sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Vi konsta- terar att det finns ett krav på anmälan till av uppställningsplatser och att uppgifterna inte med någon automatik blir mer tillgängliga för att registreringen sker centralt och i Jord- bruksverkets regi. Med hänsyn till det anförda anser vi inte att farhågor för stölder av bikupor i sig är något argument mot en central registrering i regi. Vi föreslår alltså att registrering av anläggningar för bin i fortsättningen görs av . Frågan om sekretess avseende uppgifter i ett sådant register behand- las i kapitel 20. Registrering, godkännande och spårbarhet Som framgått tidigare ansvarar även för att registrera de vilthägn i respektive län där tillstånd erfordras för att hålla vilt. Bestämmelserna har meddelats med stöd av jaktförordningen och det kan utläsas att de delvis har ett djurhälsosyfte. Vi har i avsnitt 10.4 gjort bedömningen att det även i fortsättningen bör vara länsstyr- elsen som prövar frågan om tillstånd. När det gäller ansvaret för registrering kan man anföra skäl både för att fortsätter att sköta all registrering av vilthägn och för att tilldelas uppgiften att sköta den registrering som krävs enligt EU:s djurhälsoförordning och förordning (EU) 2019/2035. En fördel med att sköter all registrering, och således blir behörig myndighet att registrera vilthägn enligt EU:s djurhälso- förordning, är att det underlättar för de registreringsskyldiga, som på det sättet slipper en dubbel registrering. En nackdel med denna lösning är dock att kraven i fråga om vilka uppgifter som ska registreras inte är identiska i föreskrifter och förordning (EU) 2019/2035. För att länsstyrelsernas register ska leva upp till de nya EU-kraven behöver vissa uppgifter läggas till, såsom anläggningens eventuella hälsostatus och eventuella restrik- tioner för förflyttningar. register över anläggningar byggs däremot enligt uppgift från på så sätt att det kan användas för registrering av alla slags anläggningar för land- levande djur, inklusive vilthägn. Vid smittspårning kan det ha ett betydande värde med ett rikstäckande register. Ett samlat register över anläggningar för djur ger också andra fördelar eftersom man i ett sådant register enkelt kan se om en och samma anläggning håller både hägnat vilt och andra arter som kan vara mottagliga för samma sjukdomar. Det kan tilläggas att det förekommer dubbla registreringskrav för vissa slags vilthägn, som alltså måste registreras både av och . Detta gäller bl.a. i fråga om bison och struts. Vid en sammanvägning anser vi att skälen överväger för att ge uppdraget att föra det register över vilthägn som krävs enligt EU:s djurhälsoförordning och förordning (EU) 2019/2035. Detta inverkar i sig inte på den registrering som görs av läns- styrelserna i enlighet med föreskrifter. Registrering, godkännande och spårbarhet Livsmedelsanläggningar för sjukdomsbekämpning hos vattenlevande djur Enligt artikel 185 i EU:s djurhälsoförordning ska alla godkända livs- medelsanläggningar för sjukdomsbekämpning hos vattenlevande djur vara registrerade. Vidare gäller ett krav på att vissa uppgifter ur registret offentliggörs i elektronisk form. Eftersom ansvarar för godkännandet och dessutom får anses ha störst behov av uppgifter om anläggningarna bör ansvara för registreringen och offentliggörandet av uppgifterna. Bestämmelserna i artikel 227 om djur av andra arter än landlevande och vattenlevande djur ger inte anledning till några ytterligare över- väganden. Förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om 1.journalföring för aktörer som driver anläggningar, transpor- törer och aktörer som utför uppsamling av djur, och 2.krav på aktörer att lämna uppgifter om verksamheten. Föreskriftsrätten delegeras till . Bestämmelser om journalföring som bl.a. motiveras av djurhälsoskäl finns i myndighetsföreskrifter från som har med- delat med stöd av bemyndiganden i provtagningsförordningen, zoonosförordningen (1999:660) och