sou · H8B312 · 2020-03-09 00:00:00 — 18.3eller 20 för värdepappersbolagens del behövs således inte, dock bör kravet på offentliggörande i artiklarna 18.2 och 20 regleras på för- ordningsnivå. Även i fråga om sanktioner för fysiska personer är svensk rätt redan utformad så att värdepappersbolagsdirektivets krav till stora delar är tillgodosett. Kravet på sanktioner mot ”ledamöter i lednings- organet och andra fysiska personer som enligt nationell lagstiftning är ansvariga för överträdelsen”12 har genomförts genom sanktions- möjligheter mot styrelseledamöter, verkställande direktör och ersät- tare för någon av dem, om personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat en överträdelse.13 Även kravet på sanktions- möjligheter i form av tillfälligt förbud att utöva uppdrag i värde- pappersbolag och sanktionsavgifter är tillgodosett (se 25 kap. 1 d § fjärde stycket och 9 a § lagen om värdepappersmarknaden) och de omständigheter som ska beaktas vid valet av sanktion samt sank- tionsavgifternas storlek är desamma som för juridiska personer och är som nämnts redan angivna i svensk rätt. Vad som saknas i svensk rätt är en överträdelsekatalog som helt överensstämmer med arti- kel 18.1 a–18.1 i. I några avseenden överensstämmer dock överträ- delsekatalogen i 25 kap. 1 d § med det som krävs enligt artikel 18 i direktivet. Enligt artikel 18.1 a ska sanktioner kunna beslutas om ett värdepappersbolag inte har inrättat sådana interna styrsystem som anges i artikel 26. Utredningen har i kapitlen 7 och 8 föreslagit att 11Se 5 a kap. 1 § förordningen (2007:572) om värdepappersmarknaden och 3 § 6 förordningen (2014:993) om särskild tillsyn och kapitalbuffertar. 12Ordalydelsen i artikel 18.2 tredje stycket värdepappersbolagsdirektivet som ringar in per- sonkretsen är densamma som i t.ex. kapitaltäckningsdirektivet och MiFID II. 2014/15:57 s. 39 f. Sanktioner och andra ingripanden den artikeln ska genomföras genom ändringar i 8 kap. lagen om värde- pappersmarknaden (8 kap. 4, 4 c och 5–8 §§). Sanktioner mot fysiska personer för överträdelser av dessa bestämmelser finns i 25 kap. 1 d § första stycket 4. Enligt artikel 18.1 h ska sanktioner också kunna beslutas vid överträdelser av reglerna om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism och enligt artikel 18.1 i om personer i företagets ledning inte uppfyller kraven i artikel 91 i kapitaltäcknings- direktivet. Dessa två överträdelser är också intagna i katalogen över överträdelser som kan leda till sanktioner mot fysiska personer i värdepappersbolagets ledning (se 25 kap. 1 d § första stycket 2 och 12). Några lagstiftningsåtgärder för att genomföra artiklarna 18.1 a, 18.1 h och 18.1 i behövs därför inte. Vad som återstår är bestämmelserna i artikel 18.1 b–g, som alla rör överträdelser av värdepappersbolagsförordningen. I 25 kap. 1 d § första stycket 13–21 lagen om värdepappersmarknaden räknas upp överträdelser av tillsynsförordningen. Dessa punkter bör ersättas med motsvarigheter till artikel 18.1 b–i värdepappersbolagsdirekti- vet. Därutöver justeras 25 kap. 1 d § första stycket 4 lagen om värde- pappersmarknaden så att den punkten inte längre hänvisar till 8 kap. 8 f § i samma lag, som utredningen föreslår ska utmönstras ur lagen, se kapitel 8. För vissa värdepappersbolag, se avsnitt 5.2.3 och 5.3, ska tillsyns- förordningen dock tillämpas, och vad gäller sanktioner mot lednings- personer bör därför sanktionsbestämmelserna i lagen om bank- och finansieringsrörelse (15 kap. 1 a–1 c och 8 a–9 d §§) tillämpas. Förslag: För att genomföra artikel 54 i värdepappersbolagsdirek- tivet kompletteras 8 kap. 1 och 2 §§ tillsynslagen med att ingri- panden också ska kunna ske på grund av överträdelser av värde- pappersbolagsförordningen och även mot värdepappersinriktade holdingföretag. Artikel 54 i värdepappersbolagsdirektivet, som innebär att medlems- staterna ska säkerställa att