sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — Med hänsyn till de intressen som generellt har ansetts tala mot en retroaktiv verkan gjordes dock bedömningen att tillämpningen av erkännandeförbudet borde inskränkas till äktenskap ingångna efter ikraftträdandet (prop. 2003/04:48 s. 43). Samma bedömning gjordes i samband med lagändringarna 2014 då bl.a. bestämmelsen om hinder mot erkännande av fullmaktsäktenskap infördes och i huvudsak också 2019 då bestämmelsen om ickeerkännande av barnäktenskap undantogs från ett krav på anknytning till (prop. 2013/14:208 s. 129 och prop. 2017/18:288 s. 32). I den politiska referensgrupp som är knuten till utredningen har invänts att en motsvarande övergångsregel för de nu aktuella månggiftessituationerna skulle få till följd att de nya skärpta reglerna inte träffar tillräckligt många fall. De nya reglerna skulle inte gälla om de berörda personerna har kommit till före ikraftträdandet. De skulle inte heller gälla om de berörda kommer hit efter ikraftträdandet men äktenskapet har ingåtts före ikraftträdandet. För att påskynda lagändringarnas genomslag har utredningen övervägt alternativa övergångslösningar. Ett förslag som har framförts i utredningens expertgrupp är om det skulle vara möjligt att låta äldre bestämmelser i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) gälla för äktenskap som har ingåtts och registrerats av i folkbokföringen före ikraftträdandet. Äktenskap som inte är registrerade vid ikraftträdandet skulle däremot omfattas av de nya bestämmelserna. Enligt utredningens bedömning finns det dock flera skäl som talar mot en sådan reglering. Som beskrivits i kap. 4 är bedömningar av summarisk karaktär. Att ett äktenskap inte har registrerats i folkbokföringen kan t.ex. bero på att de berörda inte har kunnat presentera relevanta handlingar från myndigheter i sitt ursprungliga hemvistland. När det gäller månggiften har det visat sig att registreringen i stor utsträckning ger en felaktig bild av de faktiska förhållandena. Det kan också dröja innan personer folkbokförs och äktenskap registreras. Vidare måste beaktas att en registrering i folkbokföringen saknar rättskraft vid bedömningar av domstolar och myndigheter i andra sammanhang. Exempelvis kan en allmän domstol göra en helt annan bedömning i en rättegång om fastställande av äktenskapets giltighet eller om arv. Utredningen konstaterar därför att en övergångsregel som knyter an till registrering i folkbokföringen skulle få slumpmässiga konsekvenser och att den därför inte framstår som lämplig. Enligt utredningens bedömning kommer det inte heller i fråga att knyta tillämpningen av de nya bestämmelserna om erkännande t.ex. till den tidpunkt då den eller de berörda personerna faktiskt kommer till . En sådan övergångsbestämmelse skulle ge upphov till frågor bl.a. om parterna kom till , vilket i praktiken kan vara svårt att fastställa. Utredningen kan inte heller se att det finns något annat tänkbart alternativ till övergångslösning än den som har valts vid tidigare ändringar av bestämmelserna om erkännande av utländska äktenskap. Samma intressen gör sig gällande . I situationer där ett äktenskap har ingåtts före ikraftträdandet kan parterna ha inrättat sina liv efter att vara gifta med varandra. De kan t.ex. ha ingått avtal eller vidtagit andra dispositioner med sin egendom utifrån den utgångspunkten. Det kan också vara så att en av dem har avlidit före ikraftträdandet. Att frågan om erkännande i dessa eller liknande situationer skulle komma att bedömas enligt andra och strängare förutsättningar än de som gällde när äktenskapet ingicks framstår från principiell synpunkt inte som lämpligt. Det finns inget belägg för att de månggiften som utredningens uppdrag tar sikte på skulle utgöra ett sådant samhällsproblem att det är motiverat att frångå den grundläggande principen om att nya regler inte ska ingripa i redan bestående rättsförhållanden. Med hänsyn till detta och de nackdelar som en retroaktiv lagstiftning skulle innebära framför allt för de berörda parterna bedömer utredningen att en lösning med retroaktivt inslag inte bör väljas. Liksom vid tidigare lagstiftning om erkännande av utländska äktenskap bör det i stället införas en övergångsregel som innebär att äldre bestämmelser gäller för äktenskap som har ingåtts före ikraftträdandet. När det gäller det föreslagna nya stycket i 2 § lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor är situationen annorlunda. Eftersom syftet med lagändringen är att säkerställa att ett faderskap direkt på grund av lag ska gälla här i landet, behövs ingen övergångsbestämmelse. Ur ett barnperspektiv är det alltid positivt att ett faderskap som följer av utländska regler gäller även i . Bestämmelsen bör därför vara tillämplig direkt från ikraftträdandet och således omfatta också äktenskap som ingåtts . Det innebär att ett utländskt äktenskap i det sammanhanget ska betraktas som giltigt i varje situation då frågan om faderskap uppkommer efter ikraftträdandet, om det är fråga om ett giltigt äktenskap i den stat där barnet vid födelsen fick hemvist alternativt blev medborgare. Inte heller för det föreslagna nya stycket i 5 kap. 5 § behövs någon övergångsbestämmelse. Det är fråga om en processrättslig bestämmelse som bör vara tillämplig direkt vid ikraftträdandet. Avslutningsvis kan konstateras att de föreslagna bestämmelserna i inte innebär några förändringar i förhållande till äktenskap som har ingåtts före ikraftträdandet. Trots detta kan det finnas skäl för att överväga att göra en översyn av sådana månggiften som redan har registrerats i folkbokföringen, såvitt avser sådana polygama äktenskap som enligt myndighetens egen bedömning har registrerats på grund av fel eller som en konsekvens av att ett första äktenskap inte har ansetts som upplöst enligt tidigare gällande beviskrav i myndighetens handläggning (se avsnitt 3.4 och 4.3.5). En sådan åtgärd skulle innebära att antalet registrerade månggiften minskar. Utredningens bedömning: Förslaget om att utvidga förbudet mot erkännande av utländska månggiften och äktenskap i släktskapsfall bedöms leda till positiva konsekvenser för enskilda. Likaså förslaget om ett nytt stycke i 2 § lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor. Förslagen bedöms inte leda till ökade kostnader för berörda myndigheter. I utredningens uppdrag ingår att analysera konsekvenserna av lämnade förslag i enlighet med 14–15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474). Eftersom utredningen lämnar författningsförslag ska konsekvensanalysen också göras i enlighet med 6 och7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning (se 15 a § kommittéförordningen). En konsekvensutredning ska bl.a. innehålla en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå med en viss regeländring, vilka alternativa lösningar som finns för att uppnå det önskade resultatet samt vilka som berörs av regleringen (6 § 1–3 förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning). Utredningen har i betänkandet beskrivit de problem som finns i den nuvarande lagstiftningen tillsammans med alternativa lösningar till de förslag som lämnas. Utredningen har även motiverat varför de föreslagna alternativen har valts. Dessa delar upprepas inte här. Vilka som berörs av utredningens förslag framgår av de bakgrundsbeskrivningar och överväganden som finns i tidigare kapitel men berörs även i det följande, tillsammans med övriga delar av konsekvensbeskrivningen (dvs. främst kostnadsmässiga och andra aktuella konsekvenser). Utredningens ändringsförslag i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) innebär att utländska månggiften och släktskapsfall kommer att motverkas genom strängare regler än . Det bedöms få positiva effekter för enskilda, framför allt för kvinnor i mångiftessituationer vilka är de som drabbas av den diskriminering som ett polygamt äktenskap innebär. Förslaget kan i denna del förväntas leda till en ökad jämställdhet mellan kvinnor och män och stärka förutsättningarna att nå de jämställdhetspolitiska målen (skr. 2016/17:10, Makt mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid). Det slopade kravet på anknytning till för månggiften bidrar även till att uppfylla åtaganden enligt FN- konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Möjligen kan det även få en preventiv verkan (jfr prop. s.33 och SOU 2017:96 s. 120 avseende erkännandeförbudet mot barnäktenskap). Utredningens förslag avseende lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor (IFL) bedöms få positiva effekter för barn genom att i internationella förhållanden bidra till att faderskap direkt på grund av utländsk lag kan bedömas föreligga i . Den föreslagna ändringen i IÄL innebär inte att de handläggande myndigheterna, främst , och domstolarna, åläggs någon ny uppgift. gör dessa myndigheter bedömningar i fråga om erkännande av utländska äktenskap. Den föreslagna regleringen föranleder bedömningar av samma slag, men utifrån en tydlig huvudregel om vad som gäller för äktenskap i släktskaps- och månggiftesfall. Detta kan förväntas underlätta och effektivisera myndigheternas handläggning. Sammantaget bör inga kostnadsökningar uppkomma enligt utredningens bedömning. Samma bedömning görs i förhållande till förslagen avseende IFL och 5 kap. 5 § tredje stycket . I övrigt kan det inte förutses några effekter av sådant slag som ska omfattas av utredningens konsekvensbeskrivning. I sammanhanget kan det nämnas