fiskeförordningen. Registrering, godkännande och spårbarhet Enligt 2 § 2 zoonoslagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om att den som yrkes- mässigt håller djur ska föra anteckningar och lämna uppgifter om verksamheten. Syftet med skyldigheterna ska vara att skapa förut- sättningar att förebygga och bekämpa sjukdomar som omfattas av lagen, dvs. EU-förordningens krav avseende landlevande djur I artiklarna 102–107 i EU:s djurhälsoförordning finns bestämmelser om skyldigheter avseende journalföring för aktörer som driver anlägg- ningar, transportörer och aktörer som utför uppsamling av land- levande djur. Journalföringskraven avseende anläggningar finns i artiklarna 102 och 103. Av bestämmelserna följer att kraven för anläggningar är olika för anläggningar för avelsmaterial och andra anläggningar. För det sistnämnda slaget av anläggningar gäller ett krav på journalföring avseende de hållna landlevande djuren på anläggningen, dvs. arter, antal och i tillämpliga fall identifiering av djuren. Vidare ska för- flyttningar av de aktuella djuren till och från anläggningen journal- föras liksom de dokument som enligt andra bestämmelser i förord- ningen ska åtfölja djuren vid förflyttningar, dvs. identitetshandlingar, förflyttningsdokument eller andra dokument för identifiering och spårning av djur av den berörda arten och i förekommande fall djur- hälsointyg. Därutöver ska aktören journalföra åtminstone dödligheten för djuren, biosäkerhetsåtgärder, övervakning, behandlingar, testresul- tat och i förekommande fall andra relevanta uppgifter samt resultaten av eventuella djurhälsobesök som krävs i enlighet med artikel 25.1. Journalerna ska föras och bevaras på papper eller i elektronisk form. De ska förvaras på anläggningen eller sparas i den databas som med- lemsstaterna enligt artikel 109 ska upprätta och underhålla (se nedan). Aktörer som driver anläggningar för avelsmaterial ska journalföra åtminstone uppgifter om donatordjuren, varvid ras, ålder, identi- fiering och hälsostatus ska antecknas. Vidare ska vissa uppgifter om avelsmaterialet anges liksom eventuella djurhälsointyg samt resul- tatet av eventuella kliniska tester och laboratorietester och i så fall vilka laboratoriemetoder som använts. Registrering, godkännande och spårbarhet Transportörer är enligt artikel 104 skyldiga att föra journaler som innehåller uppgifter om vilka anläggningar som besökts, vilka kate- gorier och arter av djur som transporterats, rengöring och desinfek- tion av transportmedlet samt närmare uppgifter om dokument som åtföljer djuren. Av artikel 105 framgår att även aktörer som driver uppsamling av djur ska föra journal över i stort sett motsvarande uppgifter som krävs av aktörer som driver andra anläggningar än anläggningar för avelsmaterial (jfr artikel 102). Journalerna ska i samtliga fall förvaras på ett sådant sätt att den behöriga myndigheten på begäran kan få tillgång till dem och de ska sparas som ska fastställas av den behöriga myndigheten, dock . Medlemsstaterna får undanta anläggningar som utgör en låg risk för spridning av förtecknade eller nya sjukdomar från kravet på att journalföra alla eller vissa av de föreskrivna uppgifterna. Undantag kan även göras i fråga om transportörer och aktörer som utför upp- samling, under motsvarande förutsättningar (artiklarna 102.2, 103.2, Aktörer som driver andra anläggningar än anlägg- ningar för avelsmaterial får även undantas från skyldigheten att föra journal om den berörda aktören har tillgång till en sådan databas som avses i artikel 109 för de berörda arterna och denna databas redan innehåller de uppgifter som ska ingå i journalerna och därutöver ser till att uppdaterade uppgifter förs in direkt i databasen (artikel 102.4). Kommissionen bemyndigas i artikel 106 att anta delegerade akter som kompletterar kraven på journalföring när det gäller vilka upp- gifter som ska journalföras m.m. Kompletterande bestämmelser finns i förordning (EU) 2020/686 och förordning (EU) 