administrativa sanktioner eller andra admi- nistrativa åtgärder som syftar till att stoppa eller minska effekterna av överträdelser eller åtgärda orsakerna till dem kan vidtas mot vissa Sanktioner och andra ingripanden holdingföretag, motsvarar artikel 126 i kapitaltäckningsdirektivet med den skillnaden att även värdepappersinriktade holdingföretag ska kunna bli föremål för ingripanden. De ingripanden det är fråga om enligt dessa artiklar är inriktade på att företaget ska vidta åtgärder för att göra rättelse (se t.ex. artikel 39 i värdepappersbolagsdirektivet och artikel 104 i kapitaltäckningsdirektivet) och inte ingripanden i form av sanktionsavgifter m.m. Artikel 126 i kapitaltäckningsdirek- tivet genomfördes genom 8 kap. 2 § tillsynslagen.14 För att genom- föra artikel 54 i värdepappersbolagsdirektivet bör den paragrafen kompletteras med att ingripanden också ska kunna ske på grund av överträdelser av värdepappersbolagsförordningen och även mot värde- pappersinriktade holdingföretag. Även 8 kap. 1 § i samma lag, som rör andra företag som omfattas av kapitaltäckningsreglerna, bör kom- pletteras med en hänvisning till värdepappersbolagsförordningen. 11.3.3Särskilt kapitalbas- och likviditetskrav samt övriga åtgärder Förslag: För att genomföra artiklarna 39.2 a och 40 i värdepappers- bolagsdirektivet tas en ny bestämmelse in i 2 kap. tillsynslagen som utformas som 1 § med den skillnaden att villkoren enligt artikel 40 för att besluta om särskilt kapitalbaskrav för värdepap- persbolag anges, dvs. ett sådant krav ska beslutas om –något av kraven i 8 kap. 3 §, 4 § första eller tredje stycket, 4 c och 5–8 §§ lagen om värdepappersmarknaden inte är uppfyllt och det är osannolikt att någon annan åtgärd är tillräcklig för att få bolaget att rätta till bristerna inom rimlig tid, –ett särskilt kapitalbaskrav är nödvändigt för att täcka väsentliga risker som bolaget är eller kan bli exponerat för och väsentliga risker som bolaget utsätter det finansiella systemet för, –bolaget inte skulle kunna avveckla positioner i handelslagret , under normala marknadsförhållanden, utan att ådra sig betydande förluster, 2013/14:228 s. 242 f. och 281. Sanktioner och andra ingripanden –granskningen av de interna modellerna, enligt artikel 22 i värde- pappersbolagsförordningen, visar att värdepappersbolagets bris- ter avseende kraven för att tillämpa de interna modellerna sannolikt kommer att leda till otillräckliga kapitalnivåer, eller –värdepappersbolaget vid upprepade tillfällen underlåter att skaffa eller bibehålla tillräckliga nivåer av ytterligare kapital enligt artikel 41 i värdepappersbolagsdirektivet. I paragrafen anges också att ett beslut om särskilt kapitalbaskrav ska vara skriftligt och grunda sig på översyn och utvärdering av bolagets enskilda situation. Bestämmelsen i 2 kap. 1 § tillsynslagen justeras så att den enbart avser kreditinstitut och 2 kap. 3 § kompletteras så att det framgår att sanktioner i enlighet med den paragrafen även efter lagändringen kan beslutas mot värdepappersbolag. Enligt artikel 39.2 a i värdepappersbolagsdirektivet ska en behörig myndighet kunna kräva att värdepappersföretag har ytterligare kapital utöver de krav som anges i artikel 11 i värdepappersbolagsförord- ningen. Förutsättningarna för att ställa ett sådant krav anges i arti- kel 40. Den artikeln innehåller en uttömmande lista över de situa- tioner som kan ligga till grund för beslut om särskilt kapitalbaskrav. Detta markeras i direktivet genom att det i artikel 40.1 anges att ett sådant beslut ska fattas ”endast om” den behöriga myndighetens översyner visar att någon av de situationer som räknas upp i arti- kel 40.1 a–e föreligger. Detta innebär att det faktum att den behöriga myndigheten har bevis för att värdepappersföretaget sannolikt kommer att bryta mot nationella bestämmelser som genomför värdepappersbolagsdirektivet kan utgöra grund för andra ingripanden, men