sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Kroppsvisita- tionen får utföras för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet eller om vissa förverkanden av egendom. (Se 28 kap. 11 § RB.) För barn gäller särskilda regler i LUL för kroppsvisitation. En person som är misstänkt för att ha begått ett brott får kroppsvisiteras endast om det finns särskilda skäl (36 § LUL). Även annan än den som skäligen misstänks för brott får kroppsvisiteras, om det finns synnerlig anled- ning att anta att det därigenom kommer att anträffas föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller att det annars är av betydelse för utredningen (28 kap. 11 § andra stycket RB). Förutom poliser kan exempelvis befattningshavare inom Tull- verket, Kriminalvården och en del vårdinrättningar ha behörighet att utföra kroppsvisitation. I vissa fall kan även ordningsvakter tilldelas sådan behörighet. Ordningsvakternas ställning och verksamhet regleras främst i lagen (1980:578) om ordningsvakter, ordningsvaktsförord- ningen (1980:589), polislagen samt i föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter (2017:12, FAP 670–1). Från praxis kan bl.a. nämnas rättsfallet Gillan och mot . Målet gällde en brittisk lag mot terrorism, enligt vilken polisen hade rätt att kroppsvisitera per- soner utan skälig misstanke om brott. Åtgärderna fick vidtas på offentlig plats och vägran att underkasta sig åtgärderna var straffbar. Det stod en polisman fritt att handla helt efter egen bedömning. Den enda begränsningen var att syftet måste vara att söka efter föremål som kunde användas i samband med terrorbrott. konstaterade att det var fråga om ett ingrepp i privatlivet. Det fanns också risk för att befogenheterna utövades på ett diskriminerande sätt mot personer med viss hudfärg eller visst etniskt ursprung. En- ligt domstolen var inte åtgärderna tillräckligt specificerade och inte heller omgärdade med adekvat rättsligt skydd. Artikel 16 – privat- och familjeliv taget en kränkning av rätten till skydd för privatlivet enligt artikel 8 i Europakonventionen.63 Bestämmelser om kroppsbesiktning finns bl.a. i . Den som skäligen kan misstänkas för ett brott som kan leda till fäng- else får kroppsbesiktigas bl.a. i syfte att söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet. Med kroppsbesiktning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från människokroppen och undersöks. En kroppsbesiktning får inte utföras så att den som undersöks riskerar framtida ohälsa eller skada. Kroppsbesiktning i syfte att utreda en persons ålder får göras på den som skäligen kan misstänkas för ett brott som kan leda till fängelse. En ytterligare förutsättning för kroppsbesiktning i detta syfte är att den misstänktes ålder har betydelse för om påföljd får dömas ut eller för påföljdsfrågan i övrigt. (Se 28 kap. 12 § RB.) Beslut om kroppsbesiktning får fattas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. I brådskande fall får ett beslut om kroppsbe- siktning även beslutas av en polisman. (Se 28 kap. 13 § jämförd med 4 § RB.) Barn får inte kroppsbesiktigas med stöd av bestäm- melserna i . För dem gäller särskilda regler i LUL. En person som är skäligen misstänkt för att ha begått ett brott, för vilket det inte är föreskrivet ett lindrigare straff än fängelse (eller för försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott, om det är straffbelagt) får kroppsbesiktigas om det är av synnerlig vikt för att klarlägga omständigheterna kring brottet. Kroppsbesiktning av någon som är får även göras om han eller hon är skäligen misstänkt för att olovligen ha brukat narko- tika. En sådan kroppsbesiktning får ske om den kan antas vara nöd- vändig för att avgöra behovet av insatser för barnet. Barnets vårdnadshavare ska underrättas om resultatet av en sådan kroppsbesiktning, om det inte finns särskilda skäl mot det. (Se 36 a och 36 