sou · H8B337 · 2020-06-17 00:00:00 — Utredningen konstaterar att det i motsvarande reglering inom socialförsäkringen inte finns sådana detaljerade uppräkningar över vilka uppgifter som omfattas av uppgiftsskyldigheten. Regleringen i socialförsäkringsbalken är mer principstyrd och inriktad på reglernas syfte än motsvarande regler i arbetslöshetsförsäkringen. En sådan principstyrd ordning gäller inom aktivitetsstödet enligt förord- ningen (2017:819) om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspoli- tiska insatser. Enligt utredningens uppfattning är socialförsäkrings- balkens och aktivitetsstödets modell att föredra framför den nu gällande ordningen inom arbetslöshetsförsäkringen. Utredningen anser mot denna bakgrund att den ordning som gäller inom socialförsäkringen och aktivitetsstödet också bör gälla inom arbetslöshetsförsäkringen. Bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 2000/01:129, s. 61. ALFFo bör därför inte föras över till en ny förordning om arbets- löshetsförsäkring. Det saknas därmed också behov av att i den nya lagen införa en upplysningsbestämmelse som motsvarar 48 i § , dvs. som anger att regeringen kan meddela föreskrifter om vilka upp- gifter som ska lämnas ut till följd av en uppgiftsskyldighet. Uppgiftsskyldighet för om föräldraskap bör inte införas i den nya lagen om arbetslöshetsförsäkring Enligt 48 c § ska lämna de uppgifter om för- äldraskap som behövs för att en arbetslöshetskassa ska kunna pröva rätten till arbetslöshetsersättning. Bestämmelsen kompletterar För- säkringskassans mer övergripande skyldighet att lämna uppgifter till en arbetslöshetskassa som gäller en förmån, ersättning eller annat stöd som har betydelse för tillämpningen av . I kapitel 12 före- slår utredningen att ersättningsperioden ska ha en anknytning till och variera i längd utifrån en sökandes förankring på arbetsmark- naden. Utredningen gör även bedömningen att den bestämmelse som anger att en sökande som är förälder till barn ska kunna få ersättning under längst (se 22 § första stycket, andra meningen ) bör tas bort. Eftersom denna bestämmelse föreslås tas bort finns det inte längre behov av en regel som anger att ska lämna uppgifter om föräldraskap till en arbets- löshetskassa. De uppgifter som finns hos och som kan vara relevanta för ett ärende hos en arbetslöshetskassa bör i ett nytt regelverk kunna lämnas med stöd av den mer allmänt ut- formade bestämmelsen som reglerar uppgifts- skyldighet. En regel som anger att ska lämna upp- gifter om föräldraskap bör därför inte föras över till den nya lagen om arbetslöshetsförsäkring. uppgiftsskyldighet bör anpassas till den nya lagen om arbetslöshetsförsäkring uppgiftsskyldighet regleras, som framgår ovan, mot arbetslöshetskassan i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsdatabas. Av 8 d § i den förord- ningen följer att det till arbetslöshetskassorna ska lämnas ut upp- gifter från beskattningsdatabasen i den utsträckning det behövs för beräkning eller kontroll av arbetslöshetsersättning enligt . De uppgifter som ska lämnas ut är uppgifter per betalningsmottagare i en sådan arbetsgivardeklaration eller förenklad arbetsgivardeklara- tion som avses i 26 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), identi- fikationsuppgifter för den uppgiftsskyldige och betalningsmotta- garen samt uppgift om den redovisningsperiod som deklarationen avser. Bestämmelsen grundar sig på reformen Uppgifter på individ- nivå i arbetsgivardeklarationen, vilken syftade till att minska skatte- fusk och skatteundandragande.4 Utredningen föreslår att arbetslöshetsförsäkringen ska baseras på en sökandes tidigare förvärvsinkomster. Det innebär att dagens arbetsvillkor ersätts med ett inkomstvillkor. Ersättningsperiodens längd kommer i en ny arbetslöshetsförsäkring att bestämmas utifrån en sökandes tidigare inkomst och arbetslöshetsersättningens storlek kommer att vara tydligare kopplad till den sökandes tidigare för- värvsinkomster. Även