sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — 2009/10:31 s. 240 f.). Frågan är om det finns anledning att ta bort rät- ten till domstolsprövning av regeringens beslut om utvisning för EES-medborgare och deras familjemedlemmar. I Högsta förvalt- ningsdomstolens mål nr 3806-13 ansökte en utländsk medborgare om bl.a. rättsprövning avseende regeringens beslut att utvisa honom med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll. Domstolen avvi- sade ansökan, eftersom 2 a § rättsprövningslagen inte var tillämplig i det aktuella fallet. Utgången blev densamma i Högsta förvaltnings- domstolens avgjorda mål nr 5966-19. Även det gällde en an- sökan om rättsprövning avseende regeringens beslut att utvisa en ut- länning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Utlänningen var inte EES-medborgare och ansågs inte heller vara familjemedlem till en sådan medborgare. Ansökningarna avvisades alltså i båda fallen på formell grund. De saknar därmed betydelse för bedömningen av om möjligheten till rättsprövning bör vara kvar eller tas bort. Det förhållandet att möjligheten till rättsprövning utgör en viktig rättssäkerhetsgaranti för EES-medborgare och deras familjemed- lemmar talar mot att ta bort den. Dessa medborgare har, utöver rät- ten till rättsprövning, även getts vissa rättigheter i lagen om särskild utlänningskontroll som inte andra utlänningar har. Det gäller t.ex. möjligheten för en EES-medborgare, eller en familjemedlem till en sådan medborgare, att hos regeringen ansöka om upphävande av ett återreseförbud. Även om den nya lagen, enligt utredningens be- dömning i avsnitt 5.2.4, kan utformas utan anpassning till närmare krav som ställs i EU-direktiv, om det behövs för att skydda den nationella säkerheten, bör viss särbehandling behållas. Möjligheten till rättsprövning är ett sådant exempel. EES-medborgare och deras familjemedlemmar bör alltså på samma sätt som ges rätt att ansöka om rättsprövning om regeringen har beslutat om utvisning av utlänningen. Frågan om rättsprövning av sådana beslut bör även i fortsättningen regleras i rättsprövningslagen. En upplysning om det bör tas in i den nya lagen. Något skäl att ändra tiden för när ansökan ska göras har inte framkommit. Det behövs inga regler om prövningstillstånd Enligt 16 kap. 11 § första stycket utlänningslagen krävs det pröv- ningstillstånd vid överklagande av en migrationsdomstols beslut till Migrationsöverdomstolen. Av den bestämmelsen följer motsatsvis att det inte krävs prövningstillstånd i Migrationsöverdomstolen i de fall där ett myndighetsbeslut överklagas direkt till Migrationsöver- domstolen (prop. 2004/05:170 s. 313). I lagen om särskild utlänningskontroll finns det inga bestämmel- ser om prövningstillstånd och inte heller någon hänvisning till att utlänningslagens bestämmelser om det gäller. Det finns alltså inget krav på prövningstillstånd vid överklagande av beslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Utredningen anser att det inte heller bör införas ett sådant krav. I de fall där beslut får överklagas är det fråga om ett myndighetsbeslut som överklagas direkt till Migrationsöverdomstolen eller till regeringen. Det är alltså enbart fråga om ett tvåinstansförfarande. Den enskilde bör ha rätt till över- prövning av ett beslut som har gått honom eller henne emot i första instans. Det är dessutom fråga om ett begränsat antal ärenden som handläggs enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Även om antalet skulle öka när tillämpningsområdet för den nya lagen blir vidare finns det inte något skäl att hålla nere antalet ärenden som högsta instans ska pröva. Det finns dock inte något behov av att ut- tryckligen ange att det inte krävs prövningstillstånd vid överklagan- de enligt den nya lagen. 