sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — En enhet motsvarar en mjölkko, sex kalvar, tre övriga nöt, tre suggor, tio slaktsvin eller avelsgaltar, en häst, tio minkhonor för avel, 100 kaniner, 100 värphöns, 200 unghöns, 200 slaktkycklingar, 100 kalkoner, gäss eller ankor, inklusive kycklingar och ungar upp till en veckas ålder, 15 strutsfåglar av arterna struts, emu och nandu, tio får eller getter, eller 40 lamm eller killingar. Ytterligare ledning kan hämtas i siffor avseende storlek på genom- snittsbesättning för olika djurslag. Enligt rapporten uppgick genomsnittsbesättningen för kor för mjölkpro- duktion till 91,8 djur, för kor för uppfödning av kalvar till 20,6 djur och för nötkreatur totalt uppgick siffran till 92,3 djur. För tackor och/eller baggar uppgick genomsnittsbesättningen till 32,4 djur, för suggor och/eller galtar till 158 djur, för slaktgrisar till 852 djur för höns (exkl. kycklingar) till 2 413 djur och för kycklingar av värpras till 2 262 djur.1 Vissa djurslag förekommer i de olika källorna som det här hänvisas till, t.ex. är verksamhet avseende hållande av häst till- ståndspliktig enligt djurskyddslagen vid 10 djur, medan en verksam- het med mer än 100 hästar är tillståndspliktig enligt miljöprövnings- förordningen. Vid sådana förhållanden bör den lägre siffran vara styr- ande vid bedömningen om det är fråga om ett djurplågeribrott av större omfattning. 1Jordbruksverket, Lantbrukets djur , JO 20 , s. 7. Om ett djurplågeribrott har begåtts i större omfattning kan det alltså bedömas som grovt även om det inte åsamkat djuren allvarligt lidande. Om gärningen bara åsamkat djuret eller djuren ett mer be- gränsat lidande bör dock inte ett djurplågeribrott bedömas som grovt, även om brottet har begåtts i större omfattning. Å andra sidan ska påpekas att ett djurplågeribrott som åsamkat djur ett allvarligt lidande och som därtill begåtts i större omfattning, kan föranleda att straff- värdet blir väsentligt högre än minimistraffet för grovt brott. Enligt punkten 3 i andra stycket ska vid bedömningen om ett brott är att anse som grovt särskilt beaktas om gärningen har begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar. Djurplågeri som begås i detta syfte kan t.ex. vara för handen om en näringsidkare avstår från att vidta olika åtgärder för att förhindra att djur lider i syfte att spara pengar eller att gå med högre vinst än vad som annars hade varit fallet. Om en djurhållare av ekonomiska skäl t.ex. avstår från att laga en utgöds- lingsutrustning, tvingas djuren vistas i gödsel vilket kan medföra såväl fysiska skador på djuren som psykiskt lidande. Ett annat exem- pel kan vara om en djurhållare av samma skäl underlåter att kontakta veterinär om ett djur är skadat eller sjukt, vilket leder till än mer lidande för djuret. Det kan också vara fråga om att en näringsidkare som bedriver lantbruk mer uttalat åsidosätter djurskyddslagens bestämmelser på ett sätt som orsakar djurlidande i syfte att verk- samheten ska gå med högre ekonomisk vinst än vad som annars varit fallet. Det kan t.ex. förekomma att djurhållare optimerar antalet djur för att få så mycket ekonomiskt stöd som möjligt, dvs. att man bidragsoptimerar. Djur kan då utsättas för svält i syfte att nå ekono- miska fördelar om djurhållaren inte har plats eller möjlighet att utfodra mängden djur på ett korrekt sätt. Det kan också förekomma att djurhållare har en för stor djurbesättning i förhållande vad man har kapacitet att sköta och inte har råd att anställa medhjälpare, vilket drabbar djuren ur lidandesynpunkt. Det kan också vara fråga om djur som skickas till slakt, trots att de är i sådant skick att de inte borde transporteras till slakt utan i stället nödslaktas eller avlivas på gården för att därigenom minska djurets lidande. Detta torde ofta ske av ekonomiska skäl, då man vid avlivning på gård dels får betala för avlivningen och för destruktion av djurkroppen, dels går miste om intäkten för köttet. Ett ytterligare exempel på