regler om samordning med ersättningar från angränsande system kommer att bygga på en sökandes förvärvs- inkomst. Som framgår ovan kan och ska , utan en föregående sekretessprövning, lämna ut uppgifter till en arbetslöshetskassa om de behövs för beräkning eller kontroll av arbetslöshetsersättning. I ett nytt regelverk kommer arbetslöshetskassorna att ha behov av samma typer av uppgifter från , men för delvis andra ändamål. Utredningen anser därför att 8 d § förordningen om be- handling av uppgifter i beskattningsdatabas bör ändras till att uppgifter ska lämnas ut från beskattningsdatabasen i den ut- sträckning det behövs för ett ärende hos arbetslöshetskassan enligt den nya lagen om arbetslöshetsförsäkring. Däremot bör ingen änd- ring göras avseende vilka uppgifter som ska lämnas (se dock nedan avseende särskilda bestämmelser om inkomstvillkor för företagare). Eftersom det är samma typ av uppgifter som ska lämnas bör en sådan förändring av uppgiftsskyldigheten inte påverka den sökandes integritet. Utredningen föreslår särskilda beräkningsregler vid prövningen av om en företagare uppfyller ett inkomstvillkor (se kapitel 10). Även för företagare bör det ställas upp ett krav på att den sökande inom innan arbetslöshetens inträde haft inkomster av förvärvs- arbete i viss omfattning. Inkomsterna för företagare behöver inte 2016/17:58 s. 1. utgå från sådana inkomster som utbetalaren (en arbetsgivare) är skyldig att betala arbetsgivaravgifter för. De inkomster som ska kunna användas är även sådana inkomster av förvärvsarbete som en fysisk person är skyldig att betala egenavgifter för. Sådana uppgifter, som framgår av beslut om slutlig skatt, lämnas från till arbetslöshetskassorna vanligen genom att den sökande lämnar en fullmakt till . Utredningen konstaterar att det saknas en uppgiftsskyldighet för avseende sådana uppgifter som behövs hos arbetslöshetskassorna i ärenden där arbetslöshetsersätt- ning kommer att grundas på sådana inkomster. Utredningen har över- vägt om det vore ändamålsenligt om uppgiftsskyldighet även omfattade den sortens inkomster, men kan konstatera att den ordning som gäller tycks fungera ändamålsenligt. Utredningen förslår därför inga förändringar i sak avseende uppgiftsskyldigheten i detta läge. 17.5Uppgiftsskyldighet under straffansvar för arbetsgivare och uppdragsgivare 17.5.1Uppgiftsskyldighet i ärenden enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring Förslag: En arbetsgivare eller uppdragsgivare ska på begäran lämna de uppgifter till en arbetslöshetskassa om enskilds anställnings- och uppdragsförhållanden som har betydelse för ett ärende hos kassan enligt den nya lagen. saknas det regler om en arbetsgivares uppgiftsskyldighet inom arbetslöshetsförsäkringen. Däremot finns det regler som anger att en sökande till sin ansökan om arbetslöshetsersättning ska bifoga ett intyg från arbetsgivaren om den sökandes arbetsförhållanden och de uppgifter i övrigt som behövs för att bedöma hans eller hennes rätt till ersättning. I paragrafen anges det också att om det medför stora svårigheter för sökanden att skaffa ett intyg får uppgifterna styrkas på något annat sätt och att arbetsgivaren på begäran ska utfärda intyget på en särskild blankett (se 47 § andra stycket ). Det sak- nas helt regler om uppgiftsskyldighet för uppdragsgivare inom arbets- löshetsförsäkringen. Utredningen föreslår att en ny arbetslöshetsförsäkring ska grun- das på inkomster i stället för arbetad tid. Det föreslås även att arbetslöshetsförsäkringen ska vara en inkomstbortfallsförsäkring för alla, vilket innebär att dagens uppdelning mellan en grundförsäkring och en inkomstbortfallsförsäkring inte införs i det nya regelverket. Anledningen är att ett sådant system ökar förutsebarheten och minskar administrationen för arbetslöshetskassorna eftersom det numera finns möjlighet för både enskilda och arbetslöshetskassorna att ta del av tillförlitliga inkomstuppgifter i de arbetsgivardeklarationer som