13.2.2Förfarandet vid överklagande av utvisningsbeslut Utredningens förslag: Om beslut i fråga om utvisning överklagas, ska verket lämna över handlingarna i ären- det till Migrationsöverdomstolen. Domstolen ska med eget ytt- rande lämna handlingarna vidare till regeringen. I yttrandet ska det särskilt anges om det finns hinder mot verkställighet. Anser domstolen att det finns ett sådant hinder, får regeringen inte av- vika från den bedömningen. Skälen för utredningens förslag I 3 § lagen om särskild utlänningskontroll regleras hur ett överkla- gande av beslut om utvisning ska hanteras. Att beslut i fråga om utvisning får överklagas till regeringen framgår av 2 a §. När beslut i fråga om utvisning överklagas, ska enligt 3 § verket skyndsamt lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen. Domstolen ska med ett eget yttrande lämna handlingarna vidare till regeringen. I yttrandet ska det särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen mot att beslutet verkställs. Anser Migrationsöverdomstolen att så- dant hinder mot verkställighet finns, får regeringen inte avvika från den bedömningen. Migrationsöverdomstolen ska innan den yttrar sig hålla muntlig förhandling. Det framgår av 13 b § lagen om sär- skild utlänningskontroll. Där anges också vem eller vilka som ska höras vid förhandlingen och vilka rättigheter utlänningen har vid den muntliga förhandlingen. När muntlig förhandling hålls innan Migra- tionsöverdomstolen yttrar sig enligt bl.a. 3 § lagen om särskild ut- länningskontroll ska en viss ordning för förhandlingen, som anges i 13 b § tredje stycket, tillämpas. Paragrafen, som reglerar förfarandet vid överklagande av utvis- ningsbeslut, fick i allt väsentligt sitt nuvarande innehåll när en ny instans- och processordning infördes för utlänningsärenden, inklu- derande handläggning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Bestämmelserna har dock sitt ursprung terroristlag enligt vilken regeringen var den enda beslutsfattaren i fråga om utvisning av presumtiva terrorister. Regeringens beslut skulle då föregås av en förhandling, som i allmänhet ägde rum inför . När lagen om särskild utlänningskontroll infördes behölls den ord- ningen, men kraven för när besluten skulle föregås av en förhandling justerades något. Det infördes en möjlighet att inhämta ett yttrande från den tingsrätt som hade hållit förhandlingen. Ett sådant yttrande var dock inte bindande för regeringen (prop. 1990/91:118 s. 53 f.). När instansordningen ändrades, så att fattar beslut om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll och beslutet överklagas till regeringen, infördes den nu gällande ordning- en. Den innebär att ett överklagande ska ges in till , som prövar om överklagandet kommit in i rätt tid. nar därefter skyndsamt ärendet till Migrationsöverdomstolen, som med eget yttrande lämnar handlingarna vidare till regeringen. Med den ordningen undviks en alltför lång tidsutdräkt, som hade kunnat uppstå om beslut skulle överklagas direkt till regeringen som därefter skulle vara skyldig att hämta in yttrande från en domstol. Genom den lagändringen blev Migrationsöverdomsto- lens yttrande i fråga om det föreligger hinder mot verkställighet bin- dande för regeringen (prop. 2004/05:170 s. 248 f.). I förarbetena har det ansetts vara en självklarhet att Migrations- överdomstolens yttrande ska inriktas på det som är väsentligt för be- slutsmyndighetens prövning och att domstolen behandlar ärendet utifrån alla de aspekter som är kända för den. Det kan exempelvis vara värdefullt att domstolen uttalar sig i frågor om bevisvärdering. Som exempel på andra frågor som kan bli aktuella att bedöma nämn- des med vilken grad av sannolikhet eller säkerhet som utlänningen kan knytas till vissa fakta, t.ex. spaningsfynd eller händelser, tillför- litligheten av t.ex. källuppgifter och övriga omständigheter som talar för och emot utvisning. Det ansågs dock inte finnas anledning att i paragrafen särskilt föreskriva att Migrationsöverdomstolen ska yttra sig över samtliga omständigheter som kan vara av betydelse i ärendet (prop. 2004/05:170 s. 243 f. och 318). Nuvarande ordning bör behållas Det har inte framkommit något