2019/2035. EU-förordningens krav avseende vattenlevande djur Bestämmelser om journalföring och spårbarhet för vattenlevande djur finns i artiklarna 186–190. Krav på journalföring gäller för aktörer som driver vattenbruksanläggningar som ska registreras eller godkän- nas, livsmedelsanläggningar för sjukdomsbekämpning hos vattenlev- ande djur och transportörer av vattenlevande djur avsedda för vatten- bruksanläggningar eller utsättning i naturen. Aktörer som driver an- läggningar som omfattas av registreringskrav eller krav på godkännande ska föra och bevara journal över åtminstone arter och kategorier av djur Registrering, godkännande och spårbarhet som hålls, förflyttningar, djurhälsointyg, dödlighet, biosäkerhets- åtgärder och resultat av de djurhälsobesök som krävs enligt artikel 25.1. Journalerna ska på begäran göras tillgängliga för den behöriga myn- digheten, och de ska sparas under en minimitid som bestäms av myndigheten, dock . Journalföringsskyldigheten gäller även transportörer av vatten- levande djur avsedda för vattenbruksanläggningar eller för utsätt- ning i naturen. De behöriga myndigheterna får dock undanta sådana transportörer som utgör en låg risk för spridning av förtecknade eller nya sjukdomar under förutsättning att spårbarheten säkerställs. Kommissionen får enligt artikel 189 anta delegerade akter med kompletterande krav avseende vilka uppgifter som aktörerna ska journalföra i fråga om vattenlevande djur. Vissa kompletterande bestämmelser finns i kommissionens dele- gerade förordning (EU) 2020/691. Behovet av nationell reglering Bestämmelserna i djurhälsoförordning om journalföring är minimiregler på så sätt att de anger vilka uppgifter som åtminstone ska journalföras. Redan av detta följer att medlemsstaterna kan före- skriva om ett mer långtgående krav på journalföring. Detta följer även av artikel 269. Det kan vidare finnas anledning att meddela föreskrifter av verkställighetskaraktär. Med hänsyn till det anförda bör djurhälsolagen och dess förordning innehålla ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela bestämmelser om journalföring. Föreskriftsrätten bör dele- geras till . Nästa fråga är hur bemyndigandet bör utformas. Dagens bemyndiganden i de nationella djurhälsolagarna avseende journalföring gäller dels en möjlighet att föreskriva om skyldighet för djurhållare att föra anteckningar om verksamheten (6 § första stycket 1 provtagningslagen och 2 § 2 zoonoslagen), dels journal- föring (9 § första stycket 1 provtagningslagen). Det är något oklart hur brett det sistnämnda bemyndigandet är avsett att vara. Med stöd av bemyndiganden i epizootilagen (1999:657) och zoonoslagen om förebyggande och bekämpning av epizootiska sjukdomar respektive zoonoser (salmonella) kan det också meddelas sjukdomsspecifika Registrering, godkännande och spårbarhet föreskrifter eller i det enskilda fallet fattas beslut om journalföring i fråga om bl.a. djur, produkter av djur och djurtransporter. Dessa bestämmelser är dock avsedda att användas vid misstänkta eller kon- staterade sjukdomsutbrott. Bestämmelserna i djurhälsoförordning är inriktade på journal- föringskrav för olika kategorier av aktörer. Vi anser det därför mest ändamålsenligt med ett bemyndigande som är utformat på motsvar- ande sätt och alltså tar sikte på vem som kan åläggas att föra journal snarare än vilka uppgifter som kan omfattas av journalföringsskyl- digheten. Med denna utgångspunkt bör bemyndigandet till att börja med omfatta aktörer som driver anläggningar. Detta bemyndigande avses omfatta alla de aktörer som driver någon typ av anläggning. Vi bedömer att begreppet anläggning även omfattar livsmedelsanlägg- ningar för sjukdomsbekämpning hos vattenlevande djur (jfr arti- kel 187). Med hänsyn till förordningens krav och behovet av en möjlighet att meddela kompletterande nationella föreskrifter bör det även finnas ett bemyndigande avseende journalföring för transpor- törer och aktörer som utför uppsamling av djur. Det föreslagna