sou · H8B373d3 · 2020-11-30 00:00:00 — Denna myndighetsstyrning kan avse i vilken utsträckning och inom vilka marker ska inventera. Vi står inför två stora ödesutmaningar i världen , klimatföränd- ringarna och förlusten av biologisk mångfald. Dessa två allvarliga kriser är dessutom intimt sammankopplade, där en ökad förlust av biologisk mångfald ger sämre motståndskraft mot klimatförändringar och där eskalerande klimatförändring ger sämre förutsättningar för att vända den negativa kurvan för biologisk mångfald. Dessa frågor bör ligga till grund för att definiera ramen för en hållbar samhälls- utveckling, vilket även inbegriper en rättvis och hållbar social och eko- nomisk utveckling. Båda dessa utmaningar möts i skogsutredningens uppdrag och behovet av lösning är stort. Dock bekänner utredningen att med den tid som funnits till förfogande har det inte varit möjligt att hantera helheten men att några steg tagits på vägen. Jag delar utredningens syn att det inte varit möjligt att hantera helheten utifrån de ramar som getts, men menar att de samlade förslagen som utredningen presen- terar dock innebär så stor förändring att det riskerar att förändra rådande skogs- och naturvårdspolitik i grunden. Detta utan att en fullständig genomgång och utredning av naturvårds- och skogspoli- tiken har genomförts. Avsnittet om ’’En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och en växande bioekonomi’’ Ett av utredningens uppdrag var att analysera hur man kan förena en växande bioekonomi och nå de internationella åtaganden och nationella miljömål. Ett uppdrag som utredningen inte lyckats med, då slutsatsen snarare är att de internationella åtagande och nationella miljömålen är orealistiska och inte kommer att gå att nå inom överskådlig framtid. Utredningen menar att det på kort sikt i prak- tiken är omöjligt att förena internationella åtaganden om biologisk mångfald med den växande cirkulära bioekonomi som behövs för att nå andra samhällsmål. Detta är högst anmärkningsvärt då man med detta påstående i princip konstaterar att en växande bio- ekonomi ska prioriteras före internationella och nationella miljö- åtaganden. För att hantera konfliktytorna mellan ett ökat behov av råvara å ena sidan och större areal på naturvårdsavsättningarna, på å andra sidan, föreslår utredningen en modell där fokus bör vara på att öka tillväxt på produktiv skogsmark och förbättra naturvårdskvalitén på befintliga redan avsatta naturvårdsytor. Men vetenskapliga bristana- lyser pekar på att en förbättrad naturvårdskvalité på befintliga natur- vårdsytor för att bevara den biologiska mångfalden, måste kombineras med tillräcklig areal skydd, det vill säga både kvalitet och kvantitet. Jag stödjer såklart naturvårdsåtgärder som ökar naturvårdskvalitén på befintliga naturvårdsytor, men det räcker inte utan måste kombi- neras med ökat skydd och anpassat brukande. Utredningens modell bygger också på att negativa effekter på biologisk mångfald av de åtgärder som ska leda till tillväxtökning är obefintliga. Men detta be- ror helt på vilken typ av tillväxtåtgärder som används men också på den ackumulerade effekten av olika skogsbruksåtgärder. Detta är helt frånvarande i utredningens analys. En av ambitionerna som utred- ningen har med föreslagen modell är att den ska leda till mindre pola- risering, ett antagande som jag inte tror är ett troligt utfall. Ett viktigt förslag som utredningen lyfter som rätt hanterat kan bidra till mindre polarisering är att tillsätta en oberoende nationell samordnare för skogsprogrammet och lyfta ut detta från . Med en sådan lösning kan nationella skogsprogrammet bli ett dialogforum där lösningar och förslag kan diskuteras utan att snabbt hamna i politiska diskussioner. Ska programmet få mandat och bred acceptans och stort genomslag så är det helt centralt att samordnaren inte driver egna eller enskilda aktörer synpunkter. Sammansättningen bör vara bred och mån om att alla får samma förutsättningar