djurplågeri som kan begås i ekonomiskt syfte är extremavel, där det eftersträvas att ta fram defekter med hög efterfrågan i vissa kretsar, vilket kan orsaka lidande både hos avkomman och hos moderdjuret. Andra exempel är åsidosättande av tävlingsregler för djur i syfte att hålla nere kost- nader eller verksamhet som avser svartslakt, dvs. slakt som utförs av personer med avsaknad av erforderliga tillstånd och kompetensbevis och där regler som avser att skydda djuren åsidosätts i syfte att spara pengar. För att denna kvalifikationsgrund ska vara tillämplig krävs alltså att gärningsmannen har agerat i syfte att gå med vinst alternativt håller nere kostnader för att spara pengar. Det behöver således inte visas att det faktiskt har skett någon vinst eller kostnadsbesparing. Det krävs inte heller att det är fråga om betydande belopp för att brottet ska betecknas som grovt. Det är således tillräckligt att det är fråga om ett agerande som sker i ekonomiskt syfte, men där storleken av vinsten/de insparade medlen inte har någon avgörande betydelse vid bedömningen om brottet är att bedöma som grovt. Det är tillräckligt att gärningen vid en objektiv bedömning har kunnat förväntas leda till en ekonomisk fördel. Inte heller är det nödvändigt att brottet faktiskt bereder gärningsmannen en ekonomisk fördel utan det räcker att brottet typiskt sett bereder en sådan fördel. Det bör dock inte röra sig om mycket små belopp, utan det ska vara fråga om belopp av viss omfattning. För att denna kvalifikationsgrund ska aktualiseras krävs det vidare att gärningsmannen har haft en tydlig vilja, dvs. en direkt avsikt, att nå ekonomiska fördelar genom sitt agerande eller sin underlåtenhet att agera på visst sätt. Att en t.ex. en kostnadsbesparing är en effekt av brottet är således inte tillräckligt för att brottet ska ses som grovt, utan denna effekt måste ha eftersträvats av gärningsmannen. En van- vård av djur som visserligen har inneburit lägre kostnader de facto men där underlåtenheten att vårda djuren inte har berott på ekono- miska motiv faller alltså utanför denna kvalificeringsgrund. Åklagaren måste alltså kunna visa i ett mål om djurplågeri att det funnits en sådan direkt avsikt hos gärningsmannen. Det kan antas att detta kan prövas utifrån faktiska och iakttagbara omständigheter, såsom t.ex. storleken på den ekonomiska fördelen, kopplingen mellan handlandet/underlåtenheten och den ekonomiska fördelen och av- saknaden av andra förklaringar än rent ekonomiska motiv till att t.ex. avstå från att t.ex. tillhandahålla djuret adekvat vård eller till val av slaktmetod. I de fall någon uppsåtligen och i syfte att nå ekonomiska fördelar utsätter djur för lidande, kan alltså ett djurplågeribrott bedömas som grovt även om det inte åsamkat djuret allvarligt lidande. Att ett djurplågeribrott begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar bör dock inte ensamt kunna motivera att ett djurplågeribrott bedöms som grovt, om handlingen eller underlåtenheten endast orsakat ett mer begränsat lidande. Å andra sidan ska påpekas att ett djurplågeribrott som åsamkat djur ett allvarligt lidande och som därtill begåtts i syfte att nå eko- nomiska fördelar, kan föranleda att straffvärdet blir betydligt högre än minimistraffet för grovt brott. Enligt punkten 4 i andra stycket ska vidare vid bedömningen om ett brott är att anse som grovt särskilt beaktas om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Denna kvalifikationsgrund tar sikte på brottslighet som har präglats av betydande hänsynslöshet eller farlighet. Här avses bl.a. uppsåtlig våldsanvändning mot djur som haft tydliga inslag av tortyrliknande eller annars allvarlig misshandel. Misshandeln har t.ex. begåtts genom användning av olika former av tillhyggen, och skett under ett ut- draget förlopp där djuret förgäves har försökt att undkomma miss- handeln. Genom att utöva sådan misshandel får gärningsmannen an- ses ha visat särskild hänsynslöshet. Vad som utmärker sådana gär- ningar att det