skäl att ändra den nuvarande ord- ningen för hur ett överklagande av ett beslut om utvisning ska han- teras. Bestämmelserna som reglerar det förfarandet bör därför i sak oförändrade föras över till den nya lagen. Även i fortsättningen bör alltså Migrationsöverdomstolens yttrande vara bindande i den del det avser verkställighetshinder, om domstolen kommit fram till att ett sådant hinder föreligger. Däremot bör det direkt av den nya lagen framgå att Migrationsöverdomstolens yttrande särskilt ska inriktas på om det föreligger ett sådant verkställighetshinder som anges i den nya lagen (se avsnitt 7.3.3), i stället för genom en hänvisning till ut- länningslagens bestämmelser. Det innebär att hinder enligt 12 kap. 3 a § utlänningslagen också ska beaktas, då den paragrafen räknas upp i den nya lagens bestämmelse om hinder mot verkställighet av utvisningsbeslut. Eftersom utredningen i avsnitt 5.2.8 har föreslagit att ett allmänt skyndsamhetskrav ska gälla för all handläggning av mål och ärenden, saknas det anledning att i överklagandebestämmel- sen särskilt framhålla kravet på skyndsamhet. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Utredningen har i avsnitt 12.2 behandlat frågan när Migrations- överdomstolens yttrande ska föregås av en muntlig förhandling och formerna för sådana förhandlingar. 13.2.3Prövning enligt den nya lagen eller utlänningslagen Utredningens förslag: Om har avslagit både Säkerhetspolisens ansökan om utvisning enligt den nya lagen och en utlännings ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt, ska ett över- klagande från utlänningen handläggas enligt utlänningslagen. Det gäller dock inte om Säkerhetspolisen har överklagat beslut. Avslår regeringen en ansökan om utvisning enligt den nya la- gen och utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, statusför- , resedokument eller ställning som varaktigt bosatt, får re- geringen överlämna ärendet i dessa delar till för prövning enligt utlänningslagen. I vissa fall ska regeringen vara skyldig att överlämna en ansökan om uppehållstillstånd till för prövning. Om regeringen efter överklagande handlägger ett ärende om utvisning och utlänningen ansöker om uppehållstillstånd, status- förklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt, får regeringen upphäva det överklagade beslutet och överlämna ären- det till för handläggning. Det ska dock inte gäl- la för ansökningar om vissa specifika uppehållstillstånd. Skälen för utredningens förslag I vissa fall bör ett överklagande prövas enligt utlänningslagen När lagen om särskild utlänningskontroll inte längre skulle vara sub- sidiär i förhållande till utlänningslagen var utgångspunkten att frågor om bl.a. uppehållstillstånd och statusförklaring i så stor utsträckning som möjligt skulle handläggas enligt utlänningslagen. Det skulle gälla även om det skulle vara möjligt att pröva alla frågor som ingår i ett kvalificerat säkerhetsärende inom ramen för lagen om särskild utlänningskontroll (prop. 2009/10:31 s. 249). Det finns därför vissa bestämmelser i lagen om särskild utlänningskontroll som anger när ett ärende inte längre ska handläggas enligt den lagen, utan i stället handläggas enligt utlänningslagen. Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll i ett ärende där utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt och avslår båda ansökningar- na, ska enligt 2 b § lagen om särskild utlänningskontroll ett överkla- gande från utlänningen handläggas enligt utlänningslagen. Det inne- bär att ska överlämna överklagandet och övriga handlingar av betydelse i ärendet till en migrationsdomstol i stället för till Migrationsöverdomstolen. Det gäller emellertid inte i de fall där Säkerhetspolisen har överklagat beslut. Då ska överklagandet även fortsättningsvis handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Om Säkerhetspolisen däremot inte har överklagat verkets beslut utan i stället i yttrande som svar på utlän- ningens överklagande förordar att