sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Utredaren ska också se över systemet med bevistalan och ta ställ- ning till om även åklagare bör kunna initiera en bevistalan. Förslagen som utredningen lämnar ska vara förenliga med barnkonventionen.123 Förutsättningar för att inleda en brottsutredning mot en misstänkt som är Kan någon misstänkas för att ha begått ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse ska en utredning om brottet inledas, om inte särskilda skäl talar emot det. Detsamma gäller när det är fråga om ett straffbelagt försök, en straffbelagd förberedelse eller en straffbelagd stämpling till ett sådant brott. (Se 31 § LUL.) Vidare får en utredning om brott avseende någon som är inledas på begäran av en socialnämnd om nämnden bedömer att utredningen kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser för barnet. En utredning kan också inledas i vissa andra fall, t.ex. om det behövs för att klarlägga om någon som är eller äldre har tagit del i brottet eller om det av andra skäl är av särskild betydelse med hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse. Är barnet får en brottsutredning i dessa fall inledas endast om det finns synnerliga skäl. (Se 31 § LUL.) Vid samtliga fall är det primära syftet med att inleda en utredning att klarlägga om det finns ett behov av sociala insatser. En utredning kan också ha ett parallellt brottsutredande syfte, både utifrån mål- 122Rättsfallet NJA 2016 s. 719. Se även rättsfallet NJA 2020 s. 134. Uppdraget ska redovisas . Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott sägandens och ett allmänt intresse.124 Vid ställningstagandet av om utredning ska inledas är det i första hand omsorgen om barnets bästa som bör beaktas.125 Utredningen ska ledas av en åklagare eller en anställd vid Polismyn- digheten som myndigheten har förordnat. Undersökningsledaren ska, om det inte möter något hinder, genom intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare vara särskilt lämpad för uppgiften. (Se 32 § LUL.) Juridiskt biträde ska normalt förordnas om utredningen rör ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (32 a § LUL). Läs mer i avsnittet om juridiskt biträde m.m. ovan. Utredningen ska bedrivas objektivt och omständigheter som talar både till den misstänktes fördel och nackdel ska tas till vara och beaktas. Den ska bedrivas med särskild skyndsamhet och avslutas så snart det är möjligt, senast , om det inte är nöd- vändigt med längre utredningstid med hänsyn till utredningens be- skaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Liksom vid en för- undersökning ska den misstänkte underrättas när misstankegraden når skäligen misstänkt och han eller hon hörs. Därefter har den misstänkte och försvararen rätt att fortlöpande ta del av det som har förekommit i utredningen, i den mån det kan ske utan men för utred- ningen. Utredningen ska normalt dokumenteras i ett protokoll. (Se 32 § LUL jämförd med 23 kap. 4, 18 och 21 §§ RB.) och vårdnadshavares m.fl. medverkan ska underrättas om att en utredning enligt 31§ LUL har inletts (34 § LUL). Polisen ska underrätta socialnämn- den innan förhör hålls med barnet (16 § FUK). Företrädare för ska närvara vid förhör som sker under utredningen om det inte finns särskilda skäl (34 § LUL).126 Görs utredningen i 2009/10:105 s. 22. 1983/84:187 s. 17. 126Är det fråga om en utredning enligt 31 § tredje stycket LUL gäller i stället att företrädare för ska vara med om det inte möter något hinder. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott syfte att avgöra om det föreligger behov av insatser kan företrädare bestämma att förhöret ska avbrytas om det som framkommit är tillräckligt för att ska kunna ta ställning till behovet av insatser.127 Vidare ska barnets vårdnads- havare eller annan som svarar för barnets vård eller fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till barnet underrättas om att en utredning har inletts samt kallas till förhör med barnet. Detta gäller emellertid inte om det är till men för utred- ningen eller det i övrigt finns särskilda skäl mot det. (Se 33 § LUL.) Tvångsmedel ska normalt inte användas mot någon . Om det finns särskilda skäl får dock vissa särskilt angivna tvångsmedel användas, bl.a. beslag, husrannsakan och kroppsvisitation (36 § LUL). För att det ska föreligga särskilda skäl ska det i allmänhet föreligga misstanke om allvarligare brottslighet eller brottslighet av större om- fattning.128 Som exempel kan nämnas att stöld av en mobil har enligt JO inte ansetts utgöra en sådan typ av brottslighet som kan motivera husrannsakan i en tolvårings hem.129 Tvångsmedel som t.ex. anhållande, häktning, anmälningsskyldig- het, reseförbud och kvarstad, får inte användas mot barn (36 f § LUL, se även 35 § andra stycket LUL). Kroppsbesiktning får endast användas om det är av synnerlig vikt för att klarlägga om- ständigheterna kring brottet. Det måste också vara fråga om ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (36 a § LUL).130 Ett barn som ska kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet . Finns det synnerliga skäl får barnet hållas kvar . (Se 36 c § LUL.) En person som ska förhöras är skyldig att stanna kvar, oavsett om personen har inställt sig frivilligt eller förts med tvång till förhöret. Den som är är dock inte skyldig att stanna kvar längre 1983/84:187 s. 20. 1983/84:187 s. 29. 129JO 2013/14 s. 144. 130Det kan också vara fråga om försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott (om det är straffbelagt). Därtill finns det en möjlighet i 36 b § LUL att ta narkotikatest på den som skäligen kan misstänkas för att olovligen ha brukat narkotika, om det kan antas vara nöd- vändigt för att avgöra behovet av insatser för den unge. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Om det är av synnerlig vikt för utredningen är barnet skyldigt att stanna kvar i . (Se 32 § LUL jämförd med 23 kap. 9 § andra stycket RB, se även 35 § andra stycket LUL.) Regeln tar sikte såväl på den som är misstänkt för brott som annan person.131 Ett barn får efter förhör hållas kvar av för att skyndsamt kunna överlämnas till föräldrar, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom socialförvaltningen eller någon annan lämplig person. En förutsättning för detta är att åklagaren funnit att barnet är skäligen misstänkt för brott. Sådant kvarhållande får pågå under högst . Är det nödvändigt med hänsyn till ord- ning och säkerhet får barnet tas i förvar.132 (Se 14 § LUL.) Under vissa omständigheter kan en domstol pröva om någon före 15års ålder har begått en brottslig gärning. Det görs genom en bevis- talan. Åklagare får, efter framställning av socialnämnden, Socialstyrel- sen eller barnets vårdnadshavare, väcka en bevistalan om det krävs ur allmän synpunkt. Det är endast riksåklagaren, vice riksåklagaren, över- åklagare, vice överåklagare, chefsåklagare och vice chefsåklagare som får utföra åklagarens uppgifter i fråga om bevistalan. (Se 38 § LUL och 11§ åklagarförordningen, 2004:1265.) Domstolens avgörande sker genom dom. I domen ska rätten ange antingen att domstolen funnit att det är styrkt att barnet begått gär- ningen eller att det inte blivit utrett att han eller hon begått den. I för- arbetena uttalas att bevistalan närmast är avsedd att användas för en gärning av mycket allvarlig beskaffenhet.133 Bevistalan kan aldrig leda till någon straffrättslig reaktion. Be- stämmelsen infördes tvärtom för att ge (då barnavår- den) möjlighet att få domstolens prövning av saken när de själva inte kunde utreda förhållandena kring gärningen. är inte bunden av domstolsavgörandet.134 1983/84:187 s. 23. 132Denna möjlighet till förlängning gäller emellertid inte efter ett förhör som gjorts i samband med ett envarsgripande (35 § andra stycket LUL). 133Se t.ex. prop. 1983/84:187 s. 11 och prop. 166–168. 166–168. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Vid en bevistalan ska domstolen som utgångspunkt bestå av sär- skilt utsedda domare (se hänvisningen till 25 § i 38 § LUL). I övrigt gäller i princip samma regler som vid ett allmänt åtal för brott för vilket det är föreskrivet fängelse (38 § LUL). 43.2.13 Alternativ till anstaltsvård m.m. (artikel 40.4) Ett barn som begått brott särbehandlas i det svenska straffprocess- och påföljdssystemet. Systemet präglas av att barn som har gjort sig skyldiga till brott i första hand ska bli föremål för insatser inom . I finns ett flertal bestämmelser som syftar till att mildra påföljdsbestämningen för unga lagöverträdare. Om den som begått brott var vid gärningstillfället följer det av brotts- balken att hans eller hennes ungdom ska beaktas vid straffmätningen. Rätten får i dessa fall även döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Därtill ska en gärnings straffvärde anses vara lägre om den tilltalades handlande stått i samband med hans eller hennes bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga. Den bestämmelsen ska inte tillämpas generellt för att en lagöverträdare är ung, men blir aktuell när hans eller hennes utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga varit bristande jämfört med andra i samma ålder och det funnits ett samband mellan denna brist och brottet.135 Unga personer, och då framför allt , särbehandlas även vid påföljdsvalet. Det finns t.ex. begränsningar när det gäller fängelse som påföljd. Det finns också särskilda påföljder, som är anpassade efter de behov och förutsättningar som gäller för unga personer. Dessa är ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård. införs ytterligare en påföljd, ungdomsövervakning. (Se bl.a. 29 kap. 3 och 7 §§, 30 kap. 5 § och 32 kap. BrB. Läs mer om påföljderna nedan.) Ytterligare en påföljd är rättspsykiatrisk vård, som i vissa fall kan väljas som påföljd för den som lider av en allvarlig psy- kisk störning (31 kap. 3 § BrB, se även 30 kap. 6 § BrB).136 2009/10:147 s. 45. 136Om den tilltalade till följd av en allvarlig psykisk störning haft nedsatt förmåga att inse gärningens innebörd kan det även beaktas som en förmildrande omständighet vid bedöm- ningen av gärningens straffvärde (29 kap. 3 § BrB). Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Påföljden ungdomsvård innebär huvudsakligen att barnet ska ges vårdåtgärder som kan vidtas med stöd av socialtjänstlagen eller LVU. Åtgärderna ska framgå av ett ungdomskontrakt (när det gäller vård enligt socialtjänstlagen) eller en vårdplan (när det gäller vård enligt LVU). Vården och åtgärderna ska syfta till att motverka att den unge utvecklas ogynnsamt. (Se 32 kap. 1 § BrB.) Ungdomsvård ska väljas om den unge har ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen eller LVU. Vidare krävs det att påföljden är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslig- hetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Om ett sådant behov av vård finns har ungdomsvård företräde framför ungdomstjänst (se nedan). Frågan om en ungdomsvård är tillräckligt ingripande bedöms utifrån innehållet i de föreslagna åtgärderna. (Se 32 kap. 1 § BrB.) Om det behövs med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den unges tidigare brottslighet, får rätten förena ungdoms- vård med ungdomstjänst eller dagsböter (32 kap. 3 § BrB). Syftet med bestämmelsen om kombinationspåföljd är att rätten, om det i och för sig finns förutsättningar för ungdomsvård men en sådan påföljd inte framstår som tillräckligt ingripande, ska kunna avhjälpa propor- tionalitetsbristen genom att lägga till ytterligare en påföljd.137 När det inte finns förutsättningar för ungdomsvård kan påföljden i vissa fall bestämmas till ungdomstjänst. Den som döms till ungdoms- tjänst ska utföra oavlönat arbete och delta i annan särskilt anordnad verksamhet i lägst 20 och högst . En förutsättning för att ungdomstjänst ska väljas som påföljd är att påföljden är lämplig med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. En ytter- ligare förutsättning är att påföljden anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brotts- lighet; brottets art utgör alltså inte något hinder mot att döma till ungdomstjänst.138 I valet mellan ungdomstjänst och böter ska ung- 2005/06:165 s. 84. 