sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artik- larna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resur- ser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Ett barns åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska barnet enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och gäller i alla domstolsförfaran- den och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Detta kan t.ex. innefatta åtgärder för att skydda ett barn från olaglig använd- ning av narkotika och psykotropa ämnen eller från att utnyttjas i framställningen av dessa ämnen. Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.13 13CRC/C/GC/12 p. Artikel 33 – skydd mot narkotika Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). I en bedömning och pröv- ning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättig- het ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dynamiskt kon- cept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget.14 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 33. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa måste beaktas vid regleringen dels av skyddet mot narkotika och psykotropa ämnen, dels av det stöd som ett utsatt barn behöver. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i be- dömningen av barnets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på ett barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med arti- kel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som berör barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.15 14CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. 15CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. Artikel 33 – skydd mot narkotika Enligt artikel 3.1 ska det i varje beslut som rör ett barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Vid ett beslut om skydd, stöd och vård för ett barn som t.ex. använt olaglig narkotika eller ut- nyttjats för narkotikahandel ska i första hand beaktas vad som be- döms vara barnets bästa. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättig- heter som ett barn har enligt och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför artikel 12). understryker att detta ska ske med utgångs- punkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kom- mittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakul- tativa protokoll.16 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,17 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insatserna och om de varit till barnets bästa. (Jämför artiklarna 3.2, 19, 20, 25 och 39). Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det innebär att straffrättsliga förfaranden, sociala ut- redningar, rehabiliterande åtgärder och andra stödjande eller före- byggande åtgärder omfattas. Vägledning kan hämtas från fakultativt protokoll till konventio- nen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. I korthet framgår bl.a. följande av protokollet. Processuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov, oavsett om det är offer eller vittne till ett brott. En stat ska tillhanda- hålla lämpligt stöd till barnet under hela rättsprocessen. Vidare ska åt- gärder vidtas för att låta ett barns synpunkter, behov och intressen framföras och beaktas. Barnet ska informeras om sina rättigheter och sin roll i samt omfattningen, utvecklingen och den fortsatta hand- 16CRC/C/GC/14 p. 17CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 33 – skydd mot narkotika läggningen av förfarandet samt om avgörandet i det egna fallet. Läs mer i kapitlet om artikel 34. Även barnrättskommittén lyfter i en allmän kommentar fram att för att ett barns rätt att få sitt bästa bedömt och beaktat ska förverk- ligas måste man införa och följa vissa barnanpassade förfaranden.18 Kommittén betonar i en annan kommentar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Det bör, enligt kom- mittén, inte hållas samtal med ett barn oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka valmöjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.19 En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 36.1.2Definition av narkotika och psykotropa ämnen Av artikel 33 framgår att narkotika och psykotropa ämnen ska definie- ras enligt tillämpliga fördrag. Som