sou · H8B331d2 · 2020-06-02 00:00:00 — Paragrafen motsvaras av artikel 170 i mervärdesskattedirektivet och artikel 5 första stycket i EU-återbetalningsdirektivet. Bestämmelsens lydelse ansluter nära till lydelsen i artikel 5 i EU- återbetalningsdirektivet. En grundläggande förutsättning för rätten till återbetalning är att den beskattningsbara personen uppfyller de villkor som anges i 3–6 §§. Återbetalningsrätten avser ingående skatt som debiterats den beskattningsbara personen (etablerad i annat EU-land) av andra beskattningsbara personer för gjorda leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster inom landet eller för im- port till landet. Återbetalningsrätten gäller även sådan ingående skatt som omfattas av avdragsrätt enligt 13 kap. 8 § om avdragsrätt i vissa särskilda fall. I jämförelse med ML byts begreppet omsättning ut mot ”leverans av varor” och ”tillhandahållande av tjänster” som en konsekvens av den systematiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet (se av- snitt 4) och till EU-återbetalningsdirektivet. ML:s begrepp utländsk beskattningsbar person slopas i NML och ersätts förevarande bestäm- melse av ”beskattningsbar person”, som syftar tillbaka på ”beskatt- ningsbar person som är etablerad i ett annat EU-land” som nämns i 3 §. Av andra stycket framgår att återbetalningsrätten i första stycket gäller endast i den utsträckning den beskattningsbara personen använder varorna eller tjänsterna för sådana transaktioner som anges i det stycket. I första strecksatsen i andra stycket, som delvis motsvarar artikel 5 a i EU-återbetalningsdirektivet, hänvisas till 13 kap. 9 § (artikel 169 a i mervärdesskattedirektivet). Enligt 13 kap. 9 § har en beskattnings- bar person avdragsrätt för ingående skatt som har betalats vid för- värv av varor och tjänster i , när dessa varor och tjänster används för dennes transaktioner utanför landet – förutsatt att trans- aktionerna skulle ha medfört rätt till avdrag om de hade genomförts Den typen av transaktioner medför alltså även åter- betalningsrätt, se även kommentaren till 13 kap. 9 §. I andra strecksatsen i andra stycket, som delvis motsvarar artikel 5 a iEU-återbetalningsdirektivet, hänvisas till 13 kap. 10 och 11 §§ (artikel 169 b och c i mervärdesskattedirektivet). Enligt 13 kap. 10 § har en beskattningsbar person rätt till avdrag för vissa transaktioner som är undantagna från skatteplikt men som medför avdragsrätt (s.k. kvalificerat undantag). Enligt 13 kap. 11 § föreligger rätt till avdrag för vissa kvalificerat undantagna finansiella tjänster och försäkringstjänster. Enligt ML föreligger rätt till återbetalning för båda typer av transaktioner (10 kap. 1 § och 11 § andra stycket ML). Artikel 5 a i EU-återbetalningsdirektivet hänvisar dock inte till arti- kel 169 c i mervärdesskattedirektivet. En direktivanpassning synes leda till att det inte ska finnas någon hänvisning till 13 kap. 11 § och följaktligen inte någon rätt till återbetalning. Det skulle i enligt vår mening leda till att beskattningsbara personer som är etablerade i ett annat EU-land skulle få en negativ särbehandling jämfört med be- skattningsbara personer etablerade inom landet. Samma sorts transak- tioner hade medfört avdragsrätt för beskattningsbara personer eta- blerade inom landet medan de etablerade i ett annat EU-land inte skulle ha återbetalningsrätt. Medlemsstaterna har dock en skyldighet att alltid iaktta primärrätten som normhierarkiskt står över direktiven. Det innebär att de allmänna principerna om likabehandling och icke- diskriminering ska beaktas (se för liknande resonemang i mål C- 582/08 kommissionen mot Förenade och , p. 47 och generaladvokatens yttrande, p. 46–47). Även dessa transaktioner bör därför enligt vår mening medföra åter- betalningsrätt. I tredje strecksatsen i andra stycket, som motsvarar artikel 5 b i EU-återbetalningsdirektivet, hänvisas till 5 § om sådana leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster inom landet för vilka