sou · H8B373d2 · 2020-11-30 00:00:00 — Nackdelen med att låta beslut i en av ärendetyper, tillståndsprövningen i fjällnära skog, prövas i mark- och miljödom- stolen och låta övriga beslut enligt skogsvårdslagen kvarstå inom förvaltningsprocessen är dock stora. I ett tillståndsbeslut enligt 15 § skogsvårdslagen prövas, vid sidan av de särskilda hänsyn som ska tas enligt bland annat 18 och 18 b §§, samma frågor som i andra ärenden enligt lagen såsom bland annat hänsyn till rennäringen och att trygga återväxten av skog. Skulle frågan om tillstånd i fjällnära skog prövas av en annan domstol än övriga ärenden enligt skogsvårdslagen finns risk för att praxis för övriga frågor enligt skogsvårdslagen skulle få en annan utveckling i fjällnära skog jämfört med övriga landet. Det är därför olämpligt att skilja överprövningen av skogsvårdslagens övriga bestämmelser åt. Att lösa problemet genom att låta samtliga beslut enligt skogs- vårdslagen överklagas till mark- och miljödomstol är slutligen mindre lämpligt, framför allt beroende på den stora mängd ärenden som då skulle beröras. I förvaltningsrätt finns både kompetens och fast praxis för prövning av frågor som rör skogsvårdslagen. Det bedöms som mer ändamålsenligt att föra över prövningen Balans mellan brukande och skydd i fjällnära skog av ersättningsfrågan, vid nekat tillstånd till avverkning, till förvalt- ningsdomstol än att låta prövningen av samtliga ärenden enligt skogs- vårdslagen föras över till mark- och miljödomstol. Att föra över ett så omfattande ärendeslag till en helt annan domstol kräver noggranna överväganden och bör inte ske utan särskilda skäl. En sådan avväg- ning bör i så fall göras i särskild ordning. Det framstår som mer lämp- ligt att flytta över den mer begränsade frågan om ersättning till det domstolsslag som hanterar ärendetypen i övrigt. En eventuell avsaknad av kompetens i fråga om värdering av fas- tigheter och intrång i förvaltningsdomstolarna kan kompenseras genom möjligheten att inhämta särskild sakkunskap.89 Domstolen har möjlighet att inhämta remissyttranden från myndighet eller annan som har särskild sakkunskap i frågan. Anlitas en sakkunnig är det dom- stolen som bekostar den sakkunniges arbete. Det finns även möjlig- het att hålla ett förhör med den sakkunniga. Med stöd av dessa be- stämmelser borde utgången av en prövning av ersättningsfrågan inte förändras även om den flyttas till förvaltningsdomstol. Utredningens slutsats är därmed att det mest ändamålsenliga är att överklagade frågor om tillstånd till avverkning i fjällnära skog och därtill hörande ersättningsfrågor hanteras av förvaltningsrätt. Skogs- styrelsen har det primära utredningsansvaret både vad gäller de om- ständigheter som motiverar beslutet och för värdering av skadan som beslutet innebär. En markägare har möjlighet att föra bevisning även i förvaltningsrätt vid oenighet i ersättningsfrågan. Rättssäkerheten bedöms kunna upprätthållas på ett motsvarande sätt som , även om ersättningsfrågan överflyttas till förvaltningsprocessen. Ett beslut från i fråga om tillstånd till avverkning får överklagas från delgivning av beslutet. Detsamma skulle gälla även för den del av beslutet som avser frågan om ersättning ska betalas och storleken på beloppet. Överklagas endast frågan om ersätt- ning bör det innebära att frågan om tillstånd kan få laga kraft. Om däremot endast frågan om tillstånd överklagas bör även frågan om ersättning bli föremål för prövning i överinstansen. 