sou · H8B336 · 2020-06-24 00:00:00 — Alla de kunskapsstöd som tas fram inom ramen för regionernas gemensamma system avses att samlas och tillgäng- liggöras här. NKK ska vara en infrastruktur för att kunna samman- ställa, lagra, distribuera och tillgängliggöra kunskapsstöd. Till dess att NKK är fullt utvecklat samlas de kunskapsstöd som utarbetas av nationella programområden på den nationella visningsytan på webben. De publiceras då i pdf-format. NKK primärvård – ett första steg innehåller NKK nationella kunskapsstöd, och regionala tillägg till dessa, anpassade för patientmötet i primärvården. Inne- hållet är tillgängligt via Ineras27 plattform för öppen data och på en nationell visningsyta på webben. I det initiala skedet hämtades innehållet från väletablerade lokala kunskapsstöd i Region , Region och . För att anpassa de lokala kunskapsstöden till nationellt an- vändbara kunskapsstöd och sedan förvalta dessa skapades ämnes- grupper fördelade mellan de sex sjukvårdsregionerna. I arbetet med att revidera och förvalta ingår också att kvalitetssäkra innehållet. Det görs i enlighet med en särskild kvalitetssäkringsprocess fastställd för 27Inera ägs av , regioner och kommuner. Genom att erbjuda kompetens inom digitalisering stödjer Inera ägarnas verksamhetsutveckling. Regionernas arbete med kunskapsstyrning SKR stödjer ämnesgruppernas arbete och samordnar utvecklingen av arbetsprocesser, it-infrastruktur och redaktionella riktlinjer. Regionerna ansvarar för tillämpning och implementering av kunskapsstöden. Vidareutveckling av NKK på uppdrag av styrgruppen SKS NKK ägs och förvaltas av regionerna som en del av regionernas gemensamma system för kunskapsstyrning. Som beskrivs i avsnitt 7.2 startade utvecklingen av NKK som ett initiativ inom ramen för överenskommelsen om insatser för att förbättra vården för personer med kroniska sjukdomar –2017. finan- sieras NKK av regionerna och är integrerat i regionernas gemen- samma kunskapsstyrningssystem och därmed införlivat under styr- gruppen SKS beslutsmandat. initierade SKS en vidareutveckling av NKK. Ut- vecklingsprojektet fokuserar på stödets informationsmodell och it- infrastruktur. Det finns två syften med utvecklingsarbetet. Det ena är att NKK ska kunna inkludera kunskapsstöd från alla nationella programområden. Det andra är att styrgruppen vill möjliggöra att innehållet kan användas som beslutstöd i de vårdinformationssystem som används av vårdgivarna. Därutöver pågår en översyn av NKK:s och ämnesgruppernas organisation. Syftet med denna är att fullt ut införliva NKK i regio- nernas gemensamma system för kunskapsstyrning. Den förändrade organisationen ska ge respektive NPO ett ägaransvar för samtliga kunskapsstöd inom sitt kunskapsområde, oavsett om detta gäller primärvård eller den specialiserade vården. Den sjukvårdsregionala nivån och arbetet lokalt i respektive region De insatser som görs på nationell nivå ska komplettera och stödja det som sker på lokal nivå. Det är regionernas ansvar att använda de stöd som utarbetas på nationell nivå och tillförsäkra att de används i det löpande kvalitets- och förbättringsarbetet hos vårdgivarna. Kun- skapsstöden ska föras ut och finnas tillgängliga i varje patientmöte. Det löpande kvalitets- och förbättringsarbetet ska understödjas av Regionernas arbete med kunskapsstyrning strukturer för uppföljning och analys både på enskilda vårdenheter och i regionens ledningsfunktioner. Ledarskapet på flera nivåer ska stödjas i att bedriva ett systematiskt kvalitets- och förbättringsarbete. I detta avsnitt beskriver vi hur regionernas system för kun- skapsstyrning är utformat från det regionala perspektivet. Gemen- samt för den sjukvårdsregionala nivån och den regionala nivån är att det är här den teoretiska kunskapen ska föras ut i den praktiska verksamheten. Samverkan i sjukvårdsregioner för effektivare resurshantering För att förstå den regionala strukturens uppbyggnad i systemet behöver man känna till att 21 regioner har samordnat sig i