att göra sig hörda. Vidare är det viktigt att man utgår från vetenskap och kunskap i ett brett perspektiv. Utredningen föreslår att nationella skogsprogrammet ska ta fram ett mål för ökad hållbar tillväxt i skogen, som ska vara siffersatt och kan baseras på förslag från . Detta utgår från att det är möjligt att utifrån nuläget i skogen kunna nå konsensus i en sådan målsättning, och jag ser att det kan vara svårt att förverkliga utifrån de svårigheter och målkonflikter som måste lösas ut innan. Vidare har ett siffersatt tillväxtmål lyfts i omgångar från politisk håll, men ingen av skogssektorns aktörer har uttryckt att man vill se ett sådant, varken skogsbrukets aktörer eller miljöorga- nisationer. Detta må vara utifrån olika motiv, men återigen – sanno- likheten att landa i konsensus kring ett siffersatt mål är liten. Utredningen baserar sitt antagande att de internationella åtagan- dena för biologisk mångfald inklusive EU-direktiven är orealistiska, med att andra samhällsmål väger tyngre utan att egentligen precisera detta närmare. Jag delar inte det grundläggande antagande som utred- ningen gör om att en ökad hållbar tillväxt är ett nödvändigt samhälls- mål för att kunna möta framtidens behov av biomassa, som motiv för att inte nå mål för biologisk mångfald. Antagandet bygger inte på vad som är ekologiskt och socialt hållbart, utan utgår från ett indu- striellt och konsumtionsbehov. Det som utredningen kapitalt missar i sitt resonemang är att vår skogsindustri är beroende av en interna- tionell marknad där trovärdighet och hållbarhet är hårdvaluta. Att lyckas bevara den biologiska mångfalden är en förutsättning för att stärka både industrins konkurrenskraft och globala roll i en hållbar cirkulär bioekonomi. Allt mer forskning pekar mot att ett intensivt plantagelikt skogs- bruk starkt bidrar till mindre motståndskraftiga skogar. Detta kan leda till både företagsekonomiska förluster, ökade samhällskostna- der och i slutändan kan innebära att i vår iver att få mer av allt, får mindre av allt- varken mer råvara, klimatnytta eller biologisk mång- fald. Jag vill dock understryka att det finns åtgärder som man kan göra för att öka produktionen som ger stor effekt på tillväxten men är ”okontroversiella” och i vissa fall till och med positiva ur ett bio- logisk mångfaldsperspektiv, som förbättrade föryngringar med in- hemska trädslag, röjningar och minskade skogsskador. Men det finns ett antal produktionsmetoder som bör fasas ut, alternativt inte införas, på grund av att de starkt negativa effekterna på biologisk mång- fald och vatten men också andra risker. Hit hör dikesrensning, göds- ling, främmande trädslag och klonskogsbruk. Utredningen föreslår regeringsuppdrag kring en rad regelförenk- lingar i skogsbruket, bland annat att se över lägsta ålder för föryng- ringsavverkning (LÅF), ransoneringsregler och regellättnader vid avverkning av gran på . Det är tydligt att anledning till denna översyn är att tillgängliggöra mer biomassa. Detta kan i sin tur komma att leda till överavverkning, ökad obalans avseende virkes- försörjning men även obalans i åldersfördelning av skog på landskapsnivå. Att ransoneringsregeln och brukningsenheter fungerar dåligt med brist på tillsyn med mera bör inte vara en anled- ning till att detta tas bort. I den fördjupande utvärderingen av miljö- målet Levande skogar lyftes förslag om förlängda omloppstider för att öka måluppfyllelse, vilket är en funktionell insats för att öka ett landskaps förmåga att härbärgera olika arter det vill säga arter som är beroende av äldre träd och skog. Förslaget om sänkt LÅF direkt går emot detta. Utredningen menar ”att snabbväxande granskogar på sentida åker- marker har ett obetydligt värde för den biologiska mångfalden och det rörliga friluftslivet” men menar att ett förenklat regelverk för dessa områden skulle möjliggöra en återetablering mer varierade be- stånd. Det utredningen inte lyfter med detta förslag är att den typen av