bemyndigandet anses kunna ersätta de nuvarande bemyndigandena i provtagningslagen och zoonoslagen om journal- föring och krav på förande av anteckningar. Några bestämmelser om journalföring finns inte i bisjukdomsregleringen, men det föreslagna bemyndigandet omfattar även biodlare. Förslag: Regeringen och den myndighet som regeringen bestäm- mer bemyndigas att meddela föreskrifter om 1.krav på märkning och registrering av djur och avelsmaterial samt på identitetshandlingar för djur, 2.krav på förflyttningsdokument och andra dokument för identi- fiering och spårning av djur. Föreskriftsrätten delegeras till . Det ska åligga att upprätta den databas som anges i artikel 109 i EU:s djurhälsoförordning. Registrering, godkännande och spårbarhet Enligt 9 § provtagningslagen och 9 § provtagningsförordningen har regeringen eller rätt att meddela föreskrifter om bl.a. märkning och registrering av djur, utfärdande av identitets- handlingar för djur och flyttningsdokument för djur. Föreskrifterna bygger i sin tur till stor del på eller kompletterar EU-bestämmelser som upphävs i och med att EU:s djurhälsoförordning börjar tillämpas. EU-förordningens krav avseende system för identifiering och registrering Enligt artiklarna 108 och 109 är medlemsstaterna skyldiga att upp- rätta system för identifiering och registrering av hållna landlevande djur och att upprätta och underhålla en databas för ändamålet. Syste- met ska säkerställa att de åtgärder för förebyggande och bekämpning av sjukdom som fastställs i förordningen kan genomföras effektivt. Det ska även vara anpassat till det elektroniska informationssystemet för anmälan och rapportering inom EU som ska upprättas och för- valtas av kommissionen enligt artikel 22 samt till EU:s integrerade veterinärdatasystem Traces. Enligt artikel 120 ska kommissionen i form av delegerade akter anta bestämmelser för enhetlig åtkomst till uppgifterna i medlems- staternas databaser samt om tekniska specifikationer och om former för utbyte av data mellan medlemsstaternas databaser. Det är tillåtet för medlemsstaterna att använda hela eller delar av systemet för andra ändamål och även att införliva identitetshandlingar, förflytt- ningsdokument och andra dokument för identifiering och spårning av hållna landlevande djur med djurhälsointygen eller den egenför- säkran som föreskrivs i artiklarna 143 respektive artikel 151 och bestämmelser som antagits med stöd av vissa särskilt angivna artik- lar. Det är också tillåtet för medlemsstaterna att utse en annan myn- dighet eller bemyndiga ett annat organ eller en fysisk person för att säkerställa den praktiska tillämpningen av systemet för identifiering och registrering, inbegripet utfärdande av identitetshandlingar och utformning av mallar i enlighet med artikel 110.1 a, b och c. Registrering, godkännande och spårbarhet praktiskt exempel kan vara att man bemyndigar en hästavelsorga- nisation att utfärda identitetshandlingen för hästdjur, s.k. hästpass. I artikel 109 framgår att medlemsstaterna ska upprätthålla en databas för registrering av vissa uppgifter om hållna nötkreatur, får och getter, svin och hästdjur och vilka uppgifter som åtminstone ska finnas i databasen. För samtliga dessa djurarter gäller att databasen ska omfatta åtminstone information om djuren, de anläggningar där de hålls samt om förflyttningar till och från anläggningarna. Kraven på identitetsmärkning och handlingar skiljer sig mellan djurslagen. Kommissionen bemyndigas att vid behov anta delegerade akter om krav på införande i databasen av andra djurarter. Med stöd av arti- kel 120 ska kommissionen i en genomförandeakt anta närmare bestäm- melser om bl.a. enhetlig åtkomst till uppgifter i databaserna och om tekniska villkor och former för utbyte av elektroniska data mellan medlemsstaternas databaser. EU-förordningens krav avseende identitetshandlingar och förflyttningsdokument I artikel 110 föreskrivs om den behöriga myndighetens skyldighet avseende identitetshandlingar, förflyttningsdokument