sou · H8B327 · 2020-05-08 00:00:00 — 8.5.12Strategin för romsk inkludering Bedömning: och folkminnens ansvar för upp- följning och samordning av strategin för romsk inkludering bör inte regleras i institutets instruktion. Om regeringen går vidare med förslaget om en särskild myn- dighet för romska frågor kan det vara nödvändigt att göra vissa anpassningar av såväl det förslaget som av förslagen i detta betän- kande, ur effektivitetssynpunkt och med tanke på ändamåls- enlighet. Av utgångspunkt 2 i utredningens direktiv följer att det nationella samordnings- och uppföljningsuppdraget ska omfatta ansvaret såväl för minoritetspolitiken i allmänhet som för arbetet med strategin för romsk inkludering. Regeringen har uttalat att strategin utgör såväl en förstärkning som en naturlig del av minoritetspolitiken (skr. 2017/18:282). Begreppet ”minoritetspolitiken” omfattar således även strategin för romsk inkludering. Isof ska enligt utredningens förslag ansvara för uppföljning- och samordning generellt i fråga om den nationella minoriteten romers rättigheter och det nationella minoritetsspråket chib. Det föreslagna nationella samord- nings- och uppföljningsuppdraget kommer därmed även att omfatta arbetet med strategin. Strategin utgör ett ramverk som fylls ut genom att regeringen fattar särskilda beslut om myndighetsuppdrag och andra åtgärder. Innehållet i strategin kan förändras betydligt , vilket innebär att styrningen av Isofs ansvar för samordning och uppföljning av strategin behöver vara flexibel. Det är därmed inte lämpligt att reglera ansvaret i fråga om strategin i Isofs instruktion. Regeringen har gett i i uppdrag att –2023 samordna, följa upp och genomföra insatser inom ramen för strategin för romsk inkludering (Ku2019/02101/ CSM). I uppdraget ingår att utveckla ett uppföljningssystem utifrån tidigare erfarenheter med nulägesbeskrivningar. Med hänsyn till att Isof ska ansvara för uppföljning av strategin utgår utredningen från att detta utvecklingsuppdrag, om det inte är avslutat , kommer att överföras till institutet om myndigheten tar över läns- styrelsens uppdrag. Institutet bör sträva efter att samordna uppfölj- ningssystemen med varandra. Utredningen behöver utgå från de förhållanden som gäller när detta skrivs, men noterar att regeringen remitterat promemorian Långsiktighet och stadga i arbetet framåt – en myndighet för romska frågor (Ds 2019:15) om inrättande av en myndighet för romska frågor. Utredningen har uppfattat sitt uppdrag så att det inte ingår att ompröva eller omarbeta förslaget om en myndighet för romska frågor enligt promemorian. Regeringen har inte tydligt avi- serat om man avser att gå vidare med förslaget om en särskild romsk myndighet. Förslagen i detta betänkande utgår därför från den rådande situationen. Om regeringen går vidare med förslaget om en särskild myndig- het för romska frågor kan det vara nödvändigt att göra vissa anpass- ningar av såväl det förslaget som av förslagen i detta betänkande, ur en ren effektivitetssynpunkt och med tanke på ändamålsenlighet. Det handlar om att överväga gränsdragningen mellan myndighe- ternas uppdrag och behovet av samverkan dem emellan. Utredningen konstaterar att bland annat följande uppgifter i för- slaget om en myndighet för romska frågor kan komma att samman- falla med uppgifter som ingår i det föreslagna nationella samord- nings- och uppföljningsansvaret enligt detta betänkande: –stödja andra förvaltningsmyndigheter i deras arbete med mänsk- liga rättigheter för den nationella minoriteten romer (avsnitt 4.7 i Ds 2019:15). –följa och analysera utvecklingen inom sitt ansvarsområde (av- snitt 4.7 i Ds 2019:15). –initiera, främja och stödja åtgärder för att öka minoriteten romers egenmakt och inflytande (avsnitt 4.9 i Ds 2019:15). Regeringen behöver överväga om det är Isof eller Myndigheten för romska frågor som ska ansvara för samordning och uppföljning av romers rättigheter, inklusive