sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Vid tillfälliga lättnader i anmälningsskyldigheten återgår anmälningsskyldigheten till vad som gäller enligt det grund- läggande beslutet så snart den tillfälliga lättnaden upphör. Enligt punkten 2 får Säkerhetspolisen även besluta att anmäl- ningsskyldigheten ska fullgöras på annan ort eller veckodag. Det kan finnas permanent behov av sådana ändringar t.ex. om utlänningen flyttar inom landet. Ett annat skäl kan vara att en ändring behövs därför att flyttar sin verksamhet eller inskränker sina öppettider. Omfattningen av anmälningsskyldigheten får dock inte ändras vid tillämpning av denna punkt. Säkerhetspolisen får också enligt punkten 3 besluta om inskränk- ningar och tillfälliga lättnader i förbud att lämna ett visst område. Ett exempel kan vara att utlänningen måste besöka ett sjukhus på annan ort för vård eller undersökning eller att utlänningen behöver besöka sitt hemlands ambassad. Enligt punkten 4 har Säkerhetspolisen även rätt att upphäva ett beslut av rätten enligt 6 §, dvs. ett beslut om anmälningsskyldighet eller att tvångsmedel enligt 10–16 §§ ska tillämpas på utlänningen. För att Säkerhetspolisen ska få upphäva ett sådant beslut ska det på grund av ändrade förhållanden finnas skäl för det. Ett exempel kan vara om utlänningen blir så allvarligt sjuk eller funktionsnedsatt att Säkerhetspolisen bedömer att det inte längre finns något behov av att använda anmälningsskyldighet eller hemliga tvångsmedel för att kontrollera honom eller henne. Ett annat exempel kan vara att utlän- ningen hamnar på sjukhus efter en olycka och till följd av det bedöms vara ur stånd att inställa sig. I andra stycket regleras Säkerhetspolisens möjlighet att vända sig till den beslutande myndigheten för att få till stånd ändringar i beslut om användning av tvångsmedel eller upphävande av ett sådant beslut som anges i 4 §. Det kan Säkerhetspolisen göra oberoende av om förhållandena har ändrats. En sådan framstäl- lan kan, i motsats till de ändringar som regleras i första stycket, även avse för utlänningen mer ingripande åtgärder. Det skulle t.ex. kunna tänkas att eller regeringen har beslutat att utlän- ningen ska ha anmälningsskyldighet men att andra tvångsmedel inte får användas och att Säkerhetspolisen anser att kontrollen behöver stärkas. Det kan också vara fråga om ett beslut att utlänningen ska fullgöra anmälningsskyldighet medan Säkerhets- polisen anser att skyldigheten bör utökas till att omfatta . Enligt tredje stycket får Säkerhetspolisen på motsvarande sätt be- gära hos rätten att den ändrar beslut om anmälningsskyldighet eller om att tillåta användning av andra tvångsmedel. Säkerhetspolisen kan begära både att tidigare beslut ändras till utlänningens nackdel och att beslutet ändras till utlänningens fördel i en situation där Säkerhetspolisen inte är behörig att själv göra det. Det kan exempel- vis aktualiseras när omständigheterna inte har ändrats på sådant sätt att första stycket blir tillämpligt. I paragrafen, som delvis motsvarar 22 § första och andra styckena i den nuvarande lagen, regleras granskning och förstöring av upptag- ningar och uppteckningar från flertalet hemliga tvångsmedel. Para- grafen behandlas i avsnitt 11.3.3 och 11.3.4. I första stycket föreskrivs att upptagningar och uppteckningar från hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervak- ning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning ska granskas möjligt. När granskningen är genomförd ska Säkerhetspolisen ta ställning till om materialet behövs för att kon- trollera utlänningen. Om så är fallet ska det bevaras så länge det be- hövs för det ändamålet. Annars ska materialet förstöras . Det innebär att överflödigt material, t.ex. upptagningar av telefonsamtal i vilka utlänningen inte deltar eller kameraupptag- ningar där utlänningen inte finns med, ska förstöras snabbt. Det- samma gäller upptagningar eller uppteckningar i övrigt som saknar intresse för kontrollen av utlänningen. Är