förvärvaren är skyldig att betala mervärdesskatten (omvänd betalnings- skyldighet). Det är här fråga om sådana s.k. tillåtna leveranser och tillhandahållanden inom landet som medför återbetalning. Paragrafen motsvaras närmast av 10 kap. 1 § första stycket 2 och 13 a § ML. Paragrafen motsvarar artikel 6 i EU-återbetalningsdirek- tivet. Första stycket motsvarar närmast 10 kap. 1 § första stycket 2 ML. Bestämmelsens lydelse ansluter nära till lydelsen i artikel 6 första stycket i EU-återbetalningsdirektivet. Bestämmelsen i den artikeln införlivar slutsatser i mål C-302/93 Debouche och mål C-136/99 Di . Se även dom i mål C-165/17 , p. För att vara berättigad till återbetalning måste alltså en beskattningsbar person som inte är etablerad i (när det gäller återbetalning används begreppet etablerad för att ange vilka slags anknytningar sökanden inte får ha, se 14 kap. 3 §) genomföra transaktioner som medför avdragsrätt i etableringslandet. I jämförelse med ML:s bestämmelse slopas be- greppet omsättning som en konsekvens av den systematiska anpass- ningen till mervärdesskattedirektivet, se avsnitt 4. Vidare görs en anpassning till EU-återbetalningsdirektivet då förutsättningen att omsättningen ska vara skattepliktig eller medföra återbetalningsrätt idet land där omsättningen görs, ändras till att ”den beskattnings- bara personen ska utföra transaktioner som medför rätt till avdrag i det EU-land där denne är etablerad”. Andra stycket motsvarar 10 kap. 13 a § ML. Bestämmelsen an- passas till och dess lydelse ansluter nära till lydelsen i artikel 6 andra stycket i EU-återbetalningsdirektivet. Förändringarna är en konse- kvens av den systematiska och terminologiska anpassningen till mer- värdesskattedirektivet och EU-återbetalningsdirektivet, varigenom bl.a. begreppet utländsk beskattningsbar person slopas, se avsnitt 11. Hänvisningen avser den version av mervärdesskattedirektivet som gäller när lagen träder i kraft, vilket framgår av 2 kap. 2 §, dvs. utgör en s.k. statisk hänvisning. Våra överväganden avseende hänvisnings- teknik finns i avsnitt 4. I övrigt görs endast några smärre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 10 kap. 13 § ML och artikel 5 andra stycket i EU-återbetalningsdirektivet. ML:s begrepp skattskyldighet och utländsk beskattningsbar person slopas som en konsekvens av den systematiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet som görs i NML, se avsnitt 4. Härigenom anpassas bestämmelsen även till EU-återbetalningsdirektivet. Med anledning därav omformuleras bestämmelsen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 10 kap. 13 b § ML och artikel 4 i EU-återbetal- ningsdirektivet. Bestämmelsens lydelse ansluter nära till lydelsen i artikel 4. I jäm- förelse med ML byts begreppet omsättning ut mot den beskatt- ningsbara transaktionen ”leverans av varor” som en konsekvens av den systematiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet och till EU-återbetalningsdirektivet, se avsnitt 4. Vad som avses med ”leve- rans av varor” förklaras i 5 kap. Vidare görs några smärre redak- och språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Iförsta punkten, som motsvararar artikel 4 a i EU-återbetalnings- direktivet, hänvisas till definitionen av felaktigt debiterad mervärdes- skatt i 2 kap. 12 §. I andra punkten, som motsvarar artikel 4 b i EU-återbetalnings- direktivet, hänvisas till undantagen från skatteplikt i 10 kap. 46, 50 och 65 § 3. Det innebär en ändring i jämförelse med ML:s bestäm- melse som både hänvisar till ett undantag från skatteplikt (3 kap. 30 a § första eller andra styckena ML) och en beskattningslandsregel (5 kap. 3 a § första stycket 3 ML). Förändringen beror på den syste- matiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet, vilket bl.a. inne- bär att ML:s systematik där exporttransaktioner utgör en omsätt- ning utomlands ersätts med direktivets systematik där exporttransak- tioner är en transaktion inom landet som omfattas av kvalificerat