sou · H8B36 · 2020-01-31 00:00:00 — Referensmaterialet bygger på yrkesgrupper enligt SSYK. Genom ett utvecklat referens- material ska bedömningarna mot angivet arbete underlättas. Beslut om avslag bör underbyggas i större utsträckning för att ska kunna göra de ställningstaganden som krävs enligt rättspraxis. De gäller framför allt ställningstagandet till om det finns arbeten, som är normalt förekommande, där den försäkrade kan nyttja sin kvarvarande arbetsförmåga och möta kraven på normal arbetsprestation utan eller med endast ringa anpassning av arbetsuppgifterna. Ärendena bör därför utredas mer. har uttalat att det i bedömningarna av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete ska finnas ett ställningstagande till om det finns ett normalt förekommande arbete där den försäkrade kan nyttja sin kvarvarande arbetsförmåga och möta kraven på normal arbetsprestation utan eller med endast ringa anpassning av arbetsuppgifterna. Som konstaterats är utredningarna bristfälliga. För att kunna göra detta ställningstagande krävs, enligt vår mening, att vidtar olika utredningsåtgärder i högre utsträckning än vad som sker . Det kan till exempel vara en så kallad SASSAM-utredning som innebär att träffar den försäkrade och på ett strukturerat sätt går igenom dennes hinder för och möjligheter till återgång i arbete. Det kan också röra sig om aktivitetsförmågeutredningar där den försäkrades får gå igenom olika tester under ledning av läkare, fysioterapeut, psykolog eller arbetsterapeut. Avstämningsmöten kan också ge ytterligare värdefull information liksom ytterligare uppgifter från behandlande läkare. Om det finns bedömningar från Arbetsförmedlingen om den försäkrades arbetsförmåga kan dessa också vara av stor betydelse för bedömningen. Det senare har uttalat. En försäkrad som har uppnått den ålder då hen som tidigast kan ta ut inkomstgrundad ålderspension () ska få sin arbets- förmåga bedömd mot arbete hos arbetsgivaren oavsett hur länge hen har haft nedsatt arbetsförmåga. Möjligheten att få arbetsför- mågan bedömd mot arbete hos arbetsgivaren ska gälla till och med den månad då den försäkrade som tidigast får ta ut garanti- pension (). gäller enligt huvudregeln att alla försäkrade, oavsett ålder, ska bedömas mot normalt förekommande arbete. Det innebär att även den som har kvar av arbetslivet ofta avkrävs en omställning till annat arbete. Det kan vara samhällsekonomiskt mer fördelaktigt att en försäkrad som har partiellt nedsatt arbets- förmåga arbetar deltid i sitt arbete än att hen tvingas till en utdragen omställning till ett arbete där hen kan arbeta heltid. Dessutom finns ett samband mellan striktare bedömningar av rätten till sjukpenning och det förhållandet att försäkrade i högre utsträckning tar ut förtida ålderspension. Den som tar ut ålderspension drabbas ekono- miskt av detta genom att den livslånga pensionen blir lägre. Det kan även mot denna bakgrund vara motiverat med en mer fördelaktig bedömning av rätten till sjukpenning för dem med begränsad tid kvar av arbetslivet. Förslaget innebär att den som har fyllt ska få sin arbetsförmåga bedömd mot normalt förekommande oavsett hur många dagar hen har haft nedsatt arbetsförmåga. Denna förmån- liga bedömning gäller till och med den månad då den försäkrade fyller . Den som är arbetslös omfattas inte av förslaget. Det räcker med att övervägande skäl talar för återgång i arbete hos arbetsgivaren senast dag 365 för att bedömningen av arbets- förmågan mot normalt förekommande arbete ska kunna skjutas upp från och med dag 181. För att råda bot på problemet att pågående åtgärder för återgång i arbetet avbryts vid prövningen vid dag 180 föreslår vi att det ska vara tillräckligt att övervägande skäl talar för återgång i arbete hos arbets- givaren för att bedömningen mot normalt förekommande arbete ska skjutas upp. Återgången ska ske i arbete hos arbetsgivaren i samma omfattning som den försäkrade arbetade före sjukfallet. En grundläggande förutsättning för att övervägande skäl