och andra doku- ment för identifiering och spårning av hållna landlevande djur. Där framgår bl.a. att varje behörig myndighet ska utfärda identitets- handlingar för sådana djur när det krävs enligt artiklarna 114.1 c om hästdjur och 117 b om andra landlevande djur än nötkreatur, får, getter, svin och hästdjur samt bestämmelser som antagits enligt artiklarna 118 och 120, dvs. närmare bestämmelser om identifiering, registrering och spårbarhet. Den behöriga myndigheten ska även utfärda identitetshandlingar för nötkreatur i enlighet med kravet i artikel 112 b utom i vissa särskilt angivna fall samt utforma mallar för förflyttningsdokument och andra dokument för identifiering och spårning. Såvitt gäller hästdjur innebär bestämmelserna en skill- nad i förhållande till det som gällt. Enligt EU-förordningen om pass för hästdjur gäller nämligen att hästpass för registrerade hästdjur utfärdas av avelsorganisationer. Som tidigare framgått ska medlemsstaterna enligt artikel 108 i EU:s djurhälsoförordning ha system för identifiering och registrering. Det är dock tillåtet för medlemsstaterna enligt artikel 108.5 c att bemyndiga ett organ eller en fysisk person att säkerställa den praktiska tillämpningen av exem- Registrering, godkännande och spårbarhet pelvis att utfärda identitetshandlingar. Detta innebär en principiell skillnad i fråga om ansvaret för identitetshandlingarna även om det praktiska utfärdandet av handlingarna även i fortsättningen kan ligga hos avelsorganisationerna, om medlemsländerna så önskar. EU-förordningens krav avseende aktörernas skyldighet i fråga om identifiering och märkning I artiklarna 112–117 finns bestämmelser om aktörers skyldigheter när det gäller identifiering och märkning av olika djurslag. Bestäm- melserna kompletteras av förordning (EU) 2019/2035. Vissa djur- slag ska märkas på ett sådant sätt att varje individ kan urskiljas medan det för vissa andra djurslag gäller att det enskilda djurets identitet inte behöver framgå av märkningen. Det finns också krav på att djuren vid förflyttningar till ett annat EU-land ska åtföljas av en identitetshandling eller ett förflyttningsdokument eller i förekom- mande fall andra dokument för identifiering och spårning av djur av den berörda arten. Förordning (EU) 2019/2035 innehåller även be- stämmelser om kläckägg. I artiklarna 121–123 finns bestämmelser om spårbarhetskrav för avelsmaterial. Aktörerna ska enligt artikel 121 märka avelsmaterial på ett sådant sätt att det kan spåras till donatordjuren. Närmare bestämmelser om märkning och spårbarhet av avelsmaterial finns i förordning (EU) 2020/686. När det gäller vattenbruksdjur finns det inte något krav på registrering eller märkning av enskilda djur eller grupper av djur. Frågan om vad som kan krävas i form av exempelvis anpassning av befintliga databaser för att ska leva upp till förordningens krav ligger utanför detta uppdrag, varför vi inte överväger saken. Vi kan dock konstatera att vi inte uppfattar artikel 109 på så sätt att det måste finnas en enda databas som innehåller alla uppgifter, utan snarare som att det måste finnas en databas som lever upp till för- ordningens krav för varje omfattat djurslag. I praktiken bör det alltså även i fortsättningen kunna handla om flera databaser. Registrering, godkännande och spårbarhet Det bör på förordningsnivå finnas bestämmelser som går ut på att ska upprätta den databas eller de databaser som anges i artikel 109 i EU:s djurhälsoförordning. En sådan bestämmelse kan ersätta den nuvarande bestämmelsen i 9 a § provtagningsförord- ningen om att har ansvar för den centrala databasen över hästdjur. I nuvarande 9 b–9 e §§ provtagningsförordningen finns det närmare bestämmelser om den centrala hästdatabasen. Bestämmelserna hand- lar bl.a. om ansvaret för personuppgifter, skyldighet för Jordbruks- verket att lämna vissa uppgifter, direktåtkomst och bemyndigande till att meddela ytterligare föreskrifter om data- basen. Det framstår som