undantag, se avsnitt 9. Vad en ansökan ska avse Paragrafen motsvarar 19 kap. 3 § ML och artikel 14 i EU-återbetal- ningsdirektivet. I bestämmelsen görs endast några smärre språkliga förändringar, bl.a. byts ”köp” ut mot ”förvärv”, vilket görs genom- gående i NML. Någon ändring i sak är inte avsedd. Hur en ansökan ska göras Paragrafen motsvarar delvis 19 kap. 1 § första stycket och tredje stycket första meningen samt 8 § andra stycket ML. Paragrafen mot- svaras av artikel 7 och artikel 15.1 första stycket andra meningen i EU-återbetalningsdirektivet. I första stycket, som delvis motsvarar 19 kap. 1 § första stycket och tredje stycket första meningen ML, görs några mindre språkliga änd- ringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket, som motsvarar 19 kap. 8 § andra stycket ML och artikel 15.1 första stycket andra meningen, ändras hänvisningen. Det beror på att de bestämmelser, till vilka ML hänvisar, flyttas till NMF, se vidare vid 13 §. Det innebär inte någon materiell förändring vad gäller de uppgifter som ska lämnas. I tredje stycket lämnas en upplysning om att det finns bestäm- melser i 51–54 §§ om hur en ansökan ska göras i det fall den sökande är eller ska vara registrerad för mervärdesskatt enligt SFL. Ansökans innehåll och språk Paragrafen motsvaras närmast av 19 kap. 2 § första stycket 1 och tredje stycket ML. I jämförelse med ML flyttas bestämmelserna i 2 § första stycket 2– 5 och andra stycket (samt 4 och 5 §§) till NMF. I andra stycket lämnas en upplysning om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § RF kan meddela närmare föreskrifter om ansökans innehåll och vilka språk som får användas i en ansökan om återbetalning eller när uppgifter lämnas enligt 18 och 19 §§. Det är alltså frågan om sådana verk- ställighetsföreskrifter som ligger inom regeringens restkompetens. Någon ändring i sak är inte avsedd. Se vidare avsnitt 11. Paragrafen motsvarar 19 kap. 6 § ML och artikel 16 i EU-återbetal- ningsdirektivet. Paragrafen motsvarar delvis 19 kap. 8 § första stycket ML. Paragra- fens första stycke motsvarar artikel 15.1 första stycket första meningen i EU-återbetalningsdirektivet. Andra stycket är nytt. I bestämmelsen klargörs att tidsfristen som anges i första stycket inte ska beräknas med stöd av 2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid, den s.k. söndagsregeln. Vidare görs motsvarande ändringar beträffande ansökningar från beskattningsbara personer som inte är etablerade i något EU-land (43 §) och från beskattningsbara personer som är etablerade i och som riktar ansökningar om återbetalning till ett annat EU-land (56 §). Paragrafen behandlas i avsnitt 11. Paragrafen motsvarar 19 kap. 7 § ML och artikel 17 i EU-återbetal- ningsdirektivet. I jämförelse med ML görs en mindre språklig ändring. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 9 § ML och artikel 19.1 i EU-åter- betalningsdirektivet. rätt att begära uppgifter Paragrafen motsvarar 19 kap. 10 § ML och artikel 20.1 första och andra stycket i EU-återbetalningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast några mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 11 § ML och artikel 20.1 tredje stycket I jämförelse med ML görs endast några smärre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Tidsfrist för att lämna uppgifter Paragrafen motsvarar 19 kap. 12 § ML och artikel 20.2 i EU-åter- betalningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast ett par mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 13 § första stycket ML och artikel 19.2 i EU-återbetalningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast några mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 14 § första–tredje stycket ML och artikel 21 i EU-återbetalningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast några mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Följden av att beslut inte meddelas inom tidsfristen Paragrafen motsvarar 19 kap. 13 § andra stycket och 14 § fjärde stycket ML. Paragrafen motsvarar artikel 23.2 andra stycket i EU-återbetal- ningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast några mindre språkliga ändringar med anledning av att bestämmelsen placeras i en egen paragraf. Någon ändring i sak är inte avsedd. Korrigering och återkrav av återbetalt belopp Paragrafen motsvarar 19 kap. 15 § ML och artikel 13 i EU-återbetal- ningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast ett par mindre språkliga ändringar. Hänvisningen avser den version av mervärdes- skattedirektivet som gäller när lagen träder i kraft, vilket framgår av 2 kap. 2 §, dvs. utgör en s.k. statisk hänvisning. Våra överväganden avseende hänvisningsteknik finns i avsnitt 4. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar närmast 19 kap. 16 § ML inledningen i första stycket och artikel 25 i EU-återbetalningsdirektivet. De materiella bestämmelserna i 19 kap. 16 § första och andra stycket ML flyttas till förordningen då de har sådan karaktär av detaljreglering att det lämpligen regleras i verkställighetsföreskrifter. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 17 § ML och artikel 24 i EU-återbetal- ningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast några smärre språk- liga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 18 § ML. I jämförelse med ML görs endast några mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Tidpunkt och land för utbetalning Paragrafen motsvarar 19 kap. 19 § första stycket ML och artikel 22.1 I jämförelse med ML görs endast en smärre språklig ändring. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 19 § andra och tredje stycket ML och artikel 22.2 i EU-återbetalningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast några mindre språkliga ändringar på grund av att bestämmel- sen bryts ut och placeras i en egen paragraf. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 19 kap. 20 § ML och artikel 26 i EU-åter- betalningsdirektivet. Paragrafen motsvarar 19 kap. 21 § ML och artikel 27.1 och 27.2 första stycket i EU-återbetalningsdirektivet. I jämförelse med ML görs endast en smärre språklig ändring. Någon ändring i sak är inte avsedd. Återbetalning till beskattningsbara personer utanför EU Vem som kan ansöka om återbetalning Paragrafen motsvaras närmast av 10 kap. 1 § första stycket och 19 kap. 22 § första stycket ML. Paragrafen motsvarar artikel 171.2 första stycket i mervärdesskattedirektivet och inledningen till artikel 1.1 i trettonde direktivet. I jämförelse med ML byts ”utländsk beskattningsbar person” ut mot ”beskattningsbar person som inte är etablerad i något EU-land, se avsnitt 11. Vidare byts ”omsättning” ut mot ”leverans av varor” och ”tillhandahållande av tjänster” som en följd av den systematiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet, se avsnitt 4). Termen åter- betalningsperiod finns i ML men används för att ange den tidsperiod som en ansökan om återbetalning får avse (19 kap. 23 § ML). Före- varande bestämmelse syftar på samma återbetalningsperiod men används för att ange att de grundläggande villkoren måste vara upp- fyllda . För att omfattas av reglerna om åter- betalning får den beskattningsbara personen t.ex. normalt inte ha levererat varor i . Bestämmelsen anger de grundläggande villkor som måste vara uppfyllda för att en beskattningsbar person som inte är etablerad i något EU-land ska vara berättigad att ansöka om återbetalning. Om dessa villkor inte är uppfyllda omfattas den beskattningsbara personen i princip inte av trettonde direktivet och inte heller av återbetal- ningsreglerna i det här kapitlet. Villkoren ska vara uppfyllda under den återbetalningsperioden som anges i 42 §. I första punkten anges de anknytningar som en beskattningsbar person inte får ha. Att den beskattningsbara personen saknar dessa typer av anknytning till är en förutsättning för återbetalning. I andra punkten anges att återbetalning utesluts om den beskatt- ningsbara personen har