ska finnas är att läkaren gjort denna bedömning i läkarintyget. Om arbetsgivaren och arbetstagaren tagit fram en plan med åtgärder för återgång i arbete och arbetstagaren genomför en sådan aktivitet kan övervägande skäl finnas. Vidare kan övervägande skäl finnas om det pågår en upptrappning av arbetstiden enligt en plan. I planen ska det framgå att målsättningen är att den försäkrade kan återgå i arbete i den omfattning som hen arbetade före sjukfallet och att detta kom- mer ske senast dag 365. Om den försäkrade väntar på en operation eller behandling och läkaren gjort bedömningen att behandlingen eller operationen kan leda till en återgång i arbetet senast dag 365 kan övervägande skäl finnas om det saknas anledning att ifrågasätta läkarens bedömning. Möjligheten att skjuta upp bedömningen mot normalt förekommande arbete om en sådan bedömning skulle anses som oskälig kvarstår. Den som har haft nedsatt arbetsförmåga ska kunna få sin arbetsförmåga fortsatt bedömd mot arbete hos arbetsgivaren om hög grad av sannolikhet talar för återgång i detta arbete senast vid dag 550. Den försäkrade kan även sjukskrivning, vara på väg till- baka i arbete hos arbetsgivaren. I vissa situationer kan det då vara orimligt att arbetsförmågan bedöms mot normalt förekommande arbete. Vi föreslår därför att om hög grad av sannolikhet talar för åter- gång i arbete hos arbetsgivaren senast dag 550 ska det vara möjligt att skjuta upp bedömningen mot normalt förekommande arbete från och med dag 366. I princip motsvarar det nya begreppet hög grad av sannolikhet begreppet särskilda skäl som tillämpas från och med dag 181. Det ska dock, till skillnad från , vara möjligt att skjuta upp bedömningen oavsett vilken typ av diagnos som den för- säkrade har. Återgången ska ske i arbete hos arbetsgivaren i samma omfattning som den försäkrade arbetade före sjukfallet. Vid bedömning av rätten till rehabiliteringsersättning ska arbets- förmågan inte bedömas mot normalt förekommande arbete. Vi föreslår att lagen förtydligas så att arbetsförmågan, när rätten till rehabiliteringsersättning bedöms, inte ska prövas mot angivet nor- malt förekommande arbete. När bedömer om en försäkrad har rätt till rehabiliteringsersättning för att delta i arbets- livsinriktad rehabilitering ska någon hänsyn inte tas till om den för- säkrade kan förväntas få arbetsförmåga i normalt förekommande arbete från och med dag 181. Tanken med lagändringen är att fler försäkrade ska ansöka om rehabiliteringsersättning och att rehabili- teringens roll i sjukförsäkringen ska stärkas. Den forskningsöversikt som vi inhämtat visar bland annat att arbetslivsinriktad rehabilitering som innefattar arbetsplatsen eller på annat sätt är arbetslivsinriktad har större möjligheter att bidra till återgång i arbete. Likaså visar forskningsöversikten att tidiga insatser ofta har goda effekter. Arbetsgivaren har huvudansvaret för att anpassnings- och reha- biliteringsåtgärder kommer till stånd på arbetsplatsen. Försäkrings- kassan har dock ett samordningsansvar i vilket det ingår att stötta den försäkrade i kontakterna med arbetsgivare och andra rehabiliter- ingsansvariga samt verka för att dessa tar en aktiv del i rehabiliter- ingsprocessen. ska också se till att rehabiliterings- behov klarläggs och att åtgärder för återgång i arbete vidtas. Det är ett problem att så få ställningstaganden till den försäkrades rehabiliteringsbehov görs samt att så försäkrade beviljas rehabiliter- ingsersättning. Enligt vår mening är problemet en följd av hur För- säkringskassan tolkar regelverket. Tidsgränsen vid dag 180 och dess bedömningsgrund, normalt förekommande arbete, verkar ges före- träde framför såväl ansvar för att kartlägga den försäkrades rehabiliteringsbehov som beviljandet av rehabiliterings- ersättning. Handläggare som vi har träffat vittnar om att de regelmässigt inte tar initiativ till rehabilitering om den försäkrade förväntas ha arbets- förmåga i normalt förekommande arbete från och med dag 181 och någon återgång