att de skyldigheter som följer av anslutning till EU inte påverkas av förslagen i detta betänkande (jfr 6 § 6 förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning). När det gäller unionsrätten (och ) bedömer utredningen, mot bakgrund av vad som anförts i kap. 9, 10 och 11, att förslaget om ett utökat erkännandeförbud för utländska månggiften och äktenskap inom släktskapsförhållanden visserligen kan innebär en inskränkning av rätten till familjeliv och fri rörlighet, men att denna är ändamålsenlig och proportionerlig utifrån syftet med förslaget och dess Vad gäller frågan om ikraftträdande hänvisar utredningen till kap. 14 (jfr 6 § 7 förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning). 16.1Förslaget till lag om ändring i (1987:230) En make har rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid om det görs sannolikt att maken har tvingats att ingå äktenskapet eller om maken har ingått äktenskapet . Om äktenskapet har ingåtts trots att makarna är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon, har var och en av makarna rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Detsamma gäller om äktenskapet har ingåtts trots att någon av makarna redan var gift eller partner i ett registrerat partnerskap och det tidigare äktenskapet eller partnerskapet inte har blivit upplöst. Om det är fråga om tvegifte, har var och en av makarna i det tidigare äktenskapet rätt att få detta upplöst genom äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Detsamma gäller om partnerskap registrerats trots att någon av partnerna då var gift. I de fall som avses i första stycket får talan om äktenskapsskillnad föras även av allmän åklagare. I de fall som avser äktenskap som har ingåtts av underårig är socialnämnden i den kommun där personen är folkbokförd eller, om personen inte är folkbokförd här i landet, i den kommun där han eller hon vistas skyldig att på begäran lämna yttrande samt de upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning till åklagaren. En annan socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse i frågan är skyldig att lämna sådana på begäran av den socialnämnd som ska yttra sig. Tredje stycket gäller inte äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag. Bestämmelser om att sådana äktenskap i vissa fall inte erkänns i finns i 1 kap. 8 a § lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt till omedelbar äktenskapsskillnad och behörighet för åklagare att föra talan om äktenskapsskillnad när det gäller tvångsäktenskap och äktenskap som har ingåtts trots att det fanns något hinder mot äktenskapet. Övervägandena finns i kap. 11. Fjärde stycket är nytt. Av bestämmelsen framgår att behörigheten för allmän åklagare att föra talan om äktenskapsskillnad enligt tredje stycket inte gäller äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag. Det är för det första fråga om äktenskap som har ingåtts i utlandet enligt utländsk lag. För det andra avses äktenskap som har ingåtts i inför någon som enligt främmande lag är behörig att förrätta vigsel här (se 1 kap. 6 och 7 §§ lagen [1904:26 s.1] om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap [IÄL]). I bestämmelsen hänvisas till 1 kap. 8 a § IÄL, varav framgår att äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag i vissa fall inte erkänns i . Det handlar om sådana äktenskap där det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot det enligt svensk lag, dvs. barnäktenskap, månggiften och äktenskap vid vissa släktskapsförhållanden (se bestämmelserna om äktenskapshinder i 2 kap. [ÄktB]). Vidare avses tvångsäktenskap och äktenskap som ingåtts trots att parterna inte var närvarande vid äktenskapets ingående och minst en av dem då var svensk medborgare eller hade hemvist i (fullmaktsäktenskap). Från huvudregeln om att ett äktenskap inte erkänns i dessa fall görs i paragrafens andra stycke undantag om båda parterna är och det finns synnerliga skäl att erkänna äktenskapet. Innebörden av bestämmelsen är att allmän åklagare inte har talerätt när det gäller sådana äktenskap som omfattas av regleringen i 1 kap. 8 a § IÄL. Om det av den paragrafen följer att ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag ska erkännas här i landet, är allmän åklagare alltså inte behörig att föra talan om att äktenskapet ska upplösas genom äktenskapsskillnad. Bestämmelserna i första och andra styckena om att makarna har rätt till äktenskapsskillnad utan betänketid gäller däremot även om ett äktenskap har ingåtts enligt utländsk lag. Denna lag träder i kraft . Lagändringen träder i kraft . Det nya fjärde stycket är tillämpligt direkt från ikraftträdandet och omfattar även äktenskap som ingåtts . Det innebär att åklagare, när det gäller äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag, från och med ikraftträdandet inte har möjlighet att väcka talan om upplösning av barn- och tvångsäktenskap, äktenskap som ingåtts trots att någon av makarna redan var gift eller partner i ett registrerat partnerskap samt sådana äktenskap inom släkten som omfattas av paragrafen. Övervägandena finns i kap. 14. 