sou · H8B357 · 2020-10-08 00:00:00 — Till grund för ändringarna låg regeringens förslag i propositionen Förbättrat skydd mot stalkning.16 Ändringen av rubriken föranleddes av att lagen i sakligt hänseende ändrades så att även andra former av kontakter än besök kom att omfattas. Beteckningen på själva förbudet ändrades också till kontaktförbud. Genom ändringar fick lagen samma struktur och i huvud- sak samma innehåll som den har (se avsnitt 4.5). Det kan dock nämnas att det grundläggande reform har gjorts änd- ringar –2013 av villkoren för att meddela kontaktförbud avseende gemen- sam bostad,17 –2014 avseende vissa processuella frågor, och18 –2018 avseende bl.a. elektronisk övervakning (se avsnitt 3.4.3). gjordes förändringar i lagstiftningen om kontaktför- bud i syfte att stärka skyddet mot trakasserier och förföljelse. Bland annat infördes en möjlighet att övervaka utvidgade kontaktförbud elektroniskt om den som avses med beslutet har överträtt ett kontaktförbud. Vidare förlängdes den längsta möjliga förbuds- tiden för kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning från till . Överträdelse av kontaktförbud med elektro- nisk övervakning infördes som särskild brottsbeteckning med straff- skalan fängelse i högst (prop. 2017/18:81, bet. 2017/18:JuU25, rskr. 2017/18:255). I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen tillkännagav för regeringen det som utskottet anför om att ett utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna beslutas som en förstahandsåtgärd (bet. 2017/18:JuU25 punkt 4, rskr. 2017/18:225). 2010/11:45, bet. 2010/11:JuU5, rskr. 2010/11:236. 2012/13:186, bet. 2013/14:JuU6, rskr. 2013/14:68, SFS 2013:974. 2013/14:110, bet. 2013/14:JuU23, rskr. 2013/14:262, SFS 2014:620. Därefter har även tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om skärpt straff för överträdelse av kontaktförbud (bet. 2018/19:JuU14 punkt 39, rskr. 2018/19:182). Av betänkandet framgår att utskottet föreslår att regeringen ska ta initiativ till att straffen för överträdelser av kontaktförbud utan elektronisk övervak- ning skärps (bet. 2018/19:JuU14 s. 60). Frågor som bl.a. berör den svenska kontaktförbudslagstiftningen har också tagits upp av expertgrupp Grevio, som granskat genomförande av konvention om förebyg- gande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (Istanbulkonventionen). I sin granskning har Grevio som utgångs- punkt uttryckt att har en ledande roll när det gäller att arbeta för att mäns våld mot kvinnor ska upphöra och att detta förhållande också har avspeglat sig i den svenska lagstiftningen. Grevio har dock lyft fram att det finns områden där skyddet kan stärkas ytterligare. När det gäller hur genomfört artiklarna 52 och 53 i Istanbul- konventionen har Grevio rekommenderat att bygga ut syste- met med kontaktförbud eller andra skyddsåtgärder som lagstiftningen möjliggör så att möjligheten att avlägsna en misstänkt gärningsman från den gemensamma bostaden vid omedelbar fara blir större och se till att ett sådant avlägsnande kan bestå så länge offrets trygghet kräver det (se p. 218–229 i Grevio Baseline Evaluation Report, ). De tidigare överväganden och andra uttalanden som har störst relevans för våra överväganden avseende kontaktförbud berörs närmare i avsnitt 10. 4 Den nuvarande regleringen Vårt huvudsakliga uppdrag handlar om att överväga frågan om att införa en ny brottstyp som ska ta sikte särskilt på hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck som upprepas mot samma brottsoffer. I den uppgiften ligger att ta fram ett förslag till en straffskala för den even- tuella nya brottstypen. Vidare har vi fått i uppdrag att överväga even- tuella ändringar av straffskalan för brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. En annan del av uppdraget handlar om att över- väga förändringar av regleringen beträffande kontaktförbud. (Se av- snitt 2.1.) Som en allmän bakgrund till våra överväganden redogör vi kort för vissa grundläggande straffrättsliga bestämmelser i avsnitt 4.2. Där- efter behandlar vi som en bakgrund till övervägandena i fråga om en eventuell ny brottstyp avseende hedersrelaterat våld och annat så- dant förtryck och straffskalan för de s.k. fridskränkningsbrotten vissa befintliga straffstadganden avseende brott mot person och egendoms- brotten i avsnitt 4.3 respektive 4.4. Därefter redogör vi i avsnitt 4.5 för gällande rätt i fråga om kontaktförbud. Redogörelserna i avsnitt 4 är översiktliga och inskränker sig huvud- sakligen till en