strategin för romsk inkludering. Regeringen bör även i övrigt överväga myndigheternas inbördes ställning. Exempelvis skulle Myndigheten för romska frågor kunna ges i uppgift att bidra med sakkunskap och bistå och folkminnen i dess samråd med den nationella minoriteten romer. Skulle regeringen inte gå vidare med förslaget om en romsk myn- dighet och uppdraget att följa upp strategin för romsk inkludering placeras vid Isof, kan det vara lämpligt att överväga om det förutom ett råd för de fyra nationella minoriteterna (se avsnitt 8.7) även bör inrättas ett särskilt rådgivande organ för arbetet med strategin för romsk inkludering vid myndigheten. 8.6Samverkan mellan och och folkminnen Förslag: och och folkminnen ska samverka med varandra inom ramen för det minoritetspolitiska uppdraget i syfte att åstadkomma enhetlighet och effektivitet i arbetet. Utredningen har enligt regeringens direktiv att utgå från att Same- tinget ska ges större frihet i fråga om det minoritetspolitiska upp- följningsansvaret, vilket talar emot att reglera samverkan med och folkminnen (Isof). I utredningens upp- drag ingår emellertid inte att överväga om samiska minoritetsrättig- heter och samiska språkets ställning ska regleras i särskild ordning. och Isof ska således arbeta med utgångspunkt i ett för minoritetspolitiken gemensamt regelverk. Mot större frihet för Same- tinget behöver därmed andra intressen vägas. Av utgångspunkt 5 i utredningens direktiv framgår att utredningen behöver beakta bland annat behovet av effektivitet och att den administrativa bördan för myndigheter, kommuner och regioner hållas så låg som möjligt. Ut- redningen konstaterar därutöver att det kan finnas behov av enhet- lighet, exempelvis i fråga om det råd och stöd som lämnas av uppfölj- ningsmyndigheterna. och Isof omfattas av 8 § förvaltningslagen (2017:900). Enligt bestämmelsen ska en myndighet inom sitt verksamhets- område samverka med andra myndigheter. Vidare gäller enligt 6 § andra stycket myndighetsförordningen (2007:515) att en myndighet ska verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet. Utredningen anser emellertid att nämnda generella bestäm- melser inte är tillräckliga. Det finns anledning att genom en särskild reglering i och Isofs instruktion betona att de har ett ansvar att samverka inom ramen för det minoritetspolitiska upp- draget. En fråga där samverkan kan var nödvändig är när det gäller strukturen för samverkan mellan myndigheter och andra aktörer. Utredningen har föreslagit att institutet ska ansvara för den upp- giften. Därför behöver uppföljningsmyndigheterna samverka så att samers rättigheter och samiska språkets utveckling omfattas av struk- turen för samverkan. Även i den mån det krävs att rådgivning och annat stöd bör vara enhetligt kan uppföljningsmyndigheterna behöva samverka. Utredningen anser sammanfattningsvis att det ska fastslås att och och folkminnen ska samverka med varandra inom ramen för det minoritetspolitiska uppdraget i syfte att åstadkomma enhetlighet och effektivitet i arbetet. 8.7De nationella minoriteternas roll och inflytande 8.7.1Rådgivande organ inrättas för att stärka minoriteternas inflytande Förslag: Ett särskilt rådgivande organ för samordnings- och upp- följningsansvaret – ett råd – inrättas vid och folkminnen. I avsnitt 5.4 drar utredningen slutsatsen att möjligheterna för de nationella minoriteterna judar, romer, sverigefinnar och torneda- lingar att utöva inflytande på uppföljningen och främjandet av mino- ritetspolitiken behöver stärkas och tydliggöras. Frågan är hur detta bör ske. Olika alternativ för stärkt inflytande Ett alternativ för att stärka inflytandet vore att företrädare för de nationella minoriteterna skulle ingå i myndighetens ledning. Institu- tet är en enrådighetsmyndighet, det vill säga myndighetens led- ning består enbart av en myndighetschef. För att möjliggöra för minoriteterna att ha företrädare i ledningen skulle