sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — kommer barn till utan sina föräldrar (eller annan motsvarande ställföreträdare) t.ex. för att söka asyl, s.k. ensamkom- mande barn (jämför 1 b § LMA och 2 § lagen, 2005:429, om god man för ensamkommande barn). Vid ankomsten ska en god man för- ordnas åt barnet. Den gode mannen ska i vårdnadshavarens och för- myndarens ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. (Se 2 § lagen om god man för ensamkommande barn.) Kommunen ansvarar för det praktiska mottagandet av ett en- samkommande barn, det vill säga boende (placering) och annat stöd som barnet kan behöva samt skolgång.44 Läs mer om ensamkommande barn i kapitlet om artikel 20. Särskild företrädare och offentligt biträde för barn För att stärka möjligheterna att ta till vara ett barns rätt när en vård- nadshavare eller någon som vårdnadshavaren står i ett nära förhål- lande till är misstänkt för brott mot barnet kan en särskild före- trädare utses för barnet. Den särskilda företrädaren ska, i stället för barnets vårdnadshavare, som ställföreträdare ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i rättegången. Om ett barn har två vård- nadshavare som varken är gifta eller bor tillsammans under äkten- skapsliknande förhållanden är det möjligt att i stället förordna en av dem att ensam företräda barnet. (Se 1–3 §§ lagen, 1999:997, om sär- skild företrädare för barn.) En särskild företrädare förordnas av en domstol, efter ansökan av en åklagare. Ansökan om särskild före- trädare kan inte göras av en vårdnadshavare.45 Domstolen kan interi- mistiskt förordna en företrädare, utan vårdnadshavarens vetskap, om det kan antas vara nödvändigt för att ett barns rätt ska kunna tas till vara. Föräldrarna får dock reda på beslutet genom att det expedieras 43Ställföreträdarskap att lita på – en översyn av reglerna om gode män och förvaltare, dir. 2019:44. 2005/06:46 s. 41. 45Se RH 2006:20. Artikel 5 – föräldrars ledning senast den sjätte vardagen efter beslutet. (Se 4 och 6 §§ lagen om särskild företrädare för barn samt 2 a § förordningen, 1999:998, om särskild företrädare för barn.) Utredningen om skydd för barn som be- vittnar våld eller andra brottsliga handlingar och ansvar för uppmaning att begå självmord har föreslagit att särskilda företrädare för barn får utvidgade uppgifter, nämligen att ta tillvara barnets rätt i angelägen- heter som rör verkställighet för utbetalning av skadestånd och an- sökan om brottsskadeersättning.46 I mål enligt LVU ska som huvudregel ett offentligt biträde för- ordnas för det barn som målet rör. Den som är förordnad som bi- träde är barnets ställföreträdare i målet eller ärendet, om personen inte är biträde för vårdnadshavaren. Finns det motstridiga intressen mellan ett barn och dess vårdnadshavare ska de inte ha samma offentliga biträde. (Se 36 och 39 §§ LVU.) En vård- nadshavare har inte rätt att föra ett barns talan i ett LVU-mål när ett särskilt offentligt biträde finns förordnat för barnet.47 Artikel 5 i är ett slags portalbestämmelse, som främst får betydelse vid tillämpningen av andra artiklar. Principen innebär att det i första hand är föräldrarnas uppgift att ge sina barn ledning och råd när konventionens rättigheter aktualiseras. I kom- bination med artiklarna 3, 9, 16 och 18 blir det tydligt att det allmänna ska avhålla sig från ingrepp i familjelivet och föräldrarnas uppfostran av ett barn, så länge sådana ingrepp inte är nödvändiga för barnets bästa. Artikel 5 innebär emellertid inte att samhället ska förhålla sig passivt. Tvärtom måste artikeln läsas mot bakgrund av de skyldig- heter en stat har att skydda ett barn från övergrepp och utnyttjanden samt att se till att ett barn kommer bort från en skadlig hemmiljö (se t.ex. artiklarna 19, 20 och 32–36). Om det är möjligt bör sådant skydd främst ges genom stöd och mindre ingripande åtgärder, snarare än genom att ta över ansvaret för ett barns utveckling. Det allmänna är också skyldigt att aktivt ge ett barn vägledning och råd i vissa fall. T.ex. framgår det av artiklarna 28, 29 och 42 att samhället har ett generellt ansvar för att ge ett barn utbildning i sina rättigheter. 46SOU 2019:32 s. 217–219. 47HFD 2011 ref. 78. Artikel 5 – föräldrars ledning 8.3.1Föräldrarnas ansvar för att ge ledning och råd åt barnet Eftersom artikel 5 kan liknas med en bakomliggande princip blir ana- lysen av svensk rätts överensstämmelse med artikeln främst relevant i förhållande till andra artiklar. Det bör ändå framhållas att den grund- läggande synen i svensk rätt är att det är båda föräldrarna eller en av dem som har huvudansvaret för ett barns uppfostran. Det framgår både av och att det endast är undantagsvis som det all- männa kan ta över ansvaret för ett barn eller överlämna det till någon mer lämpad. De bestämmelser som inskränker föräldrarnas och andras ställ- företrädares ansvar är samtliga till skydd för barnet och stämmer en- ligt vår mening överens med i övrigt (om inte annat anges i andra kapitel). Ett exempel är inskränkningarna i föräldrars behörighet över deras barns ekonomi. Eftersom ett barn kan bli