sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — En stat får ingripa i privat- och familjelivet till ett barns skydd (jämför artiklarna 3.2, 9, 16 och 19). I enlighet med den grundläggande prin- cipen i artikel 3.1 ska barnets bästa vara tungt vägande vid beslut som rör föräldrarnas ansvar för ett barn. Det bör också nämnas att ett åtskiljande av ett barn från sina föräldrar endast får ske om det är nöd- vändigt för barnets bästa, enligt artikel 9.1. Även när det gäller beslut om föräldrastöd och barnomsorg måste barnets bästa beaktas och väga tungt. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla 14CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 15CRC/C/GC/14 p. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg de rättigheter som ett barn har enligt och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att ut- trycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). Enligt barnrättskommittén gäller principen om barnets bästa allt agerande som berör ett barn. Principen förutsätter aktiva åtgärder för att skydda ett barns rättigheter och främja dess överlevnad, utveck- ling och välfärd. Enligt kommittén måste en stat också vidta åtgärder för att stödja och hjälpa föräldrar och andra som har det dagliga an- svaret för att förverkliga ett barns rättigheter.16 Kommittén understry- ker att en bedömning av barnets bästa ska göras med utgångspunkt i barnets specifika omständigheter.17 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,18 dvs. ta reda på hur barnet upp- levt insatserna och om de varit till barnets bästa. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska kunna förver- kligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.19 Kommittén betonar i en annan kommentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Det bör, en- ligt kommittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.20 Föräldrar och andra med ansvar för barnet bör enligt 16CRC/C/GC/7 p. 17CRC/C/GC/14 p. 18CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. 19CRC/C/GC/14 p. 20CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg kommittén uppmuntras att erbjuda ledning och råd på ett barnan- passat sätt som ökar ett barns förmåga att utöva sina rättigheter. Det gäller bl.a. rätten att uttrycka sina åsikter samt rätten till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet.21 Det kan också handla om att för- äldrarna bidrar med att förbereda barnet genom att berätta om vad som kommer att hända i ett förfarande som barnet deltar i. Vägledning om barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnporno- grafi, i synnerhet om ett brott mot ett barn, i form av försummelse, våld eller övergrepp, ligger till grund för ett beslut om att ingripa i familjen till skydd och stöd för ett barn. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda be- hov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 21.1.2Föräldrarnas gemensamma ansvar (artikel 18.1) Genom artikel 18.1 fastställs att båda föräldrarna har ett huvudansvar för ett barns uppfostran och utveckling. Vad som ingår i begreppen upp- fostran och utveckling framgår inte av artikeln. Begreppet utveckling (development) förekommer i flera andra arti- klar i (t.ex. artiklarna 6, 23, 27 och 32). I inled- ningen (preambeln) till anges att familjen är den naturliga miljön för ett barns utveckling. Vidare erkänns att ett barn, för att uppnå fullständig och harmonisk utveckling av sin personlig- het, bör växa upp i en familjemiljö, i en omgivning av lycka, kärlek och förståelse. Som nämnts ovan ska en stat, enligt artikel 6, till det ytter- sta av sin förmåga säkerställa barnets överlevnad och utveckling. I artikel 27 erkänns ett barns rätt till den levnadsstandard som krävs för dess fysiska, psykiska, andliga och moraliska utveckling. Rättig- heter för barn med funktionsnedsättning behandlas särskilt i arti- kel 23. I artikeln anges att det stöd som ges till dessa barn ska syfta till att säkerställa att barnet bl.a. får utbildning, hälso- och sjukvård, 21CRC/C/GC/7 p. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg rehabilitering och habilitering på ett sätt som bidrar till barnets in- dividuella utveckling. Även andra artiklar behandlar olika delar av ett barns utveckling. Rätten till utbildning (artikel 28), till hälso- och sjukvård (artikel 24) samt till fritid, lek och kultur (artikel 31) är t.ex. viktiga delar i ett barns utveckling. Möjligheten till yttrande-, tanke- och religionsfrihet är också av betydelse för ett barns utveckling (artiklarna 12–14). Här kan också nämnas den roll som skolan ges genom att ett barns utbildning ska syfta till bl.a. att utveckla barnets fulla möjligheter i fråga om personlighet, anlag och fysisk och psy- kisk förmåga och att förbereda barnet för ett ansvarsfullt liv i ett fritt samhälle (artikel 29). Sådant som kan hämma ett barns utveckling och som ett barn ska skyddas mot tas bl.a. upp i artiklarna 19 och 32–38. anser att utveckling ska tolkas i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.22 För att barnets rättigheter ska kunna förverkligas är det enligt kommittén viktigt att respektera den fortlöpande utvecklingen av barnets för- mågor, i synnerhet under tidig barndom, eftersom barnets fysiska, kognitiva, sociala och emotionella funktioner förändras mycket snabbt från spädbarnsåldern och fram till skolstarten.23 Vårdnadshavarnas huvudansvar för ett barns uppfostran och utveckling I artikel 18.1 tydliggörs att det är föräldrarna, eller i förekommande fall andra vårdnadshavare, som har huvudansvaret för ett barns upp- fostran och utveckling. I artikel 18.1 betonas också att båda föräld- rarna har ett gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Formuleringen återspeglar bestämmelsen i artikel 5 (b) i konventio- nen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Enligt den bestämmelsen ska män och kvinnor ha ett gemensamt ansvar för sina barns uppfostran och utveckling. Artikel 18.1 är formulerad som en målsättning genom att en stat ska göra sitt bästa för att säkerställa erkän- nandet av principen. Ett barn har enligt artikel 7 rätt att bli omvårdat av sina föräldrar. Av artikel 27 framgår att föräldrar eller andra som är ansvariga för ett barn har, inom ramen för sin förmåga och ekonomiska resurser, 22CRC/GC/2003/5 p. 23CRC/C/GC/7 p. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg huvudansvaret för att säkerställa de levnadsvillkor som är nödvändiga för barnets utveckling. Föräldrarna har t.ex. ansvar för att barnet får mat och kläder, kommer till skolan och får den hälso- och sjukvård som barnet behöver. Vidare innebär ansvaret för ett barns uppfostran och utveckling att föräldrarna inte får utsätta barnet för försummelse, vanvård, våld eller övergrepp. Att en stat ska respektera det ansvar samt de rättigheter och skyldigheter som tillkommer vårdnadshavarna framgår av flera artiklar i konventionen, bl.a. artiklarna 3.2, 5 och 14. Staten ska å sin sida säkerställa att båda föräldrarna ges huvudansva- ret för sitt barns uppfostran och utveckling. Vidare ska staten se till att det t.ex. finns tillgång till en obligatorisk utbildning (artikel 28) och hälso- och sjukvård (artikel 24). Staten ska också tillförsäkra ett barn skydd och stöd mot försummelse, vanvård, våld, utnyttjanden och övergrepp, även när det är i föräldrarnas vård (särskilt artikel 19 men även artiklarna 3.2, 32–36 och 39). En stat får dock aldrig god- tyckligt ingripa i ett barns privat- och familjeliv (artikel 16). En stat ska också säkerställa att ett barn inte skiljs från sina föräldrar mot deras vilja, utom i de fall behöriga myndigheter finner att ett åtskil- jande är nödvändigt för barnets bästa (artikel 9.1). Vägledas av barnets bästa Enligt artikel 18.1 ska föräldrarna låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa (the best interest of the child will be their basic con- cern). En liknande skrivning finns i artikel 5 i konventionen om av- skaffande av all form av diskriminering av kvinnor. I den artikeln anges att män och kvinnor har ett gemensamt ansvar för barnets utveck- ling, varvid barnens bästa alltid ska komma i första hand. Begreppet barnets bästa förekommer på flera ställen i , bl.a. i artiklarna 3.1, 9, 20, 21, 37 (c) och 40.2 (a) iii. Vad som är barnets bästa definieras varken i artikel 18.1 eller i övriga artiklar där begreppet förekommer, utan begreppet är brett och flexibelt. Konventionens övriga bestämmelser kan dock sägas sätta en miniminivå för vad som är bra för ett barn i olika situationer. Därmed ska en förälder låta sig vägledas av konventionen i sin helhet. Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att ett barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i kon- ventionen. Vidare har kommittén understrukit att innebörden av bar- Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg nets bästa måste avgöras från fall till fall utifrån det enskilda barnets eller de berörda barnens specifika situation och omständigheter. Barnets bästa är intimt kopplad till artikel 12, om ett barns rätt att fritt uttrycka sina åsikter. Det innebär att ett barn ska ges möjlig- het att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade även inom familjen. Rätten att uttrycka åsikter och känslor bör enligt kommittén vara för- ankrad i barnets vardag i hemmet.25 Läs mer i avsnittet om grundprinciperna ovan samt i kapitlen om artiklarna 3 och 12. Staten ska säkerställa vårdnadshavarnas ansvar Även om konventionen riktar sig till medlemsstaterna så har delar av artikel 18.1 formulerats på ett sätt som kan tolkas som att den riktar sig direkt till föräldrar.26 Eftersom är en överens- kommelse stater emellan får bestämmelsen emellertid snarare tolkas som att respektive stat åläggs att försöka säkerställa det som står i artikeln, dvs. att föräldrarna har ett huvudansvar för barnets uppfost- ran och utveckling samt att föräldrarna ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa. En stat ska även säkerställa respekten för privat- och familjelivet enligt artikel 16. En stat ska enligt artikel 4 säkerställa genomförandet av konven- tionen. Detta ska ske genom alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, admi- nistrativa åtgärder eller andra åtgärder. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskommittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Detta innebär att en lämplig åtgärd för att säkerställa innehållet i artikel 18.1 skulle kunna vara att föräldrarnas eller andra vårdnadshavares ansvar för ett barn speglas och definieras i lag.27 understryker att under normala omstän- digheter har ett barns föräldrar och andra personer inom familj, släkt och samhällsgemenskap (inklusive eventuella rättsliga företrädare) en mycket viktig roll för att förverkliga barnets rättigheter. Detta erkänns till fullo i konventionen, enligt kommittén.28 24CRC/C/GC/14 p. 1, 4 och 32. 25CRC/C/GC/7 p. 26Jämför HR/PUB/07/1, Artikel 18, E 2 p. 311 samt Detrick (1999) s. 302 och 303. 27CRC/C/GC/14 p. 31 och CRC/C/GC/12 p. 28CRC/C/GC/7 p. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg 21.1.3Lämpligt stöd till föräldrar och andra vårdnadshavare (artikel 18.2) För att garantera och främja de rättigheter som anges i konventionen åläggs en stat genom artikel 18.2 att ge lämpligt stöd till föräldrar och vårdnadshavare då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Att föräldrar och vårdnadshavare ska ges stöd återkom- mer i flera artiklar i konventionen (t.ex. artiklarna 19, 23, 24, 26 och 27). Enligt artikel 27 ska en stat, inom ramen för sina resurser, säker- ställa att ett barn ges den levnadsstandard som krävs för barnets ut- veckling. Det ska göras genom att staten genom lämpliga åtgärder bistår föräldrar och andra som är ansvariga för ett barn. Varje barn har också rätt att åtnjuta social trygghet, vilket bl.a. innefattar social- försäkring, enligt artikel 26. En stat ska vidta åtgärder för att förverk- liga denna rätt och förmåner ska beviljas med hänsyn till de resurser som barnet och de personer som ansvarar för dess underhåll har. Av artikel 23 framgår att en stat ska se till att även de som omvårdar ett barn med funktionsnedsättning får stöd, så att barnets rätt till om- vårdnad och utveckling säkerställs. En stat ska också, enligt arti- kel 24, utveckla föräldrarådgivning. I artikel 19, som behandlar ett barns rätt till skydd mot våld, övergrepp, vanvård och försummelse, anges att de skyddsåtgärder som vidtas ska omfatta nödvändigt stöd till dem som har hand om barnet. Vad som är lämpligt stöd anges inte i artikeln utan lämnas till respektive stat att avgöra. menar att stödet bl.a. bör omfatta åtgärder som uppmuntrar positiva och hänsynstagande relationer till små barn och ökar förståelsen av ett barns rättigheter och barnets bästa. Föräldrar och andra närstående bör enligt kom- mittén uppmuntras att ge ledning och råd på ett barnanpassat sätt och på ett sätt som stärker barns förmåga att utöva sina rättigheter, däribland rätten att uttrycka sina åsikter (artiklarna 5 och 12) och rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet (artikel 14).29 En stat ska enligt artikel 18.2 även säkerställa utvecklingen av in- stitutioner, inrättningar och tjänster för vård av barn, för att garantera och främja rättigheterna i konventionen. Vilka institutioner, inrätt- ningar och tjänster som omfattas framgår inte. Det finns dock flera artiklar i konventionen som tar upp liknade frågor. Att staten har ett ansvar att se till att det finns lämpliga institutioner för ett barn som 29CRC/C/GC/7 p. 17 och 20. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg inte kan stanna kvar i sin familjemiljö framgår av artikel 20. Artik- larna 24, 28 och 23 tar upp hälso- och sjukvård, utbildning och om- vårdnad för barn med funktionsnedsättning. I artikel 18.3 anges att en stat ska säkerställa att det finns barnomsorg för barn till föräldrar som arbetar (se nedan). Att säkerställa utvecklingen innebär inte endast att säkerställa att sådana inrättningar finns utan även att de är av god kvalitet och stän- digt följs upp och utvärderas för att kunna utvecklas. Även enligt artikel 3.3 finns en skyldighet för staten att säkerställa att institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för omvårdnad och skydd av barn uppfyller de normer som finns. 21.1.4Säkerställa rätten till barnomsorg (artikel 18.3) Enligt artikel 18.3 ska en stat vidta alla lämpliga åtgärder för att säker- ställa att barn till förvärvsarbetande föräldrar har rätt att åtnjuta den barnomsorg som de är berättigade till. Av artikelns ordalydelse fram- går att det endast avser arbetande (working) föräldrar. Det finns också en begränsning i form av att ett barn bara har rätt att åtnjuta den barnomsorg som det är berättigat till. Artikel 18.3 bör läsas tillsammans med den del av artikel 4, som handlar om att en stat till fullo ska utnyttja sina tillgängliga resurser för att genomföra de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna i konventionen. Av förarbetena till konventionen framgår att det fanns en diskussion om huruvida alla stater hade tillräckliga resurser för att säkerställa en sådan rättighet. Diskussionen resulterade i skrivningen ”den barn- omsorg de är berättigade till”.30 Det innebär att det inte finns ett uttryckligt krav på att en stat ska tillhandahålla barnomsorg eller hur den ska vara utformad. Vilken barnomsorg som ett barn är berättigat till lämnas till den enskilda staten att bedöma. Värt att nämna är att en stat enligt artikel 3.2 är skyldig att tillförsäkra barnet sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd. Vad som är alla lämpliga åtgärder anges inte i artikeln utan lämnas till respektive stat att avgöra. Det kan t.ex. handla om lagstiftnings- åtgärder, administrativa åtgärder eller andra åtgärder som bedöms vara lämpliga för att säkerställa vad som anges i artikeln (jämför artikel 4). 30HR/PUB/07/1, artikel 18, C 3 p. 101–115. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg i ljuset av artikel 2 ska rättigheterna i konventionen tillför- säkras varje barn utan åtskillnad, vilket innebär att alla barn till för- värvsarbetande föräldrar ska ha samma rätt till den barnomsorg som finns. Den barnomsorg som erbjuds ska också vara av god kvalitet och ständigt utvecklas i enlighet med artikel 3.3. I varje barns grundläggande rättigheter ingår att få omvårdnad, växa upp under trygga förhållanden med närvarande vuxna och att få ut- vecklas i sin egen takt utifrån sina egna förutsättningar. Av föräld- rabalken framgår att det är föräldrarna som i första hand har ansvaret för ett barns uppfostran och utveckling. Samhället har i uppgift att stödja och vid behov komplettera föräldrarna under hela barnets uppväxt.31 Föräldrar och vårdnadshavare kan ges lämpligt bistånd då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. I detta kapitel redogör vi för de mest grundläggande bestämmelserna om för- äldrars gemensamma ansvar för barnets uppfostran och utveckling samt det stöd som föräldrar kan behöva när de fullgör sitt ansvar. I kapitlet beskriver vi även den barnomsorg som förvärvsarbetande föräldrar har rätt att åtnjuta. 21.2.1Gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling (artikel 18.1) Ett barns rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran stadgas i . Där framgår också att varje barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart. (Se 6 kap. 1 § FB.) Ett barns vård- nadshavare har ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och en god fostran blir tillgodosedda (6 kap. 2 § andra stycket FB). I rätten till omvårdnad, trygghet och god fostran ingår, förutom att få sina materiella behov tillfredsställda, att få sina psykiska behov tillvaratagna. Av förarbetena till bestämmelsen i framgår bl.a. att ett barn ska få leva i ett stabilt förhållande och känna sig behövd.32 utgår således från principen att var och en av föräldrarna har rättigheter 31Se vidare i prop. 2012/13:10 s. 23 och 24. 1981/82:168 s. 59 och 60. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg och ansvar gentemot sina barn. I fastställs barns och föräldrars rätt till respekt för sitt familjeliv (artikel 8). Denna rätt beskriver vi närmre i kapitlet om artikel 16. Det finns också en bestämmelse om att makar ska vara likställda i fråga om rättigheter och ansvar av privaträttslig natur inbördes samt i förhållande till sina barn, i fråga om äktenskapet, under äktenskapet och i händelse av dess upplösning (artikel 5 i det sjunde tilläggsprotokollet).33 Vårdnaden om ett barn Alla barn ska stå under en eller två personers vårdnad. Det är i regel ett barns föräldrar, eller en av dem, som har vårdnaden om barnet. Vårdnaden om ett barn består till dess att barnet fyller . (Se 6 kap. 2 § FB.) Med ett vårdnadsansvar följer rättigheter och skyldigheter att ta ansvar för ett barns person och besluta i frågor som rör barnet. Det kan t.ex. röra rutiner, förskoleverksamhet, skolgång, hälso- och sjuk- vårdsinsatser och fritidsaktiviteter. Även frågor som rör barnets eko- nomi och försörjning, dvs. att barnet löpande får sina materiella behov i form av mat, kläder, bostad etc. tillgodosedda, inbegrips i vårdnads- ansvaret. Ju äldre barnet blir, desto större hänsyn ska tas till vad barnet själv vill. (Se 6 kap. 2, 11 och 13 §§ FB.) Gemensam vårdnad om ett barn innebär att två vårdnadshavare (oftast barnets föräldrar) har lika och gemensamt ansvar för barnet. Som regel ska de bestämma tillsammans i frågor som rör barnet. Detta gäller normalt även efter en separation (6 kap. 3 § FB). Ett barns vårdnadshavare ska bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning (6 kap. 2 § FB) och att barnet får de bidrag till sin för- sörjning som barnet har rätt till, det kan t.ex. vara underhållsbidrag, underhållsstöd och barnbidrag.34 Underhållsskyldigheten grundas på föräldraskapet, oavsett vem som är vårdnadshavare. Den som är vård- 33Även det sjunde tilläggsprotokollet till gäller som lag i , se 1 § lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. 1981/82:168 s. 61. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg nadshavare utan att vara ett barns förälder har således ingen under- hållsskyldighet mot barnet. (Se 7 kap. Föräldrarna har huvudansvaret för att säkra ett barns materiella välfärd, men när det är nödvändigt bistår samhället föräldrarna i detta ansvar. När de vuxna som har ansvaret för ett barn inte kan försörja det, t.ex. på grund av arbetslöshet eller sjukdom, kan samhället hjälpa till med olika former av ekonomiskt stöd. I bistår staten barn- familjer genom bidrag av olika slag. Inom och social- försäkringssystemet finns åtskilliga bestämmelser som är inriktade på att ge varje barn social trygghet och en lämplig levnadsstandard. Läs mer om ett barns materiella välfärd nedan. En vårdnadshavare ska svara för tillsynen över sitt barn. Det innebär att vårdnadshavaren ska se till att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveckling och övriga omständigheter. (Se 6 kap. 2 § FB.) Tillsynsansvaret finns i första hand till för barnets bästa. Vårdnadshavaren är skyldig att skydda barnet så att han eller hon inte skadar sig själv eller skadas av någon annan.35 Men vårdnadshava- ren har också en uttrycklig skyldighet att genom uppsikt eller andra lämpliga åtgärder förhindra att barnet orsakar skada för någon annan (förutom 6 kap. 2 § FB, se 2 kap. 1 § skadeståndslagen, 1972:207). Om en vårdnadshavare försummar sin tillsynsskyldighet kan han eller hon i vissa fall bli skadeståndsskyldig gentemot en tredje man som lidit skada på grund av något som barnet gjort. Om ett barn har begått ett brott ska vårdnadshavarna i vissa fall ersätta de skador bar- net vållat, men med ett begränsat belopp (3 kap. 5 § skadestånds- lagen). Föräldrar och andra med ansvar för ett barn har också en straffsanktionerad plikt att förhindra att barnet begår brott (23 kap. 6 § BrB). Även i specialstraffrätten förekommer bestämmelser om vårdnadshavares eller förmyndares straffansvar med anledning av ett barns förseelser, se t.ex. 3 kap. 23 § ordningslagen (1993:1617). Läs även i kapitlet om artikel 19 om vårdnadshavares och andras garant- ansvar, när det gäller straffbar underlåtenhet att skydda sitt barn. 2009/10:142 s. 13. Artikel 18 – uppfostran och barnomsorg Om ett barns föräldrar är gifta med varandra när det föds får de gemensam vårdnad om barnet.36 I annat fall är det modern som blir ensam vårdnadshavare. Gifter sig föräldrarna därefter, blir vårdnaden om barnet gemensam. Den gemensamma vårdnaden kvarstår om två vårdnadshavare skiljer sig. (Se 6 kap. 3 § FB.) Om föräldrarna inte har gemensam vårdnad men båda vill att den ska bli gemensam kan de gå till väga på flera sätt. Ett av dem är att göra en ansökan till tingsrätten. Är gemensam vårdnad inte uppen- bart oförenlig med barnets bästa ska rätten besluta i enlighet med föräldrarnas begäran.