inte beslut om särskilt kapitalbaskrav. Bestäm- melserna om ytterligare kapital i värdepappersbolagsdirektivet mot- svarar i stora delar artiklarna 104.1 a, 104.2 och 104.3 i kapitaltäck- ningsdirektivet. Dessa artiklar genomfördes i svensk rätt genom 2 kap. 1 § tillsynslagen. Även om reglerna i värdepappersbolags- och kapitaltäckningsdirektivet är mycket lika är förutsättningarna för att ställa ett särskilt kapitalbaskrav på värdepappersbolag annorlunda i flera avseenden. Exempelvis är en för värdepappersbolagen unik situa- tion som kan föranleda ett sådant krav att justeringar av värderingen Sanktioner och andra ingripanden av handelslagret är otillräckliga för att värdepappersbolaget ska kunna sälja eller säkra sina positioner utan betydande för- luster (se artikel 40.1 c). En annan situation är att värdepappers- bolaget vid upprepade tillfällen underlåter att skaffa eller behålla ytterligare nivåer av det kapital som anges i artikel 41 (se om denna artikel nedan). För att genomföra artiklarna 39.2 a och 40 i värde- pappersbolagsdirektivet bör en ny bestämmelse tas in i tillsynslagen som rör särskilda kapitalbaskrav för just värdepappersbolag, där vill- koren enligt artikel 40 anges. I likhet med vad Utredningen om EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder har föreslagit (se SOU 2019:60 s. 292 f.) bör det förtydligas att ett beslut om särskilt kapitalbaskrav, grundat på att något av de angivna kraven i 8 kap. lagen om värde- pappersmarknaden inte är uppfyllt, endast ska meddelas om det är osannolikt att andra åtgärder skulle vara tillräckliga för att säkerställa att dessa krav kan vara uppfyllda inom en lämplig tidsram. Av lagen bör också framgå att beslutet ska vara skriftligt, för att genomföra kravet på skriftlig motivering i artikel 40.5. Som en följd av den nya paragrafen bör 2 kap. 1 § tillsynslagen justeras så att den enbart avser kreditinstitut och 3 § bör komplet- teras så att det framgår att , liksom , kan in- gripa även mot värdepappersbolag vid bristande uppfyllnad av kraven i den nya paragrafen. Enligt artikel 43 i värdepappersbolagsdirektivet ska behöriga myn- digheter underrätta resolutionsmyndigheter om beslut rörande särskilda kapitalbaskrav. Utredningen behandlar denna fråga i av- snitt 10.3.5. Riktlinje för ytterligare kapitalbas Förslag: För att genomföra artikel 41 i värdepappersbolagsdirek- tivet tas en ny paragraf in i 2 kap. tillsynslagen som anger att –får besluta att ett värdepappersbolag ska ha en kapitalbasnivå som med tillräcklig marginal överstiger kraven enligt värdepappersbolagsförordningen, för att säker- ställa att konjunktursvängningar inte leder till överträdelser av kapitalbaskraven eller hotar värdepappersbolagets förmåga att avveckla och lägga ned verksamheten på ett ordnat sätt, Sanktioner och andra ingripanden –inspektionen ska se över nivån och meddela bolaget om nivån är tillräcklig eller om den ska justeras, –inspektionen, om den anser att nivån ska justeras, ska meddela bolaget den sista dag då justeringen ska ha gjorts, och –bestämmelsen inte ska gälla små och icke-sammanlänkade bolag. Enligt artikel 41.1 i värdepappersbolagsdirektivet får en behörig myn- dighet kräva att ett värdepappersföretag har en kapitalbasnivå som med tillräcklig marginal överstiger kraven enligt värdepappersbolags- förordningen, för att säkerställa att konjunktursvängningar inte leder till överträdelser av kapitalbaskraven eller hotar värdepappersföretagets förmåga att avveckla och lägga ned verksamheten på ett ordnat sätt. Möjligheten att lämna sådana riktlinjer för ytterligare kapitalbas ska dock inte gälla små och icke-sammanlänkade företag. Även om rubriken under artikel 41 är ”Riktlinje för ytterligare kapitalbas” är det fråga om ett uttryckligt krav som den behöriga myndigheten kan ställa på ett värdepappersföretag. Det är dock företaget självt som ska fastställa exakt vilken