138Rättsfallet NJA 2007 s. 624 och prop. 2005/06:165 s. 132. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott domstjänst väljas, om den påföljden inte är alltför ingripande. (Se 32 kap. 2 § BrB.) Utgångspunkten enligt praxis är att ungdomstjänst som själv- ständig påföljd kan anses vara tillräckligt ingripande om det fängelse- straff som den unge med hänsyn till bl.a. dennes ålder skulle ha dömts till i det särskilda fallet inte överstiger sex månader.139 Anledningen till att ungdomstjänst infördes i påföljdssystemet var lagstiftarens ambition att hålla unga lagöverträdare utanför krimi- nalvården och frihetsberövande påföljder.140 gällde ett krav på samtycke från barnets sida för att rätten skulle kunna döma till ungdomstjänst. Det kravet togs bort , med hänvisning till att det inte är rimligt att den tilltalade har for- mellt inflytande och kan förfoga över valet av påföljd. ut- talade regeringen att det inte går att komma ifrån att den tilltalades inställning till en eventuell ungdomstjänst kan påverka bedömningen av om en sådan påföljd är lämplig eller inte.141 Fängelse får väljas som påföljd för den som begått brott innan han eller hon fyllt endast om det finns synnerliga skäl. Om dom- stolen finner att det finns sådana skäl ska påföljden i stället för fäng- else bestämmas till sluten ungdomsvård , om inte särskilda skäl talar emot det (t.ex. om den dömde är vuxen vid lagföringen). (Se 30 kap. 5 § och 32 kap. 5 § BrB.) Sluten ungdomsvård innebär att den dömde tas in på ett särskilt ungdomshem. Vården ska utformas så att den dömdes anpassning i samhället främjas och att de skadliga följderna av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten ska inledas på en låsbar enhet, men så snart förhållandena medger det ska den dömde ges möjlighet till vistelse under öppnare former. (Se lagen, 1998:603, om verkställighet av sluten ungdomsvård.) Innan sluten ungdomsvård fanns var fängelse den enda form av fri- hetsberövande som påföljdssystemet kunde erbjuda. Det var enligt lagstiftarens uppfattning mycket otillfredsställande, eftersom fäng- 139Rättsfallet NJA 2007 s. 636. 2005/06:165 s. 42, 43, 48, 49, 63 och 64. 2014/15:25 s. 39. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott else är en olämplig miljö för barn. Det var därför angeläget att införa en alternativ form av frihetsberövande som gör det möjligt att hålla de yngsta lagöverträdarna utanför fängelserna.142 Ungdomsövervakning är en ny påföljd som införs . Påföljden ska tillämpas i fall där varken ungdomsvård eller ungdoms- tjänst utgör en tillräckligt ingripande straffrättslig reaktion med hän- syn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Den som döms till ungdomsövervakning ska medverka i en verkställighetsplanering som ska mynna ut i en individuellt ut- formad verkställighetsplan. Verkställighetsplanen ska innehålla före- skrifter om möten med en koordinator, inskränkningar i den dömdes rörelsefrihet och förbud mot bruk av bl.a. narkotika och alkohol. Inskränkningarna i rörelsefriheten ska bestå i antingen ett förbud att lämna bostaden under helgkvällar och helgnätter eller andra rörelse- inskränkningar, som t.ex. ett förbud att vistas på en viss plats. Rörelse- inskränkningarna ska kontrolleras med hjälp av elektroniska hjälp- medel. Verkställighetsplanen ska även få reglera frågor om bl.a. den dömdes boende, skolgång eller annan sysselsättning, missbruksbe- handling och andra åtgärder som syftar till att förebygga att den dömde återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. Kriminal- vården ska ansvara för verkställigheten.143 Villkorlig dom och skyddstillsyn Villkorlig dom och skyddstillsyn är påföljder främst för vuxna lag- överträdare. Till skillnad från vad som gäller för fängelse finns det emellertid inga formella begränsningar när det gäller dessa påföljder för lagöverträdare under . Eftersom det finns ett system med särskilda ungdomspåföljder utgör de påföljderna dock i praktiken ett andrahandsalternativ. Villkorlig dom och skyddstillsyn blir främst aktuella när böter inte utgör en tillräckligt ingripande påföljd, det inte finns förutsättningar för vare sig ungdomsvård eller ungdomstjänst 1997/98:96 s. 153. 