restaurerande åtgärder för att skapa löv- eller blandskogar både är enkelt att få dispens för och att detta görs . De regelför- enklingar som föreslås öppnar i stället upp för en intensivodling i likhet med de förslag som presenterades i MINT utredningen som kom 2010. En övergång till den typen av intensivodling av skog är att frångå den nuvarande svenska skogspolitiska modellen. Tillsam- mans med förslaget om uppdrag kring att koncentrera hänsyn i vissa delar av landet, men ha lägre ambition på andra ställe och särskilt i kombination med att man på vissa ytor till och med drar ned på lagkraven, förutsätter en annan förvaltningsmodell än dagens, Det är i så fall helt nödvändig med en förvaltning som tillåter lagstyrning på landskapsnivå. Förslaget om att inrätta ett vetenskapligt råd för biologisk mång- fald i skogen är mycket bra, och det är helt avgörande att kartlägga, analysera tillståndet i skogen och identifiera naturvärden som finns utifrån en vetenskaplig grund. Det vetenskapliga rådet ska vara väg- ledande i bedömning av situationen i nutid och samt de åtgär- der som behöver sättas in. I anslutning till förslaget om ett nytt råd, lyfts också ett uppdrag till myndigheterna att i samverkan med rådet genomföra en bristanalys för att identifiera vilka behoven är, och här är det centralt att uppdraget bör har som utgångspunkt alternativ 1, dvs. utgå från nuvarande beslutade miljömål och internationella åtag- anden inklusive EU direktiv. Förslaget om ett Handlingsprogram för biologisk mångfald i skogen är problematisk ur flera aspekter. I korthet går förslaget ut på att regeringen ska besluta politiskt vad som är våra internationella åtaganden, vilken areal och vilka naturtyper/områden som är s.k. ”särskilt skyddsvärda områden”– och allt detta ska rymmas inom årliga budgetanslaget. I övrigt ska skyddsarbetet utgå från frivillig grund. Det vetenskapliga rådet ska bidra med fakta men detta är bara ett av underlagen som sedan avvägs mot vad regeringen ser för behov av till andra samhällsmål. Men i praktiken kommer ett sådan upplägg innebära att den årliga budgeten kommer styra målsättning för skydd, inte de faktiska be- hoven. Detta skapar en ryckighet och brister i långsiktig strategiskt tänk som är helt nödvändigt om man ska vända kurvan för förlusten av biologisk mångfald. Jag menar att vi redan har ett system som har beslutats av en politisk majoritet i dvs miljömålssystemet och att det bör vara inom ramen för detta som man bör utveckla korta och långsiktiga mål i form av nya delmål och etappmål Den bärande idén i förslaget till handlingsplan är att identifiera särskilt skyddsvärda områden. Enligt förslaget så det endast för sådan skog som regeringen pekat ut som särskilt skyddsvärda områ- den som myndigheterna bör ha möjlighet att använda expropriering som sista utväg vid formellt skydd. Det är alltså helt avgörande vilka områden och i vilken omfattning som de ingår i klassningen ”Särskilt skyddsvärda områden”. Utredningen menar att detta möjliggör en prioritering i det korta perspektivet så att de allra värdefullaste sko- garna kan skyddas. Om urvalet blir för snävt, så är risken är att man genom att fokusera på vissa ”särskilt skyddsvärda” naturtyper, så sker det på bekostnad av andra. Det är centralt att mål på kort sikt möjliggör att mål även kan nås på . Forskning visar att det är mer kostnadseffektivt att bevara redan befintliga naturvärden än att återskapa nya och att det vi förlorar av skog och biologisk mångfald kan ta att återskapa om det ens är möjligt. Utredningen har gjort en tolkning av vilka områden och natur- typer som bör räknas som internationella åtagande, och som därmed kan ingå i de särskilt skyddsvärda områdena. väljer att uttolka våra internationella åtagande som områden av global betydelse, trots att det i vägledningstexter till uttolkning av globala målen står att man bör ta i beaktan vad som behöver skyddas i ett lokalt, nationellt och globalt perspektiv. Genom