det fråga om material från samtal som enligt 27 kap. 22 § inte får avlyssnas ska materialet förstöras . I andra stycket regleras vad som gäller i fråga om bevarande och förstöring av överskottsinformation från tvångsmedlen i fråga. Så- dan information som används i en förundersökning får bevaras till dess att förundersökningen har lagts ned eller, om åtal har väckts, till dess att målet har avgjorts slutligt. Med det avses att det finns ett avgörande som har fått laga kraft. Överskottsinformationen ska där- efter förstöras. Det gäller dock inte i den utsträckning som materia- let har tagits in i ett förundersökningsprotokoll eller en dom eller annat avgörande. För sådant material gäller arkivreglerna. Om överskottsinformation används för något annat ändamål än förundersökning, t.ex. i underrättelseverksamhet, får informationen bevaras så länge som den behövs för det nya ändamålet. Den ska där- efter förstöras. I paragrafen, som motsvarar 22 § tredje stycket i den nuvarande la- gen, anges vem som får undersöka, öppna eller granska en försän- delse som hålls kvar av ett befordringsföretag enligt 16 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.3.4. Endast rätten, Säkerhetspolisen, eller en åkla- gare får undersöka, öppna och närmare granska sådana försändelser som hålls kvar av befordringsföretag. Normalt görs undersökningen av en anställd hos . Det behöver inte vara en polis- man utan kan vara en annan tjänsteman vid myndigheten. En första ytlig undersökning kan leda till att försändelsen lämnas tillbaka till befordringsföretaget för fortsatt befordran. Den första undersök- ningen kan också leda till att försändelsen tas med till myndigheten och öppnas och att innehållet sedan granskas närmare. Myndigheten får emellertid inte behålla försändelsen, utom i de fall där den tas i beslag. Om Säkerhetspolisen anser att försändelsen bör tas i beslag ska förundersökning inledas. Vem inom den i paragrafen angivna personkretsen som får utföra åtgärderna beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Det är Säkerhetspolisen respektive som beslutar vem av myndighetens anställda som ska anförtros uppgiften, se kommenta- ren till 12 §. Hos kan det t.ex. vara någon som arbetar vid Nationellt forensiskt centrum. Rätten kan ibland behöva granska en försändelse som Säkerhets- polisen anser har betydelse för att fortsatt användning av tvångsmed- let är motiverad. Åklagare kan behöva granska en försändelse för att kunna avgöra om det finns grund för att inleda förundersökning. Paragrafen, som delvis motsvarar 22 § tredje stycket i den nuvarande lagen, reglerar vem som får närmare undersöka eller öppna andra handlingar än sådana som anges i 20 § och som påträffas vid husrann- sakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Paragrafen behand- las i avsnitt 11.3.4. Vid framför allt husrannsakan påträffas inte sällan enskilda hand- lingar som behöver undersökas närmare. Utöver en första ytlig granskning av om handlingen kan vara av intresse för att kontrollera utlänningen får den som genomför husrannsakan inte utföra någon närmare granskning. Han eller hon får t.ex. inte öppna förslutna handlingar eller läsa igenom dem noga. I paragrafen regleras vem som får göra sådan närmare undersökning. Vem inom den i paragrafen angivna personkretsen som enligt första stycket får utföra åtgärderna beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Det är Säkerhetspolisen respektive som beslutar vem av myndighetens anställda som ska anförtros upp- giften, se kommentaren till 12 §. Säkerhetspolisen får uppdra åt en sakkunnig eller någon annan att granska handlingen. Det kan t.ex. vara en tolk eller översättare utan- för myndigheten som analyserar det språkliga innehållet i handling- en. Det kan också vara någon som har specialkunskaper på ett visst område som granskar handlingen ur någon annan aspekt. Av andra stycket framgår att det finns bestämmelser om under- sökning av elektronisk kommunikationsutrustning i 13 §. I paragrafen regleras