vi tidigare nämnt, ingår den allmänna narkotikakonventionen, psykotropkonventionen och narkotikabrotts- konventionen i det ramverk som åsyftas. Det är dock inte uteslutet att andra fördrag kan vara relevanta.20 Det är () som, i enlighet med ram- verket, ansvarar för att utvärdera och föreslå vilka substanser som ska kontrolleras enligt konventionerna. WHO föreslår till Narkotika- kommissionen (CND)21 vilka substanser som ska listas i konventio- nerna. CND fattar därefter beslut om substanserna ska listas i kon- ventionerna eller inte.22 I den allmänna narkotikakonventionen regleras så kallade ”klas- siska narkotika” såsom opiater (råopium, morfin, heroin med flera), cannabis (haschisch, marijuana) och koka (kokablad och kokain). I psykotropkonventionen finns bestämmelser kring nyare narkotika 18CRC/C/GC/14 p. 19CRC/C/GC/12 p. 22–25. 20Jämför (2019) s. 1280 och 1281. (CND) består av de länder som ställt sig bakom och ratificerat dessa narkotikakonventioner. CND rapporterar till Generalförsamlingens ekonomiska- och sociala utskott (ECOSOC). 22www.folkhalsomyndigheten.se/livsvillkor-levnadsvanor/alkohol-narkotika-dopning- tobak-och-spel-andts/narkotika-och-halsofarliga-varor/lagar-och-policy. Artikel 33 – skydd mot narkotika och så kallade psykotropa läkemedel såsom LSD, psilocybin, amfeta- min, barbiturater, metakvalon och andra sömnmedel. Dessutom regle- ras den verksamma beståndsdelen i cannabis i psykotropkonventionen. Av förarbetena framgår att det diskuterades att alla former av droger skulle omfattas, vilket inkluderade alkohol men även andra droger som kan vara vanligt bland barn. uttrycker regel- bundet oro över användningen av tobak, alkohol och sniffning i sina sammanfattande slutsatser till staterna.23 36.1.3Lämpliga åtgärder för att skydda barn från narkotika En stat ska enligt artikel 33 vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive lag- stiftningsåtgärder, administrativa, sociala och utbildningsmässiga åt- gärder, för att skydda barn från olaglig användning av narkotika och psykotropa ämnen. En liknande formulering finns i artikel 4, som be- rör hur en stat ska genomföra de rättigheter som erkänns i konven- tionen. Vid behov ska en stat även vidta sådana åtgärder inom ramen för det internationella samarbetet. Vad som är lämpliga åtgärder läm- nas till varje enskild stat att avgöra, men det finns andra artiklar i konventionen som kan vara relevanta beroende på omständigheterna och som kan ge ytterligare vägledning. Föräldrarna eller andra personer med juridiskt ansvar för ett barn har huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling (artiklarna 5 och 18). De ska vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa. Detta innebär att de har ett ansvar att skydda barnet från bl.a. olaglig an- vändning av narkotika. En stat ska i sin tur ge lämpligt stöd till vård- nadshavarna för att de ska kunna ta sitt ansvar för barnets uppfostran (artikel 18). I detta sammanhang kan det innebära att ge föräldrar kunskap om hur de ser tecken hos sitt barn på olaglig användning av narkotika. Det kan också handla om att upplysa dem om vilket stöd som finns att få. Om ett barns användning av narkotika är ett resultat av en för- älders vanvård har staten en skyldighet att ge barnet skydd enligt artikel 19. Staten har ett även ett ansvar att skydda ett barn i de fall en förälder olagligt använder narkotika. I artikel 19 anges ett antal exempel på skyddsåtgärder, bl.a. sociala program och förebyggande åtgärder för identifiering, rapportering, remittering, undersökning, 23HR/PUB/07/1, artikel 33, C 2 och C 5 p. Jämför även (2019) s. 1281 och 1282. Artikel 33 – skydd mot narkotika behandling och uppföljning. Enligt artikel 3.2 har en stat en skyldig- het att tillförsäkra ett barn det skydd och den omvårdnad som det behöver för att må bra. Detta innebär att även barn som placerats utanför hemmet eller av någon anledning har frihetsberövats har rätt till skydd och omvårdnad i det fall barnet har använt sig av olaglig narkotika (jämför artiklarna 20 och 37). I det fall ett barn behöver vårdas utanför hemmet med anledning av olaglig användning av nar- kotika blir även artiklarna 9, 20 och 25 relevanta. När det särskilt gäller