b §§ LUL.) 63Europadomstolens avgörande i målet Gillan och mot (2010). Artikel 16 – privat- och familjeliv Bestämmelserna om kroppsbesiktning i LUL tillkom . Vid tillkomsten angavs att barn i den aktuella åldern befinner sig i en känslig period i sin utveckling och att ett särskilt hänsynstagande till den personliga integriteten därför är motiverad. Med hänsyn till detta ansåg regeringen att kraven för att få utföra kroppsbesiktning på per- soner som inte är straffmyndiga bör vara högre ställda än för perso- ner över 15 år.64 Även i andra lagar finns det bestämmelser om kroppsbesiktning, se t.ex. avsnitten nedan om barn i vård och frihetsberövade barn. Kroppsbesiktning får också utföras enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll. Mycket ingående kroppsbesiktningar av besökare i ett fängelse ansågs i mål mot och mot ha genomförts på sådant sätt att de, trots att de syftat till att hindra införsel av narkotika och tobak i fängelset, stred mot artikel 8.65 I utlänningslagen (2005:716) finns det bestämmelser om ålders- bedömning och möjligheten för en person som ansöker om uppe- hållstillstånd att i vissa fall genomgå en DNA-analys och i andra fall en medicinsk åldersbedömning. Dessa åtgärder utgör inte tvångs- åtgärder utan är frivilliga. (Se 13 kap. 15–18 §§ utlänningslagen.) Tvångsmedel mot barn i vård Barn som är i behov av vård kan bli föremål för tvångsvård och där- igenom flyttas från sitt hem och sin familjemiljö, om det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa annars skadas och vård inte kan ordnas på frivillig väg (1–3 §§ LVU). Barn kan också tvångsvis vårdas vid sluten enhet för psykiatrisk tvångsvård med stöd av LPT eller LRV. Läs mer om barn i vård i kapitlen om artiklarna 9, 19, 20, 24 och 37. I kapitel om artikel 37 beskriver vi även reglerna kring t.ex. bältning och isolering. När det gäller begränsning av ett barns rörelsefrihet finns det särskilda bestämmelser beträffande de barn som på grund av eget be- teende vårdas vid ett särskilt ungdomshem (15–15 d §§ LVU). Dessa barn får i princip underkastas den begränsning av rörelsefriheten som 2009/10:105 s. 49 och 50. 65Europadomstolens avgörande i målen mot (2006) och mot (2014). Artikel 16 – privat- och familjeliv är nödvändig för att vården ska kunna genomföras. Barnets rörelse- frihet får vidare inskränkas när det behövs av hänsyn till övriga in- tagnas eller personalens säkerhet (15 § LVU). Barn som vårdas på särskilda ungdomshem kan, om barnet uppträ- der så våldsamt eller är berusat att han eller hon inte kan hållas till ord- ningen, avskiljas från andra barn (15 c § LVU). Om det behövs får barnet kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesik- tigas vid ankomst till ungdomshemmet för kontroll av att han eller hon inte bär på sig något som inte får innehas. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egen- dom kan påträffas hos honom eller henne. En kroppsvisitation eller en ytlig kroppsbesiktning ska i sådant fall genomföras i närvaro av ett vittne, om inte barnet avstår från den rätten. Barnet ska tillfrågas om han eller hon önskar att någon särskild person ur personalen genom- för eller närvarar vid kroppsvisitationen eller den ytliga kroppsbesikt- ningen. Vid sådant förhållande ska barnets önskemål så långt det är möjligt tillgodoses. (Se 17 § LVU). De barn som på grund av eget beteende har tagits in i ett särskilt ungdomshem är, om inte annat motiveras av medicinska eller lik- nande skäl, skyldiga att vid ankomsten till ungdomshemmet lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svettprov för kontroll av om han eller hon är påverkad av narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra be- rusningsmedel, dopningsmedel eller andra förbjudna hälsofarliga varor. Ett barn får uppmanas att lämna prov endast om det finns anledning till det. Motsvarande gäller om det