eko- nomiskt utnyttjat också av sin förälder är vissa begränsningar eller kontroller motiverade (jämför artikel 32 och kapitlet om samma arti- kel). Ett annat exempel är de åtgärder i bl.a. socialtjänstlagen och LVU som det allmänna kan vidta när ett barns föräldrar inte har förutsätt- ningar eller vilja att ge sitt barn nödvändig ledning. De ska jämföras med det allmännas skyldighet att skydda ett barn och i vissa fall ta det från sin hemmiljö, enligt artiklarna 19 och 20 i konventionen. Dessa bestämmelser diskuteras främst i kapitlen om artiklarna 9, 19 och 20. I andra fall kan det vara fråga om att ett barns föräldrar är för- hindrade att ge barnet lämplig ledning och råd, t.ex. på grund av att föräldrarna befinner sig utomlands, är allvarligt sjuka eller har avlidit. skärs inte en förälders möjligheter att ge sitt barn vägledning och råd av fullt ut. Vid t.ex. familjehemsplaceringar fortsätter normalt umgänget och kontakten med föräldrarna. Det allmänna och barnets vårdnadshavare har ofta ett gemensamt ansvar för att ett barns grund- läggande rättigheter tillgodoses. Ytterligare ett exempel på att föräldrarna ges möjlighet att väg- leda sina barn kring rättigheterna i konventionen rör ett barns ut- bildning. Det finns inget krav i på att en förälder eller ett barn ska kunna välja skola. Men möjligheten att göra det kan sägas ligga väl i linje med respekten för att det är föräldrarna som i första hand ska ge barnen vägledning och råd när det gäller rätten till utbildning. Detta gäller i synnerhet eftersom en vårdnadshavare är skyl- dig att ge sitt barn ökat inflytande i frågor som rör barnets personliga Artikel 5 – föräldrars ledning angelägenheter i enlighet med 6 kap. 11 § FB och eftersom ett barns inställning enligt 1 kap. 10 § skollagen så långt som möjligt ska klar- läggas. När det gäller ett barns inflytande i frågor som rör barnet diskuteras det främst i kapitlet om artikel 12. I förhållande till artikel 5 bör det emellertid framhållas att föräldrar och andra vårdnadshavare främst ses som vägvisare i . Enligt artikeln är det barnet (inte föräldrarna) som ska utöva sina rättigheter. Det är därför vik- tigt att barn i lagstiftningen och rättstillämpningen ses som egna rättighetsbärare. Av artikeln framgår också att föräldrars m.fl. led- ning och råd ska stå i överenstämmelse med utvecklingen av barnets förmåga. Enligt har ett barns vårdnadshavare rätt och skyl- dighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägen- heter. En sådan formulering kan ge intrycket av att ett barn inte har några egna rättigheter. framgår det av bestämmelsen att ett barn ska ges mer inflytande i sina personliga angelägenheter i takt med stigande ålder och utveckling. En sådan syn ligger i linje med både artikel 5 och artikel 12 i . Läs även kapitlet om artikel 18 och kravet på att föräldrarna ska låta sig vägledas av vad som är barnets bästa. Även i förhållande till allmänna aktörer ges barn ett större infly- tande ju äldre och mognare de blir. Ett exempel är i sjukvården där ett äldre barn ensamt kan samtycka till viss vård (se kapitlet om artikel 24). I mål om vård enligt LVU får den som är föra sin egen talan och enligt socialtjänstlagen kan den som fyllt själv samtycka till öppna insatser. Det finns också bestämmelser om att ett barns inställning i en viss fråga ska klarläggas och att barnet ska ha möjlighet att fritt uttrycka sina åsikter om den (t.ex. 1 kap. 10 § skollagen, 11 kap. 10 § SoL, 36 § LVU och 4 kap. 3 § patient- lagen). Dessa bestämmelser kan utgöra kontrollfunktioner över att en vårdnadshavare inför ett beslut har tagit hänsyn till sitt barns syn- punkter i enlighet med 6 kap. 11 § FB. Det kan t.ex. gälla skolval eller vård och behandling. Artikel 5 – föräldrars ledning Sammantaget menar vi att regleringen kring föräldrars bestäm- manderätt, i förhållande till såväl barnet som det allmänna, stämmer överens med artikel 5 i . Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 5 i 9 Artikel 6 – liv och utveckling Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 6 i , för- utom de oförenligheter vi redogör för i övriga kapitel. 1.Konventionsstaterna erkänner varje barns inneboende rätt till livet. 2.Konventionsstaterna ska till det yttersta av sin förmåga säkerställa barnets överlevnad och utveckling. Genom artikel 6 erkänns varje barns inneboende rätt till livet. Enligt artikeln ska en stat till det yttersta av sin förmåga säkerställa barnets överlevnad och utveckling. Var och ens inneboende rätt till livet finns formulerad i det grund- läggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights). Av artikel 3 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna1 framgår att var och en har rätt till liv. Även i artikel 6.1 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter2 finns denna rättighet formulerad. I artikel 10 i konventionen om rättigheter för personer med funk- tionsnedsättning3 bekräftas åter att varje människa har en inneboende rätt till livet. 