8924 § förvaltningsprocesslagen. Balans mellan brukande och skydd i fjällnära skog Behov av ytterligare föreskrifter om ersättning Utredningen har övervägt om det finns behov av föreskrifter om sär- skilda förfaranderegler för ersättning till följd av beslut enligt skogs- vårdslagen. Det skulle kunna avse föreskrifter om hur värdering ska ske och hur ersättning ska utbetalas. Utredningen har inte bedömt att det finns ett sådant behov . 15.6.8Möjlighet till undantag från tillståndsplikt för bekämpning av insektshärjning med mera Enligt 29 § skogsvårdslagen får regeringen eller myndighet som reger- ingen bestämmer meddela föreskrifter om bekämpning av insekts- härjning i skog och om upparbetning av skadad skog, utforsling eller lagring av virke och andra åtgärder som behövs för att motverka upp- komsten av yngelhärdar. Om sådana föreskrifter har meddelats är skogsmarkens ägare ansvarig för att sådana åtgärder utförs. har med stöd av 29 § skogsvårdsförordningen med- delat sådana föreskrifter.90 omfattar dessa föreskrifter inte fjällnära skog.91 För det fall att meddelar föreskrifter som även omfattar fjällnära skog är markägaren skyldig att följa dessa. Om de åtgärder som föreskrifterna avser förutsätter att avverkning i fjäll- nära skog behöver ske krävs tillstånd enligt 15 § skogsvårdslagen. kan åtgärder för att bekämpa insekter behöva utföras snabbt. Då en tillståndsprövning kan ta behövs en möjlighet för Skogs- styrelsen att kunna göra undantag från tillståndsplikten i vissa fall. bör därför kunna meddela föreskrifter om detta. Ett sådant undantag från tillståndsplikten medför däremot inte att skyl- digheterna om underrättelse om avverkning enligt 14 § skogsvårds- lagen behöver ske. Undantaget innebär inte heller att åtgärden inte kan behöva prövas enligt bestämmelsen om samråd i 12 kap. 6 § miljö- balken. 906 kap. SKSFS 2011:7. 916 kap. 2 § SKSFS 2011:7. Balans mellan brukande och skydd i fjällnära skog 15.6.9Följdändring i annan lagstiftning Då skogsbruket på en fastighet inskränks med stöd av 18 § eller 18 b § första stycket 1 skogsvårdslagen blir de ekonomiska verkning- arna för fastighetsägaren desamma som om biotopskyddsområde in- rättas eller reservatsföreskrifter meddelats. Sådana beslut utgör avverk- ningsrestriktioner. I likhet med vad som gäller för dessa beslut bör fastighetstaxeringen ändras för att återspegla de korrekta förhållan- dena. En följdändring är därför påkallad i fastighetstaxeringslagen. Vid den senaste översynen av skogsvårdslagens bestämmelser om fjällnära skog justerades paragraferingen i skogsvårdslagen. De särskilda bestämmelserna om hänsyn till naturvården och kulturmiljövårdens intresse i tidigare 18 § andra stycket flyttades till den nya paragrafen 18 b § tillsammans med bestämmelser om hänsyn till rennäringen. Denna justering i förhållande till utredningens förslag motiverades med att åstadkomma en bättre systematik i lagen. Någon ändring i sak var inte avsedd.92 Genom den nya paragraferingen skedde dock, troligen oavsikt- ligt, en ändring i vilka intrång som ska räknas med i den så kallade ackumuleringsregeln i 31 kap. 9 § . Paragrafen hade dess- förinnan avsett både nekat tillstånd till avverkning och de hänsyn som kunde beslutats med stöd av dåvarande 18 § skogsvårdslagen. Någon följdändring i 31 kap. 9 § skedde dock inte när beslut om hänsyn flyttades till en egen paragraf i skogsvårdslagen. Det finns skäl att vid denna översyn av bestämmelser återställa rättsläget till det som sakligt gällt års reform av skogs- vårdslagen och förmodligen varit avsett att gälla även därefter. 2009/10:201 s. 56.