2019/20:118 s. 1. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott och det inte heller föreligger synnerliga skäl för en frihetsberövande påföljd. Villkorlig dom innebär att den dömde underkastas en prövotid av . ska den dömde vara skötsam. Villkorlig dom ska normalt kombineras med böter eller en föreskrift om sam- hällstjänst. Skyddstillsyn innebär ofta vårdåtgärder och ska vara för- enad med en övervakning. Skyddstillsynen kan också förenas med böter, samhällstjänst eller ett kortare fängelsestraff. Vid skyddstillsyn löper en prövotid från den dag då påföljden började verk- ställas. (Se 27 och 28 kap. När förundersökningen är avslutad tar åklagaren ställning till om han eller hon ska väcka åtal vid domstol, utfärda strafföreläggande eller meddela åtalsunderlåtelse eller straffvarning (om tillräckliga skäl föreligger). Regler om åtalsunderlåtelse finns i och regler om straffvarning i LUL (20 kap. 7 § RB och 16–22 §§ LUL). Straffvarning kan bara ges till barn. Bestämmelserna om straffvarning har företräde framför dem om åtalsunderlåtelse.144 Reglerna om åtalsunderlåtelse och straffvarning är undantag från den princip om s.k. absolut åtalsplikt som är lagfäst i 20 kap. 6 § RB. I förarbetena konstateras att det finns en presumtion för att åtal ska väckas när det gäller ungdomar. Vidare uttalas att lagregleringen byg- ger på grundtanken att ansvaret för ungdomar som begått brott i huvudsak ska vila på och inte på Kriminalvården. En viktig tanke bakom regleringen var enligt lagstiftaren att åtalsunder- låtelse möjliggör en snabb och smidig handläggning av brott som be- gås av unga. Åtalsunderlåtelse och straffvarning kan meddelas även efter att åtal väckts, om dom ännu inte meddelats. Det gäller emellertid inte om den misstänkte motsätter sig det. (Se 20 kap. 7 a § RB och 16 § tredje stycket LUL.) Åtalsunderlåtelse innebär helt enkelt att åklagaren inte väcker åtal. En straffvarning är ungefär som en åtalsunderlåtelse men med ett tillhörande skötsamhetskrav. Den unge ska underrättas om varningen 1994/95:12 s. 100 och 2014/15:25 s. 59. 1994/95:12 s. 74 och 75. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott eller åtalsunderlåtelsen vid ett personligt möte med åklagaren. Nor- malt ska även barnets vårdnadshavare vara med vid mötet. Även före- trädare för bör ges tillfälle att närvara. Åklagaren ska vid mötet särskilt förklara innebörden av beslutet om straffvarning och det skötsamhetskrav som varningen är förenad med, liksom vad följderna kan bli av fortsatta lagöverträdelser. Både en åtalsunder- låtelse och en straffvarning registreras i belastningsregistret. (Se 18– 22 §§ LUL och 3 § lagen om belastningsregister.) Ett beslut om åtalsunderlåtelse eller straffvarning innebär inte ett rättskraftigt avgörande i skuldfrågan.146 Det kan inte överklagas eller angripas genom särskilda rättsmedel (t.ex. resning) på samma sätt som en dom eller ett strafföreläggande. Däremot kan beslutet angri- pas med stöd av 37 b § förvaltningsprocesslagen (1971:291), om det på grund av något särskilt förhållande finns synnerliga skäl att pröva saken på nytt.147 Troligen kan ett sådant beslut även överklagas med stöd av 41 § förvaltningslagen (2017:900).148 Det är också möjligt att begära att beslutet överprövas inom Åklagarmyndigheten.149 Förutsättningar för att få meddela en straffvarning För att en straffvarning ska få meddelas krävs till en början att det är fullt utrett att den unge har begått brottet.150 I regel