möjligheten att använda överskottsinformation från hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kom- munikation, hemlig kameraövervakning och postkontroll. Paragra- fen motsvarar delvis 21 a § i den nuvarande lagen. Den behandlas i avsnitt 11.3.7. Med överskottsinformation avses uppgifter som kommit fram vid användning av hemliga tvångsmedel och som rör något annat än kontrollen av utlänningen. Det kan t.ex. vara uppgifter om brott som utlänningen eller någon annan har begått eller planerar att begå. Det kan vara fråga om brottslig verksamhet av något slag som ligger vid sidan av den kontroll som riktas mot utlänningen, exempelvis eko- nomisk brottslighet eller sexualbrott. Det kan även vara uppgifter som utan att avse brott har betydelse för Säkerhetspolisens person- skyddsverksamhet eller handläggningen av andra utlänningsärenden. Överskottsinformationen kan även röra sådant som inte i något av- seende har betydelse för Säkerhetspolisen men kan ha det för en an- nan myndighet, exempelvis . Om det finns sådan information får Säkerhetspolisen besluta att informationen ska tas tillvara och användas för ett annat ändamål än kontrollen av utlän- ningen. I 30 § lagen (2020:62) om hemlig dataavläsning hänvisas till förevarande paragraf beträffande överskottsinformation från det tvångsmedlet. I första stycket tydliggörs att uppgifter från hemliga tvångsmedel får användas även för andra ändamål än det som legat till grund för tillståndet att få använda tvångsmedlet. Det kan röra sig om allt från hela eller delar av upptagningar eller uppteckningar till enstaka upp- gifter från sådant material. Att överskottsinformation får tas tillvara betyder inte att uppgifterna och materialet kan användas fritt. Ut- gångspunkten är att det är vissa uppgifter som får förmedlas vidare. Sekretess kan emellertid hindra att uppgifter lämnas ut, vilket i stor utsträckning är fallet i Säkerhetspolisens verksamhet. I den mån det är fråga om personuppgifter som behandlas automatiserat ska det dessutom finnas rättsligt stöd för att behandla uppgiften för att den ska kunna lämnas ut. Dataskyddsbestämmelser och sekretesslag- stiftning kan alltså hindra att uppgifter behandlas för det aktuella än- damålet eller att uppgifterna överlämnas till en annan myndighet eller till en enskild. I enlighet med proportionalitetsprincipen ska Säkerhetspolisen även beakta om det, med hänsyn till motstående intressen, är rimligt att använda överskottsinformationen för ett annat ändamål än det som föranledde att rätten gav tillstånd till att använda tvångsmedlet. Vid den bedömningen ska det integritetsintrång som användandet eller överlämnandet riskerar att innebära för utlänningen beaktas. Även risken för att syftet med den hemliga tvångsåtgärden eller kon- trollen i övrigt kan komma att röjas ska beaktas, liksom om polisens metoder eller informatörer kan riskera att röjas om uppgifterna an- vänds. Det torde främst vara uppgifter som Säkerhetspolisen behö- ver för sin egen underrättelseverksamhet eller brottsutredande verk- samhet som aktualiserar tillämpningen av denna paragraf. Det kan dock vara fråga om exempelvis konkreta attentatsplaner som rör en annan stat och som Säkerhetspolisen anser att den bör underrätta den staten om. Det kan även vara konkreta planer på ett allvarligt brott, t.ex. grovt rån eller mord, som behöver få kännedom om. Säkerhetspolisen måste också göra en bedömning av om det är tillräckligt att lämna vissa uppgifter eller om upptagningar eller upp- teckningar ska överlämnas i sin helhet eller i vissa delar. upptagningar och uppteckningar oftast är mer integritetskänsliga än bara vissa uppgifter från dem och de sällan behövs för annat än be- visning, torde en proportionalitetsbedömning sällan resultera i att hela upptagningar och uppteckningar ska lämnas vidare. Det kan dock möjligen vara motiverat att lämna sådana till en förundersök- ning eller annan verksamhet som Säkerhetspolisen ansvarar för. Den som beslutar om att lämna ut material