är fråga om ett uppsåtligt åsamkande av fysiskt och psykiskt lidande, och då oftast med en direkt sådan avsikt. Den som med avsikt åsamkar sitt djur ett påtagligt lidande måste anses ge ut- tryck för en påtaglig hänsynslöshet. Det kan också vara fråga om våld som utövas vid flera olika till- fällen, för att vid det sista tillfället avslutas med en sådan kraftig våldsanvändning att djuret avlider. Utöver att ha orsakats lidande vid vart och ett av misshandelstillfällena kan det antas att djuret lider psykiskt även i tiden mellan dessa tillfällen, om gärningsmannen äger djuret och lever tillsammans med det. Det kan antas att djuret orsakas stress och ångest av att leva under sådana förhållanden , även om det passerar mellan de olika misshandels- tillfällena. Att låta ett djur leva under sådana förhållanden måste också anses särskilt hänsynslöst, särskilt om det är fråga om allvarlig och tortyrliknande våldsanvändning vid de enskilda misshandelstillfällena. Motsvarande kan också vara fallet under en pågående vanvård. En gärningsman som uppsåtligen vanvårdar ett djur, t.ex. genom att svälta det återkommande bör också anses ha agerat särskilt hänsynslöst, framförallt om vanvården har begåtts i det enda syftet att utsätta djuret för lidande. Under denna kvalifikationsgrund faller även djurplågeribrottslig- het som är av särskild farlig art. Här avses brottslighet som bedrivs systematiskt, dvs. brottslighet där ett tillvägagångssätt har upprepats ett flertal gånger av antingen en ensam gärningsman eller av flera personer i samförstånd. Det är således fråga om brott som upprepas på ett identiskt eller likartat sätt, vilket ofta innebär att brottslig- heten har föregåtts av planering eller att gärningsmannen använder en särskild metod för att begå brotten. I fråga om djurplågeribrottet kan det röra sig om brottslighet som begås inom en verksamhet som bedrivs systematiskt och organiserat och där verksamheten t.ex. innefattar upprepade och planerade åsidosättanden av reglerna i djur- skyddslagen vilket orsakar lidande för djur vid vart och ett av till- fällena. Systematisk begången djurplågeribrottslighet präglas alltså av planering och det kan antas att det ofta finns ekonomiska motiv till sådan brottslighet, dvs. att det sker i en kommersiell djurhållning. Exempel på systematiskt begången djurplågeribrottslighet är verk- samhet som i sig bedrivs genom ett systematiskt åsidosättande av gällande djurskyddsregler, vilket orsakar lidande hos djur, t.ex. slakt som sker vid upprepade tillfällen under okontrollerade former, utan korrekt bedövning och erforderlig kompetens. Ett annat exempel kan vara att systematiskt lasta fler djur än tillåtet under transport, vilket orsakar lidande hos djuren som befinner sig i transportfordonet. Organiserad illegal införsel och därefter försäljning av djur, på sätt som åsamkar djuren lidande, är också exempel på brottslighet av aktuellt slag. Ytterligare exempel på denna typ av brottslighet är systematisk avhorning av kalvar utan bedövning eller uppfödare som utan bedövning systematiskt kuperar svansar och/eller öron på hund- valpar. Det kan också vara fråga om att en djurhållare vid upprepade tillfällen underlåter att vidta vissa åtgärder i syfte att spara pengar, vilket orsakar lidande hos djur, t.ex. att med jämna mellanrum under- låta att verka hovarna på en häst, vilket orsakar lidande hos djuret. Djurplågeribrott som kan anses vara av särskild hänsynslös eller farlig art kan ofta även falla in under kvalifikationsgrunden allvarligt lidande. Gärningsmannen kan dock ha agerat på ett särskilt hänsyns- löst eller farligt sätt utan att sådant lidande kan konstateras, men där gärningsmannen har avsett att brottet skulle få allvarligare följder än det faktiskt fått. Sådana fall av s.k. överskjutande uppsåt enligt 29 kap. 2 § 1 kan således aktualiseras i fråga om denna kvali- fikationsgrund. Att flera kvalifikationsgrunder är uppfyllda kan också ha bety- delse för att bedöma straffvärdet av det