16.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmyndarskap 1 kap. Om äktenskaps ingående Ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag erkänns inte i 1.om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot äktenskapet enligt svensk lag, 2.om det är sannolikt att äktenskapet har ingåtts under tvång, eller 3.om parterna inte var närvarande vid äktenskapets ingående och minst en av dem då var svensk medborgare eller hade hemvist i . Första stycket gäller inte om båda parterna är och det finns synnerliga skäl att erkänna äktenskapet. Paragrafen innehåller bestämmelser som begränsar möjligheten att i erkänna vissa äktenskap som ingåtts enligt utländsk lag. Övervägandena finns i kap. 8–11. Bestämmelsen i första stycket första punkten har ändrats. Den gäller numera inte endast för barnäktenskap utan även äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag och där det för äktenskapets ingående skulle ha funnits något annat hinder mot det enligt svensk lag. Enligt 2 kap. 3 och 4 §§ ÄktB får äktenskap inte ingås mellan dem som är släkt med varandra på vissa angivna sätt eller av den som är gift eller parter i ett registrerat partnerskap. Även sådana äktenskap, vilka tidigare reglerades i styckets andra punkt, omfattas nu av bestämmelsens lydelse. Förbudet mot erkännande har i fråga om månggiftes- och släktskapsfall tidigare varit begränsat till äktenskap där minst en av parterna för äktenskapets ingående var svensk medborgare eller hade hemvist i . Lagändringen innebär att erkännandeförbudet i dessa fall – liksom för barnäktenskap – gäller även om parterna saknade sådan anknytning till när äktenskapet ingicks. Om t.ex. en man som är gift med en kvinna ingår ett äktenskap med en annan kvinna erkänns som huvudregel inte det andra äktenskapet i . Detta gäller även om mannen och hustru nummer två hade hemvist utomlands när äktenskapen ingicks och ingen av dem då var svensk medborgare. Om mannen skulle ingå ett eller flera ytterligare äktenskap erkänns inte heller dessa. Endast det först ingångna äktenskapet erkänns här i landet. Enligt svensk lag skulle det inte ha funnits något hinder mot det äktenskapet. För det fall det skulle förekomma att någon ingår äktenskap med två eller flera personer får alla äktenskap anses omfattas av erkännandeförbudet. Inget av äktenskapen ska alltså erkännas enligt utredningens mening. Äktenskapshindret mot månggifte i 2 kap. 4 § ÄktB, till vilket bestämmelsen knyter an, är visserligen formulerat på så sätt att den som är gift inte får ingå äktenskap. Regleringen bör dock förstås så att det inte heller är möjligt att ingå flera äktenskap . Liksom gäller bestämmelsen äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag, antingen i inför en utländsk vigselförrättare (6 § IÄL) eller utomlands (7 § IÄL). Enligt lydelsen gäller bestämmelsen äktenskap. Bestämmelsen bör dock kunna vara till vägledning i fråga om andra rättsordningars institut som har i huvudsak samma rättsverkningar som ett äktenskap enligt svensk lag och som omfattar par av samma kön (prop. 2017/18:288 s. 34 och bet. 2008/09:CU19 s. 22). Förutsättningarna för bedömningen av om det finns materiell grund för att vägra erkännande är i princip desamma som de som i anknytningsfall har gällt för äktenskap i strid mot äktenskapshindren avseende släktskap och månggifte i 2 kap. 3 och 4 §§ ÄktB. Bedömningen får göras med ledning av de uppgifter som är tillgängliga för den myndighet som prövar frågan (prop. 2013/14:208 s. 135 och prop. 2017/18:288 s. 35). När det gäller barnäktenskap innebär bestämmelsen inte någon förändring i sak. Till följd av ändringarna i första punkten har den efterföljande numreringen i första stycket ändrats. Några ändringar i övrigt har inte gjorts i vare sig paragrafens första eller andra stycke. Undantagsbestämmelsen i andra stycket gäller även i förhållande till den utvidgning av erkännandeförbudet som första stycket första punkten innebär (se avsnitt 10.4 och 11.2 när det gäller utländska månggiften och äktenskap i släktskapsfall). 