behandling, anges det i artikel 39 att en stat ska vidta alla lämpliga åtgärder för att främja fysisk och psykisk reha- bilitering samt social återanpassning av ett barn som utsatts för bl.a. vanvård. Ett barn har också rätt till sjukvård och rehabilitering enligt artikel 24, som även berör förbyggande hälsovård och föräldraråd- givning. Artikel 33 ska också ses i ljuset av artikel 17. Av artikel 17 framgår att en stat ska säkerställa att ett barn har tillgång till sådan information som syftar till att främja dess hälsa. I detta sammanhang innebär det t.ex. att ett barn bör ha tillgång till lämplig information om de skadliga effekter användande av narkotika och psykotropa ämnen kan ge samt vilka preparat som är olagliga att använda. Viss vägledning kring vilka åtgärder som är lämpliga för en stat att vidta ges också av narkotikakonventionerna. Den allmänna nar- kotikakonventionen är avsedd att begränsa användningen av narko- tika till enbart medicinska och vetenskapliga ändamål. Konventionen innehåller fyra listor med förbjudna preparat. Det är enligt konven- tionen tillåtet att forska med narkotikaklassade preparat och läkare får skriva ut vissa narkotikaklassade preparat. Konventionen definie- rar en sorts miniminivå för en stats åtaganden och rymmer därmed en rad tvingande påbud för implementering, klassificering, rappor- tering och reglering av import och export (artiklarna 3, 4, 12, 18–21 och 31). Genom konventionen ges en stat rätt att tillämpa strängare nationella kontrollbestämmelser än dem som stadgas i konventionen (artikel 39). En stat som anslutit sig till den allmänna narkotikakon- ventionen är skyldig att straffbelägga produktion och försäljning av narkotika för icke-medicinskt bruk och att kontrollera all laglig till- verkning, handel och distribution.24 Psykotropkonventionen har en liknande uppbyggnad som den all- männa narkotikakonventionen och innehåller också fyra förteckningar över förbjudna substanser. 24SOU 2011:66 s. 104–109. Artikel 33 – skydd mot narkotika För att kunna minska tillgången till narkotika är också interna- åtgärder av vikt. Narkotikabrottskonventionen syftar till att främja samarbetet mellan de anslutna staterna för en effektivare be- kämpning av den illegala droghanteringen i alla led, bl.a. odling, till- verkning, distribution, organisation och finansiering (artikel 2 och 3). Staterna ska bistå varandra med rättshjälp i form av t.ex. upptagande av vittnesmål, delgivningar och vissa tvångsmedel (artikel 7). I kon- ventionen finns även bestämmelser om förverkande och beslag av narkotika som varit föremål för brott, vinsten från drogrelaterad brotts- lighet och av material och utrustning som använts vid narkotikafram- ställning (artikel 5). Vidare ska de brott som omfattas av konventio- nen anses vara utlämningsbara brott, dvs. brott som en person kan utlämnas för till en annan konventionsstat (artikel 6). 36.1.4Skydda barn från att användas i framställningen av narkotika Av artikel 33 framgår att en stat ska vidta alla lämpliga åtgärder för att förhindra att barn utnyttjas i den olagliga framställningen av och handeln med narkotika och psykotropa ämnen. Eftersom det rör en olaglig framställning av narkotika hänger denna del intimt ihop med delen om att skydda barn från narkotika och de åtgärder som bör vidtas för att förhindra olaglig framställning av narkotika som be- skrivits ovan. I inledningen till protokollet till om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi nämns bl.a. konvention (nr 182) om förbud mot och omedelbara åtgärder för att avskaffa de värsta formerna av barnarbete. Enligt kon- vention nr 182 anses utnyttjande, rekrytering och utbjudande av barn för olaglig verksamhet, särskilt för framställning av och handel med narkotiska preparat, som en av de värsta formerna av barnarbete. Detta innebär att denna del av artikel 33 också har en nära koppling till artikel 32 om skadligt arbete och ekonomiskt utnyttjande. En stat har samma skyldigheter att ge skydd och stöd till ett barn som ut- nyttjats för framställning av och handel med narkotiska preparat som vid andra skadliga arbeten. Även artikel 40 om barn som miss- tänks eller åtalas för eller befunnits skyldigt till brott är av relevans