sex sjukvårdsregioner. Syftet med sjukvårdsregionerna är att skapa förutsättningar för en effektivare resurshantering då enskilda regio- ner var för sig är för små för att hantera vissa frågor. Se avsnitt 4.3. Regionernas gemensamma system för kunskapsstyrning använder samarbetsstrukturen, men är inte upphov till den. Vilka de sex sjuk- vårdsregionerna är, samt vilka regioner som ingår i respektive sjuk- vårdsregion, framgår av tabell 4.1 i kapitel 4. Värdskap för nationella programområden är fördelade mellan sjukvårdsregionerna Varje sjukvårdsregion är representerad i samtliga nationella program- områden och i samtliga nationella samverkansgrupper. De regioner som ingår i varje sjukvårdsregion kommer sinsemellan överens om vem som ska representera dem. De behöver också komma överens om hur sjukvårdsregionens representant i en viss arbetsgrupp ska kommunicera, återkoppla och förankra sitt arbete med företrädare för samtliga regioner inom sin sjukvårdsregion. Varje sjukvårdsregion är värd för några nationella programområ- den. Värdskapet innebär att sjukvårdsregionen ska förse det natio- nella programområdet med processledare och stöd till statistik, analys och kommunikation. I de fall ett nationellt programområde har i uppgift att utarbeta standardiserade vårdförlopp ska värdregionen också tillhandahålla stöd i form av ekonomiska konsekvensanalyser. Värdskapet för några nationella programområden ligger vid SKR. Regionernas arbete med kunskapsstyrning Bakgrunden till det är att det inom några områden finns särskilda satsningar genom överenskommelser28 mellan reger- ingen och SKR. I dessa fall finns även ett vilande värdskap i en sjuk- vårdsregion. Det innebär att respektive sjukvårdsregion och pro- gramområde förbereder sig för en framtida övergång. Till dess arbetar programområdena med processledare och övrigt processtöd från SKR. SKR har också värdskap för samtliga nationella samverkans- grupper. I vissa fall är dock en av de sjukvårdsregionala representan- terna utsedd som ordförande i gruppen. Av tabell 7.3 framgår vilken sjukvårdsregion som är värd för vilka nationella programområden. I varje sjukvårdsregion finns en sjukvårdsregional samordnare för etableringen av systemet för kunskapsstyrning. Samordnaren ska fungera som ett stöd och en samordnande kraft för sjukvårdsregio- nens kunskapsstyrningsarbete. En central uppgift är att samordna de värdskap för nationella programområden som sjukvårdsregionen har åtagit sig. Funktionen fungerar som en länk mellan den nationella stödfunktionen och det sjukvårdsregionala uppdraget och strukturen. 28Avseende cancervård, psykiatri och nära vård. Regionernas arbete med kunskapsstyrning Tabell 7.3 Värdskap Nationella programområden • Barn- och ungdomars hälsa • Kvinnosjukdomar och förlossning • Rehabilitering, habilitering och försäkringsmedicin • Perioperativ vård, intensivvård och transplantation • Hud- och könssjukdomar • Hjärt- och kärlsjukdomar • Öron-, näsa-, halssjukdomar • Lung- och allergisjukdomar • Mag- och tarmsjukdomar • Njur- och urinvägssjukdomar SKR/vilande värdskap • Cancer (RCC i samverkan) – Vilande värdskap Norra – Vilande värdskap Södra – Vilande värdskap Västra • NPO Kirurgi och plastikkirurgi – Beslut om värdskap är ännu ej fattat Regionala programområden (RPO) På sjukvårdregional nivå skapas i kunskapsstyrningssystemet regio- nala programområden (RPO). Namnet till trots inrättas RPO:erna på sjukvårdsregional nivå. Arbetet med att etablera dessa sker succes- sivt och har kommit olika långt i olika sjukvårdsregioner. Tanken är att den RPO-struktur som skapas på sjukvårdsregional nivå ska spegla den nationella NPO-strukturen. Regionernas arbete med kunskapsstyrning inte vara identisk. Sjukvårdsregionen anpassar strukturen utifrån vad som är ändamålsenligt i den egna sjukvårdsregionen. De sjukvårdsregionala programområdena har två huvuduppdrag. Det ena är att initiera frågor för nationell samverkan, dvs. föra upp regionalt intressanta frågor till den