 2006/07:46 s. 81). ipropositionen Totalförsvaret 2021–2025 att internationella samarbeten inom underrättelseområdet är av grundläggande betydelse för svensk underrättelseförmåga, samt att förutsättningarna för internationella samarbeten är att har egna relevanta underrättelser att bidra med och att långsiktiga och tillitsfulla relationer byggs (prop. 2020/21:30 s. 157). Försvarsberedningen anger i sin rapport att internationella samarbeten är viktiga på underrättelseområdet och att förutsättningarna för internationella samarbeten är att har egna relevanta underrättelser att bidra med och att vi bygger långsiktiga och tillitsfulla relationer. Beredningen anför vidare att det internationella underrättelsesamarbetet också är betydelsefullt för att underbygga och stärka de säkerhetspolitiska samarbeten som ingår i. Det är just långsiktighet och tillit som gör att bilaterala relationer på underrättelseområdet har förutsättningar att lyckas. Det kan finnas begränsningar i hur djupa multilaterala underrättelsesamarbeten i t.ex. EU-, FN- eller Natosammanhang kan bli, ijämförelse med bilaterala motsvarigheter. Försvarsberedningen konstaterar dock att multilaterala underrättelsesamarbeten har ökat i betydelse och anser att de ska ses som ett viktigt komplement till bilaterala samarbeten på underrättelseområdet (Ds 2019:8 s. 247). Vad regeringen och Försvarsberedningen anger avseende vikten och betydelsen av internationella samarbeten för bl.a. svensk försvarsunderrättelseförmåga är i högsta grad även giltigt för Försvarets radioanstalts signalspaning. För att säkerställa att ska kunna få del av sådan information som landet behöver är det för nödvändigt att upprätthålla samarbeten rörande såväl inhämtning, bearbetning, analys, teknik som utbyte av underrättelser. De avgörande skälen till detta är såväl resursmässiga som geografiska. När genomför försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet inriktar, bemannar, anpassar och dimensionerar myndigheten helt och hållet underrättelseproduktionen och utvecklingsverksamheten för att möta de egna nationella underrättelsebehoven. Inom ramen för den egna inhämtningen och underrättelse- produktionen uppkommer möjlighet att även beakta utländska samarbetsparters behov. Genom internationella signalspaningssamarbeten möjliggörs svensk tillgång till unik och för svenska underrättelse- och säkerhetsintressen oundgänglig information som annars skulle ligga utanför Försvarets radioanstalts egen signalspaningskapacitet och -räckvidd. Just inhämtningssamarbeten är av central betydelse för att utöka Försvarets radioanstalts signalspanings geografiska räckvidd. Ett inslag i förtroendefulla underrättelsesamarbeten är att kunna dela information som är värdefull för samarbetsparten, men som inte alltid är av omedelbar betydelse för det egna landet. Även om samarbetande länders underrättelsebehov ofta sammanfaller på övergripande nivå kan de enskilda behoven skilja sig åt i detaljerna. Som exempel kan nämnas den internationella terrorismen som utgör ett hot som är påtagligt för många länder. Respektive land kan dock ha ett särskilt intresse för vissa specifika terroristceller som bedöms utgöra ett hot mot det egna landet eller mot det egna landets intressen. Att ha förutsättningar att under vissa premisser kunna dela information med den utländska myndigheten innebär att i olika former skapar incitament för motparten att i sin tur beakta primärt svenska informationsbehov och lämna sådan information tillbaka. Utöver att på sådant vis åstadkomma en utökad geografisk räckvidd för Försvarets radioanstalts signalspaning, och motsvarande för en samarbetspart, bidrar förtroendefulla samarbeten påtagligt till möjligheterna att möta den dynamiska och accelererande teknik- och telekommunikationsutveckling som ständigt ställer signalspaningen inför nya utmaningar och som inget land ensamt förmår möta. Internationella samarbeten är således av avgörande betydelse för svensk utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik och i övrigt vid kartläggning av yttre hot mot landet. Försvarets radioanstalts deltagande i internationellt samarbete inom myndighetens försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet utgör en integrerad och viktig del i myndighetens arbete. Försvarets radioanstalts signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet är särskilt reglerad . Genom att grundförutsättningen för gynnsamma internationella underrättelsesamarbeten är att har egna relevanta underrättelser att bidra med och att det finns förutsättningar att bygga långsiktiga och tillitsfulla relationer med utländska motsvarigheter är det angeläget att regleringen av Försvarets radioanstalts signalspaning är effektiv och ändamålsenlig även avseende förutsättningarna för internationella samarbeten rörande inhämtning av signaler i elektronisk form. Utredningen bedömer att den reglering som redovisas i avsnitt 3 på det hela taget är effektiv och ändamålsenlig sett till Försvarets radioanstalts internationella samarbete inom försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamheten och enskildas personliga integritet. Utifrån den bedömningen föreslås inga ändringar i lagen om försvarsunderrättelseverksamhet med tillhörande förordning. Utredningens bedömningar och ändringsförslag beträffande LSF och FRA-PuL redovisas närmare i avsnitt 6.2–6.3. 