ska även beakta risken för spridning och att materialet kanske inte kommer att kunna för- störas, t.ex. om det tas in i en förundersökning. Däremot behöver den som beslutar att överskottsinformation ska lämnas över inte överväga om mottagaren har rättsligt stöd för sin behandling av upp- gifterna. Av andra stycket framgår det att beslut att använda eller lämna ut överskottsinformation alltid ska dokumenteras. Av dokumentatio- nen bör det framgå vem som har beslutat om åtgärden, syftet med den, till vem uppgifterna har lämnats och när det har gjorts samt vil- ka uppgifter eller vilket material det rör sig om. I paragrafen, som delvis motsvarar 17 § i den nuvarande lagen, anges i vilka situationer som generella beslut om användning av tvångsme- del upphör att gälla. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.20. Av första stycket framgår att beslut enligt 1 eller 2 §, dvs. Migra- tionsverkets eller regeringens beslut om anmälningsskyldighet och generella beslut om att andra tvångsmedel får användas, upphör att gälla när utvisningsbeslutet verkställs. För att besluten ska upphöra ska utvisningsbeslutet faktiskt ha verkställts, dvs. utlänningen ska ha lämnat . Skulle verkställigheten misslyckas på det sättet att utlänningen inte lämnar landet fortsätter därmed besluten att gälla. Besluten upphör också att gälla om de upphävs. I andra stycket föreskrivs att beslut enligt 3 § på motsvarande sätt upphör att gälla om avvisnings- eller utvisningsbeslutet verkställs eller om det upphävs. Enligt tredje stycket upphör beslut av rätten om anmälningsskyl- dighet och generella beslut om att tvångsmedel får användas att gälla om utvisningsbeslutet verkställs eller upphävs. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, reglerar när Säkerhetspolisen eller rätten är skyldig att upphäva ett tillstånd att använda hemliga tvångsmedel. Den behandlas i avsnitt 10.5.19. som ett tillstånd att använda hemliga tvångsmedel löper kan det uppstå situationer där det inte längre finns skäl för be- slutet. Det kan t.ex. bero på att utlänningen berövas friheten som misstänkt för brott eller tas i förvar och att hemlig kameraövervak- ning eller hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kom- munikation till följd av det bör upphöra. Att utlänningen drabbas av en skada eller plötslig sjukdom som leder till längre sjuk- husvistelse kan vara ett annat exempel på när ett tillstånd till att an- vända hemliga tvångsmedel bör upphävas. Det är främst Säkerhetspolisen som kan antas få kännedom om sådana omständigheter som gör att det inte längre finns skäl för ett beslut om hemliga tvångsmedel. Även rätten är dock skyldig att upp- häva ett tvångsmedelsbeslut om den får kännedom om sådana om- ständigheter. Säkerhetspolisen bör alltid underrätta domstolen om att ett beslut har upphävts. Paragrafen reglerar i vilka situationer utlänningens pass eller andra identitetshandlingar får omhändertas. Paragrafen, som till viss del motsvarar regleringen i 9 kap. 5 § utlänningslagen (2005:716) som gäller genom en hänvisning i 5 § i den nuvarande lagen, behandlas i avsnitt 10.5.18. Förutsättningen för att omhänderta utlänningens pass eller andra identitetshandlingar är enligt första stycket att utvisning enligt lagen kan komma i fråga. Resehandlingar har betydelse för möjligheten att verkställa utvisningsbeslut och identitetshandlingar kan ha betydelse för att fastställa utlänningens identitet. Det kan vara av vikt att säkra även handlingar vilkas giltighetstid har löpt ut. Med stöd av bestäm- melsen får Säkerhetspolisen säkra sådana handlingar redan i inled- ningen av handläggningen. och har samma rätt att omhänderta sådana handlingar som Säkerhetspo- Regleringen är tillämplig under hela förfarandet, från det att utvisningsfrågan först aktualiseras till dess att utvisningsbeslutet har verkställts. Har myndigheten beslutat att omhänderta handlingarna i fråga kan – om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda – husrannsakan gö- ras enligt 