under vistelsen i hemmet kan miss- tänkas att ett barn är påverkat av t.ex. narkotika eller alkohol. (Se 17 a § LVU.) Enligt LVU finns det också möjlighet att undersöka ett barns bo- stadsrum och andra slutna förvaringsställen (rumsvisitation). Detta gäller bara om det behövs för att genomföra vården eller upprätthålla ordningen vid hemmet. En rumsvisitation får endast utföras för att söka efter föremål som barnet inte får inneha enligt bestämmelserna i . En rumsvisitation ska alltid genomföras i närvaro av ett vittne. I vissa fall finns det även möjlighet att genomföra en säkerhetskon- troll med metalldetektor eller annan liknande anordning. (Se 16, 17 b och 17 c §§ LVU.) Tvångsåtgärderna får användas endast om de står i rimlig pro- portion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder till- räckliga, ska de användas. (Se 20 a §§ LVU.) Artikel 16 – privat- och familjeliv Liknande bestämmelser för de barn som verkställer sluten ung- domsvård vid ett särskilt ungdomshem finns i 15, 17, 17 a och 18 b §§ lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU). För barn som står under sluten psykiatrisk eller rättspsykiatrisk vård finns det liknande bestämmelser i 18–23 b §§ LPT respektive 8–8 b §§ LRV. När det gäller inskränkningar i vårdade barns möjligheter att an- vända elektronisk kommunikationsutrustning och kontroll av dessa barns försändelser, se avsnittet om hem och korrespondens nedan. Lagen tillåter också vissa inskränkningar i möjligheterna för vissa vår- dade barn att träffa sina familjer och andra anhöriga. Detta beskriver vi främst i kapitlet om artikel 9.3. Tvångsmedel mot barn i häkte, anstalt och förvar Ett barns fysiska integritet kan inskränkas genom olika former av frihetsberövanden, bl.a. genom att barnet häktas, tas in i kriminal- vårdsanstalt (vilket är mycket ovanligt) eller sätts i förvar. Läs mer om frihetsberövanden i kapitlet om artikel 37. För den som är häktad får vissa särskilda kontroller och tvångs- åtgärder utföras. Bl.a. får en häktads bostadsrum (i häktet) och hans eller hennes tillhörigheter kontrolleras i den utsträckning det är nöd- vändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Detsamma gäller andra slutna förvaringsställen som den intagne dispo- nerar. (Se 4 kap. 1 § häkteslagen.) En häktad person kan också kropps- visiteras eller kroppsbesiktigas, i syfte att eftersöka otillåtna föremål. Det ska göras inför ankomsten och får göras även i andra fall, bl.a. vid stickprov, efter besök, om det finns anledning att anta att per- sonen har ett otillåtet föremål på sig eller om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. (Se 4 kap. 3 och 4 §§ häkteslagen.) Misstänks det att den intagne är berusad av t.ex. alkohol eller narkotika får man ta urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov på den intagne (4 kap. 5 § häkteslagen). Det finns också en möjlighet att under vissa förutsättningar omhänderta föremål, t.ex. narkotika, och tillhörig- heter som en intagen inte får ta emot (2 kap. 12 § och 4 kap. 8 och 9 §§ häkteslagen). Som alternativ till häktning kan en person med- delas förbud att lämna en anvisad vistelseort (reseförbud) eller före- läggas att vissa tider och på viss ort anmäla sig hos (anmälningsplikt). (Se 25 kap. Artikel 16 – privat- och familjeliv För personer som sitter i anstalt gäller liknande regler som för häktade (se främst 8 kap. fängelselagen). Därutöver kan nämnas att anstalten får ta ett fotografi av den intagne, för att underlätta identi- fieringen av honom eller henne (8 kap. 1 § fängelselagen). Under vissa förutsättningar får ett utländskt barn tas i förvar (se kapitlet om artikel 37). Om det är möjligt att barnet i stället ställs under uppsikt ska det normalt väljas. Uppsikt innebär att utlänningen är skyldig att på vissa tider anmäla sig hos eller hos . (Se 10 kap. 2–5 och 8 §§ utlänningslagen.) Vissa restriktioner kan gälla för förvarsintagna. T.ex. kan deras besök över- vakas, om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten (11 kap. 4 § utlänningslagen). En förvarsintagen kan också utsättas för kropps- visitation, om det finns skälig misstanke att utlänningen har t.ex. narkotika på sig (11 kap. 9 § utlänningslagen). Otillåten egendom kan omhändertas (11 kap. 11 § utlänningslagen). När det gäller inskränkningar i frihetsberövade barns möjligheter att använda elektronisk kommunikationsutrustning och kontroll av dessa barns försändelser, se avsnittet om hem och korrespondens nedan. Lagstiftningen tillåter också vissa inskränkningar i möjlighe- terna för vissa frihetsberövade barn att få träffa sina familjer och andra anhöriga. Detta beskriver vi främst i kapitlet om artikel 9.3. Barns och ungdomars röster Av årsrapporter framgår att barn som är pla- cerade på HVB (inklusive särskilda ungdomshem) eller som finns inom den psykiatriska tvångsvården kan känna att den privata sfären inte alltid respekteras eller ges tillräckligt utrymme. Som exempel nämns oanmälda genomsökningar av rummen på HVB och att per- sonalen går in i barnens rum utan att knacka. Att någon plötsligt kom- mer in i rummet när t.ex. en ungdom står i underkläderna upplevs ofta som integritetskränkande och pinsamt. menar att barnen upplever en otrygghet och att HVB blir som en offentlig plats där man ska bo. Flera barn på sär- skilda ungdomshem, särskilt flickor, gav uttryck för att ytlig kropps- besiktning upplevs som en integritetskränkning, som de känner starkt obehag kring. Någon beskriver det som en chock att behöva klä av sig naken och duscha inför en främmande vuxen. Artikel 16 – privat- och familjeliv var oroliga för andra flickor på ungdomshemmet, som tidigare hade varit utsatta för sexuella övergrepp och måste genomgå en kropps- besiktning. Barn inom den psykiatriska tvångsvården har också lyft frågor om integritet och privatliv till . Flera barn har påpekat att de skulle behöva mötestid utan närvarande för- äldrar, för att kunna berätta hur det är. menar att utan möjlighet att samtala i enrum med personal tillgodoses inte ett barns rätt till privatliv eller sekretess.66 Det finns flera bestämmelser som syftar till att skydda ett barn från att utsättas för godtyckliga och olagliga ingripanden i sitt hem eller sin korrespondens. Det finns också flera möjligheter för staten att lag- ligen göra ingrepp i såväl en enskilds hem som korrespondens. Nedan beskrivs några av dessa bestämmelser. Som framgått ovan finns det bestämmelser i regeringsformen som stadgar ett skydd mot privatlivet på olika sätt. När det särskilt gäller hem stadgas huvudregeln att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot husrannsakan och liknande intrång (2 kap. 6 § RF). Med husrannsakan menas i regeringsformen en undersökning i ett hus, rum eller slutet förvaringsställe, oavsett syftet med åtgärden.67 Ut- trycket ”liknande intrång” avser främst intrång som har annat syfte än undersökning, exempelvis polisens intrång i bostad för att avstyra lägenhetsbråk eller exekutiv åtgärd med avseende på föremål som befinner sig i viss bostad.68 Vidare är var och en gentemot det allmänna som huvudregel skyd- dad mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Var och en är dessutom gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det 66Barnombudsmannens rapporter Bryt tystnaden – barn och unga om samhällets stöd vid psykisk ohälsa (2014), Från insidan. Barn och unga berättar om tillvaron i arrest och häkte (2013), Bakom fasaden – Barn och ungdomar i den sociala barnavården berättar (2011). 1973:90 s. 246. 