sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Det är inte i sig oförenligt med att behandla svenska medborgare och personer som inte är svenska medborgare olika, under förutsätt- ning att olikbehandling är sakligt motiverad, proportionell och inte diskriminerande (se kapitlet om artikel 2, notera även hänvisningen till den nationella säkerheten i artikel 13.2.) Bestämmelsen i 2 kap. 25 § RF är generell och gäller inte specifikt barn. Liksom som vid andra inskränkningar i yttrande- och informationsfriheterna måste lagstiftaren beakta bl.a. artiklarna 10 och 14 i och artiklarna 2 och 13 i . En inskränkning av fri- heterna bör också ligga i linje med regeringsformens portalstadgande om alla människors lika värde, den enskilda människans frihet och värdighet samt att det allmänna ska motverka diskriminering. Inte heller i detta fall finns det något utrymme för en sådan inskränkning av yttrande- eller informationsfriheten som skulle vara oförenlig med . Däremot skulle 2 kap. 25 § RF kunna förtydligas, så att det framgår att endast sådana inskränkningar som godtas av får göras när det gäller barn. Vi har genom vår kartläggning inte funnit att det finns några be- stämmelser i svensk rätt som innebär begränsningar av yttrande- och informationsfriheten på ett sätt som inte är förenligt med barnkon- ventionen, varken för den som är eller inte är svensk medborgare. När det t.ex. gäller de straffrättsliga bestämmelser som skulle kunna ut- göra en inskränkning i ett barns yttrandefrihet enligt barnkonven- tionen framstår de som motiverade antingen utifrån respekten för andra personers rättigheter (bl.a. skyddet mot övergrepp, rätten till privatliv och religionsfrihet) och anseende eller utifrån de intressen som anges i artikel 13.2 (b). Detsamma gäller för övriga bestämmel- ser som vi redogjort för. Inskränkningarna framstår också som pro- portionella utifrån de intressen som de ska skydda. Det ska också framhållas att varje minskad möjlighet att yttra sig eller på annat sätt Artikel 13 – yttrandefrihet söka, ta emot och sprida information inte nödvändigtvis innebär ett ingrepp i yttrandefriheten. När det gäller begränsningar i att använda elektronisk kommuni- kation vid vissa vårdinsatser, se kapitlen om artiklarna 16, 17 och 37. Överväganden om restriktioner vid häktning finns i kapitlet om arti- kel 37. Vår sammantagna bedömning är att svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 13. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 13 i . 17Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis över- ensstämmer med innebörden av artikel 14 i . 1.Konventionsstaterna ska respektera barnets rätt till tankefrihet, sam- vetsfrihet och religionsfrihet. 2.Konventionsstaterna ska respektera föräldrarnas och, i förekommande fall, vårdnadshavarnas rättigheter och skyldigheter att på ett sätt som är förenligt med barnets fortlöpande utveckling ge barnet ledning då det utövar sin rätt. 3.Friheten att utöva sin religion eller tro får underkastas endast sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga för att skydda den allmänna säkerheten, rättsordningens grunder, folk- hälsan eller den allmänna moralen eller andra personers grundläg- gande fri- och rättigheter. Enligt artikel 14 ska en stat respektera barnets rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. En inskränkning i utövandet av religions- och trosfriheten får endast göras om det är nödvändigt med hänsyn till den allmänna säkerheten, rättsordningens grunder, folkhälsan eller den allmänna moralen eller andra personers grund- läggande fri- och rättigheter. Barnets grundläggande medborgerliga rätt till tanke-, samvets- och religionsfrihet innebär också att en stat Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet ska respektera föräldrarnas rättigheter och skyldigheter att på ett sätt som står i överensstämmelse med barnets fortlöpande utveck- ling vägleda barnet när det utövar sina rättigheter. Motsvarande skrivningar finns i det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna (of Human Rights) Både i artikel 18 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättig- heterna1 och i artikel 18 i den internationella konventionen om medbor- gerliga och politiska rättigheter2. Artikel 14 är ytterligare en av de artiklar i som tydliggör att de medborgerliga rättigheter som garanteras var och en i det grundläggande ramverket för de mänsk- liga rättigheterna även gäller barn. ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.3 (Läs mer om dessa nedan.) Det finns även några andra artiklar av särskild betydelse för tolkningen av artikel 14. Rätten till religion behandlas även i artikel 30 där det framgår att religiösa minoriteter inte får förvägras rätten att bekänna sig till och utöva sin religion. Artikel 20 tar upp att hänsyn bl.a. ska tas till ett barns religiösa och kulturella bakgrund vid alternativ om- vårdnad av barnet. Även ett barns rätt att ta emot och sprida infor- mation och tankar av alla slag i enlighet med artikel 13 och att barnet har tillgång till riktig information och att skyddas från skadlig infor- mation i enlighet med artikel 17 kan vara av relevans. Av relevans kan också rätten till utbildning enligt artiklarna 28 och 29 vara. Rätten till yttrandefrihet enligt artikel 13 och rätten till föreningsfrihet och till fredliga sammankomster enligt artikel 15 är också av betydelse för utövandet av rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet lik- som rätten till privatliv enligt artikel 16. Av betydelse är även en stats skyldighet att respektera det ansvar och de rättigheter och skyldig- heter som tillkommer föräldrar och andra nära barnet enligt artikel 5 att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande ut- vecklingen av barnets förmåga ge lämplig ledning och råd då barnet utövar de rättigheter som erkänns i konventionen.4 Läs vidare i kapitlen där respektive artikel behandlas. 1Antagen av genom resolution 3/217 . 3CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. 4Jämför även (2019) s. 438 och 439. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 14. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Enligt den grundprincip som uttrycks i artikel 2.1 i barnkonventio- nen ska en stat respektera och tillförsäkra varje barn inom deras juris- diktion rättigheterna i utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller dess förälders eller vårdnadshavares ras, hud- färg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung, egendom, funktionsnedsättning, börd eller ställning i övrigt. Det innebär dels att rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet gäller alla barn inom jurisdiktion, även barn som vistas i utan tillstånd och asylsökande barn, dels att någon just på grund av sina tankar, övertygelser eller religion inte får förvägras de rättigheter som konventionen innehåller. Vidare innebär det att ett barn har rätt till tanke-, samvets- och religionsfrihet oav- sett vilken religion, politiska åsikter eller annan åskådning som dess föräldrar eller vårdnadshavare har. Ett barns rätt till tanke-, samvets- och religionsfrihet ska omfatta alla situationer som ett barn befinner sig i, t.ex. inom familjen, vid alternativ omvårdnad och inom alla institutioner, inrättningar eller tjänster för barn. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.5 Kommittén för- 5CRC/C/GC/7 p. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet väntar sig att en stat tolkar ordet ”utveckling” i dess vidaste bemär- kelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.6 Rättigheterna i artikel 14 ska därmed förstås som en del av ett barns utveckling. I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter, bl.a. rätten till tanke-, sam- vets- och religionsfrihet. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resur- ser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Barnets åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. Ett barn som är i stånd att uttrycka sina åsikter ska ges möjlighet att fritt göra det i alla frågor som rör barnet. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska det enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad ska gälla i alla domstolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella pro- cedurregler. Det innebär att en stat ska tillförsäkra att ett barn ges möjlighet att uttrycka sina åsikter vad gäller religion och samvets- 6CRC/GC/2003/5 p. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet frågor och att åsikterna beaktas efter ålder och mognad. i ljuset av artiklarna 5 och 14.2 innebär det att föräldrar och vårdnadshavare ska ge barnet ledning och råd i dessa frågor och då beakta barnets egna åsikter i förhållande till ålder och mognad. Genom artikel 16 i uttrycks barnets rätt till privatliv som medför att barn inte kan tvingas att berätta om sina tankar eller tvingas att be- känna sin religion, tro eller andra övertygelser. Artikel 16 och arti- kel 12 ger tillsammans en ram att förhålla sig till, att det är barnet som själv väljer vad det vill eller inte vill ge uttryck för. Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.7 Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska vad som bedöms vara barnets bästa beaktas (artikel 3.1). I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upp- levelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Även ett barns föräldrar eller andra vårdnadshavare ska låta sig väldedas av vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 18). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av bar- nets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dyna- miskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget.8 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 14. 7CRC/C/GC/12 p. 8CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid den lagreglering som rör de friheter som om- fattas av artikel 14. Detsamma gäller vid lagreglering som innebär att det blir möjligt att begränsa religionsfriheten. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i bedömningen av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med arti- kel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som indi- vider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som berör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.9 Även vid ett individuellt beslut om att begränsa ett barns rätt till religionsfrihet i enlighet med artikel 14 ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättigheter som ett barn har enligt barnkon- ventionen och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). Fokus måste enligt barnrättskommittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättig- heterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.10 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut, 11 dvs. ta reda på hur barnet upplevt åtgärderna och om de varit till barnets bästa. 9CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. 10CRC/C/GC/14 p. 11CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det innebär att processen inför, under och efter ett be- slut om att begränsa ett barns religionsfrihet i enlighet med artikel 14 omfattas. lyfter i en allmän kommentar fram vikten av barnanpassade förfaranden.12 Kommittén betonar i en annan kom- mentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka åsik- ter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.13 Även föräldrar och andra närstående bör enligt kommittén uppmuntras att ge ledning och råd på ett barnan- passat sätt som stärker barns förmåga att utöva sina rättigheter, bl.a. rätten att uttrycka sina åsikter (artikel 12) och rätten till tanke-, sam- vets- och religionsfrihet (artikel 14).14 Viss vägledning om hur ett förfarande kan barnanpassas kan även hämtas från protokoll om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. Av protokollet framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda be- hov. Det framgår också att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer om protokollet i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 12CRC/C/GC/14 p. 13CRC/C/GC/12 p. 22–25. 14CRC/C/GC/7 p. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet 17.1.2Tanke-, samvets- och religionsfrihet (artikel 14.1) Enligt artikel 14.1 ska en stat respektera barnets rätt till tanke-, sam- vets- och religionsfrihet. I utövandet av tanke- och samvetsfriheten finns inga begränsningar enligt . Det innebär t.ex. att myndigheter inte får göra ingrepp i tanke- eller samvetsfriheten. Ingrepp i tankefriheten skulle t.ex. kunna vara propaganda och in- doktrinering.15 De begränsningar som får göras i religionsfriheten redogörs för under avsnittet om artikel 14.3 nedan. En stat ska även skydda ett barn från att andra personers angrepp på dessa friheter. Religionsfriheten behandlas mer utförligt i artikel 18 i den inter- nationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter där följande sägs: Denna rätt innefattar frihet att bekänna sig till eller antaga en religion eller tro efter eget val och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, iakttagande av religiösa sedvänjor, andaktsutövningar och undervisning …Ingen må utsättas för tvång, som kan inskränka hans frihet att be- känna sig till eller antaga en religion eller tro efter eget val. rättigheter () har utarbe- tat en allmän kommentar om artikel 18 i den internationella kon- ventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Begreppen tro och religion ges där en bred tolkning och kommittén betonar att teistisk, icke-teistisk och ateistisk tro ska skyddas liksom rätten att inte bekänna sig till någon religion eller tro. Kommittén understry- ker att genom artikel 18 och genom artikel 17 om rätten till privatliv säkerställs att ingen kan tvingas att berätta vilken religion eller tro hon eller han bekänner sig till.16 Genom artikel 16 i barnkonventio- nen uttrycks på motsvarande sätt barnets rätt till privatliv som med- för att barn inte kan tvingas att berätta om sina tankar eller tvingas att bekänna sin religion eller tro. Som tidigare nämnts ger artikel 16 och artikel 12 tillsammans en ram att förhålla sig till, att det är barnet som själv väljer vad det vill eller inte vill ge uttryck för. När det gäller samvetsfrihet lyfter fram vapen- vägran som ett exempel där stater har infört bestämmelser som re- spekterar att en person utifrån sina övertygelser eller utifrån religion och tro vägrar att bära vapen.17 Samvetsfrågor kan t.ex. uppkomma i 15Jämför m.fl. (2016) s. 134. 