förutsätts ett erkännande. Om barnet eller vårdnadshavaren begär att åtal ska väckas bör åklagaren inte utfärda en straffvarning. Åklagaren kan enligt LUL utfärda straffvarning i två huvudfall (se 17 § LUL). Det första fallet är att barnet blir föremål för vård- eller hjälpåt- gärder. Det kan vara fråga om (1) vård eller annan åtgärd enligt social- tjänstlagen, (2) vård eller annan åtgärd enligt LVU eller (3) annan åtgärd som innebär att barnet får hjälp eller stöd. Har åklagaren vid sitt beslut om straffvarning förutsatt att socialnämnden vidtar en åtgärd ska åklagaren ta reda på om åtgärden kommer till stånd och, om så inte visar sig vara fallet, anmäla detta till (3 § förordningen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). 1994/95:12 s. 79. 147Se beslut av Kammarrätten i i mål 5752-14. 148Jämför de skäl som Kammarrätten i angav för att tillåta resning i beslut den 18december 2014 i mål 5752-14. Det ska noteras att någon motsvarighet till 41 § förvaltnings- lagen då inte fanns. 149Se Riksåklagarens riktlinjer RåR 2013:1. 1994/95:12 s. 75. Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott varning ska få beslutas krävs inte bara att barnet blir föremål för vård- eller hjälpåtgärder, utan också att det med skäl kan antas att det genom åtgärderna vidtas vad som är lämpligast för barnet. Det andra huvudfallet för straffvarning är när det är uppenbart att brottet skett av okynne eller förhastande. Vid bedömningen av om straffvarning ska meddelas ska åklagaren, utöver vad som sagts, särskilt beakta barnets vilja att bl.a. ersätta målsäganden för skada som uppkommit genom brottet, på annat sätt gottgöra målsäganden eller att medverka till medling (17 § LUL). Läs mer om medling nedan. Lagen (2002:445) om medling med anledning av brott reglerar med- ling som anordnas av staten eller av en kommun med anledning av brott. Med medling avses i lagen att en gärningsperson och ett brotts- offer möts inför en opartisk medlare för att tala om brottet och följ- derna av detta. Medling ska ske i bägge parters intresse. Målet ska vara att minska de negativa följderna av brottet. Medlingen ska syfta till att gärningspersonen får ökad insikt om brottets konsekvenser och att målsäganden ges möjlighet att bearbeta sina upplevelser. (Se 1–4 §§ lagen om medling med anledning av brott.) Medling är ingen påföljd men kan beaktas inom ramen för det straffrättsliga systemet (se nedan). Medling ska vara frivillig för både gärningsperson och målsägande. Det brott som medlingen avser ska vara anmält till polisen. Dess- utom ska gärningspersonen ha erkänt gärningen eller delaktighet i denna. Medling får endast ske om det med hänsyn till samtliga om- ständigheter framstår som lämpligt. Om gärningspersonen är får medling ske endast om det finns synnerliga skäl. Medlings- förfarandet ska genomföras skyndsamt. (Se 5 och 6 §§ lagen om med- ling med anledning av brott.) Medverkan till medling ska beaktas vid bedömningen av om straff- varning ska utfärdas (se ovan). Vidare ska domstolen, såväl vid val av påföljd som vid straffmätning, i skälig omfattning beakta om den till- talade efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skad- liga verkningar av brottet (29 kap. 5 § och 30 kap. 4 § BrB). Artikel 40 – barn som misstänks, åtalas eller dömts för brott Genom artikel 40.1 i erkänner en stat rätten för ett barn som misstänks eller dömts för brott att behandlas på ett sätt som främjar barnets känsla av värdighet och värde och som stärker barnets respekt för andras mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Detta konkretiseras till viss del genom att staterna i arti- kel 40.2 åläggs att säkerställa att ett barn har vissa minimigarantier inom förfarandet. Även artikelns övriga punkter får ses som ett kon- kretiserande av hur ett barns rätt enligt artikel 40.1 ska genomföras. T.ex. framgår det av artikel 40.1 att ett barn har rätt att bli behandlat på ett sätt som tar hänsyn till barnets ålder.