kapitalbasnivå som är tillräcklig och den behöriga myndigheten som ska se över nivån och meddela företaget sina slutsatser, dvs. om nivån är tillräcklig eller om den ska justeras. Om myndigheten anser att nivån ska justeras ska myndigheten med- dela företaget den sista dag då justeringen ska ha gjorts. De åtgärder en behörig myndighet ska kunna vidta enligt arti- kel 41 torde i och för sig rymmas inom möj- lighet att förelägga ett värdepappersbolag att ”vidta någon annan åt- gärd” (25 kap. 1 § andra stycket lagen om värdepappersmarknaden). Ett sådant ingripande förutsätter dock att bolaget åsidosatt sina skyl- digheter enligt lag eller andra författningar som reglerar företagets verksamhet, eller att det är sannolikt att bolaget inte kommer att uppfylla sådana skyldigheter. Kravet på ytterligare kapital enligt artikel 41 är dock inte kopplat till någon överträdelse av lag eller annan författning, utan det är fråga om en preventiv åt- gärd för att säkerställa att bolaget klarar konjunktursvängningar på ett ordnat sätt. Kravet är dessutom kopplat till det särskilda kapital- baskravet enligt artikel 39.2 a på så sätt att om bolaget inte justerar sitt kapital i tillräcklig omfattning kan ett beslut om särskilt kapital- baskrav komma att meddelas. Artikel 41 bör därför genomföras genom en uttrycklig bestämmelse i tillsynslagen, med samma inne- Sanktioner och andra ingripanden håll som artikeln, och som anger att den inte gäller för små och icke- sammanlänkade bolag. I avsnitt 10.3.5 behandlar utredningen genomförandet av arti- kel 43 i värdepappersbolagsdirektivet, som innehåller en skyldighet för behöriga myndigheter att underrätta berörda resolutionsmyndig- heter om förväntade justeringar i enlighet med artikel 41.2 i värde- pappersbolagsdirektivet. Bedömning och förslag: Det behövs inga lagstiftningsåtgärder för att genomföra möjligheterna att ställa ett särskilt likviditets- krav enligt artiklarna 39.2 k och 42 i värdepappersbolagsdirektivet. Dock tas en bestämmelse in i 2 kap. tillsynslagen som anger att sådana krav inte ska ställas på små och icke-sammanlänkade bolag som har undantagits från likviditetskraven i värdepappersbolags- förordningen. Enligt artikel 39.2 k i värdepappersbolagsdirektivet ska en behörig myndighet kunna ålägga ett värdepappersföretag, som inte är ett litet och icke-sammanlänkat företag, ett specifikt likviditetskrav. Förut- sättningarna för detta anges i artikel 42. Bestämmelserna motsvarar i stora delar artiklarna 104.1 k och 105 i kapitaltäckningsdirektivet. I båda direktiven anges att ett skäl för att besluta om ett särskilt likviditetskrav är att det behövs för att täcka risker (likviditetsrisker) som inte täcks av de grundläggande kraven. I båda direktiven talas det om brister i förhållande till kraven på styrformer, processer m.m. som ett skäl för att ålägga företaget ett särskilt likviditetskrav. Trots vissa mindre skillnader i ordalydelse torde syftet vara detsamma i båda direktiven. Det är inte brister i styrning och kontroll i sig som ska leda till ett särskilt likviditetskrav utan om sådana brister i sin tur riskerar att leda till att företaget i fråga inte i tillräcklig utsträckning kan hantera sina likviditetsrisker. Ett särskilt likviditetskrav kan således åläggas ett värdepappersföretag om det är nödvändigt för att täcka de likviditetsrisker som företaget är eller kan bli exponerat för. Och otillräcklig styrning och kontroll är en av flera omständigheter som kan göra det nödvändigt. Den bestämmelse i tillsynslagen som genom- förde motsvarande artiklar i kapitaltäckningsdirektivet (2 kap. 2 §) Sanktioner och andra ingripanden är utformad just så. Några lagstiftningsåtgärder för att genomföra möjligheterna att ålägga ett bolag ett särskilt likviditetskrav enligt artiklarna 39.2 k och 42 är därför inte nödvändiga. Dock bör 2 kap. tillsynslagen kompletteras med en bestämmelse som anger att