6.2.1Signalspaning vid internationellt samarbete Förslag: Att får bedriva signalspaning om det är nödvändigt inom ramen för myndighetens internationella samarbete i försvarsunderrättelseverksamheten ska framgå av lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. De företeelser som anges i lagen behöver inte justeras i anledning av detta, med den skillnaden att de inte behöver vara riktade mot eller röra svenska intressen. Bedömning: Det finns inte anledning att göra någon ändring i lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet när det gäller Försvarets radioanstalts rätt att bedriva signalspaning om det är nödvändigt inom ramen för myndighetens internationella samarbete i utvecklingsverksamheten. Skälen för förslaget och bedömningen får endast inhämta signaler i elektronisk form för de ändamål som anges i 1 § andra och tredje styckena LSF, enligt vad som beskrivs i avsnitt 3.4.1. Flertalet av de ändamål med företeelser som anges i 1 § andra stycket punkterna 1–8 är formulerade på ett sätt som ger uttryck för att företeelserna ska vara riktade mot eller röra svenska intressen. Som beskrivits i avsnitt 6.1 kan samarbetande länder ha gemensamma intressen på ett övergripande plan, men olika intressen avseende detaljerna. Detta gäller exempelvis för strategiska förhållanden avseende internationell terrorism, men också för övriga ändamål som anges i punkterna 1–8. Detta förhållande bör komma till tydligt uttryck i regelverket. Det bör således genom en ny punkt 9 i 1 § andra stycket LSF föras in en bestämmelse som anger att signalspaningsmyndigheten, om det är nödvändigt för sådant samarbete i underrättelsefrågor med andra länder och internationella organisationer som signalspaningsmyndigheten deltar i, får bedriva signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet i syfte att kartlägga de företeelser som anges i punkterna 1–8, med den skillnaden att de inte behöver vara riktade mot eller röra svenska intressen. Även om företeelserna inte behöver vara riktade mot eller röra svenska intressen är det distinkt avgränsat för vilket ändamål får bedriva signalspaning enligt den föreslagna nya punkten. Samarbete i underrättelsefrågor är det uttryck som används i 3 § lagen om försvarsunderrättelseverksamhet och bör därför även användas i den föreslagna bestämmelsen. Bedömningen om signalspaning enligt den nya punkten är nödvändig för ett samarbete i underrättelsefrågor som signalspaningsmyndigheten deltar i görs utifrån regeringens bestämmande av samarbetet och inriktning av verksamheten. Har regeringen bestämt att ett samarbete med ett annat land eller en internationell organisation får bedrivas och därtill har inriktat signalspaning enligt 4 § LSF är nödvändighetskravet uppfyllt. Angående frågan om inriktningsansvar, se nedan. När det gäller Försvarets radioanstalts signalspaning inom myndighetens utvecklingsverksamhet avser den verksamheten bl.a. utveckling av teknik och metodik, och sker till stöd för försvarsunderrättelseverksamheten. Med hänsyn till utvecklingsverksamhetens innehåll och syfte innehåller det befintliga regelverket inte något krav på att en viss verksamhet ska vara riktad mot eller röra svenska intressen. Den frågeställning som uppkommer visavi försvarsunderrättelseverksamheten gör sig därför inte gällande beträffande den signalspaning som får ske för utvecklingsverksamheten. Med hänsyn till detta, men också med beaktande av bestämmelserna i om regeringens närmare bestämmande avseende internationellt samarbete inom utvecklingsverksamheten (9 §) och regeringens inrikt- ning av signalspaning på området (4 § andra stycket), finns inte skäl att ändra 1 § tredje stycket LSF beträffande Försvarets radioanstalts signalspaning inom utvecklingsverksamheten. En allmän utgångspunkt för Försvarets radioanstalts internationella samarbete inom försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamheten är att det ska tjäna statsledningen och det svenska totalförsvaret respektive den nationella säkerheten, och att det inte är till skada för svenska intressen (3 § förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet och 6 § förordningen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet). De i 1 § andra och tredje styckena angivna ändamålen för signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet och utvecklingsverksamhet kan avgränsas ytterligare i regeringens inriktning. Som nämnts i avsnitt 3.5 får endast etablera och upprätthålla samarbete i underrättelse- och signalspaningsfrågor enligt regeringens närmare bestämmande. Det bör även vara regeringen som ensam ansvarar för att bestämma inriktningen av signalspaning vid internationellt samarbete, vilket utvecklas närmare i avsnitt 6.2.2. 6.2.2Regeringen ansvarar för att bestämma inriktningen av signalspaning vid internationellt samarbete Förslag: Regeringen bör ensam ansvara för att inrikta den signalspaning som sker inom ramen för signalspaningsmyndighetens internationella samarbete i försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamheten. När det gäller rätten att inrikta signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet framgår av 4 § första stycket LSF att inriktning av signalspaning endast får anges av regeringen, , Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och Nationella operativa avdelningen i . Av paragrafens andra stycke framgår vidare att det är regeringen som bestämmer inriktningen av den verksamhet som bedrivs enligt 1 § tredje stycket LSF, dvs. Försvarets radioanstalts utvecklingsverksamhet. Eftersom utvecklingsverksamheten syftar till att tillgodose Försvarets radioanstalts eget behov av att följa den tek- niska utvecklingen såg regeringen inte anledning att ge andra myndigheter möjlighet att också inrikta den signalspaning som bedrivs för att följa förändringar i signalmiljön i omvärlden, den tekniska utvecklingen och signalskyddet samt fortlöpande utveckla den teknik och metodik som behövs för att bedriva verksamheten (prop. 2006/07:63 s. 79). Regeringens inriktningsrätt omfattar även Försvarets radioanstalts internationella samarbete inom utvecklingsverksamheten. Frågan är då om det finns skäl att justera regleringen beträffande rätten att inrikta Försvarets radioanstalts signalspaning som sker med anledning av ett internationellt samarbete inom försvarsunderrättelseverksamheten. Internationellt samarbete inom försvarsunderrättelseområdet har tydliga utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska aspekter. Det är därför regeringen som ansvarar för att närmare bestämma det samarbete i underrättelse- och signalspaningsfrågor med andra länder och internationella organisationer som får etablera och upprätthålla (se 3 § lagen om försvarsunderrättelseverksamhet och 9 § LSF, samt 3 § förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet och 6 § förordningen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet).