sou · H8B352 · 2020-09-16 00:00:00 — Statlig inkomst- skatt tas ut med en skattesats på på beskattningsbara för- värvsinkomster som överstiger skiktgränsen, vilken 2020 uppgår till 509 300 kronor.11 På belopp som överstiger denna gräns blir alltså den formella marginalskattesatsen lika med kommunalskattesatsen med tillägg för den statliga skatten om , alltså i genom- snitt 52,28 procent.12 För inkomstslaget kapital används en särskild statlig skattesats om . Grundavdraget har ett fördelningspolitiskt syfte och avser främst att lindra beskattningen för låginkomsttagare. Bestämmelser om grund- avdrag för fysiska personer finns i 63 kap. 1–5 §§ inkomstskatte- lagen. 91 kap. 3 § inkomstskattelagen. 10Information hämtad på webbplatsen . Den kommunala inkomst- skatten betalas dels till kommuner, dels till regioner, enligt den av kommunen respektive regionen beslutade skattesatsen. 1165 kap. 5 § inkomstskattelagen. 12Till och med 2019 togs ut i statlig skatt för inkomster överstigande , den s.k. värnskatten. Den avskaffades dock . Äldres inkomster och skatter Grundavdragets storlek är knutet till prisbasbeloppet enligt socialförsäkringsbalken13 och beroende av den fastställda förvärvs- inkomstens storlek.14 För är grundavdraget vid lägre inkomster och vid högre inkomster är grundavdraget som högst och som lägst 13 900 kro- nor. Grundavdraget får dock inte överstiga den skattskyldiges sam- manlagda överskott av tjänst och aktiv näringsverksamhet sedan allmänna avdrag gjorts. finns ett s.k. förhöjt grundavdrag för perso- ner som syftar till att förbättra de ekonomiska villkoren för dessa. Bestämmelserna om det förhöjda grundavdraget finns i 63 kap. 3 a § inkomstskattelagen.15 Det förhöjda grundavdraget har sedan införandet 2009 stegvis byggts ut för att minska skillnaden i beskattning mellan löneinkomst och pension. Den senaste förstärkningen genomfördes då skatten sänktes för personer med inkomster mellan och . Det förhöjda grundavdraget är vid låga inkomster och vid höga inkomster som högst och som lägst . Skattereduktion innebär att den skatt som beräknas på inkomst och fastighet minskas med reduktionsbeloppet. För att skattereduk- tionerna ska kunna tillgodoräknas krävs att det finns skatt att reducera. 132 kap. 7 § socialförsäkringsbalken. 1463 kap. 3 § inkomstskattelagen. 15Regleringen innebär att det förhöjda grundavdraget uppgår till grundavdragsbeloppet enligt 3§ med tillägg av ett särskilt belopp som anges för vissa inkomstintervall. Äldres inkomster och skatter Skattereduktion för arbetsinkomster – jobbskatteavdrag Det s.k. jobbskattavdraget som infördes innebär att skatten på inkomst av anställning eller aktiv näringsverksamhet (arbets- inkomster) är lägre än skatten på olika typer av transfererings- inkomster, som t.ex. pensionsinkomster Bestämmelserna om jobb- skatteavdraget finns i 67 kap. inkomstskattelagen. Jobbskatteavdragets storlek är olika beroende på åldern. För personer som vid beskattningsårets ingång fyllt beräknas jobbskatteavdraget på ett annat sätt än för yngre personer, vilket gör att avdraget för äldre personer skiljer sig från yngre personer för samma arbetsinkomst. I vissa inkomstintervall är jobbskatteavdraget mer generöst för äldre och i vissa inkomstintervall är det mer gene- röst för yngre. Skillnaden varierar även med kommunalskattesatsen. Jobbskatteavdraget räknas endast av mot den kommunala in- komstskatten. Den som äger en småhusfastighet ska betala fastighetsavgift. Uttaget av fastighetsavgift begränsas genom en skattereduktion för vissa fysiska personer, bl.a. personer som fyllt vid ingången av beskattningsåret. Regler om detta finns i lagen (2008:826) om skatte- reduktion för fastighetsavgift. Skattereduktion för allmän pensionsavgift Skattereduktion för allmän pensionsavgift regleras i 67 kap. 4 § inkomstskattelagen. Reglerna innebär att skattereduktion ska göras för allmän pensionsavgift enligt lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift som avser beskattningsåret. I praktiken medför det att de allra flesta inte behöver betala avgiften. Den som har så låg inkomstskatt att betala att skatten är lägre än avgiften, blir dock skyldig att helt eller delvis betala avgiften. Vid inkomst av annat förvärvsarbete görs skattereduktion för allmän pensionsavgift endast för betald avgift.16 Se vidare nedan om allmän pensionsavgift som är en form av socialavgift. 2019/20:1 s. 218. Äldres inkomster och skatter Skattereduktion kan även medges för sjöinkomst, sjukersättning och aktivitetsersättning, reparation, underhåll, om- och tillbyggnad av vissa bostäder (rotavdrag), hushållstjänster (rutavdrag), mikro- produktion av förnybar el samt skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. infördes också en skattereduktion för perso- ner som är bosatta inom vissa s.k. stödområden, främst delar av och inland. Socialavgifter tas ut för finansiering av de sociala trygghetssystemen och betalas antingen som arbetsgivaravgifter eller som egenavgifter. Arbetsgivaravgifter betalas av arbetsgivare, medan egenavgifter betalas av främst enskilda näringsidkare. Bestämmelserna om socialavgifter finns i socialavgiftslagen (2000:980). En arbetsgivare betalar i normalfallet av den anställdes bruttolön i arbetsgivaravgifter. För personer som är födda och som vid beskattningsårets ingång fyllt betalar arbetsgivaren emellertid endast ålderspensionsavgift på 10,21 procent.17 Den som driver aktiv näringsverksamhet betalar själv sina social- avgifter i form av egenavgifter, t.ex. ålderspensionsavgift, sjuk- försäkringsavgift och föräldraförsäkringsavgift. Full egenavgift är av avgiftsunderlaget. För aktiva näringsidkare som är eller äldre vid beskatt- ningsårets ingång och är födda gäller att de endast betalar ålderspensionsavgiften på 10,21 procent.18 Detsamma gäller den som 172 kap. 27 § socialavgiftslagen. 183 kap. 15 § socialavgiftslagen. Äldres inkomster och skatter har tagit ut hel allmän ålderspension inklusive premiepension under hela inkomståret.19 Personer som är födda eller tidigare betalar däremot ingen ålderspensionsavgift. Den allmänna pensionsavgiften är en form av socialavgift som tas ut på förvärvsinkomster och som används till finansiering av för- säkringen för inkomstpension och tilläggspension enligt social- försäkringsbalken.20 Personer som är födda omfattas inte av det reformerade pensionssystemet och de ska därför inte betala avgiften.21 Annars ska den som har pensionsgrundande inkomst av anställning eller av annat förvärvsarbete enligt 59 kap. socialför- säkringsbalken betala allmän pensionsavgift.22 Bestämmelserna om allmän pensionsavgift finns i lagen om allmän pensionsavgift. Avgiften uppgår till och tas ut på den del av summan av inkomsterna som inte överstiger 8,07 gånger inkomstbasbeloppet.23 Den allmänna pensionsavgiften ska inte betalas om inkomsten understiger av prisbasbeloppet. Som framgår av avsnitt 5.4.5 ovan kompenseras den som har betalat allmän pensionsavgift genom skattereduktion. 5.5Skatt att reducera för rutavdraget För att göra rutavdrag krävs att den enskilde har skatt kvar att reducera (se avsnitt 5.4.5 ovan). Vissa personer har så låg inkomst att de inte betalar någon skatt, men även om den enskilde har viss skatt på förvärvsinkomsten finns skattereduktioner som reducerar den skatten innan skatteavdrag för rutavdrag görs. 193 kap. 16 § socialavgiftslagen. 206 § lagen om allmän pensionsavgift. 213 § lagen om allmän pensionsavgift och 59 kap. 6 § socialförsäkringsbalken. 223 § lagen om allmän pensionsavgift. 23Pensionsgrundande inkomst upp till 7,5 inkomstbasbelopp ger rätt till pension. Då avgiften inte ingår i den pensionsgrundande inkomsten beräknas taket för avgifterna fram enligt följande: [7,5/(1-0,07)]. Avrundat uppåt med två decimaler beräknas detta till 8,07. Med ett inkomstbasbelopp på (prognos ) ger detta en inkomstgräns på cirka Äldres inkomster och skatter Enligt 67 kap. inkomstskattelagen görs skattereduktion för sjöinkomst, allmän pensionsavgift, jobbskatteavdrag, sjuk- och akti- vitetsersättning och underskott av kapital innan skattereduktionen för rut- och rotarbete.24 Finns ingen skatt kvar att reducera när det är rutavdragets tur i ordningen kan den enskilde inte tillgodogöra sig en skattereduktion för ruttjänster. För att undersöka hur många det är som har viss skatt kvar att reducera för rut- och rotavdragen har utredningen bett ta fram sådana beräkningar. Beräkningarna har gjorts med mikrosimuleringsmodellen FASIT. Simuleringarna görs utifrån ett urval av populationen och är därför behäftade med viss osäkerhet. I tabell 5.5 nedan redogörs för hur många personer som beräknas ha skatt kvar att reducera när det är dags att göra rutavdraget. Tabellen visar att nästan 31 000 personer inte beräknas ha någon skatt kvar att reducera. till samtliga personer är det dock en mindre andel äldre personer som har kvar att reducera, eller drygt 75 000 personer. har mellan 25 000–kvar i skatt och det vanligaste är att ha eller mer, vilket av personer beräknas ha. Tabellen visar även att det är en betydligt större andel av männen än av kvinnorna i samma ålder som har eller mer att reducera, jämfört med . Det vanligaste bland de äldre kvinnorna är att ha 25 000–kvar att reducera. 24Både rot- och ruttjänster kan i viss mening ses som ett konsumtionsval till skillnad från många andra skattereduktioner, exempelvis jobbskatteavdraget. Därför dras inte rotavdraget av från skatten för att bedöma utrymmet för rutavdraget. SOU 2020:52Äldres inkomster och skatter Antal personer med skatt kvar att reducera Uppgifter framtagna för utredningens räkning med mikrosimulerings - modellen FASIT med STAR-urvalet, grunddata . Uppgifterna avser personer som varit folkbok- förda i hela 2018. Tabellen ovan visar vilka möjligheter den enskilde har att göra rut- avdrag med avseende på den skatt som finns kvar att reducera. Många personer är emellertid sammanboende med någon som också är skattskyldig. Eftersom hushållstjänster kommer hela hushållet till del finns skäl att se hur mycket skatt som finns kvar att reducera på hushållsnivå. För sammanboende par görs detta genom att summera skatten som finns kvar att reducera för respek- tive person. I tabell 5.6 nedan redogörs för antal och andel hushåll inom hus- hållstyperna sammanboende par, ensamstående kvinnor och ensam- stående män som har olika mycket skatt kvar. Ålder på hushållet bestäms efter den äldsta personen i hushållet. Tabellen visar att det gör skillnad att se till hushållet i stället för till endast individen. av de sammanboende beräknas ha möjlighet att göra rutavdrag för eller mer. till andelen hushåll totalt beräknas andelen som har möjlighet att göra rutavdrag för eller mer utgöra (redo- visas inte i tabellen). Både ensamstående män och kvinnor har mindre möjligheter till större skatteavdrag, även om män överlag har mer skatt att reducera än kvinnor. Drygt 11 400 ensamstående kvinnor och knappt 4 700 ensamstående män beräknas inte ha någon skatt att reducera för rot- Äldres inkomster och skatter Det är dock även här en relativt liten andel av respek- tive grupp som har och det vanligaste inom båda hushållstyperna är att ha kvar. Tabell 5.6 Olika hushållstyper med skatt kvar att reducera för rutavdraget Andel (%) Uppgifter framtagna för utredningens räkning med mikrosimulerings- modellen FASIT med STAR-urvalet, grunddata . Uppgifterna avser personer som varit folkbok- förda i hela 2018. Sammanfattningsvis visar detta avsnitt att det är relativt få personer som inte beräknas ha någon skatt kvar att reducera för rut- eller rotavdrag. Antalet enskilda i denna situation beräknas till knappt 31 000 och på hushållsnivå beräknas samma antal till cirka 20 000. 6Det offentligas ansvar för äldreomsorgen Detta kapitel handlar om det offentligas ansvar för äldreomsorgen. Syftet är företrädesvis att ge en översiktlig bild över kommuners ansvar för att tillgodose äldre personers behov, vilka regler som gäller för detta samt för förfarandet i ärenden som rör stöd och insatser. Inledningsvis redogör utredningen kort för kommunernas ansvar för äldreomsorgen som det beskrivs i socialtjänstlagen. Detta följs av en inblick i hur handläggning av biståndsärenden går till och en genomgång av socialtjänstlagens biståndsbestämmelser. Vidare redo- görs i de tre efterföljande avsnitt för kommunala stöd- och hjälp- insatser som är av betydelse för äldre personer och anhöriga. Därefter beskrivs kortfattat gränsdragningen mellan kommuners och regioners ansvar för hälso- och sjukvård. Där redovisas också statistik över äldre personer som varit mottagare av hälso- och sjukvård. I avsnittet därpå redovisas statistik över verk- ställda socialtjänstinsatser enligt socialtjänstlagen. Efter detta be- skrivs översiktligt kommunernas rätt att ta ut avgifter för insatser. Slutligen ordas kort om kommuners möjlighet att anlita privata utförare för verkställighet av beslut och valfrihetssystem. I socialtjänstlagen anges inte vid vilken ålder en person är att anse som äldre men i praktiska verksamhet blir insatser i de flesta sammanhang aktuella för personer som är eller äldre. Begreppet äldre används därför i detta kapitel för personer som är . Det offentligas ansvar för äldreomsorgen 6.2Kommuners ansvar för äldreomsorgen Äldreomsorgen är en viktig del av den svenska välfärden och ansvaret för att alla som bor eller vistas i en kommun får det stöd och den hjälp de behöver vilar enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) ytterst på kommunen.1 Det finns emellertid stora variationer mellan kom- munerna hur insatser organiseras och vad som erbjuds. I socialtjänstlagen finns särskilda bestämmelser för olika grupper som kommunen har ett särskilt ansvar för.2 Äldre människor är en sådan grupp. Enligt den nationella värdegrunden inom äldreomsorgen, som finns inskriven i lagen , ska kommunernas omsorg om de äldre inriktas på att den äldre får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. Den nationella värdegrunden innebär att äldre- omsorgen bör värna och respektera den äldre personens rätt till delaktighet.3 För gruppen äldre gäller vidare att de ska få möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden. Dessutom ska omsorgen inriktas på att de äldre ska ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. ska också verka för att äldre får goda bostäder och ge dem det stöd och den hjälp i hemmet de behöver tillsammans med annan lättåtkomlig service. Det ankommer på socialnämnden att sörja för såväl hemtjänst som annan service som kan underlätta boendet. Den äldre personen ska, så långt det är möjligt, kunna välja när och hur stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service ska ges. Kommunerna har alltså en skyldighet att i betydande utsträckning inrätta verksamhet så att den ger äldre människor möjlighet till att bo och leva självständigt. 6.3Socialtjänstlagen – en ramlag Socialtjänstlagen är en målinriktad ramlag och innehåller både mål, skyldigheter och rättigheter. I och med att lagen inte definierar alla de insatser som kommunerna ska tillhandahålla utan endast anger 1Av 14 kap. 2 § regeringsformen framgår att kommunerna sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. I 1 kap. 1–2 §§ kommunallagen (2017:725) fastslås att är indelat i kommuner och regioner och att kommuner och regioner på demokratins och den kommunala självstyrelsens grund sköter de angelägenheter som anges i kommunallagen eller annan författning. Socialtjänstlagen är en sådan författning. 25 kap. 4–6 §§ socialtjänstlagen. 2009/10:116 s. 27. Det offentligas ansvar för äldreomsorgen ramar för vad insatserna ska leda till ger lagen kommunerna viss frihet att utforma äldreomsorgen och anpassa den vi lever i. Biståndshandläggarna arbetar på delegation av socialnämnden och fattar beslut för nämndens räkning. Biståndshandläggarna har ofta stor frihet att inom socialtjänstlagens ram och lokalt beslutade riktlinjer göra professionella bedömningar av den äldre personens behov samt att fatta beslut om hur de kan tillgodoses. Lagens kon- struktion ger stort och ansvarsfullt utrymme för en sådan bedöm- ning av människors individuella behov och hur de ska kunna till- godoses. 6.3.1Handläggning av ärenden om insatser och stöd Från ansökan till beslut Stöd och insatser som äldre personer har behov av beviljas oftast med stöd av biståndsbestämmelserna i 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. Förenklat kan man beskriva handläggningen av sådana ärenden som en trestegsmodell – ansökan, utredning och beslut.4 Det första steget är att den enskilde själv eller någon annan som anhörig, hemtjänst- eller sjukvårdspersonal, uppmärksammar behovet och att den enskilde själv eller dennes legale företrädare gör en ansökan om bistånd. Om det är personen själv som ansöker om stöd och hjälp måste socialnämnden utan dröjsmål inleda en utredning.5 Under utredningen ska biståndshandläggaren samla in infor- mation om vilka behov och resurser den äldre personen har. Detta kan ske i form av telefonkontakt och personliga besök i den äldres hem, på sjukhus eller korttidsboende. I vissa fall kan det efter den äldres medgivande också vara nödvändigt att inhämta uppgifter från utomstående, som t.ex. anhöriga, andra myndigheter eller legiti- merad hälso- och sjukvårdspersonal. Hur omfattande utredningen behöver vara beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Syftet med informationsinsamlingen är att ge biståndshand- läggaren en uppfattning om den äldres förmåga att hantera och klara den dagliga livsföringen. Det handlar om att ta reda på varför den 4Bestämmelser om handläggning av ärenden finns i socialtjänstlagen och förvaltningslagen (2017:900). Kompletterande bestämmelser finns i föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2006:5) om dokumentation vid handläggning av ärenden och genomförande av insatser enligt SoL, LVU, LVM och LSS. 511 kap. 1 § socialtjänstlagen. Det offentligas ansvar för äldreomsorgen äldre inte längre klarar sin dagliga livsföring samt vilka resurser som den enskilda har till sitt förfogande. Utifrån det insamlade underlaget ska socialnämnden ta ställning till hur de aktuella behoven kan tillgodoses samt pröva om rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen finns (se vidare avsnitt 6.3.2 om biståndsprövningen). Handläggningen av ett ärende avslutas genom att socialnämnden fattar ett slutligt beslut i ärendet. Om beslutet går den enskilde emot, helt eller i någon del, finns möjlighet att överklaga beslutet till domstol.6 Genom en ny bestämmelse i socialtjänstlagen har socialnämnden fått befogenhet att erbjuda hemtjänstinsatser till äldre personer utan någon föregående behovsprövning.7 Bestämmelsen är frivillig för kommunen att tillämpa. Vad den närmare innebär beskrivs i avsnitt 6.4.2. Det kommunen har att förhålla sig till när en äldre person ansöker om en sådan hemtjänstinsats är att sökanden uppfyller de kriterier som kommunen har fastställt i sina riktlinjer, t.ex. en viss ålders- gräns. Vid förenklat beslutfattande kommer således utredning i praktiken bara bestå i att konstatera att den äldre uppnått den ålder eller andra kriterier som kommunen anger i sina riktlinjer och därefter kan beslut fattas. Om den äldre själv vill eller om kom- munen bedömer att personen i fråga behöver mer omfattande in- satser än de som erbjuds inom ramen för förenklat beslutfattande, ska en utredning och behovsprövning alltid göras och bistånd i form av hemtjänst beviljas med stöd av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. En kommun kan också tillhandahålla servicetjänster enligt lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter, den s.k. befogenhets- lagen, åt personer som fyllt utan individuell behovsbedömning och de krav på handläggning som gäller för socialnämnden. 