oproblematiskt att föreskriva att Jord- bruksverket är personuppgiftsansvarig för uppgifterna i databasen eller databaserna enligt artikel 109. Bestämmelsen i 9 b § provtag- ningsförordningen bör alltså föras över till den nya djurhälsoförord- ningen och göras tillämplig på alla djurslag i databasen eller data- baserna. Vidare behöver det kunna meddelas ytterligare nationella bestäm- melser om databaserna. Vi anser att detta i och för sig ligger inom ramen för bemyndigandena att meddela föreskrifter om registrering av djur, aktörer och anläggningar samt verkställighetsföreskrifter som vi redan har föreslagit att ska ha. För tydlighets skull bör det dock även i förordning tas in ett bemyndigande för att meddela ytterligare föreskrifter om databasen eller databaserna som avses i artikel 109. Bemyndigandet kan ersätta den nuvarande bestämmelsen i 9 e § provtagningsförordningen. Bestämmelserna om skyldighet för att lämna uppgifter ur och om direktåtkomst till den centrala hästdatabasen i 9 c och 9 d §§ provtagningsförordningen bör däremot inte göras generellt tillämpliga på databasen som avses i artikel 109. Det har framkommit att det är problematiskt att det saknas en närmare reglering om den nuvarande databasen för nötkreatur (CDB), t.ex. när det gäller frågor om åtkomst och sekretess. Det hade därför varit önskvärt att i den nya regleringen ha bestämmelser som omfattar alla djurslag enligt artikel 109. Vi konstaterar att olika överväganden behöver göras beträffande olika djurslag. Det går därför inte att utan närmare analys ha motsvarande regler för alla djurslag som gäller i fråga om hästdjuren. Frågan behöver en grundlig genomlysning som inte är möjlig inom ramen för detta Registrering, godkännande och spårbarhet Vi förordar därför att regeringen möjligt tar ini- tiativ till en särskild utredning om hur man bör reglera databasen eller databaserna enligt artikel 109. Bestämmelserna i 9 c och 9 d §§ provtagningsförordningen bör tills vidare föras över till den nya djurhälsoförordningen med endast de anpassningar som är nödvän- diga till följd av att förordningen om pass för hästdjur upphävs och ersätts av nya bestämmelser i bl.a. EU:s djurhälsoförordning och förordning (EU) 2019/2035. saknas dock en del av den reglering som avses ersätta förordningen om pass för hästdjur när det gäller veterinärmedicinska läkemedel och användning av hästdjur som livsmedel. Bestämmelserna kan därför behöva ses över ytterligare när regleringen på området är fullständig. Förflyttningsdokument, märkning och registrering Enligt artikel 110 ska varje behörig myndighet bl.a. utforma mallar för förflyttningsdokument och andra dokument för identifiering och spårning av hållna landlevande djur när så krävs enligt de artiklar som räknas upp i artikeln och i bestämmelser som antagits enligt artiklarna 118 och 120. Kommissionen har i förordning (EU) 2019/2035 meddelat närmare bestämmelser om de uppgifter som ska ingå i bl.a. förflyttningsdokument. Bestämmelserna i artikel 110 och den delegerade akten riktar direkt till den behöriga myndigheten som alltså ska tillämpa dem direkt. Vår bedömning är att det där- utöver kan finnas ett behov av nationella tillämpningsföreskrifter. Det kan inte uteslutas att det även kan finnas ett behov av före- skrifter med krav som sträcker sig längre än vad som följer av den delegerade akten. Detta är tillåtet enligt artikel 269.1 e. Regeringen och, efter regeringens bemyndigande , bör därför ha bemyndigande att meddela föreskrifter om krav på förflyttnings- dokument och andra dokument för identifiering och spårning av djur. Den föreslagna bestämmelsen bör ersätta bemyndigandet i 9 § första stycket 2. provtagningslagen och 9 § första stycket 3. Prov- tagningsförordningen för regeringen eller att med- dela föreskrifter om flyttningsdokument för djur. Registrering, godkännande och spårbarhet Det behöver även finnas ett bemyndigande om krav på märkning och registrering av djur samt identitetshandlingar för djur.