20 § polislagen (1984:387) för att söka efter handlingarna. Det gäller även innan beslut i utvisningsfrågan har meddelats. Där- emot är 11 § inte tillämplig på det stadiet. Den förutsätter att ett ut- visningsbeslut har meddelats. Möjligheten att omhänderta utlänningens pass med stöd av denna paragraf omfattar även den situationen att utlänningen har ett giltigt uppehållstillstånd, om det finns förutsättningar att tillämpa lagen på utlänningen. får begära hjälp av om utlänningen vägrar att medverka. Omhändertagandet ska alltid upphävas om beslut att utvisa ut- länningen inte meddelas eller om ett utvisningsbeslut upphävs. Det framgår av andra stycket. I övriga fall ska omhändertagandet enligt huvudregeln bestå till dess att utvisningsbeslutet kan verkställas. I de fall där eller omhänder- tar handlingar ska handlingarna enligt tredje stycket utan dröjsmål överlämnas till Säkerhetspolisen. Kommer Säkerhetspolisen fram till att den inte kommer att ansöka om utvisning, eller om den återkallar sin ansökan om det, ska myndigheten upphäva omhändertagandet och återlämna handlingarna till utlänningen. Det gäller också om det annars inte längre finns skäl för omhändertagandet. I undantagsfall, t.ex. om det kan förutses att utvisningsbeslutet inte kan komma att verkställas , finns det även möjlighet att upp- häva omhändertagandet på grund av att åtgärden är pro- portionerlig. Paragrafen ger den verkställande myndigheten rätt att omhänderta utlänningen. Den anger också hur länge omhändertagandet får gälla. Paragrafen motsvarar i huvudsak hänvisningen i 5 § i den nuvarande lagen till 9 kap. 12 § utlänningslagen (2005:716). Den behandlas i avsnitt 10.5.18. Första stycket ger den verkställande myndigheten rätt att omhän- derta en utlänning som har utvisats enligt denna lag, om det behövs för att förbereda eller genomföra verkställigheten av beslutet. Frågan om omhändertagande behövs beror på omständigheterna i det en- skilda fallet. Det kan t.ex. vara fråga om en utlänning som har anmäl- ningsskyldighet eller är ställd under uppsikt och där ett omhänderta- gande behövs för att transportera utlänningen till den plats från vil- ken han eller hon ska sändas ur landet. Omhändertagande kan i vissa fall också vara nödvändigt för att genomföra sådana åtgärder som anges i 10 och 28 §§. Ett omhändertagande av en utlänning ska pågå och bara som behövs för att den planerade åtgärden ska kunna genomföras. Enligt andra stycket får omhänder- tagandet vara längst . Det finns möjlighet att förlänga om- händertagandet om det finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan finnas t.ex. om utlänningen behöver transporteras en längre sträcka till utreseorten eller om det flygplan som utlän- ningen ska transporteras med blir försenat eller flygningen ställs in. En förlängning kan också vara motiverad om den är nödvändig för att transporten till utreseorten inte ska bli alltför påfrestande för ut- länningen, med hänsyn tagen till bl.a. den tid som kan krävas för mat och vila under transporten. Om det behövs får utlänningen förvaras i en polisarrest eller i ett häkte som han eller hon är omhändertagen. Det gäller dock bara utlänningar som har fyllt . Det får bedömas från fall till fall om sådan placering är nödvändig. En placering i arrest eller häkte kan vara nödvändig bl.a. beroende på vilken fara som utlän- ningen bedöms utgöra och risken för att han eller hon avviker. Åt- gärden ska dock vara proportionerlig. Om det finns möjlighet till annan placering som bedöms vara lämplig, t.ex. placering i ett beva- kat hotellrum, ska det alltid övervägas. Är det fråga om ett barn som omhändertagits ska alltid annan placering användas, i konsekvens med att barn som har tagits i förvar inte får placeras i en kriminal- vårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Rätten för en polisman att använda våld för att genomföra om- händertagande följer av bestämmelser i polislagen (1984:387) och 24 kap. 2 § . Paragrafen reglerar rätt att ta fingeravtryck