grova brottet inom straff- skalan för detta brott och innebära att straffvärdet bedöms med råge överstiga minimistraffet. Det bör i sammanhanget betonas att inte endast de omständig- heter som lyfts fram i bestämmelsen om grovt djurplågeribrott som ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är att anse som grovt. En helhetsbedömning ska i stället göras av samtliga omständigheter i det enskilda fallet, varvid även sådana omständigheter som inte anges särskilt i anslutning till det grova brottet ska beaktas. De sär- skilt angivna kvalifikationsgrunderna ska inte heller tillämpas meka- niskt. Det är i stället fråga om omständigheter som typiskt sett kan leda till att ett brott ska bedömas som grovt vid den helhetsbedöm- ning som ska göras. Att brottet åsamkas djuret ett allvarligt lidande är – som påpekats ovan – den omständighet som ska ha störst genom- slag vid bedömningen av om det är fråga om ett grovt brott. Såväl uppsåtliga som grovt oaktsamma gärningar kan omfattas av det grova brottet. Att gärningen begåtts med uppsåt talar i sig för att brottet har ett högre straffvärde och ska bedömas som grovt. Även grovt oaktsamma gärningar ska alltså kunna bedöma som grova, dock i första hand sådana där gärningsmannen på ett tydligt sätt insett risken för att djuret skulle åsamkas ett allvarligt lidande och där gärnings- mannens insikter är sådana att det tangerar eller i vart fall närmar sig ett likgiltighetsuppsåt. Grovt djurplågeri ska regelmässigt anses vara ett brott av sådan art att det föreligger en presumtion att välja fängelse som påföljd, dock kan gärningens artvärde variera beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Den enskilda gärningens artvärde, huruvida det t.ex. är högt eller endast medelhögt, sammantaget med straffvärdet kan alltså avgöra styrkan i skälen för fängelse. I många fall – särskilt när straffvärdet inte överstiger minimistraffet, det inte gått för åkla- garen att styrka annat än grov oaktsamhet och det inte heller varit fråga om en gärning av särskilt hänsynslös eller farlig art – kan det vara tillräckligt ingripande med en villkorlig dom eller skyddstillsyn förenad med samhällstjänst eller en skyddstillsyn med ett ingripande vårdinnehåll, i första hand enligt en särskild behandlingsplan. Det bör påpekas att även djurplågeribrott av normalgraden – utifrån det som angett i NJA 2006 s. 339 – i vissa fall kan anses vara brott av sådan art att det föreligger en presumtion att välja fängelse som påföljd. I dessa fall innebär inte den nya brottsrubri- ceringen grovt djurplågeribrott någon skillnad. 14.2Förslaget till lag om ändring i djurskyddslagen (2018:1192) 5 § Kontrollmyndigheterna ska verka för att överträdelser av lagen, före- skrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen eller de EU- bestämmelser som lagen kompletterar åtgärdas. Kontrollmyndigheterna ska till eller anmäla sådana överträdelser för vilka det i vart fall förelegat en konkret risk för djurs lidande eller det annars finns särskilda skäl. Bestämmelsen reglerar kontrollmyndigheternas skyldighet att agera vid överträdelser av regelverket på djurskyddsområdet. Övervägandena finns i avsnitt 10.6.3. I första meningen har ordet beivras ersatts av åtgärdas. Ordet åt- gärdas får till skillnad mot beivras anses ha en vidare betydelse. Ordet syftar inte enbart på de ingripandeåtgärder som kontrollmyndighet- erna kan vidta vid en konstaterad regelöverträdelse, utan omfattar även möjligheter för myndigheterna att tillse att den enskilde åt- gärdar konstaterade brister, t.ex. genom förelägganden. Vidare ger den ändrade lydelsen myndigheterna möjlighet att agera på ett mer ändamålsenligt sätt vid en konstaterad överträdelse, dvs. den ger myndigheterna en utökad möjlighet att använda endast framåtsyft- ande åtgärder för att komma till rätta med mindre allvarliga brister som den också tillåter myndigheterna att underlåta att anmäla dessa brister till åtal. Således innebär den ändrade lydelsen att kontrollmyndigheten