presentation av vissa centrala straffbestämmelser. Närmare beskrivningar av de mest relevanta straffstadgandena och hur dessa har tolkats finns i anslutning till våra olika överväganden i avsnitt 8–10. Vissa grundläggande bestämmelser om ”brott och brottspåföljder” finns i 1 kap. . Ett brott definieras i 1 kap. 1 § som ”en gärning som är beskriven i denna balk eller i annan lag eller författning och för vilken straff […] är föreskrivet”. Straff definieras i sin tur i 1 kap. 3 § som böter och fängelse. Enligt samma paragraf finns det utöver straffen böter och fängelse också andra påföljder för brott: villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård. Påföljd är alltså det övergripande begreppet som inne- fattar dels straffen (böter och fängelse), dels övriga påföljder (villkor- lig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård). Se figuren nedan. Figur 4.1 Straffen och de övriga brottspåföljderna Särskilda bestämmelser om de olika påföljderna finns –i fråga om böter i 25 kap. , –i fråga om fängelse i 26 kap. , –i fråga om villkorlig dom i 27 kap. , –i fråga om skyddstillsyn i 28 kap. , –i fråga om överlämnande till särskild vård i 31 och 32 kap. brotts- balken (i 31 kap. regleras vård av missbrukare och psykiskt störda och i 32 kap. beskrivs särskilda påföljder för unga lagöverträdare). Utgångspunkten för påföljdsbestämningen är brottets eller brotts- lighetens s.k. straffvärde, dvs. måttet på hur allvarligt lagstiftaren ser på brottslighet av en viss typ och hur allvarligt domstolen ser på det konkreta brottet. Brottlighetens allvar beskrivs då i termer av hur strängt bötesstraff eller fängelsestraff som detta motiverar (en annan sak är att påföljden slutligen kan bestämmas till någonting annat än böter eller fängelse, exempelvis villkorlig dom eller skyddstillsyn, even- tuellt i kombination med t.ex. samhällstjänst eller s.k. kontraktsvård). Bestämmelser om straffvärde finns i 29 kap. 1–3 §§ . Vissa andra bestämmelser som kan påverka vilket straff som kan mätas ut –det s.k. straffmätningsvärdet – finns i 29 kap. 4–7 §§ . Straffmätningsvärdet kan exempelvis vara högre än straffvärdet om den tilltalade återfallit i brott (se 4 §) eller lägre än straffvärdet om det finns särskilda skäl med hänsyn till den tilltalades person eller andra omständigheter som ligger utanför själva brottet (se 5 och 6 §§) eller om den tilltalade var när brottet begicks (se 7 §). Vilken av påföljderna i skissen ovan som ska väljas i ett enskilt fall utifrån bl.a. brottslighetens straffvärde eller straffmätningsvärde be- stäms utifrån bestämmelserna om val av påföljd i 30 kap. . Bestämmelserna i 29 och 30 kap. om straffvärde och straffmätning respektive val av påföljd samspelar på ett komplicerat sätt med varandra och med bestämmelserna om de respektive på- följdsarterna i 25–28, 31 och 32 kap. . I praktiken har domstolen alltså ett stort regelkomplex att beakta när den bestäm- mer påföljd i ett konkret fall. 4.2.2Brott, brottstyp och brottsart Termen brott kan avse ett enskilt konkret brott, exempelvis ett visst mord utfört av en viss gärningsperson mot ett visst brottsoffer vid ett visst tillfälle. Brottet är i så fall det aktuella mordet. Termen kan också förstås på ett mer abstrakt nivå, på så sätt att det talas om exem- pelvis mord som en i strafflagstiftningen avgränsad klass av brott – en brottstyp. Med brottet avses i så fall alla faktiska och tänkbara konkreta fall av mord. I det fortsatta talas om brott när ett konkret brott avses och om brottstyp när en klass av gärningar med egen brotts- rubricering avses. I vissa fall beskriver olika brottstyper olika grader av allvar för snar- lik brottslighet. Exempelvis är stöldbrotten indelade i ringa stöld, stöld av normalgraden och grov stöld. Det talas då om att stöldbrotten utgör en brottsart, som i sin tur är indelad i brottstyperna ringa stöld, stöld av normalgraden och grov stöld. Se exemplet i figuren nedan. Figur 4.2 Brottsarter, brottstyper och brott De olika brottstyperna beskrivs i straffstadganden i andra avdelning eller annan strafflagstiftning. andra avdelning är i huvudsak systematiserad på så sätt att de självständiga brottstyperna beskrivs i 3–22 kap. medan bl.a. försöks- brott beskrivs i 23 kap. kapitel om de självständiga brottstyperna kan i sin tur delas upp i –brotten mot person (3–7 kap. ), –förmögenhetsbrotten (8–12 kap. ) och –brotten mot allmänheten och staten (13–22 kap. ). För att en viss gärning ska kunna anses som ett brott krävs