det krävas att in- stitutet förändrades till en styrelsemyndighet. Regeringen skulle utse styrelsen och bland ledamöterna skulle ingå företrädare för de natio- nella minoriteterna. En sådan modell vore dock inte oproblematisk. Ett rättighetsbaserat arbetssätt utgår från tanken att rättighets- bärarna ska kunna utkräva ansvar från skyldighetsbärare som inte efterlever rättigheter. Utredningen bedömer att minoriteterna inte bör involveras i beslutsformer som hindrar dem från att fritt kunna kritisera och ifrågasätta uppföljningsmyndighetens arbete. Detta talar emot en modell med ledamöter i en styrelse. Att förändra Isof till en styrelsemyndighet skulle därtill vara komplicerat med hänsyn till balansen i förhållande till myndighetens uppdrag inom områden utanför minoritetspolitiken. Ledamöter i styrelsen som företräder nationella minoriteter skulle behöva ansvara för styrningen i frågor som rör hela myndighetens uppdrag. Utred- ningen vill därför inte förorda en sådan lösning. Ett annat alternativ vore att inrätta ett rådgivande organ i syfte att bistå uppföljningsmyndighetens ledning med råd och sakkun- skap i dess minoritetspolitiska uppdrag. Liknande rådgivande organ finns på andra myndigheter såsom och Myndigheten för delaktighet. rådgivande organ ska genom råd och stöd tillföra myndigheten sak- kunskap och bredd i diskrimineringsfrågor och i andra frågor som har betydelse för verksamheten. vid Myndigheten för delaktighet ska identifiera och lämna förslag på lämpliga områden för uppföljning och analys, och bistå myndigheten med kunskap och erfarenhet i frågor som avser rättigheter för personer med funk- tionsnedsättning och genomförandet av funktionshinderspolitiken. I kunskapsrådet ska det finnas företrädare från intresseorganisa- tioner och näringsliv samt personer med vetenskaplig erfarenhet. Utredningen bedömer att inrättandet av ett rådgivande organ kan bidra till att öka minoriteternas insyn i uppföljnings- och främjande- arbetet. Det kan också ge möjlighet för minoriteterna att påverka uppföljningsmyndighetens arbete genom att bistå med sakkunskap. Möjligheten för de nationella minoriteterna judar, romer, sverige- och tornedalingar att utöva inflytande på uppföljningen och samordningen bör därför ske genom inrättande av ett särskilt råd- givande organ vid Isof. 8.7.2Rådets utformning och uppgifter Förslag: Rådet ska bestå av minst fyra och högst nio ledamöter. Ledamöterna ska utses av myndigheten. Rådet ska ha till uppgift att tillföra myndigheten sakkunskap i fråga om judars, romers, sverigefinnars och tornedalingars för- hållanden och ge råd i frågor som rör det minoritetspolitiska upp- följnings- och samordningsuppdraget. Utredningen anser att rådets utformning bör regleras i Isofs instruk- tion. I instruktionen bör rådets uppgifter och högsta och lägsta antal ledamöter fastslås. Där bör framgå att ledamöterna utses av myndig- heten. Antalet ledamöter ger Isof flexibilitet och utrymme att hitta en balans som bedöms som lämplig. Det minsta antalet ledamöter speglar antalet nationella minoriteter som berörs. Ett högsta antal föreslås också för att rådet inte ska bli för stort. Det ska överlämnas till Isof att besluta i övriga frågor som rör rådets organisering och dess närmare arbetsformer. Isof behöver bland annat ta ställning till för hur ledamöterna ska utses. Det bör finnas offentligt redovisade urvalskriterier för utnämning. Processen för hur ledamöterna utses behöver också vara tydligt utformad och trans- parent för de nationella minoriteterna. Innan Isof beslutar om rådets organisering och närmare arbetsformer bör myndigheten samråda med de nationella minoriteternas företrädare. Rådet ska bistå uppföljningsmyndigheten med råd och stöd genom att tillföra myndigheten sakkunskap och bredd i minoritetsfrågor så att insatser kan utformas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Rådet ska bistå myndigheten i övergripande, strategiska