alltid har att verka för att överträdelser verk- ligen åtgärdas av den enskilde, men att detta för mindre allvarliga överträdelser kan ske genom förelägganden eller ytterligare kontroll- besök. Med mindre allvarlig överträdelse avses överträdelse som inte inneburit en konkret risk för djurs lidande, se nedan om innebörden av denna term. Enligt andra meningen, som är ny, ska kontrollmyndigheterna till eller anmäla sådana överträ- delser för vilka det i vart fall har förelegat en konkret risk för djurs lidande eller om det annars finns särskilda skäl. Sådana överträdelser är alltid de där ansvar för djurplågeri skulle kunna aktualiseras, dvs. brott mot djurskyddslagen som inneburit att djur har utsatts för lid- ande och som skulle kunna komma att rubriceras som djurplågeri av åklagare. Även sådana överträdelser av en bestämmelse i djurskyddslagen, eller meddelad med stöd av djurskyddslagen eller i EU-förordning, där det genom överträdelsen har uppstått i vart fall en konkret risk för djurlidande omfattas av anmälningsskyldigheten. Det behöver således inte konstateras att djurlidande har förekommit, utan endast att omständigheterna är sådana att lidande typiskt sett skulle kunna inträda, dvs. där en risk för djurlidande inte har förverkligats endast p.g.a. tillfälliga omständigheter. En djurhållare som underlåter att ge sina djur foder, men där djuren har blivit utfodrade på initiativ av en granne, har utsatt djuren för en konkret risk för lidande genom svält. I detta exempel har djuren ju undgått lidande enbart genom till- fälligheter, dvs. en uppmärksam granne. Det kan också röra sig om ett farligt föremål i en djurbox eller ett trasigt taggtrådsstängsel som djuret endast av tillfälligheter undgått att skada sig på. Ett annat exempel på fall där en konkret risk för djurlidande kan föreligga är kraftig överbeläggning av boxar för t.ex. ungdjur. En kraftig över- beläggning av boxar kan innebära trängsel som riskerar att orsaka skador, men också att alla djur inte kan nå utfodringsplatsen och således riskeras undernäring eller svält hos de djur som är lägst i rang. Även om överbeläggningen inte har pågått att skador eller svält kan påvisas innebär ju situationen att det har förelegat en konkret risk för djurs lidande. Vidare är överträdelser som har begåtts uppsåtligen och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, dvs. så- dana överträdelser som har fängelse som minimistraff, så- dana till sin karaktär att de har inneburit en konkret risk för djurs lidande och ska således också vara föremål för åtalsanmälan. Det- samma gäller straffbestämmelsen i 10 kap. 2 §, vilken straffbelägger brott mot förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur i 2 kap. 10 §. De nämnda typerna av överträdelser ska således alltid vara före- mål för en åtalsanmälan, under förutsättning att det finns en klar och konkret brottsmisstanke. Överträdelser som typiskt sett inte har inneburit en konkret risk för djurs lidande är sådana som faller inom området för ringa brott (se författningskommentaren till 10 kap. 6 § nedan). Överträdelser som straffbeläggs enligt 10 kap. 4 och 5 §§ torde också ofta inte inne- bära en konkret risk för djurs lidande. Även överträdelser som faller inom det straffbara området för 10 kap. 1 och 3 §§ kan i vissa fall anses som mindre allvarliga, under förutsättning att det inte har före- legat någon konkret risk för djurs lidande och att de inte har begåtts uppsåtligen och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Regelöverträdelser som inte har inneburit någon konkret risk för djurs lidande bör vara föremål för åtalsanmälan under vissa omstän- digheter, när det föreligger särskilda skäl. Är det t.ex. fråga om upp- repade överträdelser bör åtalsanmälan göras, även om gärningen är av mindre allvarligt slag. Även uppsåtliga fall som har karaktären av rent lagtrots bör vara föremål för åtalsanmälan oavsett överträdelsens allvar. Bestämmelsen innebär vidare att kontrollmyndigheterna är fortsättningsvis obehindrade att anmäla även andra former av över- trädelser av djurskyddsregelverket än de överträdelser som enligt bestämmelsen alltid ska vara föremål för anmälan. 