av och fotografera utlänningar. Den motsvarar delvis 9 kap. 8 § utlännings- lagen (2005:716), som gäller genom en hänvisning i 5 § i den nuva- rande lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5.16. Säkerhetspoli- sens och befogenhet att vidta motsvarande åt- gärder regleras i 28 §. Tillämpning av paragrafen kan aktualiseras när handlägger ett utlänningsärende och frågan väcks om utlänningen utgör ett så allvarligt säkerhetshot att lagen kan vara tillämplig. Foto- grafering och tagande av fingeravtryck är ofta ett nödvändigt led i handläggningen av utlänningsärenden, för att säkerställa utlänning- ens identitet. Här ges stöd för att vidta sådana åt- gärder även när en utlännings rätt att vistas i handläggs enligt förevarande lag. I andra meningen, som saknar motsvarighet i den nuvarande la- gen, ges rätt att begära hjälp av för att verkställa beslut om fotografering och tagande av fingerav- tryck. har motsvarande möjlighet att begära hjälp enligt 9 kap. 10 § utlänningslagen. I paragrafen ges Säkerhetspolisen eller rätt att vidta åtgärder för att utlänningen ska få nödvändiga handlingar för att ett utvisningsbeslut ska kunna verkställas eller för att klarlägga utlänningens identitet eller medborgarskap. Paragrafen motsvarar i sak 9 kap. 13 § utlänningslagen (2005:716) som gäller genom en hän- visning i 5 § i den nuvarande lagen. Den behandlas i avsnitt 10.5.18. Paragrafen innebär att den verkställande myndigheten, efter ett beslut om omhändertagande enligt 26 § eller ett beslut om verkstäl- lighetsförvar enligt denna lag, får vidta sådana åtgärder som behövs för att utlänningen ska få nödvändiga resehandlingar. Det kan t.ex. vara fråga om att utan utlänningens samtycke föra honom eller henne till hemlandets ambassad eller beskickning. motsvarande rätt att vidta åtgärder för att utlänningens identitet eller medborgarskap ska kunna klarläggas. En förutsättning för att åtgärderna ska få vidtas är att det är lämp- ligt. Det betyder bl.a. att åtgärden måste antas leda till det önskade resultatet. Om utlänningen gör tydligt att han eller hon inte har för avsikt att medverka vid besöket på ambassaden eller beskickningen får det övervägas vilken betydelse som vägran kommer att få. Åtgär- den ska också vara nödvändig för att utvisningsbeslutet ska kunna verkställas. Kan resehandlingar ordnas på annat sätt, eller om identi- teten eller medborgarskapet kan fastställas med andra metoder, är det inte tillåtet att vidta åtgärder med stöd av denna paragraf (jfr prop. 2016/17:191 s. 40). Av sista meningen framgår att Säkerhetspolisen och Polismyn- digheten även får fotografera eller ta fingeravtryck av utlänningen om det behövs för att genomföra verkställigheten. Mottagarlandet kan kräva att få dokumentation i form av utlänningens fotografi och fingeravtryck. Om inte de uppgifterna redan finns tillgängliga, eller om det av något skäl behövs nya uppgifter, får utlänningen fotogra- feras och fingeravtryck tas enligt denna paragraf. Åtgärderna får, om det behövs, vidtas med tvång. Rätten för en polisman att använda våld följer av bestämmelser i polislagen och av 24 kap. 2 § . Muntlig handläggning hos förvaltningsmyndighet Paragrafen innehåller regler om muntlig handläggning hos Migra- tionsverket. Den har inte någon direkt motsvarighet, men 13 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) gäller enligt en hänvisning i 5 § i den nuvarande lagen också vid handläggning enligt den lagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 12.1. får som huvudregel inte avgöra ett ärende om utvisning om beslutet inte har föregåtts av muntlig handläggning. Det innebär att i princip alltid ska ha muntliga in- slag i sin handläggning av ärenden enligt denna lag. Det är en utvidg- ning, eftersom kravet på muntlighet bara har gällt om utlän- ningen har ansökt om asyl. kan dock avstå från muntlig handläggning i de fall där det är uppenbart att sådan hand- läggning inte behövs. Det kan t.ex. vara fallet om ärendet inte ska avgöras i sak.