och prin- cipiella minoritetspolitiska frågor. Ledamöternas uppgift är att bistå myndigheten med sakkunskap i frågor som rör den judiska, romska, sverigefinska respektive torne- dalska minoriteten och annan värdefull erfarenhet av betydelse för Sakkunskapen kan till exempel handla om erfarenheter av minoritetsarbete eller fördjupad sakkunskap i frågor som rör spec- ifika minoritetsrättigheter eller grupper. Minoriteternas kunskap om hur minoritetspolitiken genomförs kan komplettera uppföljnings- myndighetens övriga underlag. Minoriteterna kan också bidra till myndighetens omvärldsbevakning. Sakkunskapen kan därmed bidra till att institutets samordnings- och uppföljningsuppdrag organise- ras och genomförs på ett lämpligt sätt. Genom att Isof ger minoriteterna insyn i hur myndigheten utför sitt uppdrag och genom att myndigheten är öppen för synpunkter och inspel från minoriteterna ökar förtroendet för verksamheten. Samråd är den primära kanalen för de nationella minoriteternas in- flytande och delaktighet. ska även fort- sättningsvis genomföra samråd med de nationella minoriteterna på lämpligt sätt, enligt 5 § lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Inrättande av ett råd påverkar inte denna skyldighet. De nationella minoriteterna har olika behov och förutsättningar som regelbundet behöver diskuteras med uppföljningsmyndigheten. Regelverket ser också olika ut för de nationella minoriteterna bero- ende på om det finns förvaltningsområden eller inte. Samråden be- handlar respektive nationell minoritets situation och utmaningar. Frågor som lyfts i minoriteternas samråd med myndigheten kan också föras vidare till rådet och bearbetas ytterligare där. Bedömning och förslag: och folkminnen och kommer, även efter att uppdraget förändrats, att ha rättslig grund för den personuppgiftsbehandling de behöver genom- föra utan att det införs en särskild reglering av behandlingen. Vid institutets och undersökningar om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken bör 24 kap. 8 § offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400) göras tillämplig. Enskildas integritet vid behandling av personuppgifter skyddas såväl av internationella åtaganden som lagstiftning på nationell nivå och EU-nivå.2 Av intresse i detta sammanhang är och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (EU:s dataskyddsförordning) samt lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (dataskyddslagen). Enligt EU:s dataskyddsförordning krävs att all personuppgiftsbe- handling har stöd i någon av de rättsliga grunderna i artikel 6. Känsliga personuppgifter, i förordningen kallat särskilda kategorier av person- uppgifter, är bland annat uppgifter som avslöjar ras eller etniskt ur- sprung samt religiös eller filosofisk övertygelse. Behandling av sådana uppgifter måste ha stöd i något av undantagen i artikel 9. Utredningen föreslår ett förtydligat och mer strategiskt inriktat samordnings- och uppföljningsuppdrag. För del inne- bär förslaget ett förtydligande av det nuvarande uppdraget medan det för institutets del innebär ett nytt uppdrag. Myndigheterna kan ha behov av att behandla personuppgifter för att utföra uppdraget, särskilt när det gäller den uppföljande sidan av uppdraget. och Isof ska emellertid ha en strategisk roll. Utred- ningen bedömer därmed att de i första hand kommer att bygga de underlag de tar fram på redan tillgänglig, avidentifierad statistik och liknande information. En stor del av deras underlag kommer, liksom , att bestå av uppgifter från andra myndigheter som inte utgör personuppgifter. Institutet eller kan dock behöva genom- föra olika undersökningar på frivillig basis bland allmänheten eller de nationella minoriteterna, exempelvis genom enkäter. Det kan då även bli fråga om att behandla personuppgifter, även känsliga uppgifter framför allt som avslöjar etniskt ursprung eller religiös övertygelse. Utredningen ser däremot inte ett behov hos och institu- tet att behandla personuppgifter i stor omfattning eller bygga upp register där man kan söka efter enskilda eller liknande. 