levererat varor eller tillhandahållit tjänster. Vidare lämnas en upplysning om att det i 33 och 34 §§ finns undantag från det villkoret. Paragrafen motsvaras närmast av 10 kap. 1 § första stycket och 19 kap. 22 § första stycket ML. Paragrafen motsvarar artikel 1.1 a i trettonde direktivet. Av bestämmelsen framgår att en beskattningsbar person som inte är etablerad i något EU-land får ansöka om återbetalning, även om denne har tillhandahållit transporttjänster och stödtjänster till dessa inom landet. I jämförelse med artikel 1.1 a i trettonde direktivet saknas i ML en motsvarande uttrycklig återbetalningsrätt vid tillhandahållanden av transporttjänster och tjänster som är anknutna till sådana trans- porttjänster. Enligt vår bedömning kan skillnaden troligen förklaras av ML:s uppbyggnad kring skattskyldighetsbegreppet. Från skatte- plikt undantagna tillhandahållanden av transporttjänster medför inte skattskyldighet, varför dessa tjänster inte behövs nämnas särskilt – tillämpningsområdet enligt ML och direktivet blir lika stort men med olika tekniker. Däremot har det i ML varit nödvändigt att särskilt ange att rätten till återbetalning inte går förlorad på grund av att den beskattningsbara personen levererat varor eller tillhandahållit tjänster för vilka förvärvaren är skyldig betala skatten (s.k. omvänd skattskyldighet), se nedan 34 §. Mot denna bakgrund gör vi bedöm- ningen att den föreslagna förändringen endast innebär en formell ändring jämfört med ML. Paragrafen motsvarar närmast 10 kap. 1 § andra stycket ML. Para- grafen motsvarar artikel 171.2 andra stycket i mervärdesskattedirek- tivet och artikel 1.1 b i trettonde direktivet. Av bestämmelsen framgår att en beskattningsbar person som inte är etablerad i något EU-land kan ansöka om återbetalning, även om denne har levererat varor och tillhandahållit tjänster inom landet för vilka förvaren är skyldig att betala mervärdesskatten (s.k. omvänd betalningsskyldighet) . I jämförelse med ML tillkommer hänvisningen till omvänd betal- ningsskyldighet vid handel med avfall och skrot (16 kap. 12 §). För- ändringen innebär ett förtydligande om att rätten till återbetalning inte utesluts på grund av att den beskattningsbara personen utför den sortens transaktioner inom landet . I det fall den beskattningsbara personen redan är registrerad för mervärdesskatt i , används förfarandet för återbetalning via skattedeklaration (51–54 §§). I annat fall används det pappersbase- rade förfarandet för återbetalning som gäller för beskattningsbara personer som inte är etablerade i något EU-land (39 §). Föränd- ringen innebär inte någon materiell skillnad i jämförelse med ML eftersom dessa personer redan omfattas av återbetalning genom hän- visningen i 10 kap. 1 § andra stycket ML till 1 kap. 2 § första styck- et 4 c ML Vidare byts, i jämförelse med ML, begreppet omsättning ut mot begreppen leverans av varor och tillhandahållande av tjänster. Vidare byts uttrycket ”förvärvaren är skattskyldig” ut mot ”förvärvaren är skyldig att betala mervärdesskatten”. Båda förändringarna är konse- kvenser av de systematiska och terminologiska anpassningarna till mervärdesskattedirektivet som genomgående görs i NML, se avsnitt 4. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvaras närmast av 10 kap. 1 §, 2 § första och andra stycket, 3 §, 11 § första–tredje stycket och 12 § första stycket ML. Paragrafen motsvarar artikel 170 i mervärdesskattedirektivet och artikel 2.1 i trettonde direktivet. Bestämmelsens tillämpning förutsätter att den beskattningsbara personen uppfyller de grundläggande förutsättningarna för åter- betalningsrätt i 32–34 §§. Återbetalningsrätten avser ingående skatt som debiterats den beskattningsbara personen av andra beskattnings- bara personer för gjorda leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster inom landet eller för import till landet. Återbetalnings- rätten gäller även sådan ingående skatt som omfattas av avdragsrätt enligt 13 kap. 8 § om avdragsrätt