nationella nivån. För detta krävs en löpande dialog med det nationella programområde som arbetar med samma ansvarsområde. Det andra huvuduppdraget är att ta emot och anpassa den kunskap som tas fram nationellt, dvs. i de nationella programområdena, och tillförsäkra att kunskapen når hela vägen ut i patientmötet. Det innebär att RPO:erna ska vara en länk mellan den regionala och den nationella nivån. RPO:erna har uppdraget att inom sin sjukvårdsregion driva, samordna och på andra sätt verka för att nationellt utarbetade kunskapsstöd görs tillgängliga i den opera- tiva verksamheten inom sjukvårdsregionen, dvs. i varje patientmöte. Av det formella etableringsbeslutet framgår att det regionala pro- gramområdets huvudsakliga uppgift bl.a. är att i) initiera frågor för nationell samverkan, ii) skapa regionala tillämpningar av nationella kunskapsunderlag och beslutsstöd, iii) ta emot, anpassa och omsätta nationell kunskap för att det ska nå ut till patientmötet samt att iv) stödja spridning och implementering av bästa tillgängliga kunskap. Värdet skapas när kunskapsstöden används i verksamheten Då det formella ansvaret för att tillförsäkra vård av god kvalitet, i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet, och bedriva ett löpande kvalitetsarbete vilar på de 21 regionerna krävs väl fungerande samarbetsstrukturer inom varje sjukvårdsregion. Hur respektive region väljer att strukturera sitt arbete med kunskapsstyr- ning, lokalt i regionen och inom sjukvårdsregionen, styrs inte av det etableringsbeslut som regionerna antog . Avseende den regionala och lokala strukturen fastställer etableringsbeslutet bara att regionerna ska anpassa sin regionala och lokala kunskapsorgani- sation till den nationella programområdes- och samverkansstruk- turen, att de långsiktigt ska säkra en regional och lokal kunskaps- organisation i enlighet med den nationella strukturen och att de ska följa och göra de förändringar som krävs regionalt och lokalt utifrån beslut tagna i styrgruppen (SKS) i frågor rörande den nationella Regionernas arbete med kunskapsstyrning strukturen.29 Regionerna har med andra ord stor frihet att välja hur de organiserar arbetet inom sjukvårdsregionen och inom den egna regionen. Det återspeglar det formella ansvaret och den kommunala självstyrelsen. En beskrivning av regionernas lokala strukturer för kunskaps- styrning gjordes i betänkandet Kunskapsbaserad och jämlik vård, kapitel 8. Dessa strukturer anpassas nu successivt till den nationella programområdes- och samverkansstrukturen. Det är en anpassning som tar tid att genomföra och de olika regionerna har kommit olika långt. För att komplettera bilden har vi valt att se närmare på hur respektive region arbetar med implementerings- och förbättrings- arbete. En beskrivning av detta återges i kapitel 10. I samma kapitel finns även en beskrivning av läkemedelskommittéernas roll i kun- skapsstyrningen inom regionen och på nationell nivå. 7.5Kommunernas representation i regionernas system Kommunerna medverkar i allt större omfattning i arbetet med regio- nernas gemensamma system för kunskapsstyrning och har börjat delta i vissa arbeten som bedömts som särskilt relevanta. beslutades att kommunföreträdare ska medverka i fem av de NPO som skapats inom systemet. Beslutet innebär att det nu ingår två kommunföreträdare i NPO barn och ungas hälsa, NPO äldres hälsa, NPO levnadsvanor respektive NPO rehabilitering och habili- tering. Vidare deltar sex kommunföreträdare i primärvårdsrådet. finns beslut om att kommunerna ska finnas represen- terade i NPO psykisk hälsa. Kommunerna medverkar också i NSG stöd för utveckling och i ett antal av de nationella arbetsgrupper som arbetar med att ta fram personcentrerade och sammanhållna vård- förlopp. Kommunernas medverkan fortsätter att utvecklas successivt. 29SKL, Samverkan för en mer kunskapsbaserad, jämlik och resurseffektiv vård. Etableringen av en sammanhållen struktur för kunskapsstyrning – hälso- och sjukvård. Med sikte mot ett gemen- samt nationellt system. Dnr 15/06658 SKL 2017. 