att uttolka åtaganden inom ramen för CBD till att gälla enbart global biologisk mångfald genomför man genomgripande förändring av tidigare ut- tolkning som då inte bara får konsekvenser för olika skogliga natur- typer, utan även för våtmarker, kustlandskap, sjöar med mera och detta behöver då adresseras på ett systematiskt sätt. En brist i utredningen är att man inte fullt ut adresserar EU-direk- tiven som är lagbundna till att genomföra, och åtgärder för att nå dessa. har valt att ta fram en särskild stra- tegi för att bidra till genomförandet av den strategiska plan som beslu- tats inom CBD. Regeringen har beskrivit hur EU-målen i strategin stämmer överens med Aichimålen där man som första mål har att fågel- och habitatdirektiven ska genomföras fullt ut. I direktiven listas arter och livsmiljötyper som anses skyddsvärda i ett europeiskt perspektiv och som ska bevaras långsiktigt. Av dessa finns 166 arter och 89 livsmiljötyper i . Enligt direktiven måste medlems- länderna också arbeta för att naturtyperna och arterna har gynnsam bevarandestatus, dvs. att de finns kvar i en långsiktigt hållbar om- fattning genom att vidta bevarandeåtgärder. når bara gynnsam bevarandestatus på en av 15 skogliga naturtyper. Under utredningens gång har också EU beslutat om en ny stra- tegi för biologisk mångfald med bland annat mål om skydd, restaurering och skydda alla ”primary ” och ”old-growth ”. Detta ingick ju av förståeliga skäl inte i utredningens upp- drag, men kommer vara ytterligare en viktig aspekt i inter- nationella åtagande. Avsnitt om ’’Flexibla skyddsformer’’ En av grunderna i det föreslagna handlingsprogrammet är alltså att Frivilligt formellt skydd föreslås utgöra det huvudsakliga arbetssättet. Detta innebär ett arbetssätt där markägaren tar initiativ till att for- mellt skydda sin skog och där en överenskommelse mellan mark- ägare och myndighet är en förutsättning för beslut. Jag håller med om att skyddsarbete bör i möjligaste mån baseras på en bra dialog och samarbetsklimat och i de allra flesta fall går områden att skydda i god anda. Helt avgörande är tillgången på skyddsanslag och ersätt- ning till markägaren. Men att helt frånta myndigheterna möjligheter att i större delen av som en allra sista utväg i knepiga fall kunna använda expropriering vid skydd av skog med höga naturvär- den, är olyckligt. Det riskerar at försvåra arbetet med grön infra- struktur och måluppfyllelse. I utvärderingen av Komet, det pilotprojekt där metoden prövats, visar man att områden skyddade genom Komet håller lägre kvalitet och ofta är mindre till storlek vilket är negativt utifrån funktiona- litet. Det är helt centralt att säkerställa att frivilligt formellt skydd inte innebär några försämringar i kvalité i skyddsarbetet. Därför bör en viktig och central utgångspunkt vid framtagande av nya arbets- sättet vara att säkerställa de biologiska kvalitéerna på de skyddade områdena, och att detta skall styra prioritering inom skyddsarbetet och inte vara förhandlingsbart. Risken är annars stor att bli så att mer mark måste skyddas bara för att det frivilliga formella skyddet är för ineffektivt. I utredningens förslag saknas helt behovet av att utvär- dera förslaget utifrån kostnadseffektivitet. Detta bör ske . Utredningen lyfter ett antal förslag på olika typer av nya avtal, varav flera är bra som ex naturvårdsavtal som löper under en områ- desskyddsprocess (väntansavtal), medan andra är olämpliga som ex naturvårdsavtal för förstärkt hänsyn, som snarare riskerar att vara kostnadsineffektivt. Det som utredningen föreslår är att staten i högre grad än ska stå för kostnader i hänsyn som rimligen bör ligga inom ramen för ”frihet under ansvar”. Detta kommer även att undergräva de finansiella möjligheterna för övrigt formellt skydds- arbete. Nationalparker lyfts särskilt upp i utredningen och jag delar utred- ningens syn på att dessa är utgör de allra finaste områden vi har och har ett starkt varumärke som kan stärka