i arbete inte kan förväntas. Rehabiliter- ingsersättning beviljas heller inte över dag 180 om arbetsförmågan inte förväntas vara nedsatt i normalt förekommande arbete och några särskilda skäl för att skjuta upp bedömningen inte heller förväntas finnas. Sammanfattningsvis hämmar tidsgränsen arbete med rehabilitering. Det framkommer också i forskningsöversikten att flerdisciplinära rehabiliteringsåtgärder med inriktning på arbetsplatsen har positiva effekter på återgången i arbete vid olika typer av sjukdomar. Försäk- ringskassans definition av arbetslivsinriktad rehabilitering är dock mycket begränsad och innefattar i praktiken bara arbetsträning och utbildning. Vi föreslår därför att regeringen bör överväga om be- greppet arbetslivsinriktad rehabilitering kan förtydligas eller åtgär- das på annat sätt så att fler försäkrade kan ges möjlighet att med rehabiliteringsersättning delta i sådana åtgärder som kan möjliggöra återgång i arbete. Bättre förståelse för beslut innebär ökad rättssäkerhet Våra förslag har utformats utifrån perspektivet att med människan i centrum ge förutsättningar för en mer begriplig och trygg sjukför- säkring. Förslaget att prövningen av arbetsförmågan ska göras mot angivet normalt förekommande arbete bedöms öka den försäkrades förståelse för beslut. Beslutsunderlaget kommer att förbättras vilket också underlättar processen vid eventuella om- prövningar och överklaganden. Rättssäkerheten kommer därmed att öka. Konsekvensen av att de nuvarande särskilda skälen ersätts med över- vägande skäl från och med dag 181 är att fler får möjlighet att full- följa rehabiliteringsåtgärder eller andra åtgärder och återgå i det be- fintliga arbetet. Detsamma gäller förslaget att det ska bli möjligt att skjuta upp bedömningen mot angivet normalt förekommande arbete från och med dag 365 med en bortre gräns vid dag 550. Med för- slagen kan därför undvikas att en individ med kvarvarande sjuk- domsbesvär tvingas till en icke önskad och kostsam omställning. motsvarande konsekvens uppstår vid förslaget att undanta äldre sjuk- skrivna från prövningen mot angivet normalt förekommande arbete. Arbetet med rehabilitering stärks Förslaget att arbetsförmågan hos de försäkrade vid bedömningen av rätt till rehabiliteringsersättning inte ska bedömas mot angivet nor- malt förekommande arbete möjliggör för fler sjukskrivna att tidigare i sjukfallet få stöd till återgång i arbete genom arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder även om åtgärderna pågår över tidsgränsen vid dag 180. En annan konsekvens av detta förslag är att fler försäk- rade med rehabiliteringsbehov kan uppmärksammas. En mer aktiv handläggning före dag 180 kan ge fler försäkrade möjlighet att på ett hållbart sätt återgå till arbete hos arbetsgivaren eller få ett annat arbete. Denna aktivare hållning möjliggör i sin tur att fler sjukfall kan avslutas före dag 180 och att fler av de sjukfall som passerat dag 180 kan förkortas. En ytterligare konsekvens av ett tidigt och aktivt förhållningssätt är att de personer som behöver ytterligare stöd från Arbetsförmed- lingen kan identifieras. På så sätt kan fler insatser i form av gemen- samma kartläggningar och arbetsförberedande samt andra arbets- livsinriktade åtgärder från Arbetsförmedlingen komma till stånd. Våra förslag beräknas kosta Fler möjligheter för de försäkrade att få sjuk- och rehabiliterings- penning bedöms öka utgifterna i socialförsäkringen med 301,5 mil- joner kronor . Ett något mer generösare regelverk skulle kunna begränsa rörligheten på arbetsmarknaden. Mot bakgrund av det mindre antal personer som direkt berörs bedömer vi dock att denna påverkan på rörligheten enbart är marginell. Våra förslag innebär å andra sidan att fler får möjlighet till successiv upptrappning av arbetstid och rehabilitering. Det innebär ökade möjligheter för arbetsgivaren och den enskilde att tillvarata arbets- förmåga och kompetens som alternativ till nyrekrytering. Likaså kan vissa äldre försäkrade med nedsatt arbetsförmåga