2Sådan behandling kan omfattas av artikel 8 om rätten till skydd för privat- och familjeliv i . Privat- och familjelivet skyddas även av artikel 17 i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. är därtill bundet av dataskydds- konvention. Vidare är enligt 2 kap. 6 § regeringsformen var och en gentemot det allmänna skyd- dad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Skyddet får endast begränsas i lag och under de förutsättningar som anges i 2 kap. 21 § regeringsformen. Det minoritetspolitiska uppdraget kommer att vara reglerat i re- spektive myndighets instruktion. Utredningen bedömer att instruk- tionen tillsammans med bestämmelserna i dataskyddslagen kommer att ge och Isof rättslig grund för behandling av person- uppgifter. Myndigheterna kommer att kunna åberopa den rättsliga grunden att behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse (jfr prop. 2017/18:105, s. 57). För myndigheter gäller att den rättsliga grunden uttryckligt samtycke enligt artikel 9.2a dataskyddsförordningen mera sällan kan åberopas. Enskilda som tillfrågas om att delta i undersökningar inom ramen för det minoritetspolitiska uppdraget bör emellertid inte anses befinna sig i en sådan ställning i förhållande till eller Isof att denna rättsliga grund inte skulle vara tillämplig (jfr. skäl 43 i data- skyddsförordningen). I den mån myndigheterna inte kan stödja sig på uppdraget och dataskyddslagen bör de kunna åberopa samtycke enligt artikel 6.1.a och 9.2.a i dataskyddsförordningen. Utredningen bedömer sammanfattningsvis att Isof och Same- tinget, även efter att uppdraget förändrats, kommer att ha rättslig grund för den personuppgiftsbehandling de behöver genomföra utan att det införs en särskild reglering av behandlingen. Enligt artikel 5.1.f i dataskyddsförordningen ska personuppgifter behandlas på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet för uppgif- terna med användning av lämpliga tekniska eller organisatoriska åt- gärder. En sådan åtgärd till skydd för personuppgifter kan vara be- stämmelser om sekretess. Enligt 24 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL) gäller sekretess för sådan särskild verksamhet hos en myndig- het som avser framställning av statistik för uppgift som avser en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden och som kan hän- föras till den enskilde. Statistiksekretessen är enligt sin huvudregel absolut, men det finns undantag från den. I dessa undantagsfall får uppgifter lämnas ut, ”om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men”, det vill säga en presumtion för sekretess (så kallat omvänt skaderekvisit). Med ”särskild verksamhet” avses verksamhet som är skild från annan verksamhet hos myndigheten. Utmärkande är att verksam- heten är organiserad som en egen enhet eller liknande (prop. 1979/80:2 del A, s. 263). Bestämmelsen är inte tillämplig i en verksamhet som har något annat än statistikframställning som sitt främsta syfte även om det i den verksamheten skulle förekomma insamling eller bearbet- ning av uppgifter med hjälp av statistiska metoder (prop. 2013/14:162, s. 9). Utredningen bedömer att bestämmelsen inte skulle vara till- lämplig i det minoritetspolitiska uppdraget hos och Isof. Regeringen har emellertid möjlighet att, med stöd av bestäm- melsens andra stycke, utsträcka tillämpningsområdet för 24 kap. 8 § OSL till andra verksamheter. Så har regeringen gjort i 7 § offent- lighets- och sekretessförordningen (2009:641) för en rad verksam- heter. För att möjliggöra för och Isof att för statistiska ändamål behandla personuppgifter som rör enskilda bör 24 kap. 8 § OSL göras tillämplig vid undersökningar om de nationella mino- riteterna och minoritetsspråken. 