naturturism. Jag ser gärna fler nationalparker och är även positiv till att de utpekade ekoparkerna Hornslandet, , Halle-Hunneberg och Hornsö kan komma att bli nationalparker. Men det behövs ytterligare analys om ekoparker- nas naturvårdskvalitéer i förhållande till andra skyddsvärda områden. I arbetet med att se över nationalparksplanen och se över förutsätt- ningar att bilda nya parker och möjligheter att bedriva naturturism i parkerna är det dock centralt att inte nationalparkernas varumärke och värde för att bevara biologisk mångfald inte devalveras. Att nationalparker ska kunna vara privata ägda parker, är ett sådant för- slag som sannolikt skulle underminera detta varumärke. Jag menar att staten som ansvarar för varumärken är den som är bäst lämpad att ha kontroll över den mark som ligger inom gränserna för en natio- nalpark. Avsnitt om ’’Nyckelbiotoper och kunskap om naturvärden’’ Enligt forskningen så är nyckelbiotoper ”hot-spots” för strukturer och arter i skogen. Nyckelbiotoper har högre totalt artantal, mer röd- listade arter, högre volym död ved och fler typer av död ved jämfört med äldre produktionsskog. Nyckelbiotoper hyser helt enkelt större biologisk mångfald än det omgivande brukade skogslandskapet. Nyckelbiotopsmetodiken, har funnits och blivit ett etablerat natur-vårdsbegrepp som även nyttjas i forskarvärlden samt fått spridning och användning internationellt. Därför är det mycket olyckligt att utredningen föreslår att inte längre bör inventera och registrera nyckelbiotoper och att man dessutom föreslår att det befintliga registret över nyckelbiotoper ska rensas från tidigare bedömningar. Jag ifrågasätter starkt utredningens bedöm- ning att förslaget att ska sluta registrera nyckelbio- toper kommer att leda till enklare situation för markägare, utan ser snarare att konsekvensen blir att det försvåras för mindre markägare. Brist på kunskap om naturvärden hos mindre markägare gör det svå- rare att svara upp inom ramen för det frivilliga sektorsansvaret men gör det också svårare att leva upp till kraven inom ramen för den marknadsdrivna certifieringen. Det kan försvåra för markägare att få tillgång till en internationell marknad där certifieringen är en förut- sättning, och där trovärdighet och hållbarhet är hårdvaluta. Detta är också en del i bioekonomin som utredningen bortser ifrån. Nyckelbiotoper finns upptagna i allmänna råden om när mark- ägaren ska anmäla samråd, det vill säga då skogsbruksåtgärder i nyckel- biotoper kan skada naturvärden. Utredningen föreslår att paragrafen om anmälningsskyldighet för samråd enligt 12 kap. 6 § MB avseende skogsbruksåtgärder, i SVL, bör upphävas, då man menar att den inte har laglig grund. Utredningen borde ha gett förslag på hur föreskrifter kunnat utformas för att säkerställa att syftet med samråden uppfylls och inte bara ange att bör vidta en översyn av föreskriften i sin helhet. föreslås att något ska tas bort utan att relatera till eventuella konsekvenser. Utredningen slår fast att kunskapskravet och samrådsskyldigheten enligt gäller enlig rådande lagstiftning även i skogsbruk, men att detta inte tydliggjorts eller efterlevs i tillräcklig utsträckning. Därför vill man införa ett uttryckligt kunskapskrav in i skogsvårds- lagen. Markägaren ska ha den kunskap som behövs för att efterleva de krav om hänsyn till natur- och kulturmiljövårdens intressen som följer av skogsvårdslagen. Det är bra att utredningen tydlig redogör för att detta redan gäller. Problemet jag ser med förslaget att föra in det i skogsvårdslagen, är uttolkningen som utredningen gör av vad som krävs för att uppfylla kunskapskravet vid ex avverkningsanmälan. Jag menar att det är rimligt att kraven vid avverkningsanmälan även inkluderar att bifoga naturvärdesbedömningen som bör ligger till grund för var och vilken hänsyn man avser att lämna. Förslaget förutsätter att markägaren tar ett större ansvar för kun- skap om den egna skogen än vad som skett i praktiken. För