ha kvar sin anställ- ning i sitt arbete och efter tillfrisknande öka antalet arbetstimmar i stället för att helt lämna arbetslivet. Förslagen bedöms gynna samarbetet mellan , Arbetsförmedlingen och hälso- och sjukvården kring sjukskrivna personer. Våra förslag ändrar inte den grundläggande strukturen i rehabili- teringskedjan. Omställningskravet vid dag 180 kommer fortfarande att vara huvudregeln. Förslagen kan genomföras med en begränsad ökning av utgifterna i sjukförsäkringen och utan att andra negativa konsekvenser uppstår för företag eller andra samhällssektorer. Bestämmelserna föreslås träda i kraft . 1.1Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken Härigenom föreskrivs i fråga om socialförsäkringsbalken dels att 27 kap. 48 och 49 §§, 28 a kap. 8 § och 31 kap. 3 § ska ha följande lydelse dels att det i balken ska införas två nya paragrafer, 27 kap. 48 a och 49 a §§, av följande lydelse, Från och med den tidpunkt då Från och med den tidpunkt då den försäkrade har haft nedsatt den försäkrade har haft nedsatt ska dessutom, om det inte finns ska det dessutom beaktas om den särskilda skäl mot det eller det i försäkrade har sådan förmåga att annat fall kan anses oskäligt, be- han eller hon kan försörja sig aktas om den försäkrade har så- dan förmåga att han eller hon kan försörja sig själv genom 1. sådant förvärvsarbete som 1. sådant angivet förvärvsarbete är normalt förekommande på som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, eller 2.annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne. Vid bedömningen tillämpas 47 § andra stycket. När en försäkrad har uppnått den ålder då inkomstgrundad 1Senast lydelse 2012:256. ålderspension som tidigast kan lämnas ska hans eller hennes arbets- förmåga, oavsett vad som stadgas i första stycket och 48 a-49 a §§, bedömas enligt 46 och 47 §§. Sjuk- penning enligt denna bedömning kan som längst beviljas till och med den tidpunkt då den försäk- rade som tidigast kan ta ut garanti- pension. Bedömning av arbets- förmågan ska dock alltid göras mot annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade. Den försäkrades arbetsförmåga ska, trots det som sägs i 48 § första stycket, från och med den tidpunkt då han eller hon har haft nedsatt arbetsförmåga bedömas enligt 46 och 47 §§ om –övervägande skäl talar för att den försäkrade kan återgå till arbete som avses i 46 och 47 §§ före den dag då han eller hon har haft nedsatt arbetsförmåga –hög grad av sannolikhet talar för att den försäkrade kan återgå till arbete som avses i 46 och 47 §§ före den dag då han eller hon har haft nedsatt arbetsförmåga . –det i annat fall kan anses oskäligt att bedöma den försäk- rades arbetsförmåga enligt 48 § första stycket. Från och med den tidpunkt Från och med den tidpunkt då den försäkrade har haft nedsatt då den försäkrade har haft nedsatt ska det, om det inte kan anses ska det beaktas om han eller hon oskäligt, alltid beaktas om han har sådan förmåga som avses i eller hon har sådan förmåga som 48 § första stycket. avses i 48 §. Vid bedömningen tillämpas 47 § andra stycket Den försäkrades arbetsförmåga ska, trots det som sägs i 49 §, från och med den tidpunkt då han eller hon har haft nedsatt arbetsförmåga bedömas enligt 46 och 47 §§ om –hög grad av sannolikhet talar för att den försäkrade kan återgå till arbete som avses i 46 och 47 §§ före den dag då han eller hon har haft nedsatt arbetsförmåga –det i annat fall kan anses oskäligt att bedöma den försäkra- des arbetsförmåga enligt 48 § första stycket. Vid bedömningen av om arbetsförmågan är nedsatt ska det be- aktas om den försäkrade på grund av sjukdomen har sådan förmåga att han eller hon kan försörja sig själv genom 1. sådant förvärvsarbete som är 1. sådant angivet förvärvsarbete normalt förekommande på arbets- som är normalt förekommande på 2. annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne. 2Senaste lydelse 2012:256. Bedömningen av arbetsförmågans nedsättning ska göras i för- hållande till ett heltidsarbete. Vid sjukdom som sätter ned en försäkrads arbetsförmåga med minst en fjärdedel har den försäkrade rätt till rehabiliteringsersätt- ning under tid då han eller hon deltar i arbetslivsinriktad rehabili- tering som avser att 1.förkorta sjukdomstiden, eller 2.helt eller delvis förebygga eller häva nedsättning av arbetsför- mågan. Vid bedömningen av om arbetsförmågan är nedsatt enligt första stycket ska 27 kap. 46 och 47 §§ tillämpas. I fråga om den som är arbetslös ska bedömningen dock göras mot arbete som avses i 48 § första stycket. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna tillämpas även på sjukperioder som har påbörjats före ikraftträdandet. Bestämmelserna tillämpas dock vid prövning av rätt till ersättning för dagar från och med ikraftträdandet. 3.Den som utifrån då gällande tidigast tidpunkt för uttag av inkomstgrundad ålderspension fått sin arbetsförmåga bedömd enligt 48 § tredje stycket ska få arbetsförmågan fortsatt bedömd mot denna bestämmelse även om tidpunkten för tidigast uttag ändras. Detta gäller dock bara om den försäkrade i obruten följd uppburit sjukpenning enligt 48 § tredje stycket utifrån den äldre tidpunkten för tidigast uttag. Av direktivet till vår utredning framgår att utredaren ska •analysera tillämpningen av begreppet normalt förekommande arbete vid bedömningen av rätten till sjukpenning, och •analysera vilka fysiska och mentala förmågor som kan krävas av en person för att personen ska kunna hänvisas till ett på arbets- marknaden förekommande arbete. Utredaren ska också: •se över om det är ändamålsenligt att ha särskilda skäl för att i vissa fall skjuta upp prövningen av arbetsförmågan mot ett på arbets- marknaden normalt förekommande arbete. I direktivet anges också att det behöver analyseras om det kan finnas situationer där det kan anses vara rimligt, både från ett samhällseko- nomiskt perspektiv och ett individperspektiv, att inte ställa samma omställningskrav på individen som bedömningen mot andra arbeten på arbetsmarknaden innebär. Om utredaren bedömer det nödvändigt med författningsförslag kan utredaren lämna sådana förslag.1 Vi har genomfört nödvändiga analyser utifrån uppdragsdirektivet. Utifrån denna analys föreslår vi lagstiftningsförändringar både vad gäller själva begreppet normalt förekommande arbete och de undantag som finns från att bedöma de försäkrade mot detta be- grepp. Vi föreslår även förändringar i lagstiftningen om rehabiliter- ingsersättning för att på så sätt stärka rehabiliteringens roll i sjukför- säkringen. Vi gör bedömningen att våra förslag ryms inom direktivet. 1Dir 2018:26 s. 6, 8 och 12. 2.1.1Det tidigare delbetänkandets förslag har delvis reviderats och nya överväganden har skrivits I delbetänkandet ”Ingen regel utan undantag” (SOU 2019:2), som publicerades , behandlade vi undantagen från huvud- regeln att arbetsförmågan efter en viss tids sjukskrivning ska be- dömas mot normalt förekommande arbete. I direktiven angavs att ändamålsenligheten hos undantagen skulle analyseras och att resul- taten av analysen skulle redovisas i ett eget delbetänkande. Vi fram- höll i delbetänkandet svårigheterna med att först analysera undantag från en huvudregel för att därefter analysera huvudregeln. Vi framhöll därför att de förslag som lades fram i delbetänkandet skulle komma att ändras.2 I SOU 2019:2 föreslog vi att de nuvarande kraven, särskilda skäl, för att bedömningen av arbetsförmågan ska kunna skjutas upp från och med dag 181 fram till och med dag 365 skulle tas bort. I stället föreslog vi ett lägre beviskrav ”övervägande skäl som talar för åter- gång i arbete hos arbetsgivaren”. Vi föreslog också att dagens möjlig- heter att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete från och med dag 366 skulle kompletteras. Från och med dag 366 skulle bedömningen kunna skjutas upp om hög grad av sannolikhet för återgång i arbete hos arbetsgivaren fanns. Denna möjlighet föreslogs finnas till och med dag 730 i sjukfallet. Vi har, bland annat utifrån de synpunkter som