68SOU 1975:75 s. 199 och 200 och prop. 1975/76:209 s. 147. Artikel 16 – privat- och familjeliv sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. (Se 2 kap. 6 § RF.) Skydden får begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). I 2 kap. 21 § RF anges vilka krav som ställs för att begränsningar ska få ske. Läs mer om dessa krav ovan. Artikel 8 i handlar om rätten till skydd för privat- och familjelivet. Där stadgas också att var och en har rätt till respekt för bl.a. sitt hem; offentlig myndighet får inte inskränka denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Vidare kan nämnas bestämmel- sen om egendomsskydd i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till konventionen. I artikeln anges det bl.a. att en fysisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. I EU:s rättighetsstadga föreskrivs att var och en har rätt till respekt för sin bostad och sina kommunikationer (artikel 7). har mot bakgrund av bl.a. artikel 7 i rättighetsstadgan t.ex. under- känt såväl det s.k. datalagringsdirektivet (2006/24) som den tidigare svenska lagstiftningen om lagring av uppgifter om elektronisk kom- munikation i brottsbekämpande syften.69 Läs mer ovan om skyddet för privat- och familjelivet i Europa- konventionen och EU:s rättighetsstadga. Tystnadsplikt om kommunikation m.m. I postlagen (2010:1045) och lagen (2003:389) om elektronisk kom- munikation (LEK) finns bestämmelser om tystnadsplikt för den som arbetar inom postverksamhet eller med elektronisk kommunikation (t.ex. telefoni och internet). Det finns ett antal inskränkningar i tyst- 69EU-domstolens avgöranden i målen Digital Rights m.fl. (2014) och Tele 2 m.fl. (2016). Se även SOU 2017:75. Artikel 16 – privat- och familjeliv Bland annat kan en myndighet under vissa förutsätt- ningar få tillgång till uppgifter för delgivning. Exempelvis brotts- bekämpande myndigheter, , och kan i vissa fall också få del av särskilda upp- gifter. (Se 2 kap. 14–16 § postlagen och 6 kap. 17 och 20–22 §§ LEK.) Läs även nedan om hemliga tvångsmedel. En persons egendom får med vissa undantag tas i anspråk för betal- ning av vissa skulder. Det görs genom utmätning, som verkställs av . (Se 4 kap. utsökningsbalken, 1981:774.) Även en persons bostad får utmätas och det finns inte något formellt hinder mot att utmäta eller försälja egendom som utgör ett barns bostad. Ett barn kan avhysas från sin bostad om han eller hon inte längre har rätt att bo där. Bestämmelser om avhysning finns främst i 16 kap. 1–9 §§ utsökningsbalken, 16 kap. 2–7 §§ utsökningsförordningen (1981:981) och i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och hand- räckning (t.ex. 3 §). har det varit omkring 400 barn som berörts av avhysningar.70 ska underrätta socialnämnden i kommunen där bostaden finns, när en ansökan om avhysning gjorts (16 kap. 2 § utsökningsförordningen). I rättsfallet NJA 2013 s. 1241, som rörde utmätning av en barn- familjs bostadsfastighet, framhöll , med hänvis- ning till artikel 8 i , att det krävs starka skäl för att en bostad ska kunna tas i anspråk vid utmätning. Domstolen på- pekade också att det hänsynstagande till barnets bästa som följer av var av betydelse för den intresseavvägning som ska göras (artikel 16 nämndes dock inte i avgörandet). I fallet skulle försäljningen av fastigheten endast ge sökanden ett mindre belopp. Därtill fanns annan utmätningsbar egendom tillgänglig. Vid en intresse- avvägning fann att det inte fanns tillräckliga skäl för utmätning av fastigheten. Ett annat rättsfall från som rör utmätning av bostadsfastighet är NJA 2018 s. 9. I rättsfallet påpekar domstolen att 70År 2018: 448 barn, : 392 barn, : 387 barn, : 472 barn. Se mer statistik på . Artikel 16 – privat- och familjeliv den enskildes rätt till respekt för sitt hem kräver visst beaktande. Domstolen framhöll vidare att för att en fastighet ska kunna utmätas måste det förväntade resultatet av en utmätning vara så stort att ut- mätning framstår som försvarlig i ljuset av gäldenärens (eller tredje mans) intresse av att inte tvingas från sitt hem. Från praxis kan bl.a. nämnas målet Rousk mot , som rörde avhysning av en gälde- när från sitt hem, trots att alla relevanta beslut inte hade vunnit laga kraft och trots att den utmätningsbara skulden vid tillfället var . Domstolen ansåg att överträtt både artikel 1 och artikel 8 i . Domstolen betonade bl.a. det långtgående ingrepp som förlusten av ett hem innebär i den enskildes rätt till respekt för sitt hem (the loss of one’s home is a most extreme form of interference with the right to respect for the home).71 I 4 kap. BrB finns straffbestämmelser som tar sikte på olovliga in- grepp i hem och korrespondens. Det finns bl.a. straffstadganden om brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlyss- ning och dataintrång. Såvitt gäller intrång i hemmet finns en bestäm- melse om hemfridsbrott som föreskriver straff för den som olov- ligen intränger eller kvarstannar där annan har sin bostad, vare sig det är rum, hus, gård eller fartyg. Se även kapitlet om artikel 13. Vi har ovan redogjort för ett antal straffprocessuella tvångsmedel som normalt utgör ingrepp i den enskildes privatliv. Här redogör vi för de tvångsmedel som specifikt rör en persons hem eller korrespondens. I 28 kap. RB finns det regler om husrannsakan under förundersök- ning. Med husrannsakan menas undersökning i ett hus, rum eller slutet förvaringsställe. Husrannsakan under förundersökning får vid- 71Europadomstolens avgörande i målet Rousk mot (2013), se särskilt § 137. Artikel 16 – privat- och familjeliv tas om det finns anledning att anta att det har begåtts ett brott på vilket fängelse kan följa. Åtgärden får då göras för att söka efter före- mål som kan tas i beslag eller förvar eller annars för att utröna om- ständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet eller för ett förverkande. Husrannsakan får göras hos den som skäligen kan misstänkas för brottet och i vissa fall även hos annan. Husrann- sakan kan också göras i syfte att hitta en person som t.ex. ska gripas, hämtas till förhör eller kroppsbesiktigas. Åtgärden får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstå- ende intresse. (Se 28 kap. 1, 2 och 3 a §§ RB.) Beslut om husrannsakan får meddelas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Om det kan antas att en husrannsakan kom- mer att bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den som åtgärden företas hos bör åtgärden inte vidtas utan att rätten har beslutat om det. Det gäller dock inte om det är fara i dröjsmål. En polisman får vid fara i dröjsmål besluta om husrannsakan. I rätte- gångsbalken finns också regler om verkställighet av husrannsakan. Där framgår bl.a. att en husrannsakan inte får förorsaka skador eller olägenheter utöver vad som är oundgängligen nödvändigt. (Se 28 kap. 4–6 §§ RB.) Husrannsakan får i vissa fall utföras även utanför en förunder- sökning, t.ex. för att söka efter en person som ska omhändertas eller som avvikit från en kriminalvårdsanstalt. Husrannsakan får också göras för att komma in till någon som avlidit, är medvetslös eller annars är oförmögen att tillkalla hjälp. En polisman får också genom- söka ett fordon eller en båt för att söka efter vapen eller andra farliga föremål, under vissa förutsättningar. (Se 20–21 §§ polislagen.) Reger- ingen har gett en utredare i uppdrag att undersöka om bestämmel- serna om husrannsakan i brottsförebyggande syfte kan utvidgas.72 har föreslagit att en undersökning av en kom- munikationsutrustning (t.ex. en dator eller en mobiltelefon) eller en lagringstjänst ska kunna göras på distans, dvs. över internet (se även nedan om hemlig dataavläsning). Förslaget bereds inom Regerings- kansliet.73 72Ju2019/04129/LP. Artikel 16 – privat- och familjeliv Läs även ovan, under avsnittet om privat- och familjeliv, om det allmännas möjligheter att t.ex. genomsöka en häktad persons cell eller ett omhändertaget barns bostadsrum (rumsvisitation). Beslag av skriftliga handlingar