till att börja med att rekvisiten i en straffbestämmelse är uppfyllda. Exem- pelvis har straffbestämmelsen om misshandel av normalgraden, i 3 kap. 5 § , följande lydelse: ”Den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd, döms för miss- handel […].” Det krävs då, för fällande dom, naturligtvis att den till- talade har tillfogat det påstådda brottsoffret kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försatt det påstådda brottsoffret i vanmakt eller något annat sådant tillstånd. Bedömningar av om en gärning uppfyller rekvisiten i ett straffbud är vad man brukar kalla brottsbeskrivningsenlig – kan vid en första anblick framstå som ganska lätta att göra. I många fall kan det dock visa sig vara problematiskt att tolka strafflagens rekvisit. Dessutom finns det allmänna läror, som utarbetats i den straffrättsvetenskap- liga litteraturen, i förarbeten till lagstiftning och i rättspraxis och som i vissa fall innebär inskränkningar i det straffbara området. Det hand- lar exempelvis om att allt för långsökta orsakssamband inte ska leda till straffansvar enligt principen om s.k. gärningsculpa och att vissa brott som har begåtts utomlands eller mot utländska intressen inte anses som brott mot svensk strafflag.1 Vid bedömningar av om en gärning uppfyller rekvisiten i ett straff- stadgande brukar ibland talas om det episodiska skuldbegreppet. Den svenska moderna straffrätten är utformad på så sätt att det är endast ett visst avgränsat utsnitt i tiden som ska bedömas. Det är detta ut- snitt i tiden som åklagarens gärningsbeskrivning tar sikte på och det är detta som är föremål för bevisningen i domstol. Detta innebär att den mer perifera kontexten kring gärningen, exempelvis vad den till- talade gjort före eller efter själva gärningen, aldrig eller sällan är av betydelse för frågan om den tilltalade har gjort sig skyldig till gär- ningen eller inte. Den moderna straffrätten bygger alltså på att gär- ningar kan avgränsas och rum. 1Se t.ex. , och , Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 60–63 och 69–207. Frånvaro av rättfärdigande omständigheter För att en gärning som i och för sig uppfyller kraven på brottsbe- skrivningsenlighet ska vara otillåten krävs också att gärningen inte är rättfärdigad på grund av att den exempelvis företagits i nödvärn eller i en annan nödsituation (se 24 kap. 1–5, 7 och 8 §§ ).2 Uppsåt eller personlig oaktsamhet Om inte annat framgår av den enskilda straffbestämmelsen, så krävs, enligt 1 kap. 2 § första stycket , att en gärning har be- gåtts med uppsåt för att den ska räknas som ett brott. Endast om det anges särskilt i straffstadgandet räcker oaktsamhet för straffansvar. I 1 kap. 2 § andra stycket anges, av relevans för bedömningen av upp- såt eller oaktsamhet, att straffansvar inte utesluts (per automatik) av att gärningen ”begåtts under självförvållat rus” eller att gärningsper- sonen var ”på annat vis genom eget vållande tillfälligt från sina sinnens bruk”.3 I svensk straffrätt talas om tre former av uppsåt: avsiktsuppsåt, insiktsuppsåt och likgiltighetsuppsåt. I de fall oaktsamhet räcker för ansvar förekommer två former: medveten oaktsamhet och omedveten oaktsamhet. Uppsåts- och oaktsamhetsformerna ska inte beröras närmare här.4 Frånvaro av ursäktande omständigheter Ett ytterligare krav för straffansvar är att det inte finns någon ursäk- tande omständighet som gör att den tilltalade ska frias. Det kan – exempelvis – handla om att gärningspersonen gått utöver det tillåtna i en nödvärnssituation men omständigheterna var sådana att det inte kunde krävas att han eller hon skulle kunna besinna sig (se 24 kap. 6 § ).5 2Se t.ex. , och , Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 63 f. och 208–268. 3Se t.ex. , och , Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 64. 4Se t.ex. , och , Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 269–368. 