att kunna ta det ansvaret kan markägaren i vissa fall behöva hjälp med kunskapsunderlag avseende naturvärden, både var de finns och hur de kan upptäckas exempelvis via naturvärdesbedömning men även vilken hänsyn som bör lämnas utifrån vilka arter/naturvärden. Här är viktig att som ansvarig myndighet bistår med detta och vikten av att får genom reviderad instruktion möj- lighet att ansvara för grundinventeringar och genomför inventering och kartläggning av naturvärden som samlas i ett offentligt register. Förslagen som presenteras i avsnittet bör tas i en särskild ordning, då ena förslaget bygger på att föregående är på plats. 1.Skogsstyrelsens instruktion ska ge myndigheten möjlighet att ansvara för en reglerad grundinventering av de objektiva förhållan- dena i naturen som kan ha särskild betydelse för biologisk mång- fald i skogen. 2.Skogsstyrelsen bör inventering och kartlägga av naturvärden och fortsätta att hålla ett offentligt register avseende naturtyper och biotoper som identifierats vid nationella inventeringar. 3.Tydliggöra rutiner och vad som krävs för att visa att man uppfyllt kunskapskravet, samt ta fram nya föreskrifter och vägledning kring samrådsplikten enlig 12:6 MB 4.Utveckla kunskapsplattform och rådgivning avseende naturvär- den till skogsägare. Förslaget om att korta tiden för avverkningsanmälan till 3 v bygger på att har tillräckligt med tid och underlag för att fullt ut granska efterlevnad av kunskapskravet och hänsyn till miljö och naturvärden. För det första så bör detta ifall det skulle vara aktuellt komma sist i den särskild ordning. Jag är dock skeptisk till detta förslag då det skulle leda till större risk att naturvärden går förlorande, färre ärenden bli föremål för tillsyn och färre fältbesök hinna göras. Ser också att förslaget skulle försvåra allmänhetens och ideella orga- nisationers möjlighet att kunna föra fram synpunkter innan avverk- ning genomförs. Avsnitt om ’’Fjällskog’’ De fjällnära barrskogarna har ofta stora naturvärden, främst kopp- lade till storlek, relativa orördhet och lång skoglig kontinuitet. Som beskrivs i utredningen så hör kombinationen väglöst land, oreglerade sjöar och vattendrag, opåverkade myrar, fjällhedar och barrskog till fjällrandszonens grundläggande kvalitéer viktiga för så väl fauna som flora, och unika ur både ett nationellt och ett internationellt perspek- tiv. Därför är det också högst anmärkningsvärt att i dessa stora rela- tivt orörda områden som aldrig kalavverkats så ska skogsbruk anses vara pågående markanvändning. Den fjällnära skogens värden är en viktig förutsättning för många arters överlevnad och för att kunna bevara en rik natur. Att undanta stora intakta fjällskogsområdena från skogsbruk är viktigt och nöd- vändning. Men tyvärr innebär förslagen som det ser ut i utredningen att skyddet sker på bekostnad av skydd av värdefull skog i andra delar av , utifrån förslaget till handlingsprogram för biologisk mång- fald, och detta är mycket olyckligt. Frågan är snarare hur man då kan skydda dessa unika fjällskogs- områden så kostnadseffektivt som möjligt. Ytterligare finansiering av skydd ovan fjällnära måste bedömas utifrån hur kostnadseffektivt det är i förhållande till behov av formellt skydd i andra delar av landet. En stor del av markinnehavet i fjällskogen är statligt och här bör en bärande princip vara att dessa områden övergår i formellt skydd utan ersättning finansiellt eller i mark. Det är olyckligt att inte utred- ningen tar tillfälligt i akt att föreslås ett nytt ESAB paket. I anslut- ning till detta bör man se över mål och sänka avkastnings- kraven för att möjliggöra ändrade mål. bör ges ett tydligt samhällsuppdrag för stärkt biologisk mångfald i skogen, och att agera som föredöme för ekosystembaserad förvaltning. Efter att detta fjällskogspaket är klart så menar utredningen att skälet att behålla tillståndsplikten försvunnit och menar det då kan finnas anledning att se över slopad tillståndsplikt.