1Antagen av genom resolution 3/217 . Artikel 6 – liv och utveckling Varje barns inneboende rätt till livet är, i likhet med motsvarande bestämmelser i andra konventioner som rör mänskliga rättigheter, en av de grundläggande principerna för de mänskliga rättigheterna.4 ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. kommittén lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.5 Som en av dessa grundprinciper ska artikel 6 ska läsas mot bakgrund övriga grundprinciper. (Läs mer om dessa nedan.) Flera av bestämmelser kan ses som en vidareutveckling och konkretisering av artikel 6 t.ex. artiklarna 5, 18, 19, 24, 27, 28, 29, 31–37 och 39. Nedan beskriver vi i korthet vad konventionens övriga grundläg- gande principer kan innebära i förhållande till artikel 6. Läs mer om dessa principer i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i , och därmed vad som stadgas i artikel 6 om rätten till liv och att säkerställa ett barns överlevnad och utveckling, gäller varje barn inom en stats jurisdiktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta innebär att varje barn har en inneboende rätt till livet och att en stat ska säkerställa ett barns överlevnad och utveckling utan åtskillnad. Det gäller även för barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstill- stånd, som söker asyl eller som befinner sig utan tillstånd i . I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och ut- veckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och 4Jämför (2019) s. 187, Detrick (1999) s. 125–127 och (2007) s. 83. 5CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. Artikel 6 – liv och utveckling ledning då det utövar sina rättigheter. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgär- der, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör barnet. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mog- nad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla dom- stolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Bar- net ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedur- regler. Detta omfattar även frågor och förfaranden som rör ett barns överlevnad och utveckling. Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka sina åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.6 Enligt artikel 3.1 ska vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, i första hand be- aktas vad som bedöms vara barnets bästa. I en bedömning och pröv- ning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). 6CRC/C/GC/12 p. Artikel 6 – liv och utveckling Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att ett barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen. Det finns på så sätt likheter mellan artikel 3.1. och artikel 6 (se vidare i avsnittet om artikel 6.2). Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedöm- ning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättig- heterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kom- mittén att barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget. Vilka åtgärder som bäst gynnar en grupp barn eller ett enskilt barns över- levnad och utveckling kan därmed inte ges på förhand utan måste bedömas i varje enskilt fall. Åtgärders effekter på kort, medellång och lång sikt relaterade till barnets utveckling ska enligt kommit- tén också finnas med i en bedömning av vad som är bäst för ett (eller flera) barns överlevnad och utveckling.7 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 6. Utformning av reglering och generella åtgärder Artikel 3.1. omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid utformningen av generella åtgärder i form av lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och övriga åtgärder för att säkerställa barns överlevnad och utveckling (jämför artikel 4). Det innebär att stat vid all reglering eller generella åtgärder som rör ett barns rätt till liv eller som rör ett barns överlevnad och utveckling i första hand ska beakta vad som bedöms vara barns bästa. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i bedömningen av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en 7CRC/C/GC/14 p. 1, 4 och 16 (e). Artikel 6 – liv och utveckling bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som berör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.8 Enligt artikel 3.1 ska det i varje beslut som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Ett beslut som rör ett barns överlevnad eller utveckling ska utformas utifrån vad som be- döms vara barnets bästa. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättigheter som ett barn har enligt och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möj- lighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). Det kan t.ex. handla om insatser inom hälso- och sjukvården, skolan, , samhällsplanering eller familjerättsliga frågor. understryker att detta ska ske med utgångs- punkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kom- mittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.9 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,10 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och hur de bidragit till barnets överlevnad och utveckling i enlighet med artikel 6. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska förverkligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.11 Kom- mittén betonar i en annan kommentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. 8CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 9CRC/C/GC/14 p. 10CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. 11CRC/C/GC/14 p. Artikel 6 – liv och utveckling tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Det bör, enligt kommittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.12 Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi, som främst rör rättsprocessen för offer och vittnen. Av proto- kollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela processen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utförlig beskrivning av barnanpassade förfaranden redo- visas i kapitlet om artikel 3. 9.1.2Inneboende rätt till livet (artikel 6.1) Genom artikel 6.1 erkänns varje barns inneboende rätt till livet. Rättig- heten som erkänns har, som tidigare nämnts, fastställts i både den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och i den inter- nationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Av den sistnämnda framgår att denna rätt ska skyddas genom lag och att ingen godtyckligt får berövas sitt liv. Ett barns inneboende rätt till livet är en av de grundläggande prin- ciperna i och ska vara vägledande för uttolkningen av övriga artiklar och för genomförandet av konventionen. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genomförandet av konventio- nen. Vidare märks det genom att ett flertal andra artiklar i konven- tionen utgör en vidareutveckling av rätten till liv och utveckling i artikel 6. Av förarbetena till framgår att rätten till liv i artikel 6 skulle ges högre prioritet än andra rättigheter i konventio- nen. Rätten till liv betraktas också som jus cogens, dvs. att rättigheten i sig anses ha en inneboende högre normhierarkisk status än övriga 12CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 6 – liv och utveckling rättigheter.13 har barnrättskommittén understrukit att det inte finns någon rangordning mellan konventionens rättigheter.14 Ett barns inneboende rätt till livet innebär både att ett barn inte får berövas sitt liv och att ett barns liv ska skyddas bl.a. genom lag (jämför artikel 4 i och artikel 6 i den internatio- nella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter). I artikel 37 i tydliggörs vidare att dödsstraff inte får utdömas för brott som begåtts av ett barn. Av artikel 9.4 framgår också att både barn och föräldrar har rätt att få information om den andres död om det skett på grund av åtgärder som en stat vidtagit. har i sina guidelines för staternas rapportering om genomförandet av konventionen påpekat vikten av utredning, an- mälan och registrering av alla dödsfall som drabbar barn. Även orsa- kerna till dödsfallen ska anges. Här anges även att en stat ska förebygga förekomsten av självmord bland barn.15 Rätten till liv i gäller varje barn. Begreppet barn definieras i viss mån genom artikel 1 där det framgår att barndomen slutar när ett barn fyllt eller blivit myndig. Som framgår i kapitlet om artikel 1 definierades det däremot aldrig när barndomen börjar; det lämnades till varje enskild stat att avgöra. Detta innebär att man även lämnade till varje enskild stat att göra avväg- ningar i förhållande till andra rättigheter och vad som bedöms vara barnets bästa när det gäller t.ex. frågan om abort. (Läs vidare i kapit- let om artikel 1.) Av förarbetena till artikel 6 framgår att parterna var överens om att inte återuppta diskussionen om när livet börjar.16 tar varken ställning för eller emot abort. Där- emot har barnrättskommittén i sina landspecifika rekommendatio- ner ifrågasatt höga abortsiffror och abort som en familjeplanerings- metod.17 Kommittén har även uttryckt sin oro över att aborter är illegala, utifrån ett barns bästa när det gäller barn som blivit utsatta för våldtäkt och incest.18 för mänskliga rättigheter () har i en allmän kommentar till artikel 6 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter uttalat att det är av bety- 13HR/PUB/07/1, artikel 6, C 2 p. 18 och 21. Jämför även (2019) s. 187 och Detrick (1999) s. 125. 14CRC/C/GC/14 p. 15CRC/C/58/Rev. 16HR/PUB/07/1, artikel 6, C 2 p. 17Se (2007) s. 85. 18Se t.ex. CRC/C/15/Add.149 p. Artikel 6 – liv och utveckling delse att det är möjligt med lagliga aborter i de fall kvinnan eller flickan lider eller kan ta skada av graviditeten och särskilt då det är resultatet av incest eller våldtäkt eller om barnet inte är livskraftigt. MR-kom- mittén går dock inte närmare in på vad som avses med livskraftigt. Vidare understryker kommittén vikten av sexuell- och reproduktiv hälsa och särskilt att pojkar och flickor får information om möjliga preventivmedel.19 Här kan också nämnas att kommittén för avskaf- fande av diskriminering av kvinnor har uttalat att när det är möjligt bör lagstiftning som kriminaliserar abort ändras så att straff inte ut- döms för kvinnor som genomgår abort.20 Uttalandet rör förstås även flickor . 9.1.3Säkerställa överlevnad och utveckling