5Se t.ex. , och , Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 65 och 369–395. Sammanfattningsvis kan brottsbegreppet, dvs. alla de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en viss gärning ska anses vara ett brott, systematiseras på följande sätt: För det första måste gärnings- personen ha begått en otillåten gärning. Det innebär att gärningen måste motsvara en brottsbeskrivning. Vid den bedömningen måste också vissa krav som inte framgår av själva lagtexten vara uppfyllda. Vidare får det inte finnas någon rättfärdigande omständighet, exem- pelvis att gärningen begicks i nödvärn eller i en annan nödsituation. För det andra måste förutsättningarna för personligt ansvar vara upp- fyllda. Det innebär att gärningspersonen måste ha haft tillräckligt uppsåt – eller tillräcklig grad av oaktsamhet, om oaktsamhet är krimi- naliserat – för att han eller hon ska kunna dömas till ansvar för gär- ningen. Dessutom får det inte finnas någon ursäktande omständighet, exempelvis att gärningen begicks i nödvärn och gärningspersonen gjorde mer än vad som är tillåtet men omständigheterna var sådana att han eller hon svårligen kunde besinna sig. Sammantaget kan sägas att en rad förutsättningar måste vara uppfyllda för att en gärning ska kunna utgöra ett brott. 6Se t.ex. , och , Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 58–68. 4.3.1Allmänt om brotten mot person Av relevans för våra överväganden är främst brotten mot person. Rele- vanta brottstyper återfinns därmed, som framgått ovan, främst i 3–7 kap. . 4.3.2Brotten mot liv och hälsa (3 kap. ) Centralt i 3 kap. för våra överväganden om hedersrela- terat våld och annat sådant förtryck är främst de vanligaste bestämmel- serna om uppsåtligt dödande och bestämmelserna om misshandels- brotten. I 3 kap. 1 § anges följande: Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Som skäl för livstids fängelse ska det särskilt beaktas om gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller annars varit särskilt hänsynslös. I 3 kap. 2 § anges följande: Är brott som i 1 § sägs med hänsyn till de omständigheter som föranlett gärningen eller eljest att anse som mindre grovt, dömes för dråp till fängelse, lägst sex och högst . misshandel, misshandel, grov misshandel och synnerligen grov misshandel I 3 kap. 5 § anges följande: Den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant till- stånd, döms för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . I 3 kap. 6 § anges följande: Är brott som avses i 5 § att anse som grovt, döms för grov misshandel till fängelse i lägst och och högst . Vid bedöm- ningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen har tillfogat en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Är brottet att anse som synnerligen grovt, döms för synnerligen grov misshandel till fängelse i lägst fem och högst . Vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt ska det särskilt beaktas om kropps- skadan är bestående eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gärningsmannen har visat synnerlig hänsynslöshet. 4.3.3Brotten mot frihet och frid (4 kap. ) Flera bestämmelser i 4 kap. är relevanta för våra över- väganden i fråga om hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck. Dessa bestämmelser kommer att redovisas i det närmast följande. I 4 kap. 1 § anges följande: Den som bemäktigar sig och för bort eller spärrar in ett barn eller någon annan med uppsåt att skada honom eller henne till liv eller hälsa eller att tvinga honom eller henne till tjänst eller att öva utpressning, döms för människorov till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, döms till fängelse i högst . I 4 kap. 2 § anges följande: Den som i annat fall än som sägs i 1 eller 1 a § för bort eller spärrar in någon eller på annat sätt berövar honom eller henne friheten, döms för olaga frihetsberövande till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . tvång och grovt olaga tvång I 4 kap. 4 § anges följande: Den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar någon att göra, tåla eller underlåta något döms för olaga tvång till böter eller fängelse i högst . Om någon med sådan verkan utövar tvång genom hot att åtala eller ange någon annan för brott eller att lämna menligt meddelande om någon annan, döms också för olaga tvång, om tvånget är otillbörligt. Om brottet är grovt döms för grovt olaga tvång till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har innefattat våld av allvarligt slag, 2.har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapi- tal eller som annars har varit av allvarligt slag, eller 3.annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning samt olaga förföljelse I 4 kap. 4 a § anges följande: Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud mot en närstående eller tidi- gare närstående person, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse i lägst och högst . Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, ska han i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. Redan i detta sammanhang kan vi peka på att bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning kan tillämpas i många fall – men inte alla – av upprepat hedersrelaterat våld och annat så- dant förtryck mot samma brottsoffer.7 I 4 kap. 4 b § anges följande: Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.olovlig identitetsanvändning enligt 4 kap. 6 b §, 7.olaga integritetsintrång enligt 4 kap. 6 c §, 8.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 9.sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 10.skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 11.ringa skadegörelse enligt 12 kap. 2 §, eller 12.överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning eller överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontakt- förbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränk- ning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . Vid en jämförelse av 4 kap. 4 a och b §§ framgår att 4 a § förutsätter att gärningspersonen och brottsoffret är ”närstående” i för- hållande till varandra medan något sådant krav inte finns i 4 b §. 7Se t.ex. rättsfallet NJA 2004 s. 437. tidigt täcker 4 a § en vidare brottskatalog än 4 b §. Sammanfattnings- vis omfattar 4 a § en snävare personkrets men fler brottstyper än 4 b §. Äktenskapstvång, barnäktenskapsbrott och vilseledande till äktenskapsresa I 4 kap. 4 c § anges följande: Den som, i annat fall än som avses i 1 a §, genom olaga tvång eller ut- nyttjande av utsatt belägenhet förmår en person att ingå ett äktenskap som är giltigt i den stat där det ingås, i den stat enligt vars lag det ingås eller i en stat i vilken minst en av makarna är medborgare eller har hem- vist döms för äktenskapstvång till fängelse i högst . Detsamma gäller den som på sätt som anges i första stycket förmår någon att ingå en äktenskapsliknande förbindelse, om den ingås enligt regler som gäller inom en grupp och som 1.innebär att parterna betraktas som makar och anses ha rättigheter eller skyldigheter i förhållande till varandra, och 2.innefattar frågan om upplösning av förbindelsen. Den som begår en gärning som avses i första eller andra stycket mot en person som inte har fyllt , döms för barnäktenskapsbrott till fängelse i högst . För barnäktenskapsbrott döms också den som i annat fall förmår eller tillåter en person som inte har fyllt att ingå ett äktenskap som är giltigt på sätt som anges i första stycket eller en äktenskapsliknande förbindelse enligt vad som anges i andra stycket. Detta gäller även om den som begår en sådan gärning inte haft uppsåt till men varit oaktsam beträffande omständigheten att den andra perso- nen inte fyllt . I 4 kap. 4 d § anges följande: Den som, i annat fall än som avses i 1 a §, genom vilseledande förmår en person att resa till en annan stat än den där han eller hon bor, i syfte att personen ska utsättas för en sådan gärning som anges i 4 c §, döms för vilseledande till äktenskapsresa till fängelse i högst . hot och grovt olaga hot I 4 kap. 5 § anges följande: Den som hotar någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig rädsla för egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid, döms för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt döms för grovt olaga hot till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas 1.om hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller annars har varit av allvarligt slag, eller 2.om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. I 4 kap. 6 § anges följande: Den som olovligen intränger eller kvarstannar där annan har sin bostad, vare sig det är rum, hus, gård eller fartyg, dömes för hemfridsbrott till böter. Är brott som i första eller andra stycket sägs grovt, dömes till fängelse i högst . integritetsintrång och grovt olaga integritetsintrång I 4 kap. 6 c § anges följande: Den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida 1.bild på eller annan uppgift om någons sexualliv, 2.bild på eller annan uppgift om någons hälsotillstånd, 3.bild på eller annan uppgift om att någon utsatts för ett brott som innefattar ett angrepp mot person, frihet eller frid, 4.bild på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation, eller 5.bild på någons helt eller delvis nakna kropp döms, om spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör, för olaga integritetsintrång till böter eller fängelse i högst . Det ska inte dömas till ansvar om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig. I 4 kap. 6 d § anges följande: Om brott som avses i 6 c § är grovt, döms för grovt olaga integritets- intrång till fängelse i lägst och högst .