arbetsgivare ska lämna in till . Även om ett sådant system kommer att minska behovet av uppgifter från t.ex. arbetsgivare om inkomster från förvärvsarbete som redan redovisats i arbetsgivardeklarationerna, kommer det att behövas andra upp- gifter i ärenden om arbetslöshetsersättning. Uppgifter kommer även att behövas från sökandens arbetsgivare för att kunna bedöma rätten till arbetslöshetsersättning, t.ex. uppgift om och hur en anställning har avslutats, om den enskilde fått avgångsvederlag och om han eller hon har erbjudits fortsatt arbete hos arbetsgivaren. Det kan även i vissa fall behövas uppgifter om arbetad tid och in- komster, t.ex. för den som deltidsarbetar och uppbär arbets- löshetsersättning. I dessa fall kan det t.ex. handla om att kontrollera löneuppgifter mot de uppgifter om inkomst som arbetslöshetskassan får från . Uppgifter från arbetsgivare krävs därmed även i ett nytt regelverk för att säkerställa att arbetslöshetsersättningen endast betalas ut när förutsättningarna för rätt till sådan ersättning är uppfyllda och för att minska risken för felaktiga utbetalningar. Det bör därför i ett nytt regelverk för arbetslöshetsförsäkringen finnas möjligheter för arbets- löshetskassorna att få del av uppgifter från arbetsgivare som behövs i ärenden om arbetslöshetsersättning. Frågan är om det bör införas en ordning som motsvarar dagens ordning enligt 47 § . Utredningen konstaterar i det avseendet att det inom socialförsäkringen finns regler om arbetsgivares och uppdragstagares uppgiftsskyldighet. Enligt 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken har bl.a. arbetsgivare och upp- dragsgivare skyldighet att lämna uppgifter till , , och allmän förvaltningsdom- stol som avser en namngiven person när det gäller förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av socialförsäkringsbalken. Enligt utredningens uppfattning bör det införas en uttrycklig upp- giftsskyldighet för arbetsgivare att lämna uppgifter till en arbets- löshetskassa, likt den som gäller inom socialförsäkringen. Genom en sådan ordning tydliggörs det att det är till arbetslöshetskassan som en arbetsgivare ska lämna uppgifter. I detta sammanhang ska påpekas att det nya regelverket, enligt utredningens förslag, bör innehålla uttryckliga regler om arbetslöshetskassornas utredningsskyldighet och en möjlighet för kassorna att ställa frågor till arbetsgivare eller någon annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter. För att en sådan bestämmelse ska få avsedd effekt, dvs. att en arbetslös- hetskassa ska få svar på en ställd fråga, kan det vara nödvändigt med en skyldighet att lämna uppgifter för mottagaren av frågan, i detta fall en arbetsgivare. I strävan att minimera antalet felaktiga utbetal- ningar från trygghetssystemen anser utredningen sammantaget att arbetsgivare bör ha samma typ av uppgiftsskyldighet inom arbetslös- hetsförsäkringen som inom socialförsäkringen. En bestämmelse om uppgiftsskyldighet för arbetsgivare bör ut- formas utifrån samma princip som för myndigheter, dvs. utifrån syftet med uppgiftslämnandet. Skyldigheten att lämna uppgifter bör begränsas till uppgifter om enskilds anställningsförhållanden och endast om det har betydelse för ett ärende enligt den föreslagna lagen. Genom att begränsa uppgifterna till anställningsförhållanden kom- mer en arbetsgivare inte att behöva lämna fler uppgifter än de som finns i arbetsgivarintyget som en sökande ska bifoga till sin ansökan. Det bör även tydliggöras att uppgifter endast ska behöva lämnas på begäran av en arbetslöshetskassa, dvs. inte på en arbetsgivares eget initiativ. Utredningen bedömer att en sådan uppgiftsskyldighet är proportionell i förhållande till den nytta som uppgiftsskyldigheten bidrar till. Så som har angetts ovan saknas det helt regler om uppgiftsskyldighet för uppdragsgivare. För att bedöma rätten till arbetslöshetsersätt- ning för en sökande kan det behövas uppgifter från en uppdrags- givare, på samma sätt som från en