1 § ska besluta om förbud att ha hand om djur (djurförbud) för den som 1.allvarligt har försummat tillsynen eller vården av ett djur, 2.har misshandlat ett djur, 3.inte följer ett beslut som en kontrollmyndighet har meddelat enligt 8 kap. 9 § om beslutet är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, 4.har varit föremål för upprepade beslut enligt 8 kap. 9 §, om ett djur- förbud är befogat från djurskyddssynpunkt, 5.genom en dom som har fått laga kraft eller genom ett godkänt strafföre- läggande har befunnits skyldig till djurplågeri enligt 16 kap. 13 § , 6.genom en dom som har fått laga kraft eller genom ett godkänt strafföre- läggande har befunnits skyldig till brott enligt 10 kap. 1–5 §§, om ett djur- förbud är befogat från djurskyddssynpunkt, eller 7.genom ett beslut som en kontrollmyndighet har meddelat med stöd av 10 kap. 6 a § har ålagts sanktionsavgift, om ett djurförbud är befogat från djur- skyddssynpunkt. Punkten 6 ska gälla även för den som har ålagts företagsbot. Djurförbud ska dock inte beslutas om det är sannolikt att den omstän- dighet som annars ska leda till djurförbud inte kommer att upprepas. Bestämmelsen reglerar skyldighet att i vissa fall besluta om djurförbud. Övervägandena finns i avsnitt 11.5. I första stycket anges under vilka förutsättningar som djurförbud ska beslutas. Bestämmelsen i sjunde punkten är ny och innebär att den som med stöd av bestämmelsen i 10 kap. 6 a § har ålagts att betala sank- tionsavgift ska meddelas ett djurförbud om ett sådant förbud är befogat från djurskyddssynpunkt. De regelöverträdelser som enligt 10 kap. 6 a § kan föranleda sanktionsavgift straffades tidigare med böter enligt bestämmelserna i 10 kap. 4 och 5 §§ och djurförbud ska enligt bestämmelsen beslutas i motsvarande utsträckning, med den skillnaden att överträdelsen lett till sanktionsavgift i stället för bötes- straff. Bedömningen huruvida förhållandena är sådana att ett djur- förbud är befogat från djurskyddssynpunkt ska alltså göras på samma sätt som . Begreppet befogat från djurskyddssynpunkt har således samma innebörd som i sjätte punkten. Det avgörande för om djurförbud ska meddelas enligt sjunde punkten är således om ett djurförbud är befogat från djurskyddssynpunkt. har här att bedöma om allvaret i den eller de begångna överträdelserna och omständigheterna i övrigt ger anledning att befara att djur i fort- sättningen kan fara illa om den som ålagts sanktionsavgift får fort- sätta sin djurhållning.2 Eftersom ett beslut om djurförbud endast kan riktas mot en fysisk person, är det således endast fysiska personer som har ålagts sank- tionsavgift som kan komma att meddelas djurförbud enligt bestäm- melsen. Enligt andra stycket, som är nytt, ska även den som har ålagts företagsbot för brott mot djurskyddslagen meddelas djurförbud i enlighet med vad som anges i punkten 6, dvs. om det är befogat från djurskyddssynpunkt. Bedömningen huruvida förhållandena är sådana att ett djurförbud är befogat från djurskyddssynpunkt ska göras på 2017/18:147 s. 219 angående under vilka förutsättningar djurförbud är befogat från djurskyddssynpunkt enligt sjätte punkten. samma sätt som om bötesstraff hade dömts ut i stället för företags- bot. Som angetts ovan kan djurförbud endast meddelas en fysisk per- son. Det är alltså endast fysiska personer i egenskap av näringsidkare som genom en dom eller ett strafföreläggande har ålagts företagsbot som kan meddelas djurförbud enligt den bestämmelsen. 6 § Om en gärning som avses i 1, 3, 4 eller 5 § är att anse som ringa ska det inte dömas till ansvar. En gärning är att anse som ringa om den är utan påfallande betydelse med hänsyn till det intresse som straffbestämmelsen är avsedd att skydda. Paragrafen reglerar ringa brott mot djurskyddslagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.15.