lämnats på delbe- tänkandets förslag och vår egen fördjupade analys, sett över delbe- tänkandets förslag och delvis reviderat dem. Våra överväganden har också omarbetats delvis utifrån andra utgångspunkter. De överväg- anden och förslag som lämnas i detta delbetänkande ersätter alltså tidigare lämnade överväganden och förslag. I detta delbetänkande behandlar vi det arbetsmarknadsbegrepp som arbetsförmågan hos sjukskrivna personer ska bedömas mot efter en viss tids sjukskrivning. I lagtexten beskrivs detta begrepp som sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. Vi kommer i den fortsatta texten för enkelhetens skull främst att an- vända oss av begreppet normalt förekommande arbete. 2SOU 2019:2 Ingen regel utan undantag, s. 25. ska arbetsförmågan, utöver att bedömas mot normalt förekommande arbete, också bedömas mot annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne. När vi skriver om att skjuta upp bedömningen mot normalt förekommande arbete innefattar det också bedömningen mot annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade. Två begrepp som aktualiseras i betänkandet är arbetsförmåga och förmåga att försörja sig. Den lagtext som reglerar bedömningen av arbetsförmåga från och med dag 181 lyder som följer: Från och med den tidpunkt då den försäkrade har haft nedsatt arbets- förmåga ska dessutom, om det inte finns särskilda skäl mot det eller det i annat fall kan anses oskäligt, beaktas om den för- säkrade har sådan förmåga att han eller hon kan försörja sig själv genom 1.sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmark- naden, eller 2. annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne.3 I Högsta förvaltningsdomstolens avgöranden HFD 2018 ref 51 I och II gör domstolen följande förtydliganden av hur bedömningarna av arbetsförmåga respektive förmåga att försörja sig förhåller sig till varandra: Prövningen av om arbetsförmågan är nedsatt i förhållande till förvärvs- arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden ska göras med utgångspunkt i den försäkrades sjukdom. Avgörande för bedöm- ningen är vilken sjukdom det rör sig om och på vilket sätt sjukdomen inskränker den försäkrades förmåga att utföra arbete. När sjukdomen och dess konsekvenser är fastställda ska en bedömning göras av om den försäkrade har kvar arbetsförmåga som kan utnyttjas av honom eller henne för att försörja sig genom ett förvärvsarbete som är normalt före- kommande på arbetsmarknaden. Huruvida den försäkrade faktiskt kan få ett sådant arbete ska inte inverka på bedömningen (prop. 1996/97:28 s. 17 f. och RÅ 2012 ref. 22 I och II).4 Det övergripande begreppet är alltså arbetsförmåga men förmågan att försörja sig är det som ska relateras till begreppet normalt före- kommande arbete. Vi har försökt att ha detta som utgångspunkt när vii texten använder begreppen ”arbetsförmåga” och ”förmåga att för- sörja sig”. Ett av våra förslag rör rehabiliteringsersättning som är ett sam- lingsnamn för två ersättningar. Den ena ersättningen är rehabiliter- ingspenning som beviljas när en försäkrad deltar i arbetslivsinriktad 327 kap. 48 § SFB. 4HFD 2018 ref 51 I, s. 5. Den andra ersättningen är särskilt bidrag som lämnas till en försäkrad för kostnader som uppstår i samband med arbets- livsinriktad rehabilitering. I vår problemanalys och våra övervägan- den använder vi för enkelhetens skull rehabiliteringsersättning. Det är också det ord som används när förmånen omtalas allmänt, exem- pelvis på hemsida. I författningskommentaren använder vi dock genomgående begreppet rehabiliteringspenning eftersom det är det rättsligt korrekta i sammanhanget. I vårt statistik- avsnitt använder vi också ordet rehabiliteringspenning eftersom det används i statistik. Under arbetet med detta delbetänkande har vi haft tre möten med vår referensgrupp. Denna grupp består av representanter för Arbets- givarverket, Kommuner och Regioner (SKR), Svenskt När- ingsliv, , , , , läkarför- bund samt , Avdelningen för samhällsmedicin och folkhälsa.