30Minnesanteckningar från Stora AU , SKR. Regionernas arbete med kunskapsstyrning NAG – Nationella arbetsgrupper NSG –Nationella samverkansgrupper NPO – Nationella programområden NKK – Nationellt kliniskt kunskapsstöd NKR – NSK – Nationella samverkansgruppen för kunskapsstyrning – Nya Terapier rådet RCO – Registercentrumorganisationer SKR – Kommuner och Regioner SKS – Styrgruppen för Nationellt system för kunskapsstyrning i hälso- och sjukvård. 8Kommunernas arbete med kunskapsstyrning •Kommunerna har ett ansvar att erbjuda vård av god kvalitet och att tillförsäkra ett löpande kvalitetsarbete inom hälso- och sjukvårdsverksamheten. För att ta detta ansvar krävs ändamåls- enliga och effektiva verktyg. Kunskapsstyrning är ett centralt sådant verktyg. •En stor andel av de individer som får kommunala hälso- och sjukvårdsinsatser får också insatser från den sociala omsorgen. I den praktiska verksamheten är det ofta samma personal som utför både hälso- och sjukvårdsinsatser och socialtjänstinsatser. •Det utmärkande för kommunernas arbete inom området är att de har att förhålla sig både till hälso- och sjukvårdslagstift- ningen och till lagstiftningen på socialtjänstområdet. •Detta innebär också att kunskapsstyrning i hälso- och sjukvård och kunskapsstyrning i är mycket nära relaterade. Kommunernas arbete med och utveckling av kunskapsstyrningen på området sker med huvudfokus på frågor. •I kapitlet beskrivs hur kommunernas arbete med kunskaps- styrning med fokus på frågor successivt har vuxit fram och ser ut . I detta kapitel beskriver vi inledningsvis kommunernas ansvar för kvalitet och kvalitetsutveckling i hälso- och sjukvården och vad detta innebär för kommunernas ansvar att bedriva kunskapsstyrning inom hälso- och sjukvårdsområdet. Vidare beskriver vi hur kommunernas samarbete med huvudfokus på frågor successivt har Kommunernas arbete med kunskapsstyrning vuxit fram och hur det ser ut . Anledningen till att vi beskriver detta är att ur ett kommunalt perspektiv är kunskapsstyrning i hälso- och sjukvård och kunskapsstyrning i socialtjänst mycket nära relaterade. En stor andel av de individer som får kom- munala hälso- och sjukvårdsinsatser får också insatser från den sociala omsorgen enligt Socialtjänstlagen (SoL) eller lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). I kommunerna är den kommunala hälso- och sjukvården också organisatoriskt placerad inom den förvaltning som ansvarar för verksamheter. Socialchef eller motsvarande är därför i praktiken högste ansvarige tjänsteman för kunskapsstyrning i den kommunala hälso- och sjuk- vården. På nationell nivå finns ett fåtal samarbeten mellan kommu- nerna som fokuserar särskilt på kunskapsstyrning i hälso- och sjukvård. Kapitlets förkortningar listas i tablå 8.1.1 8.1Kommunernas ansvar för kunskapsstyrning Kommunerna ska erbjuda hälso- och sjukvård av god kvalitet och att tillförsäkra ett löpande kvalitetsarbete I likhet med regionerna är varje kommun huvudman med ansvar att tillhandahålla hälso- och sjukvård. Kommunerna har ett ansvar för hälso- och sjukvård i vissa särskilda boendeformer, dagverksamhet och hemsjukvård i ordinärt boende, men inte sådan hälso- och sjuk- vård som ges av läkare. Det är många äldre och personer med funk- tionsnedsättning som får hälso- och sjukvård inom ramen för kom- munens ansvar. Se vidare kapitel 4. Eftersom all hälso- och sjukvård styrs av samma regelverk innebär det att också kommunerna ska tillförsäkra att hälso- och sjukvården är av god kvalitet och att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras.2 All hälso- och sjukvård ska också ges i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. För hälso- och sjukvård som kommunen bedriver i egen regi är kommunen också vårdgivare. För övrig hälso- och sjukvård som 1Informationen i kapitlet baseras på muntlig och skriftlig information från SKR om inte annat särskilt anges. 