utlänningens ansökan ska avslås, kommer ärendet enligt 1 kap. 7 § utlänningslagen att handläggas som ett säkerhetsärende enligt den lagen (prop. 2009/10:31 s. 292). Enligt 3 b § lagen om särskild utlänningskontroll får regeringen överlämna ett ärende till för prövning enligt utlän- ningslagen om regeringen beslutar att inte utvisa en utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt. Om skäl för utvisning enligt la- gen om särskild utlänningskontroll saknas är utgångspunkten att re- geringen ska överlämna ärendet i övriga delar till . Är det uppenbart att utlänningen t.ex. bör beviljas uppehållstillstånd kan det dock enligt förarbetena vara lämpligt att regeringen tar ställ- ning till ärendet i dess helhet. Överlämnar regeringen ärendet till för prövning enligt utlänningslagen kan verkets beslut överklagas till domstol i den ordning som föreskrivs i den la- gen (prop. 2009/10:31 s. 293). Utredningen har inte föreslagit någon ändring när det gäller vilka andra frågor – vid sidan av utvisningsfrågan – som ska hanteras inom ramen för den nya lagen, se avsnitt 6.4. Det kan därför förekomma att t.ex. en ansökan om uppehållstillstånd från utlänningen hand- läggs tillsammans med en ansökan från Säkerhetspolisen om att ut- länningen ska utvisas enligt den nya lagen. Om be- slutar att utlänningen inte ska utvisas enligt den nya lagen men att utlänningens ansökan inte heller ska bifallas, bör även i fortsätt- ningen ett överklagande från utlänningen handläggas enligt utlän- ningslagen, om inte Säkerhetspolisen överklagar beslut. Om både utlänningen och Säkerhetspolisen överklagar bör frågorna också fortsatt handläggas tillsammans enligt den nya lagen. Den nu aktuella bestämmelsen bör därför oförändrad i sak föras över till den. Om Säkerhetspolisen överklagar beslut att inte utvisa en utlänning och det i ärendet även finns frågor som rör uppehållstillstånd m.m. bör regeringen i samband med att ansökan om utvisning avslås också enligt den nya lagen kunna överlämna ärendet i övriga delar till för prövning enligt utlän- ningslagen. Detsamma bör gälla om har beslutat att utlänningen ska utvisas enligt den nya lagen och utlänningen överklagar beslutet men regeringen anser att det inte finns förutsätt- ningar för utvisning enligt den lagen och avslår ansökan. Bestämmel- ser med sådan innebörd bör tas in i den nya lagen. Ansökan om uppehållstillstånd m.m. när regeringen handlägger ett överklagat utvisningsbeslut Enligt 2 § lagen om särskild utlänningskontroll ska en ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt handläggas enligt den lagen om Säkerhetspoli- sen ansöker om att utlänningen ska utvisas. Utgångspunkten är att frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument och ställning som varaktigt bosatt ska prövas tillsammans med frågan om utvisning. beslutar i första instans om utlänningen ska utvisas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Migrations- verkets beslut överklagas till regeringen. Om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt medan regeringen handlägger ett överklagat ut- visningsbeslut, ska enligt 3 a § regeringen upphäva det överklagade beslutet och överlämna ärendet till för handlägg- Utvisningsfrågan kommer då att handläggas på nytt tillsam- mans med den fråga som utlänningens ansökan avser. Som nämnts föreslår utredningen att en ansökan från en utlän- ning om uppehållstillstånd, statusförklaring, resedokument eller ställning som varaktigt bosatt ska prövas enligt den nya lagen, om Säkerhetspolisen har ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt den. Om frågan om utvisning handläggs av regeringen, efter att beslut i frågan överklagats dit, när utlänningen gör sin ansökan bör regeringen även i fortsättningen kunna undan- röja beslut och återförvisa ärendet till verket. Be- stämmelsen bör dock ändras så att den är fakultativ. Utgångspunk- ten bör vara att regeringen kan pröva utlänningens ansökan när den beslutar i utvisningsfrågan. Om regeringen