arbetsgivare. En sådan uppgifts- skyldighet bör därför även gälla uppdragsgivare. Uppgiftsskyldigheten i förhållande till EU:s dataskyddsförordning Europarlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), för- kortad dataskyddsförordningen, tillämpas fr.o.m. . En av de grundläggande förutsättningarna för att behandling av per- sonuppgifter ska vara i enlighet med dataskyddsförordningen är att behandlingen är laglig. Vad som utgör laglig grund för behandling anges i artikel 6 i dataskyddsförordningen. Personuppgifter får endast behandlas om minst ett av villkoren i artikel 6.1 a–f i dataskyddsför- ordningen är uppfyllda. För att personuppgiftsbehandling ska vara i enlighet med dataskyddsförordningen krävs också att villkoren i för- ordningens artikel 5 är uppfyllda. Denna artikel behandlar principer för behandling av personuppgifter, bl.a. att uppgifterna ska behand- las på ett lagligt, korrekt och öppet sätt i förhållande till den registre- rade samt att uppgifterna ska samlas in för särskilda, uttryckligt an- givna och berättigade ändamål och inte senare behandlas på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. Vissa kategorier av personupp- gifter är till sin natur särskilt integritetskänsliga och därmed också särskilt skyddsvärda. Villkoren för behandling av sådana särskilda kate- gorier av personuppgifter anges i artikel 9 i dataskyddsförordningen. När det gäller de personuppgifter som ska lämnas från arbets- givare och uppdragsgivare anser utredningen att de lagliga grunderna för personuppgiftsbehandlingen är de som framgår av artikel 6.1 c och artikel 6.1 e, dvs. att personuppgiftsbehandlingen är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse respektive nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse. En skyldighet för arbetsgivare och uppdragsgivare bör, som framgår ovan, vara författningsreglerad och blir då en rättslig förpliktelse för arbetsgivare och uppdrags- givare. Det allmänna intresset är att motverka att offentliga medel betalas ut på felaktiga grunder. Arbetslöshetsersättning är en förmån för dem som är arbetslösa och kontrollfunktionen, som bl.a. förut- sätter att uppgifter kan begäras in från andra, är centralt för ersätt- ningssystemet. Målet med en kontroll av att arbetslöshetsersättning endast betalas ut till den som uppfyller förutsättningarna för rätt till sådan ersättning överväger, enligt utredningens uppfattning, det even- tuella integritetsintrång som arbetsgivarnas och uppdragsgivarnas be- handling av personuppgifter till följd av uppgiftsskyldigheten möj- ligen skulle kunna innebära för den sökande när uppgifterna lämnas till arbetslöshetskassorna. Uppgiftsskyldigheten bedöms därmed vara proportionell i förhållande till målet med densamma. Utredningen bedömer att den föreslagna regleringen av uppgiftsskyldigheten i lag skapar förutsättningar för arbetsgivarna och uppdragsgivarna att uppfylla de villkor som anges i artikel 5 i dataskyddsförordningen. De personuppgifter som arbetslöshetskassorna behöver från arbetsgivarna och uppdragsgivarna bedöms inte heller vara sådana personuppgifter som enligt artikel 9 i dataskyddsförordningen är att betrakta som sär- skilt integritetskänsliga. 17.5.2Straffansvar för underlåtenhet att lämna uppgifter Förslag: En arbetsgivare eller uppdragsgivare som inte fullgör en uppgiftsskyldighet enligt den nya lagen ska dömas till böter. Till ansvar enligt första stycket ska det inte dömas om gär- ningen är belagd med straff i eller bidragsbrottslagen. Böter för underlåtenhet att lämna uppgifter Som framgår ovan har arbetsgivare och uppdragsgivare ingen generellt reglerad skyldighet att lämna uppgifter i ärenden om arbets- löshetsersättning. Däremot finns det en bestämmelse som anger att en arbetsgivare på ett särskilt intyg ska ange den sökandes arbets- förhållanden och de uppgifter i övrigt som behövs för att bedöma hans eller hennes rätt till ersättning. Intyget ska bifogas ansökan, vilket betyder