25 kap. 4 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Kommunernas arbete med kunskapsstyrning kommunen är huvudman för är privata vårdgivare utförare. I rollen som vårdgivare3 ska man tillförsäkra att det finns praktiska förut- sättningar i form av personal, lokaler och utrustning för att en god vård kan ges.4 Vårdgivaren ansvarar också för att det finns ett led- ningssystem som används för att fortlöpande utveckla och säkra verksamhetens kvalitet. I ansvaret ingår att bedriva ett systematiskt kvalitets- och förbättringsarbete genom att planera, leda, kontrol- lera, följa upp, utvärdera och förbättra verksamheten.5 Hälso- och sjukvårdspersonalen har ett personligt yrkesansvar för hur de utför sina arbetsuppgifter.6 De har skyldighet att utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet.7 En regel som enbart gäller för kommunen som hälso- och sjuk- vårdshuvudman är att det inom verksamhetsområdet ska finnas en medicinskt ansvarig sjuksköterska. Om ett verksamhetsområde i huvudsak omfattar rehabilitering, får en fysioterapeut eller en arbets- terapeut fullgöra de uppgifter som åligger en medicinskt ansvarig sjuksköterska.8 De två funktionerna kallas Medicinskt ansvarig sjuk- sköterska () respektive Medicinskt ansvarig för rehabilitering (). har en kvalitetssäkrande funktion. ansvarar bl.a. för att patienten får en säker och ändamålsenlig hälso- och sjukvård av god kvalitet inom kommunens ansvarsområde, att beslut om att delegera ansvar till vårduppgifter är förenliga med patientsäkerheten och att det finns ändamålsenliga och väl fungerande rutiner för bland annat läkemedelshantering.9 Kommunernas hälso- och sjukvård i praktiken nära kopplad till arbetet inom För att kommunerna ska kunna ta sitt ansvar, både som vårdgivare och huvudman, krävs ändamålsenliga och effektiva verktyg. Kun- skapsstyrning är ett centralt verktyg för detta. Vi har tidigare sett att 3Med vårdgivare avses i hälso- och sjukvårdslagen statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. 45 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 5Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete. 66 kap. 2 § patientsäkerhetslagen (210:659). 76 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (210:659). 811 kap. 4 §hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 94 kap. 6 § hälso- och sjukvårdsförordningen (2017:80). Kommunernas arbete med kunskapsstyrning detta inkluderar både kunskapsstöd och stöd till uppföljning, analys, ledning etc. Varje enskild kommun har därmed ett ansvar att bedriva kunskapsstyrning för att kunna leva upp till sitt kvalitetsansvar. Den hälso- och sjukvård som bedrivs i kommunerna är ofta i praktiken nära relaterad till det arbete som bedrivs inom social- tjänsten. Patientgrupper såsom äldre och personer med funktions- nedsättning berörs ofta av insatser från både den sociala omsorgen och den kommunala hälso- och sjukvården. Av jämförelser 2018 – Vård och omsorg om äldre fram- går det t.ex. att av de äldre personer som fick kommunala hälso- och sjukvårdsinsatser också hade socialtjänstinsatser i ordinärt boende.10 Det utmärkande för kommunernas arbete inom området är att de har att förhålla sig både till hälso- och sjukvårdslagstiftningen och till lagstiftningen på socialtjänstområdet. Av Socialtjänstlagen framgår att kommunen ansvarar bl.a. för vård och omsorg om äldre, barn och unga, personer med funktionsnedsättningar och miss- brukare.11 I den praktiska verksamheten är det ofta samma personal som utför både hälso- och sjukvårdsinsatser och socialtjänstinsatser. Av betänkandet Stärkt kompetens i vård och omsorg12, som överläm- nades till regeringen , framgår att anställda inom kom- munal vård och omsorg i stor utsträckning utgörs av underskö- terskor och vårdbiträden. Kommunerna har i en enkät som redogörs för i nämnda betänkande uppskattat hur stor andel av underskö- terskornas arbetstid som ägnas åt uppgifter av hälso- och sjukvårds- karaktär. Uppskattningsvis ägnar de sig åt hälso- och sjukvård inom ett spann på 5–av arbetstiden, varav 20–är den mest återkommande uppskattningen. Av betänkandet framgår vidare att det i praktiken inte är någon differentiering mellan undersköter- skans och vårdbiträdets arbetsuppgifter, varför den tidsmässiga upp- skattningen torde utgöra en fingervisning om den genomsnittliga andelen för hela den kommunala vård- och omsorgspersonalen. En utmaning i sammanhanget är att betänkandet även noterar att kom- munerna i enkäten identifierade behov av att stärka kompetensen, bl.a. medicinsk sådan, bland anställda undersköterskor. Öppna jämförelser 2018 – Vård och omsorg om äldre. 