beslutar att utlänningen ska utvisas bör han eller hon inte beviljas något uppehållstillstånd annat än ett sådant tidsbegränsat tillstånd som – om det finns sär- skilda skäl – kan meddelas med stöd av den nya lagen, i de fall där utvisningsbeslutet inte kan verkställas. Ansökan om uppehållstill- stånd bör därför avslås när utlänningen utvisas. Om utlänningen har ansökt om statusförklaring, resedokument eller ställning som varak- tigt bosatt bör regeringen också avslå den ansökan om utlänningen utvisas. Möjligheten för regeringen att undanröja beslut och överlämna ärendet till verket bör dock utnyttjas om ut- länningen åberopar flyktingskäl som grund för uppehållstillstånd. I sådana fall bör utlänningen ges rätt till prövning i två instanser. En särskild ordning för vissa specifika uppehållstillstånd I avsnitt 5.2.7 har utredningen föreslagit en särskild ordning för hur ansökningar om vissa specifika uppehållstillstånd ska hanteras, om frågan är aktuell i ett ärende om utvisning enligt den nya lagen. Det gäller sådana uppehållstillstånd som en utlänning kan ansöka om un- der vistelsen i med stöd av regler i 5 b kap. eller 6 a–c kap. utlänningslagen. Har en utlänning gjort en sådan ansökan när frågan om utvisning väcks, eller gör utlänningen det under handläggningen av utvisningsfrågan, ska frågan om uppehållstillstånd vila i avvaktan på prövningen av utvisningsfrågan. När beslutet om utvisning fått laga kraft eller utlänningen nöjdförklarat sig, ska ansökan anses för- Om utlänningen inte utvisas, ska ansökan lämnas över till för prövning enligt utlänningslagen. Den lösningen innebär att regeln om att regeringen får upphäva ett beslut i utvisningsfrågan om utlänningen ansöker om uppehålls- tillstånd under handläggningen där inte bör gälla för dessa specifika uppehållstillstånd. Det bör också tydliggöras att regeringen är skyl- dig att överlämna frågan om uppehållstillstånd till , om en utlänning som ansökt om uppehållstillstånd med stöd av reg- lerna i 5 b kap. eller 6 a–c kap. utlänningslagen inte utvisas. 13.2.4Överklagande av beslut om förvar och uppsikt Utredningens förslag: Säkerhetspolisens beslut om förvar och uppsikt, i andra fall än när myndigheten har beslutat interimis- tiskt, och beslut om förvar och uppsikt får överklagas till Migrationsöverdomstolen. Sådana beslut får över- klagas särskilt och utan begränsning till . Om ett statsråd har beslutat om förvar eller uppsikt prövar Högsta förvaltnings- domstolen på framställan av utlänningen om åtgärden ska bestå. beslut i fråga om behandlingen eller place- ringen av utlänningar som hålls i förvar får överklagas till Migra- tionsöverdomstolen. Skälen för utredningens förslag Säkerhetspolisens beslut om förvar i andra fall än som avses i 9 § la- gen om särskild utlänningskontroll, dvs. interimistiska beslut, och beslut om förvar får enligt 9 d § första stycket överklagas till Migrationsöverdomstolen. Om ett statsråd har beslu- tat om förvar prövar enligt 9 d § andra stycket Högsta förvaltnings- domstolen på framställan av utlänningen om åtgärden ska bestå. beslut i särskilda fall i frågor om behandlingen eller placeringen av en utlänning som hålls i förvar får enligt 9 d § tredje stycket lagen om särskild utlänningskontroll överklagas till Migrationsöverdomstolen. Uttrycket i särskilda fall har använts för att markera att allmänna ordningsregler som gäller inom förvarslo- kalen inte får överklagas (prop. 2009/10:31 s. 297). När en utlänning hålls i förvar enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll kan endast fatta sådana beslut i ären- den som gäller utlänningar som inte har fyllt som är placerade i verkets lokaler. Vuxna utlänningar som tas i förvar med stöd av la- gen om särskild utlänningskontroll placeras i en kriminalvårdsan- stalt, ett häkte eller en polisarrest. Beslut om behandlingen av dem fattas då enligt häkteslagen. Beslut enligt häkteslagen överklagas en- ligt 7 kap. 1 § den lagen. Bestämmelserna om överklagande