616 kap. 3 § socialtjänstlagen. Ett biståndsbeslut enligt 4 kap. 2 § eller 4 kap. 2 a § social- tjänstlagen kan emellertid endast överklagas enligt bestämmelserna om laglighetsprövning i 74 kap. 2 a § socialtjänstlagen. Det offentligas ansvar för äldreomsorgen I 4 kap. 1 § socialtjänstlagen regleras att den enskilde under vissa förutsättningar har rätt till bistånd. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet till- försäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. Försörjningsstöd kan bl.a. ges för att klara mat, hyra och andra levnadsomkostnader. Med begreppet ”livsföring i övrigt” avses de olika behov som den enskilde kan ha för att kunna tillförsäkras en skälig levnadsnivå och som inte omfattas av försörjningsstödet. Det kan vara fråga om vård- och behandlingsinsatser, hemtjänst, särskilt boende för äldre eller kontaktperson. Av 4 kap 2 § socialtjänstlagen framgår att socialnämnden, om det finns skäl för det, får ge bistånd utöver vad som följer av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. Bestämmelsen innebär en befogenhet för social- nämnden att ge bistånd till enskilda om det bedöms vara ändamåls- enligt. Däremot ger den inte stöd för att lämna bistånd till alla en- skilda, t.ex. över en viss ålder, utan föregående behovsprövning. Bestämmelser om socialnämndens möjlighet att erbjuda hem- tjänst till äldre personer utan en föregående behovsprövning finns i 4 kap. 2 a § socialtjänstlagen. Behovet av bistånd inom äldreomsorgen prövas och bedöms enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. Nedan beskrivs förutsättningarna som måste vara uppfyllda för att rätt till bistånd ska föreligga. Dessutom berörs vissa förhållanden som inte bör påverka rätten till bistånd. Kan behovet tillgodoses av den hjälpsökande själv eller på annat sätt? En grundläggande förutsättning för rätt till bistånd är att det finns ett hjälpbehov. I behovsprövningen ingår således att bedöma om det finns ett behov och om detta kan eller borde kunna tillgodoses av den enskilde själv eller på något annat sätt. Det offentligas ansvar för äldreomsorgen Om behovet kan tillgodoses av den hjälpsökanden själv eller på annat sätt finns ingen rätt till bistånd. Socialtjänstlagen beskriver emellertid inte närmare vad som avses med detta kriterium. Vidare vägledning för hur det kan tolkas får sökas i förarbeten och rätts- praxis. Utgångspunkten är dock att det ska göras en individuell bedömning utifrån de omständigheter som finns i det enskilda ärendet, dvs. att bedömningen ska göras utifrån den enskildes faktiska resurser och möjligheter.8 Innan rätten till bistånd inträder förutsätts även att andra resurser i en hushållsgemenskap används för att tillgodose eventuella behov av hjälp och stöd. Detta gäller främst i fråga om makar och sambor. Att dessa ger varandra viss praktisk hjälp, som t.ex. sköta hem och hushåll, är normalt och ska enligt förarbetena beaktas vid en biståndsbedöm- ning enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. Däremot kan inte mera om- fattande vårdbehov anses ligga inom ramen för vad man normalt bistår varandra med inom en familj. I sådana fall finns rätt till bistånd även om det finns andra vuxna i familjen.9 Syskon, vänner eller andra som delar bostad och som inte lever under äktenskapsliknande för- hållanden har ingen skyldighet att försörja eller hjälpa varandra, och kan därför inte jämställas med makar, registrerade partner eller sam- bor vid prövningen av bistånd.10 När en enskild ansöker om hjälp och stöd bör inte socialnämnden hänvisa den enskilde till frivilligorganisationer för att få sitt behov av hemtjänst tillgodosett. prövade i avgörandet RÅ 2007 ref. 43 om kommunen hade rätt att avslå en ansökan om bistånd på grunden att den enskildes behov kunde till- godoses på annat sätt. Kommunen ansåg i fallet att den enskildes behov av bistånd kunde tillgodoses genom de tjänster som en fri- villigorganisation tillhandahöll. Domstolen framhöll emellertid att det är kommunen som ansvarar för insatser enligt socialtjänstlagen.