här. Läs mer i kapitlen om artiklarna 32 och 40. Artikel 33 – skydd mot narkotika Artikel 33 i ålägger staterna att vidta olika slags åtgärder för att skydda barn mot olaglig användning och hantering av narkotika. Med hänvisning till ramarna för vårt uppdrag kommer vii detta avsnitt främst att redogöra för de lagstiftningsåtgärder som vidtagit. Vi har delat in åtgärderna i tre grupper: förebyggande åtgärder, straffrättslig och annan reglering kring narkotika samt be- handlande insatser. , som är en ideell organisation, har genomfört undersökningar om skolelevers drog- vanor . Av undersökningen framgår att andelen elever som provat narkotika varit relativt oförändrad . var det av pojkarna och av flickorna I årskurs 2 på gymnasiet var det av pojkarna och av flickorna. Däremot har andelen som använt ”nätdroger” (t.ex. spice) minskat . av eleverna har prövat sådana droger. Även andelen elever som sniffat eller boffat har minskat och är , vilket innebär en halvering i förhållande till år 2012.25 fokuserade på barns för- hållande till droger.26 Förebyggande åtgärder mot användning av narkotika vidtas främst på andra sätt än genom lagstiftningsarbetet. Inte minst vårdnadshavarna har ett viktigt ansvar (jämför 6 kap. 1 och 2 §§ FB). Även förenings- livet har en roll i arbetet mot barns användning av narkotika. Utöver de åtgärder som nämns nedan, utgör och Tullver- kets brottsbekämpande insatser mot införsel, framställning, försäljning och användning av narkotika ett viktigt förebyggande arbete. Det- samma gäller de behandlande insatser som vidtas inom och hälsovården (se avsnittet om behandlingsinsatser nedan). , rapport nr 178, Skolelevers drog- vanor 2018 (2018). 26Barnombudsmannens årsrapport Öppna för gränser (2005). Artikel 33 – skydd mot narkotika Regeringen har beslutat om en samlad strategi för alkohol-, narko- tika-, dopnings- och tobakspolitiken åren 2016–2020 (ANDT-strate- gin).27 ansvarar för att genomföra strategin. Vid varje länsstyrelse ska det finnas en särskild samordningsfunktion för frågor som rör ANDT-frågor. (Se 1 och 2 §§ förordningen, 2012:606, om samordning inom alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobaks- området m.m.) i en kommun är skyldig att aktivt arbeta för att före- bygga och motverka missbruk bland barn av alla slags berusnings-, dopnings- och beroendeframkallande medel. Nämnden har också ett generellt ansvar att arbeta för att förebygga och motverka missbruk av beroendeframkallande medel. Nämnden ska inom det uppdraget bl.a. sprida kunskap om skadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns. (Se 3 kap. 7 § och 5 kap. 1 § SoL.) Inom råder det normalt sekretess för en uppgift om en enskilds personliga förhållanden (26 kap. 1 § OSL). Den sekre- tessen hindrar emellertid inte att uppgiften lämnas till åklagare eller polis, om uppgiften angår misstanke om olaglig överlåtelse eller an- skaffning av narkotika till en person (10 kap. 22 § OSL). Av läroplanen för bl.a. framgår att eleverna i både mellan- stadiet och högstadiet ska lära sig om sambandet mellan beroende- framkallande medel och ohälsa. En rektor har ansvar för att eleverna som läser på grundskole- och gymnasienivå får kunskaper om riskerna med narkotika och andra droger.28 Flera ideella organisationer arbetar med att inhämta och sprida kunskap. Några exempel är kotikaupplysning, och . SKOLFS 2010:37 och 2011:144. Artikel 33 – skydd mot narkotika har flera uppdrag som särskilt rör narkotika. Bl.a. ska myndigheten ansvara för den samordnade uppföljningen inom narkotikaområdet. Den ska samordna och lämna underlag till reger- ingen inför återkommande rapportering till EU och Världshälsoorga- nisationen (WHO), ansvara för rapporteringen till mot narkotika och brottslighet (UNODC)29 samt övrig narkotikarappor- tering till internationella organ. Myndigheten ska vidare vara nationell kontaktpunkt för för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN). (Se förordningen, 2013:1020, med in- struktion för . Se även nedan om UNODC och ECNN.) En nämnd som utövar ledning över hälso- och sjuk- vårdsverksamheten i en kommun eller ett landsting är skyldig att an- mäla till om nya medel används för miss- bruksändamål eller att ändringar sker i