av Säkerhetspolisens och Mig- rationsverkets beslut om förvar togs in i lagen om särskild utlän- ningskontroll när instansordningen för säkerhetsärenden ändrades. hade det reglerats genom en hänvisning till utlänningslagen. När ordningen ändrades så att säkerhetsärenden som handläggs en- ligt utlänningslagen inte längre skulle överklagas till regeringen var en sådan hänvisning inte möjlig. Det har inte framkommit något skäl att ändra möjligheterna att klaga på beslut om förvar eller beslut i fråga om behandlingen eller placeringen av utlänningar som hålls i förvar. Be- stämmelserna bör därför i sak oförändrade föras över till den nya lagen. På samma sätt som bör alltså interimistiska beslut om förvar inte kunna överklagas. Det gäller oavsett om det är Säkerhets- polisen eller som har fattat det provisoriska be- slutet. För sådana beslut gäller i stället att de genast ska anmälas till den behöriga myndigheten, som ska pröva om åtgärden ska bestå. Till skillnad från vad som gäller för förvar är ett beslut om uppsikt inte överklagbart enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Inte heller finns det någon bestämmelse om att Högsta förvaltningsdom- stolen, efter framställan från utlänningen, kan pröva ett uppsiktsbe- slut som har fattats av ett statsråd. Den ordningen stämmer överens med det som tidigare gällde för beslut om uppsikt enligt utlännings- lagen. får emellertid beslut om uppsikt en- ligt utlänningslagen överklagas. Då ändrades bestämmelserna om överklagande av förvaltningsmyndigheters beslut i 14 kap. 9 § utlän- ningslagen till att även omfatta beslut om uppsikt. Någon hänvisning till den paragrafen finns emellertid inte i lagen om särskild utlän- ningskontroll. Utredningen anser att det inte finns anledning att se annorlunda på beslut om uppsikt som meddelas enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll än sådana beslut som fattas enligt utlänningslagen. Det förefaller ha varit ett förbiseende att motsvarande ändring inte gjordes i lagen om särskild utlänningskontroll, när möjligheten att överklaga beslut om uppsikt infördes i utlänningslagen. Även om uppsikt är mindre ingripande än förvar bör möjligheterna att över- klaga vara desamma för ett beslut om uppsikt som för ett beslut om förvar. Mot den bakgrunden bör det i den nya lagen ges möjlighet att till Migrationsöverdomstolen överklaga ett uppsiktsbeslut som en förvaltningsmyndighet har fattat. Det bör också föreskrivas en möjlighet för utlänningen att begära Högsta förvaltningsdomstolens prövning av ett statsråds beslut om uppsikt. Möjligheten att överkla- ga bör dock – i likhet med vad som är fallet för förvarsbeslut – inte gälla för Säkerhetspolisens interimistiska beslut om uppsikt. Sådana beslut ska i stället genast anmälas till , som ska pröva om åtgärden ska bestå (se avsnitt 9.2.5). Beslut om förvar och uppsikt bör få överklagas särskilt och utan begränsning till I 9 d § första stycket lagen om särskild utlänningskontroll föreskrivs att Säkerhetspolisens beslut om förvar i andra fall än som avses i 9 § och beslut om förvar får överklagas till Migra- tionsöverdomstolen utan begränsning till . Av motsvarande bestämmelse i utlänningslagen, 14 kap. 9 §, framgår att beslut av , Säkerhetspolisen eller om för- var eller uppsikt får överklagas särskilt (till en migrationsdomstol) och utan begränsning till . Som nämnts föreslår utredningen att det införs en möjlighet att överklaga beslut om uppsikt, som inte är interimistiska. Även be- slut om förvar som inte är interimistiska ska kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. För tydlighetens skull bör det därför av en särskild paragraf i den nya lagen framgå att Säkerhetspolisens eller beslut om förvar eller uppsikt får överklagas sär- skilt och utan begränsning till . Att bestämmelsen inte gäller vid interimistiska beslut bör också framgå direkt av paragrafen. 13.2.5Överklagande av beslut i fråga om inhibition och tidsbegränsat uppehållstillstånd