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller för äktenskap som har ingåtts före ikraftträdandet. Enlig första punkten träder lagändringen i kraft . Enligt andra punkten träder de nya bestämmelserna i kraft för äkten- skap som ingåtts efter ikraftträdandet. För utländska släktskaps- och mångiftesfall gäller 1 kap. 8 a § IÄL i sin äldre lydelse om äktenskapet har ingåtts före ikraftträdandet. För sådana äktenskap som har ingåtts före gäller erkännandeförbudet alltså enligt hittillsvarande andra punkten, dvs. om minst en av parterna för äktenskapets ingående var svensk medborgare eller hade hemvist i (se dock SFS 2004:144 och SFS 2014:379 om vad som gäller för äktenskap som ingåtts före respektive ). Övervägandena finns i kap. 14. 16.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor En man som är eller har varit gift med ett barns mor ska anses som barnets far, då det följer av lagen i den stat där barnet vid födelsen fick hemvist eller, om inte någon ska anses som barnets far enligt den lagen, då det följer av lagen i en stat där barnet vid födelsen blev medborgare. Fick barnet vid födelsen hemvist i , ska frågan dock alltid bedömas enligt svensk lag. Frågan om en man är eller har varit gift med barnets mor ska bedömas enligt den lag som enligt första stycket gäller för faderskapet. Paragrafen innehåller bestämmelser om faderskap till barn, på grund av lag, i internationella förhållanden. Övervägandena finns i kap. 12. Av första stycket, som endast ändrats redaktionellt, framgår i vilka internationella situationer ett faderskap direkt på grund av utländsk lag gäller även i . Av andra stycket, som är nytt, framgår att frågan om en man är eller har varit gift med barnets mor enligt första stycket ska bedömas enligt den lag som gäller för huvudfrågan. Frågan ska alltså bedömas enligt lagen i den stat där barnet fick hemvist vid födelsen eller, om inte någon ska anses som barnets far enligt den lagen, enligt lagen i den stat där barnet då blev medborgare. Bestämmelsen ger uttryck för principen om lex causae (se avsnitt 7.2.2). Den syftar till att säkerställa att ett faderskap direkt på grund av utländsk lag gäller i om barnets föräldrar räknas som gifta (eller tidigare gifta) enligt lagen i den stat där barnet vid födelsen fick hemvist, alternativt blev medborgare, om det av någon av dessa rättsordningar följer att mannen ska anses som barnets far. Av 1 kap. 8 a § IÄL framgår att ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag i vissa fall inte erkänns i . För det fall ett barn föds utomlands och senare flyttar till , skulle en tillämpning av den lagen kunna innebära att faderskapspresumtionen inte gäller i , trots att barnets föräldrar betraktas som gifta i barnets ursprungs- eller medborgarskapsland och mannen i äktenskapet anses som barnets far i det landet. Genom bestämmelsen i andra stycket undviks en sådan konsekvens. Faderskapspresumtionen i barnets ursprungliga hemvist- eller medborgarskapsland gäller även om de berörda får hemvist i . Denna lag träder i kraft . Lagändringen träder i kraft . Det nya andra stycket är tillämpligt direkt från ikraftträdandet och omfattar även äktenskap som ingåtts . Det innebär att ett utländskt äktenskap i detta sammanhang kan betraktas som giltigt med tillämpning av utländsk lag, om frågan om faderskap prövas efter ikraftträdandet. Övervägandena finns i kap. 14. Strängare regler om utländska månggiften Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska undersöka hur en stark och ändamålsenlig reglering mot utländska månggiften kan säkerställas. I uppdraget ingår bl.a. att •analysera och ta ställning till hur det kan förhindras att utländska månggiften består i , •redogöra för rättsverkningarna av att ett utländskt månggifte inte erkänns eller annars inte tillåts bestå i och analysera och ta ställning till hur orimliga konsekvenser för berörda personer kan undvikas, samt •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. Uppdraget ska redovisas . Frågor om äktenskap, jämställdhet och kvinnors rättigheter behandlas i olika internationella instrument. Innehållet i dessa har betydelse för regleringen av och synen på såväl månggifte som sådant som på månggiftets rättsverkningar. Ett exempel är FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, där det av artikel 16 följer att konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor i alla frågor som gäller äktenskap och familjeförhållanden. Av artikeln följer vidare att konventionsstaterna, med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund, särskilt ska säkerställa lika rätt att ingå äktenskap samt lika rättigheter och skyldigheter under äktenskapet och vid dess upplösning. för avskaffande av diskriminering av kvinnor anser att månggifte motverkar en kvinnas rätt till jämställdhet och kan ha så allvarliga känslomässiga och ekonomiska konsekvenser för henne, och de som är beroende av henne, att sådana äktenskap bör förhindras och förbjudas (General . 21 [1994], Equality in marriage and family relations [UN Doc. A/49/38]).