8.8.2Behov av ändringar i minoritetslagen Bedömning och förslag: Innehållet i det minoritetspolitiska upp- draget bör regleras samlat i instruktionerna för och folkminnen och . Bestämmelsen i 21 § mino- ritetslagen innehåller en del av uppdraget och ska därför upphävas. I 21 § minoritetslagen anges att en myndighet med uppföljnings- ansvar genom rådgivning, information och liknande verksamhet ska bistå andra förvaltningsmyndigheter vid tillämpningen av lagen. Ut- redningen föreslår nu en uttömmande reglering av och och folkminnens minoritetspolitiska uppdrag i respektive myndighets instruktion. Utredningen ser ett värde i att hålla regleringen av uppföljningsuppdraget samlat. Bestämmelsen i 21 § minoritetslagen reglerar en del av innehållet i uppdraget och bör därför upphävas. 8.8.3Ikraftträdandebestämmelser och genomförande av förslagen Förslag: Regeringen ska ge , och Insti- tutet för språk och folkminnen i uppdrag att genomföra de för- ändringar som behövs för att överföringen av uppgifter ska kunna ske . ska även ändringarna i insti- tutets och instruktioner samt följdändringar i övriga förordningar träda i kraft. Ändringen i minoritetslagen ska träda i kraft . och ska redovisa minoritetspoliti- kens utveckling för enligt den gamla ordningen. Ärenden enligt 10 a § förordningen (2009:1299) om nationella minoriteter och minoritetsspråk som har inletts före ikraftträ- dandet ska handläggas av och enligt äldre föreskrifter. Ansökningar om statsbidrag, enligt förordningen (2005:765) om statsbidrag för nationella minoriteter, för eller tidigare bidragsår ska handläggas av enligt äldre föreskrifter. Enligt utredningens förslag ska i natio- nella minoritetspolitiska uppdrag överföras till Isof. Vidare ska uppgifter överföras till Isof såvitt avser dels webbplat- sen , dels vissa uppgifter enligt förordningen (2009:1299) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minoritetsförord- ningen). och Isof kommer få nya uppgifter i respektive myndighets instruktion. Isof kommer behöva hantera frågor om verksamhetsövergång enligt 6 b § lagen (1982:80) om anställnings- skydd i förhållande till personal såväl hos som läns- styrelsen. Vidare kommer såväl minoritetsförordningen som förordningen (2005:765) om statsbidrag för nationella minoriteter (organisations- förordningen) att ändras. Bland annat kommer Isof ta över läns- styrelsens bemyndigande att meddela föreskrifter såväl i fråga om minoritetsförordningen som organisationsförordningen. Länsstyrel- sens föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndigandet upphör dock inte att gälla enbart på grund av att bemyndi- gande upphävs och att motsvarande bemyndigande ges till Isof (se Ds 1998:43, s. 53). Det dock kan vara lämpligt att före- skrifter ersätts av föreskrifter meddelade av Isof. Utredningen bedömer att förändringarna kan genomföras tidi- gast till . Utredningen föreslår att regeringen ska ge , och Isof i uppdrag att genomföra de förändringar som behövs för att överföringen av uppgifter ska kunna ske . Samma datum bör även ändringarna i insti- tutets och instruktioner samt följdändringar i övriga förordningar träda i kraft. Inom ramen för uppdraget bör länssty- relsen och Isof samråda om frågor som hänger samman med upp- hävandet av bemyndigande. Utredningen bedömer att ändringen i minoritetslagen kan träda i kraft tidigast . Detta innebär att 21 § minoritetslagen kommer att gälla parallellt med de nya bestäm- melserna i uppföljningsmyndigheternas instruktioner. Utredningen bedömer emellertid att bestämmelserna inte kommer att strida mot varandra och att det således inte bör leda till problem. Även om uppgifterna överförs anser utred- ningen att det är mest ändamålsenligt att och Same- tinget redovisar minoritetspolitikens utveckling för enligt den gamla ordningen. Redovisningen bygger bland annat på kom- muners och regioners redovisning enligt 12 § minoritetsförordningen. Enligt bestämmelsen ska redovisningen ske till den myndighet som betalat ut bidraget.