i vissa särskilda fall. I jämförelse med ML byts begreppet omsättning ut mot ”leverans av varor” och ”tillhandahållande av tjänster” som en konsekvens av den systematiska anpassningen till mervärdesskattedirektivet, se avsnitt 4. ML:s begrepp utländsk beskattningsbar person slopas i NML och ersätts här av ”beskattningsbar person” som syftar tillbaka på ”en beskattningsbar person som inte är etablerad i något EU- land” i 32 §. Den lagstiftningsteknik som används i NML innebär att de bestämmelser som finns under en viss rubrik bildar en samman- hängande helhet. Av andra stycket framgår att återbetalningsrätten i första stycket gäller endast i den utsträckning den beskattningsbara personen an- vänder varorna eller tjänsterna för sådana transaktioner som anges i det stycket. Första strecksatsen i andra stycket hänvisar till 13 kap. 9 § (jfr artikel 17.3 a i sjätte direktivet som motsvaras av artikel 169 a i mer- värdesskattedirektivet). Enligt den bestämmelsen har en beskatt- ningsbar person avdragsrätt för ingående skatt som har betalats vid förvärv av varor och tjänster i , när dessa varor och tjänster används för dennes transaktioner utanför landet – förutsatt att trans- aktionerna skulle ha medfört rätt till avdrag om de hade genomförts inom landet. Den typen av transaktioner ger alltså även upphov till återbetalningsrätt, se även kommentaren till 13 kap. 9 §. Andra strecksatsen i andra stycket hänvisar till 13 kap. 10 § (jfr artikel 17.3 b i sjätte direktivet som motsvaras av artikel 169 b i mer- värdesskattedirektivet). Enligt bestämmelsen har en beskattningsbar person rätt till avdrag för vissa transaktioner som är undantagna från skatteplikt men som trots det medför avdragsrätt (s.k. kvalificerat undantag). Hänvisning görs också till 13 kap. 11 § (artikel 17.3 c i sjätte direktivet och artikel 169 c i mervärdesskattedirektivet), enligt vilken avdragsrätt föreligger för vissa kvalificerat undantagna finan- siella tjänster och försäkringstjänster. Enligt ML föreligger rätt till återbetalning för båda typer av transaktioner. Artikel 2.1 i trettonde direktivet hänvisar dock inte till artikel 17.3 c i sjätte direktivet. En direktivsanpassning synes alltså leda till att det inte ska finnas någon hänvisning till 13 kap. 11 § och följaktligen inte någon rätt till åter- betalning i de fallen (jfr dom i mål C-582/08 kom- missionen mot Förenade och , p. 35 och 36 samt generaladvokatens yttrande, p. 45–47, 61). Så har emellertid inte återbetalningsreglerna i ML tillämpats. Att slopa hän- visningen till 13 kap. 11 § skulle enligt vår mening medföra en större materiell förändring jämfört med hur ML tillämpas. Enligt våra utredningsdirektiv ska vi undvika att systematiska anpassningar leder till omfattande materiella förändringar av de svenska reglerna (dir. 2016:58 s. 9). Även de kvalificerat undantagna finansiella tjänster och försäkringstjänsterna bör därför enligt vår mening medföra åter- betalningsrätt för beskattningsbara personer som inte är etablerade i något EU-land. I tredje strecksatsen i andra stycket hänvisas till 34 § om sådana leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster inom landet för vilka förvärvaren är skyldig att betala mervärdesskatten (omvänd betalningsskyldighet). Det är här fråga om sådana leveranser och tillhandahållanden inom landet som inte utesluter återbetalning av ingående skatt enligt 14 kap. Paragrafen motsvarar 10 kap. 13 § ML och artikel 4.1 i trettonde direktivet. ML:s begrepp skattskyldighet och utländsk beskattnings- bar person slopas som en konsekvens av den systematiska anpass- ningen till mervärdesskattedirektivet som görs i NML, se avsnitt 4. Med anledning därav omformuleras bestämmelsen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 10 kap. 13 b § ML. Paragrafen motsvarar artikel 171.3 i mervärdesskattedirektivet och artikel 4.1 i trettonde direktivet. Bestämmelsens lydelse ansluter nära till lydelsen i artikel 171.3 i mervärdesskattedirektivet.