16CCPR/C/21/Rev.1/Add.4 p. 2 och 3. 17CCPR/C/21/Rev.1/Add.4 p. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet samband med tjänstgöring inom försvaret, i samband med religiösa frågor, miljöfrågor eller frågor om kosthållning. För barn skulle det t.ex. kunna handla om samvetsfrågor i samband med mönstringen eller att få särskild kost i skolan av religiösa skäl eller om barnet t.ex. är vegan. Samvetsfrihet innebär att handla utifrån sina tankar och över- tygelser.18 Möjligheten att utveckla sina tankar är en förutsättning för att fullt ut kunna ta till vara rätten till tanke-, samvets- och religions- frihet. Enligt artikel 29 ska utbildningen bl.a. syfta till att förbereda barnet för ett ansvarsfullt liv i ett fritt samhälle i en anda av förstå- else, fred, tolerans, jämställdhet mellan könen och vänskap mellan alla folk, etniska, nationella och religiösa grupper och personer som tillhör ett urfolk. Rätten att fritt söka, ta emot och sprida informa- tion och tankar av alla slag i enlighet med artikel 13 och tillgång till riktig information och att skyddas från skadlig information i enlig- het med artikel 17 hänger intimt samman med artikel 14. Även arti- kel 15 om rätten till föreningsfrihet och till fredliga sammankomster är av betydelse för utövandet av tanke-, samvets- och religionsfri- heten. Religionsfriheten berörs även i artikel 30 där det framgår att religiösa minoriteter inte får förvägras rätten att bekänna sig till och utöva sin religion. Här bör även noteras att artikel 20 tar upp att hän- syn bl.a. ska tas till ett barns religiösa och kulturella bakgrund vid alter- nativ omvårdnad av barnet. Läs mer i kapitlen om respektive artikel.19 17.1.3Föräldrars och vårdnadshavares rättigheter och skyldigheter (artikel 14.2) Av artikel 14.1 framgår att det är barnet som utövar rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet. erkänner den vägledande roll som föräldrarna har i förhållande till barnet bl.a. genom det krav som ställs på en stat i artikel 14.2 om att de ska respektera föräldrarnas och, i förekommande fall, vårdnadshavarnas skyl- digheter och rättigheter att på ett sätt som är förenligt med barnets fort- löpande utveckling ge barnet ledning då det utövar sin rätt till tanke-, sam- vets- och religionsfrihet. Motsvarande skrivning finns även i artikel 5 men gäller alla de rättigheter som konventionen omfattar. Skrivningen i artikel 14.2 påminner om att det gäller även barnets tanke-, sam- 18Jämför (2019) s. 483 och 484. 19Jämför (2019) s. 480–483. Artikel 14 – tanke-, samvets- och religionsfrihet vets- och religionsfrihet. Av konventionens inledning (preambel) framgår också att en stat erkänner att ett barn, för att uppnå en full- ständig och harmonisk utveckling av sin personlighet, bör växa upp i en familjemiljö. Artikel 14.2 bör särskilt läsas i relation till artiklarna 5 och 18. Enligt artikel 18 ska en stat göra sitt bästa för att säkerställa erkän- nandet av principen att båda föräldrarna har gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Föräldrar, eller i förekommande fall, vårdnadshavare har enligt huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling och ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa. Enligt artikel 5 ska föräldrars och andra i barnets familjs rätt att ge ledning på ett sätt som står i över- ensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga då barnet utövar rättigheterna i konventionen respekteras. Även om föräldrarnas rättigheter och skyldigheter ska respekteras genom konventionen åläggs en stat att ingripa till ett barns skydd genom vad som stadgas i bl.a. artiklarna, 3.2, 19 och 24.3. Enligt artikel 3.2 åtar sig en stat att tillförsäkra ett barn sådant skydd och omvårdnad som behövs för dess välfärd. Även här anges att hänsyn ska tas till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer föräldrar och andra vårdnadshavare. Artikel 19 ålägger en stat att vidta åtgär- der för att skydda barn från alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande, inklusive sexuella övergrepp, medan barnet är i för- äldrarnas, den ena förälderns, vårdnadshavarens eller annan persons vård. Enligt artikel 24.3 ska en stat vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Artikel 24.3 lämnar ingen definition på vad som kan anses vara en skadlig sedvänja. ger dock viss vägledning i en allmän kommentar om avskaffande av skadliga sedvänjor. anser att bl.a. kvinnlig könsstympning, barn- äktenskap och tvångsgifte, polygami och brott i den så kallade hederns namn är att se som skadliga sedvänjor.