sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Fokus måste enligt kommittén ligga på att identifiera möjliga lös- ningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.20 Som tidigare nämnts anser kommittén att barnets bästa kräver att traditionella straffrätts- liga målsättningar ger plats för t.ex. rehabilitering.21 Detta blir rele- vant även vid individuella beslut. Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,22 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och om de varit till barnets bästa. (Jämför artik- larna 3.2, 19, 20, 25 och 39). 19CRC/C/GC/24 p. 113–115. 20CRC/C/GC/14 p. 21CRC/C/GC/14 p. 22CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Enligt artikel 40.3 ska en stat främja införandet av lagar och förfaranden samt upprättandet av myndigheter och institu- tioner som är speciellt anpassade för barn som misstänks eller åtalas för eller befunnits skyldiga till brott. Det nämns särskilt att en lägsta straffbarhetsålder ska fastställas och att ärenden som rör barn under denna ålder kan och bör behandlas utanför domstol. lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska förverkligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.23 I en annan kommentar betonar kommittén att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka sina åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Barnet bör enligt kommittén inte intervjuas oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet infor- meras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.24 Läs mer i avsnittet om artikel 40.3 nedan. Vägledning avseende barnanpassade förfaranden kan även hämtas från protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barn- pornografi. Av protokollet, som i denna del främst rör offer och vitt- nen, framgår bl.a. att processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov samt att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Läs mer i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 23CRC/C/GC/14 p. 24CRC/C/GC/12 p. 22–25. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott 43.1.2Rätten att behandlas med respekt och värdighet (artikel 40.1) Artikel 40.1 omfattar varje barn som misstänks eller åtalas för eller be- funnits skyldigt att ha begått brott (alleged as, accused of, or recognized as having infringed the penal law). Enligt barnrättskommittén är det åldern vid brottstidpunkten (inte t.ex. åtalet) som avgör om personen ska behandlas i enlighet med reglerna om rättskipning för unga lagöver- trädare.25 Genom artikeln erkänns att varje barn som misstänks eller dömts för att ha begått brott har rätt att behandlas på ett sätt som främjar barnets känsla av värdighet och värde. Formuleringen återspeglar den grundläggande mänskliga rättighet som fastställs i artikel 1 i den all- männa förklaringen om de mänskliga rättigheterna, dvs. att alla män- niskor är födda fria och lika i värde och rättigheter. Den inneboende rätten till värdighet och värde uttrycks även i in- ledning (preambel) och deklaration om barnets rättigheter, som också hänvisas till i inledningen. Även genom artikel 6 i barn- konventionen erkänns varje barns inneboende rätt till livet och en stats skyldighet att säkerställa ett barns överlevnad och utveckling. Vidare framgår det av artikel 37 (c) i att varje fri- hetsberövat barn ska behandlas humant och med respekt för män- niskans inneboende värdighet. har uttalat att en stats lagstiftning och för- faranden bör garantera ett barns rättigheter under hela processen, ända från den första kontakten med rättsväsendet. Kommittén fram- håller vikten av fortlöpande utbildning av personer som arbetar med unga lagöverträdare. Dessa personer bör enligt kommittén vara väl- informerade om såväl barns mentala, sociala och fysiska utveckling som de särskilda behov som vissa barn kan ha.26 Vidare ska barnet enligt artikel 40.1 behandlas på ett sätt som stär- ker barnets respekt för andras mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Formuleringen ligger i linje med det som nämns i barnkon- ventionens inledning om att ett barn ska uppfostras i en anda av de ideal som tillkännages i FN:s stadga. Denna princip återfinns även i artikel 29.1 (b), om att barnets utbildning ska syfta till att utveckla 25CRC/C/GC/24 p. Jämför även (2019) s. 1611. 26CRC/C/GC/24 p. 39 och 41. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna samt för de principer som uppställts i FN:s stadga. Ett barn som misstänks eller dömts för brott ska enligt arti- kel 40.1 också behandlas på ett sätt som tar hänsyn till barnets ålder och det önskvärda i att främja att barnet återanpassas till och tar på sig en konstruktiv roll i samhället. Vad detta konkret innebär framgår inte av artikeln. Artikeln ger dock uttryck för en målsättning, som återspeglas i punkterna 3 och 4 i artikeln. Således bör lagar och för- faranden vara speciellt anpassade för barn. Det ska också finnas alter- nativ till anstaltsvård, för att säkerställa att barn behandlas på ett sätt som är lämpligt för deras välmående och som är rimligt både med hänsyn till deras personliga förhållanden och till brottet. Som nämnts ovan har barnrättskommittén påpekat att samtliga yrkesutövare som är involverade i rättskipningen behöver vara insatta i barns fysiska och psykiska utveckling.27 Enligt doktrin innebär ”att ta hänsyn till barnets ålder” att en stat inte bara tar hänsyn till att det är ett barn utan både barnets faktiska ålder och mognad.28 43.1.3Legalitetsprincip och förbud mot retroaktiv lagstiftning (artikel 40.2 [a]) Enligt artikel 40.2 (a) ska inget barn misstänkas eller åtalas för eller befinnas skyldigt att ha begått brott på grund av en handling eller underlåtenhet som inte var förbjuden enligt nationell eller internatio- nell rätt då den begicks. Detta speglar principen att för att en person ska kunna dömas för ett brott måste brottet vara definierat i strafflagstiftningen redan när det begicks. Denna straff- rättsliga s.k. legalitetsprincip – nullum crimen sine lege, nulla poena sine lege – uttrycks även i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna (artikel 11.2) och i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artikel 15). Av den senast nämnda konventionen framgår även att det inte får bestämmas högre straff än vad som var tillämpligt då brottet begicks. har uttryckt att om straffet sänkts efter gärnings- tidpunkten bör det däremot beaktas vid en påföljdsbestämning.29 27CRC/C/GC/24 p. 28Tobin (2019) s. 1614. 29CRC/C/GC/24 p. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott 43.1.4Oskuldspresumtion (artikel 40.2 [b] [i]) Enligt punkt 2 (b) (i) ska varje barn som misstänks eller åtalas för att ha begått brott betraktas som oskyldigt till dess att skulden fastställts på ett lagligt sätt. Denna princip kommer även till uttryck i artikel 14.3 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. tar upp att barn kan uppträda på ett misstänkt sätt på grund av bristande förståelse för processen, omog- nad, rädsla eller andra skäl.30 43.1.5Underrättelse om misstanke (artikel 40.2 [b] [ii]) I artikel 40.2 (b) (ii) anges att en stat ska säkerställa att varje barn som misstänks eller åtalas för att ha begått brott ska garanteras att och direkt underrättas om anklagelserna mot sig och, om lämp- ligt, genom sina föräldrar eller vårdnadshavare. Ett barn ska (promptly) och direkt underrättas om anklagel- serna mot sig. Det innebär att underrättelse ska ske direkt till barnet och inte genom någon annan. Vad innebär framgår inte av artikeln. Motsvarande bestämmelser finns i den internationella kon- ventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artiklarna 9.3 och 14.3). har i likhet med ut- talat att betyder efter den första kon- takten barnet får med rättssystemet.31 Vad som avses med att underrättas om anklagelserna mot sig ut- vecklas inte i artikeln. anser att det inte räcker att ge barnet ett officiellt dokument utan det kan också behövas en muntlig förklaring när barnet ska underrättas om anklagelserna. Det är enligt kommittén inte tillräckligt att man överlåter åt en förälder eller annan vuxen att förklara innebörden, utan informationen bör komma direkt från myndigheten.32 Se även avsnittet om tolk nedan (artikel 40.2 [b] [vi]). Barnet ska underrättas både direkt och om lämpligt genom sina föräldrar eller vårdnadshavare. Det är, som nämnts ovan, inte något alternativ att delge föräldrarna anklagelserna i stället för barnet, vilket 30CRC/C/GC/24 p. 31CRC/C/GC/24 p. Jämför CCPR, General . 32CRC/C/GC/24 p. 47 och 48. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott bl.a. märks av att ordet ”och” (inte ”eller”) används i konventions- texten. Även av förarbetena framgår att formuleringen var avsedd att tolkas på detta sätt.33 Bestämmelserna om föräldrarnas medverkan ska också ses mot bakgrund av vad som sägs i inled- ning (preambel). Däri anges att familjen är den grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för alla dess medlemmar. Det anges vidare att familjen är särskilt viktig för barnets utveckling och välfärd. Föräldrarnas ansvar för barnet finns också som en röd tråd i konventionen (se t.ex. artiklarna 5 och 18). Det är fråga om en skyl- dighet i förhållande till det brottsmisstänkta barnet att barnets för- äldrar eller vårdnadshavare blir informerade om anklagelserna, när så är lämpligt. Det är således ingen rätt för de vuxna att bli informerade. Det är bara om det är lämpligt som en förälder eller vårdnadshavare ska underrättas. Skulle en underrättelse strida mot barnets bästa ska den inte lämnas (jämför även artikel 3.1). Vid denna bedömning bör hänsyn även tas till barnets önskemål och åsikter (jämför artikel 12). Vad som i övrigt menas med lämpligt framgår inte av förarbetena. Det berörs inte heller av barnrättskommittén i den allmänna kom- mentaren till bestämmelsen. 43.1.6Juridiskt biträde m.m. (artikel 40.2 [b] [ii]) Ett barn som misstänks för eller har begått ett brott ska enligt artikel 40.2 (b) (ii) garanteras att få (to have34) juridiskt biträde eller annan lämplig hjälp vid förberedelse och framläggande av sitt försvar. I artikel 14.3 (b) (i) den internationella konventionen om medborger- liga och politiska rättigheter stadgas på liknande sätt att den som åtalas för brott ska ha tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar och rådgöra med sitt rättegångsbiträde, som han eller hon själv utsett. Om den åtalade saknar erforderliga medel att betala för ett rättegångsbiträde ska han eller hon, enligt samma konvention, i varje mål där rättvisans intresse så kräver få kostnadsfritt rättegångs- biträde (artikel 14.3 [d]). I nämns inte huruvida ett juridiskt biträde eller annan hjälp ska tillhandahållas kostnadsfritt. Av Pekingreglerna, som nämns i inledningen (preambeln) till barnkon- ventionen, framgår att under hela förfarandet ska den unge ha rätt 33HR/PUB/07/1, artikel 37 och 40, E 2 p. 573–576. Jämför dock barnrättskommitténs kom- mentar CRC/C/GC/24 p. 34Bénéficier i franska versionen. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott att representeras av ett juridiskt ombud eller att ansöka om kostnads- fritt juridiskt stöd, när det finns bestämmelser om sådant stöd i landet (regel 15.1). (Jämför även regel 18 [a] i Havannareglerna.) har, i en allmän kommentar, rekommenderat konventions- staterna att erbjuda gratis juridiskt biträde till ett barn som anklagats för brott, oavsett om frågan ska prövas av en rättslig, administrativ eller annan offentlig myndighet.35 Vad som avses med annan lämplig hjälp framgår inte av artikeln. anser att annan hjälp än i form av ett juridiskt biträde endast bör komma i fråga när barnet inte riskerar en dom, att hamna i belastningsregistret eller att bli frihetsberövad. Sådant biträde ska enligt kommittén ha tillräcklig kunskap om de rättsliga aspek- terna av rättsprocessen för unga lagöverträdare och tillhandahållas lämplig utbildning.36 43.1.7En objektiv och rättvis prövning utan dröjsmål (artikel 40.2 [b] [iii]) Om ett barn misstänks eller åtalas för brott ska saken avgöras utan dröjsmål av en opartisk myndighet eller domstol enligt artikel 40.2 (b) (iii). Vad utan dröjsmål innebär framgår inte av artikeln. har angett att tiden från det att barnet har begått ett brott till den slutliga reaktionen ska vara så kort som möjligt. En stat bör enligt kommitténs rekommendation införa tidsgränser för perioden från tidpunkten för brottet fram till dess att utredningen avslutas, åklagaren väcker åtal och till dess att domstolen meddelar dom. Tids- gränserna bör enligt kommittén vara kortare än dem som gäller för vuxna. måste tiden vara tillräcklig för att rättssäkerhets- garantier till fullo ska kunna respekteras.37 Saken ska avgöras i en opartisk förhandling (fair hearing) enligt lag. I den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter finns en motsvarande bestämmelse (artikel 14.1). Enligt bestämmelsen ska en person ha rätt att få bl.a. brottsanklagelser som riktats mot honom eller henne prövade vid en rättvis och offentlig förhandling vid en behörig, oberoende och opartisk domstol, som upp- 35CRC/C/GC/24 p. 36CRC/C/GC/24 p. 37CRC/C/GC/24 p. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott rättats enligt lag. Fair hearing för tankarna till begreppet rättvis rätte- gång (fair trial) som används i bl.a. har i sin allmänna kommentar om rättssystemet för unga lagöverträdare inte nämnt något särskilt om innebörden av be- greppet, men fair trial används som rubrik för genomgången av minimi- garantierna i artikel 40.2. Av bestämmelsen framgår också att förfa- randet för förhandlingen ska vara lagstadgat. Avgörandet av saken ska ske i närvaro av juridiskt eller annat lämpligt biträde. I artikel 14.3 (d) i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter framgår att den anklag- ade vid prövningen av en anklagelse är berättigad att få sin sak prövad i sin närvaro och att försvara sig personligen eller genom rättegångs- biträde efter eget val, att bli underrättad om sin rätt till rättegångs- biträde, om han inte har ett sådant. Bestämmelsen i barnkonventio- nen är dock mer ovillkorlig till sin karaktär där avgörandet av saken ska ske i närvaro av juridiskt eller annat lämpligt biträde. I det ursprung- liga förslaget av denna del stod det ”i närvaro av juridiskt ombud” (presence of legal counsel). Flera delegater påpekade att vid mindre all- varliga förseelser behövdes inte ett juridiskt ombud. Efter vissa dis- kussioner valdes den slutliga lydelsen.39 Vidare anges i artikel 40.2 (b) (iii)att saken ska avgöras vid en förhandling i närvaro av barnets föräldrar eller vårdnadshavare, såvida det inte anses strida mot barnets bästa, särskilt med beaktande av barnets ålder eller situation. Av for- muleringen framgår att huvudregeln är att föräldrar eller vårdnads- havare är närvarande vid förhandlingen. Bestämmelsen ställer inte något krav på att en förälder eller vårdnadshavare ska kunna utestängas från förhandlingen men ger ett utrymme för att med hänsyn till bar- nets bästa göra undantag från huvudregeln att de ska närvara. En lik- nande bestämmelse finns i Pekingreglerna (regel 15.2, se även regel 7). Enligt barnrättskommittén bör föräldrar eller vårdnadshavare när- vara vid hela förhandlingen, eftersom de kan ge barnet psykiskt och känslomässigt stöd. Kommittén menar att i de fall ett barn bor till- sammans med t.ex. släktingar i stället för sina föräldrar, bör dessa personer i stället få närvara vid förhandlingen. Vidare anser kommit- tén att en domare (eller behörig myndighet) på begäran av barnet 38Även i doktrin har det gjorts sådana jämförelser, se t.ex. (2019) s. 1632–1635. 39HR/PUB/07/1, artikel 37 och 40, E 2 p. 577–580. Däremot godtogs inte tillägget ”... if the interests of so require.”, som föreslogs av ett lands delegat. Andra delegater menade att uttrycket riskerade att begränsa garantin och barnets bästa. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott eller barnets biträde ska kunna begränsa eller förhindra en förälders närvaro i förhandlingarna, om det är till barnets bästa.40 (Jämför artikel 3.1 i .) 43.1.8Rätt att inte vittna mot sig själv och förhör av vittnen (artikel 40.2 [b] [iv]) Av artikel 40.2 (b) (iv) följer att ett barn inte ska tvingas att avge vittnesmål eller erkänna sig skyldigt. Bestämmelsen bygger på arti- kel 14.3 (g) i konventionen om medborgerliga och politiska rättig- heter. Enligt den artikeln får en tilltalad inte tvingas att vittna mot sig själv eller erkänna sig skyldig. Ett sådant medgivande eller erkän- nande ska enligt artikel 15 i konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning inte få god- tas som bevis. Artikel 37 (a) i innehåller en bestäm- melse om att inget barn får utsättas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Ett barn kan också skyddas mot att tvingas avge vittnesmål eller att erkänna sig skyldig genom att garanteras juridiskt biträde eller annan lämplig företrädare och genom att kunna begära att få ha sina föräldrar närvarande under förhöret (jämför artikel 40.2 [b] [ii]). I Peking- reglerna nämns rätten att vara tyst (regel 7). har uttryckt att ”tvinga” (be compelled) ska tolkas brett och inte begränsas till fysisk bestraffning. Barnets ålder och utveckling, förhörets längd, barnets brist på förståelse, risken för okända konsekvenser eller att bli frihetsberövad kan enligt kom- mittén leda till att barnet erkänner något som inte är sant. Enligt kommittén måste poliser få utbildning i bl.a. förhörsteknik så att de undviker sådana metoder som kan resultera i påtvingade eller otill- förlitliga erkännanden. När en domstol eller ett annat rättsligt organ bedömer frivilligheten och trovärdigheten i ett barns erkännande måste den enligt kommittén ta hänsyn till alla omständigheter, såsom barnets ålder, längden av förhör och anhållande samt om ett juridiskt biträde eller en förälder varit närvarande.41 Varje barn som misstänks eller åtalas för att ha begått brott ska garanteras att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot bar- net samt att på lika villkor få vittnen inkallade och förhörda för sin 40CRC/C/GC/24 p. 56 och 57. 41CRC/C/GC/24 p. 58–60. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott En liknande bestämmelse finns i artikel 14.3 (e) i den inter- nationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter att den tilltalade ska ha rätt att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom. Dessa bestämmelser innebär inte någon obe- gränsad rätt i dessa hänseenden utan garanterar i stället att det för de båda parterna i processen gäller samma villkor (equality of arms). En motsvarande bestämmelse finns även i Pekingreglerna (regel 7). 43.1.9Omprövning av en högre instans (artikel 40.2 [b] [v]) Ett barn som anses ha begått brott ska garanteras att få beslut om- prövade (reviewed) av en högre behörig, oberoende och opartisk myn- dighet eller rättskipande organ enligt lag (artikel 40.2 [b] [v]). Inne- börden av denna rättighet är att varje dömt barn enligt lag ska ha rätt att överklaga till en högre instans. Rätten att få sin sak omprövad regleras även i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artikel 14.5). I Pekingreglerna uttrycks att den unge ska ha rätt att överklaga till en högre instans (regel 7). har i sin allmänna kommentar till bestämmel- sen uttryckt att rätten till omprövning inte är begränsad till allvar- ligare brott och förespråkar att en granskning per automatik ska göras av en högre instans.42 har, i fråga om bestämmelsen i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, uttryckt att bestämmelsen inte förutsätter att det hålls en ny förhandling. Det är enligt kommittén tillräckligt att överrätten gör en utvärdering av bevis- ningen och de processuella åtgärder som vidtagits av underrätten.43 43.1.10 Tolk m.m. (artikel 40.2 [b] [vi]) Ett barn som anses ha begått brott ska enligt artikel 40.2 (b) (vi) garan- teras att utan kostnad få hjälp av tolk. Skyldigheten begränsas till det barn som inte kan förstå eller tala det språk som används. Även denna bestämmelse i har sin motsvarighet i den inter- nationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artikel 14.3 [f]). 42CRC/C/GC/24 p. 43Se (2019) s. 1639 och 1640 samt där gjorda hänvisningar. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Enligt barnrättskommittén ska denna hjälp inte begränsas till rätte- gången, utan ska vara tillgänglig under alla stadier av rättskipnings- processen. Det är enligt kommittén viktigt att professionella tolkar används och att de har utbildats i att arbeta med barn.44 Ett barn med en funktionsnedsättning, som begått eller misstänks för brott, bör enligt kommittén bli hörd på ett lämpligt språk och i övrigt hanteras av yrkesutövare, t.ex. polistjänstemän, advokater, socialarbetare, åkla- gare och domare, som har fått lämplig utbildning.45 43.1.11Rätt att få sitt privatliv respekterat under förfarandet (artikel 40.2 [b] [vii]) Om ett barn misstänks eller åtalas för brott ska barnet garanteras att få sitt privatliv till fullo respekterat under alla stadier i förfarandet (artikel 40.2 [b] [vii]). Artikeln bör tolkas i förhållande till artikel 16 där det framgår att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privatliv och att barnet har rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden.46 Det innebär att artikel 16 tillåter att ingrepp görs i privatlivet under vissa förutsättningar.47 Av viss rele- vans för uttolkningen av artikel 40.2 (b) (vii) är även artikel 17 (e) i om att en stat ska uppmuntra utvecklingen av lämpliga riktlinjer för att skydda ett barn mot information som kan vara till skada för barnets välfärd. Den artikeln tar dock främst sikte på barn som mottagare av information och inte att uppgifter som rör ett visst barn sprids (t.ex. att barnet är misstänks för ett brott). Vad som avses med privatliv framgår varken av artikel 40.2 (b) (vii) eller av artikel 16. har, i förhållande till den motsva- rande bestämmelsen i den internationella konventionen om med- borgerliga och politiska rättigheter (artikel 17) uttalat att skyddet för privatlivet är någonting som är relativt beroende på det samhälle man lever i. Insamling och lagring av personuppgifter nämns av kom- mittén som exempel på sådant som behöver vara lagreglerat. Myn- digheter bör enligt kommittén bara kunna begära information om en persons privatliv, om myndigheten enligt lag är behörig och om in- 44CRC/C/GC/24 p. 64 och 65. 45CRC/C/GC/9 p. 46Även barnrättskommittén har uttryckt att artikel 40.2 (b) (vii) bör läsas mot bakgrund av artiklarna 16 och 40.1 (CRC/C/GC/24 p. 47Om detta, se även kapitlet om artikel 16. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott formationen är väsentlig för samhällets intressen, så som de förstås enligt konventionen.48