11Socialtjänstlagen (2001:453). 12SOU 2019:20 Stärkt kompetens i vård och omsorg. Kommunernas arbete med kunskapsstyrning Denna enkätundersökning talar för att det finns ett behov av ökad kunskap och därmed kunskapsstyrning i kommunerna. Till sammanhanget hör att kommunerna också har en stor generell ut- maning med sin kompetensförsörjning vilket ökar deras behov av, men också kan försvåra de praktiska förutsättningarna för, att arbeta på ett ändamålsenligt och effektivt sätt med kunskapsstyrning. Ur kommunalt perspektiv är därmed kunskapsstyrning i kom- munal hälso- och sjukvård och kunskapsstyrning i mycket nära relaterade. är ett för kommu- nen mycket större område än hälso- och sjukvård. Mot bakgrund av detta har kommunernas arbete med kunskapsstyrning inom området vuxit fram med i fokus. Arbetet inkluderar dock både socialtjänst och hälso- och sjukvård. I det följande avsnittet beskrivs hur kommunernas arbete med kunskapsstyrning inom verksamhetsområden successivt har vuxit fram. 8.2Successiv utveckling av en kunskapsbaserad socialtjänst Evidensbaserad praktik inte lika utvecklad inom som inom hälso- och sjukvården Medan det vetenskapliga förhållningssättet är väl förankrat i hälso- och sjukvården har det under vuxit fram mer successivt inom . Social- tjänstlagen ställer inte något uttryckligt krav på att verksamhet eller kvalitetsarbete ska baseras på kunskap. Detta skiljer sig från hälso- och sjukvården där det är lagstadgat att patienten ska få sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som är av god kvalitet och som står i överensstämmelse med vetenskap och beprö- vad erfarenhet.13 I instruktion14 anges däremot att genom kunskapsstöd och föreskrifter ska bidra till att bedrivs enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. Det framgår även av förordning (2015:155) om statlig styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst att den stat- 13Se även motsvarande skrivningar i 5 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 6 kap. 1§ patientsäkerhetslagen (2010:659). 14Förordning (2015:284) med instruktion för . Kommunernas arbete med kunskapsstyrning liga kunskapsstyrningen syftar till att bidra till att socialtjänst bedrivs i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vidare har Social- styrelsen och Kommuner och Regioner (SKR) inom ramen för modellen God vård och omsorg tagit fram en uppsättning indika- torer för kvalitet inom . En dimension är att vården och omsorgen ska baseras på bästa tillgängliga kunskap och bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet.15 En debattartikel publicerad 1999, undertecknad av bl.a. dåvarande generaldirektören för , , kom att bli något av ett startskott för utvecklingen av en kunskapsbaserad social- tjänst. har riksdag, regering, kommuner, SKR och myn- digheter tagit en rad initiativ för att stödja en sådan utveckling. Det handlar om förändringar i lagstiftningen och om nationella, regio- nala och lokala utvecklingsarbeten för att införa en evidensbaserad praktik i med det övergripande syftet att utveckla en kunskapsbaserad socialtjänst. lade 2008, i egenskap av särskild utredare, fram betänkandet Evidensbaserad praktik inom – till nytta för brukaren.16 Betänkandet mynnade ut i den gemensamma platt- form för en evidensbaserad praktik som utgjorde ramen för flera av de överenskommelser som slöts mellan dåvarande SKL och reger- ingen –2016.