att det är den enskilde som behöver se till att arbets- givaren fyller i det särskilda intyget. Utredningen anser inte att det bör införas en sådan motsvarande bestämmelse utan en mer generell bestämmelse som tydliggör att en arbetsgivare och uppdragsgivare på begäran ska lämna uppgifter till en arbetslöshetskassa om enskilds anställningsförhållanden som har betydelse för ett ärende hos kassan enligt den nya lagen om arbetslöshetsförsäkring (se ovan). Inom arbetslöshetsförsäkringen finns det inte heller några bestämmelser om sanktioner för en arbetsgivare som inte bistår den enskilde med att fylla i ett intyg om anställningsförhållanden och de övriga upp- gifter som behövs i ett ärende om arbetslöshetsersättning. Det inne- bär att både den enskilde och arbetslöshetskassan har begränsade möjligheter att kräva att en arbetsgivare ska lämna de uppgifter som behövs i ett ärende om arbetslöshetsersättning. Det finns visserligen reglerat i vissa kollektivavtal att en arbetsgivare är skyldig att utfärda arbetsgivarintyg, men en arbetslöshetskassa har inga legala påtryck- ningsmedel mot en arbetsgivare eller uppdragsgivare som av någon anledning vägrar att lämna de uppgifter som kan ha betydelse för ett ärende om arbetslöshetsersättning. Enligt utredningens mening är den nuvarande ordningen inte till- fredsställande eftersom en arbetsgivare i vissa fall kan ha kunskap om förhållanden som skulle leda till att en sökande helt eller delvis saknar rätt till arbetslöshetsersättning. Exempel på detta är, som redogjorts för ovan, om en sökande har sagt upp sig på egen begäran. Det kan även röra sig om tillfällen då den sökandes uppgifter om intjänade förvärvsinkomster inte överensstämmer med de uppgifter som lämnats i en arbetsgivardeklaration till och då de närmare förutsättningarna behöver kontrolleras av arbetslöshets- kassan. Det kan leda till att offentliga medel betalas ut på felaktiga grunder till en sökande som inte uppfyller villkoren för rätt till arbets- löshetsersättning. Det kan inte uteslutas att avsaknaden av hot om en sanktion kan innebära en ökad risk för att arbetslöshetskassorna inte får tillgång till nödvändiga uppgifter för att kunna fatta beslut i ärenden om arbetslöshetsersättning. Detta kan leda till att kassorna fattar beslut som innebär att arbetslöshetsersättning felaktigt betalas ut. Utredningen anser mot den bakgrunden att det kan finnas behov av att införa ett system med sanktioner kopplat till uppgiftsskyldig- heten för arbetsgivare och uppdragsgivare. I valet av sanktion kan det vara mer ändamålsenligt med t.ex. en administrativ sanktion istället för en kriminalisering. Utredningen konstaterar dock att den uppgiftsskyldighet för arbetsgivare och uppdragsgivare som följer av 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken är förenad med sanktion i form av böter enligt 115 kap. 4 § socialförsäkringsbalken. Den upp- giftsskyldighet som utredningen föreslår för arbetsgivare och upp- dragsgivare är snarlik uppgiftsskyldigheten enligt 110 kap. 31 § social- försäkringsbalken. Enligt utredningens mening är en lämplig påföljd för överträdel- ser av den uppgiftsskyldighet som föreslås gälla i en ny arbetslös- hetsförsäkring att en arbetsgivare eller uppdragsgivare döms till böter, på motsvarande sätt som inom socialförsäkringen. En sådan ordning skulle inskärpa vikten av att arbetsgivare och uppdragsgivare behö- ver lämna de uppgifter som har betydelse för ett ärende om arbets- löshetsersättning. En större enhetlig påföljdsreglering mellan olika förmånssystem skulle också skapa förutsättningar för en kontroll på samma villkor för alla. En särskild bedömning om subsidiaritet införs Enligt 1 § första stycket bidragsbrottslagen (2007:612) är lagen till- lämplig på ekonomiska förmåner för personligt ändamål som enligt lag eller förordning beslutas av bl.a. arbetslöshetskassorna. Av 2 § bidragsbrottslagen framgår att den som lämnar oriktiga uppgifter eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lag