missbruksmönster av kända medel (18 kap. 1 § HSL). En motsvarande skyldighet finns för social- nämnderna (12 kap. 9 § SoL). har flera liknande uppdrag. Myndigheten ska bl.a. fullgöra rapporteringsskyldighet till Internationella narkotika- kontrollstyrelsen (INCB). Myndigheten ansvarar också för kontroll och tillsyn av narkotika. (Se 1 och 2 §§ förordningen, 2007:1205, med instruktion för . Se även nedan om INCB.) Som framgår i avsnittet ovan deltar i ett flertal internationella projekt som rör narkotika. har bl.a. tillträtt de tre centrala (se avsnittet om artikelns innebörd ovan). Inom FN finns organen UNODC och INCB. UNODC har till uppdrag att hjälpa FN:s medlemsländer i bekämpningen av illegal nar- kotika och internationell brottslighet. Organet bedriver forskning och arbetar med kunskapskampanjer. Därutöver hjälper UNODC med- lemsstaterna med implementeringen av bl.a. och arbetar med fältbaserat tekniskt bistånd. INCB är ett övervaknings- organ för ländernas implementering av FN:s narkotikakonventioner. 29United Nations Office on Drugs and Crime. Artikel 33 – skydd mot narkotika Utöver UNODC och INCB, deltar i FN:s arbete mot nar- kotika genom Agenda 2030 för hållbar utveckling.30 Agendan inne- håller ett antal mål som ska vara uppfyllda . Enligt del- mål 3.5 ska insatserna för att förebygga och behandla drogmissbruk stärkas. Regeringen har uttryckt att ska vara ledande igenom- förandet av agendan.31 Inom EU finns det en särskild narkotikabyrå, ECNN.32 Syftet med byrån är bl.a. att ge EU och dess medlemsstater en objektiv överblick över EU:s narkotikasituation och narkotikaproblem. är medlem i . Nordiskt välfärds- centrum är en institution under rådets social- och hälsosektor. Cent- rumet arbetar bl.a. med att forska och samla och sprida kunskap om droger och droganvändning. 36.2.2Straffrättslig och annan reglering kring narkotika Narkotika får endast hanteras för vissa särskilda ändamål, såsom medi- cin och vetenskap. Det krävs tillstånd för att föra in eller ut narkotika ur samt för att tillverka och handla med narkotika. Som huvudregel får man inte heller inneha narkotika. (Se 2–7 §§ lagen, 1992:860, om kontroll av narkotika.) Försäljning, tillverkning och import av läkemedel är strängt regle- rade. Ett läkemedel måste godkännas för att få säljas. För att få sälja läkemedel till konsument krävs tillstånd av . Nar- kotikaklassade läkemedel (inklusive psykotropiska läkemedel) får lämnas ut endast efter förordnande av läkare, tandläkare eller veteri- när. Sådant förordnande ska ske med största försiktighet. (Se 4 kap. 1, 2 och 20 §§, 5 kap. 1 § läkemedelslagen, 2015:315, 2 kap. 1 § lagen, 2009:366, om handel med läkemedel samt 5 och 6 §§ lagen om kon- troll av narkotika.) I princip all olovlig hantering av narkotika, inklusive bruk, är straff- belagd som narkotikabrott eller narkotikasmuggling av någon grad. Han- teringen är även straffbar som oaktsamhetsbrott, bl.a. med rubricer- ingen vårdslöshet med narkotika eller olovlig införsel. 30Generalförsamlingens resolution Att förändra vår värld: Agenda 2030 för hållbar utveckling, A/RES/70/1. 31Se t.ex. dir. 2016:18 s. 1. 32European (även ). Artikel 33 – skydd mot narkotika straffbart att olovligen ta befattning med narkotikaprekursorer33 som är avsedda för olovlig framställning av narkotika. (Se 1–3 b §§ narko- tikastrafflagen, 1968:64, samt 6 och 7 §§ lagen, 2000:1225, om straff för smuggling.) Med narkotika avses dels sådana ämnen som regeringen förklarat är narkotika, dels substanser som är föremål för kontroll enligt en internationell överenskommelse som har biträtt.34 Läkemedels- verket ska föra förteckningar över dessa substanser. (Se 8 § narkoti- kastrafflagen, 3 § förordningen, 1992:1554, om kontroll av narkotika och föreskrifter, LVFS 1997:12, om förteck- ningar över narkotika.) Av förarbetena till narkotikastrafflagen framgår att överlåtelse av narkotika till ungdom utgör en försvårande omständighet vid bedöm- ningen av ett narkotikabrott. Gärningen bör enligt förarbetena bedömas allvarligare ju yngre mottagaren av narkotikan är.35 Av Högsta dom- stolens praxis framgår att en försvårande omständighet vid narkotika- brott är att narkotikan gjorts lättåtkomlig för unga missbrukare.36