eller förordning, och på så sätt orsakar fara för att en ekonomisk förmån felaktigt betalas ut eller betalas ut med ett för högt belopp, kan dömas för bidragsbrott till fängelse eller böter. Paragrafen tar i första hand sikte på situationer då förmånstagaren själv lämnar oriktiga uppgifter eller åsidosätter en anmälningsskyl- dighet, men omfattar även sådana fall där en person medvetet lämnar en oriktig uppgift som leder till fara för en felaktig utbetalning till någon annan5. Av 4 § bidragsbrottslagen framgår att den som av grov oaktsamhet begår en sådan gärning som avses i 2 § döms för vårds- löst bidragsbrott till böter eller fängelse. Ett förfarande där en arbets- givare eller uppdragsgivare, genom att lämna oriktiga uppgifter, med- verkar till att en sökande felaktigt får arbetslöshetsersättning skulle därmed falla in under bidragsbrottslagens tillämpningsområde och kunna vara straffbart enligt dess bestämmelser. Ett förfarande där en arbetsgivare eller uppdragsgivare medverkar till att en sökande fel- aktigt får arbetslöshetsersättning utbetalt skulle även kunna vara straffbart enligt , t.ex. enligt bestämmelsen om osant intygande i 15 kap. 11 § om arbetsgivaren eller uppdragsgivaren upp- såtligen (jfr 1 kap. 2 § ) lämnar felaktiga uppgifter om sökanden och det medför fara i bevishänseende. Som framgår ovan föreslår utredningen att en arbetsgivare och uppdragsgivare ska vara tvungna att under straffansvar lämna vissa 2006/07:80 s. 96. uppgifter om enskilda i ärenden om arbetslöshetsersättning. En följd av att en överträdelse av uppgiftsskyldigheten enligt meddelade före- skrifter skulle kunna vara straffbelagd i eller bidrags- brottslagen är att det kan uppstå lagkonkurrens dels mellan den före- slagna straffbestämmelsen och bestämmelser i , dels mellan den föreslagna straffbestämmelsen och bestämmelser i bidrags- brottslagen. För att lösa denna lagkonkurrens bör det införas en bestämmelse om att i de fall som en gärning är straffbelagd enligt den föreslagna bestämmelsen också är straffbelagd i eller bidragsbrottslagen så ska den föreslagna straffbestämmelsen inte till- lämpas. Genom en sådan s.k. subsidiaritetsregel garanteras likabehand- ling, förutsebarhet och effektivitet i de fall där det från en arbets- givare eller uppdragsgivare lämnas felaktiga uppgifter om en sökande i ärenden om arbetslöshetsersättning. 18 Handläggning av ärenden I detta kapitel finns förslag till bestämmelser som ska styra Inspek- tionen för arbetslöshetsförsäkringens, förkortad IAF, och arbetslös- hetskassornas handläggning av ärenden inom arbetslöshetsförsäkringen. Enligt 5 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, förkortad , är det arbetslöshetskassorna som handhar arbetslöshetsför- säkringen. De regler som styr arbetslöshetskassornas handläggning finns i huvudsak i . Stora delar av ärendehandläggningen inom arbetslöshetsförsäkringen utgör myndighetsutövning, t.ex. beslut om rätten till arbetslöshetsersättning, avstängning från rätten till sådan ersättning och återkrav av arbetslöshetsersättning. I dagens regelverk för arbetslöshetsförsäkringen saknas det i stora delar uttryckliga regler om handläggningen av ärenden likt de som finns och gäller för myndigheter. Det innebär emellertid inte att arbets- löshetskassorna helt saknar vägledning. Handläggningen har i stället utvecklats utifrån allmänna förvaltningsrättsliga principer och vissa uttalanden från , förkortad JO. En arbets- löshetskassa har bl.a. kritiserats av JO för att utan uttryckligt lagstöd innehålla ersättning och att den sökande inte heller mottagit något beslut om att arbetslöshetskassan stoppat ersätt- JO konstaterade i detta fall att arbetslöshetskassorna inte utgör myndigheter och därför inte är skyldiga att följa förvaltnings- lagens bestämmelser i sin handläggning, men att ledning bör hämtas i lagens regler när kassorna handlägger frågor som innefattar myn- dighetsutövning (JO dnr 2774-2002).