ett särskilt likviditetskrav inte ska ställas på små och icke-sammanlänkade bolag som har undantagits från likviditetskraven i värdepappers- bolagsförordningen. Övriga ingripanden enligt artikel 39.2 Bedömning: Det behövs inga lagstiftningsåtgärder för att genom- föra artiklarna 39.2 b–j, 39.2 l och 39.2 m i värdepappersbolags- direktivet. De övriga befogenheter som den behöriga myndigheten ska ha enligt artiklarna 39.2 b–j och 39.2 l i värdepappersbolagsdirektivet mot- svarar befogenheterna enligt artiklarna 104.1 b–j och 104.1 l i kapital- täckningsdirektivet. Bestämmelsen i artikel 38, om att åtgärder ska kunna vidtas om den behöriga myndigheten har bevis för att värde- pappersföretaget sannolikt kommer att bryta mot kraven , motsvaras av artikel 102.1 b i kapitaltäckningsdirektivet. Det är i samtliga fall fråga om befogenheter att ålägga företagen att vidta olika åtgärder, begränsa verksamheten på visst sätt och för- bjuda vissa ageranden. Dessa befogenheter ansågs vid genomföran- det av kapitaltäckningsdirektivet rymmas inom befogenhet att förelägga företagen att vidta olika former av åtgärder enligt 25 kap. 1 § lagen om värdepappersmarknaden.15 Dock justerades paragrafen i fråga så att det numera uttryckligen framgår att inspek- tionen kan vidta den ingripande åtgärden att förbjuda utdelningar och räntebetalningar (artikel 104.1 i i kapitaltäckningsdirektivet och artikel 39.2 i i värdepappersbolagsdirektivet). Paragrafen komplette- rades också med att ingripanden skulle kunna ske om det är sannolikt att ett värdepappersbolag inte längre kommer att uppfylla sina skyldigheter. Så som 25 kap. 1 § lagen om värdepappers- marknaden nu är utformad täcker den alltså samtliga befogenheter, och när de ska kunna användas, enligt artiklarna 39.2 b–j, 39.2 l och 2013/14:228 s. 222. Sanktioner och andra ingripanden 38 i värdepappersbolagsdirektivet. Några lagstiftningsåtgärder behövs därför inte för att genomföra dessa artiklar. I artikel 39.2 m i värdepappersbolagsdirektivet finns dock en i för- hållande till kapitaltäckningsdirektivet ny befogenhet, nämligen att kräva att företaget ska minska säkerhetsriskerna i sina nätverks- och informationssystem för att säkerställa konfidentialitet, integritet och tillgänglighet hos processerna, uppgifterna och tillgångarna. Liksom övriga befogenheter är det fråga om att förelägga företaget att vidta åtgärder, vilket redan ryms i befogenheterna enligt 25 kap. 1 § lagen om värdepappersmarknaden. Någon lagstiftningsåtgärd för att genom- föra artikel 39.2 m behövs därför inte. 12.1Ändringar i MiFID II Genom artikel 64 i värdepappersbolagsdirektivet genomförs även änd- ringar i MiFID II. Vissa av ändringarna är relaterade till det nya kapitaltäckningsregelverket. Det gäller ändringarna av artiklarna 8 och 15 i MiFID II avseende kraven på startkapital (se kapitel 6) samt ändringarna av artikel 81.3 om informationsutbyte mellan behöriga myndigheter och den nya artikeln 95a om underrättelser när stora värdepappersbolag ansöker om tillstånd som kreditinstitut. Ändringen i artikel 81.3 behandlas i avsnitt 12.1.3 och den nya artikeln 95a har behandlats i avsnitt 5.5.1). Övriga ändringar i MiFID II är inte relaterade till kapitaltäck- ningsreglerna utan rör filialer och gränsöverskridande verksamhet avseende företag från tredjeland (de ändrade artiklarna 41 och 42) och ändringar i bestämmelserna om tick-size på reglerade marknader (ändringen i artikel 49). Dessa ändringar behandlas i avsnitten 12.1.1 och 12.1.2. Bedömning: Det krävs inga lagstiftningsåtgärder för att genom- föra ändringarna i artiklarna 41 och 42 i MiFID II. Filialer till företag från tredjeland Reglerna i artikel 41 i MiFID II om tillstånd för ett företag från tredjeland att etablera en filial i innebär i korthet att den behöriga myndigheten i det land där filialen ska etableras ska kontrollera att vissa förutsättningar är uppfyllda, bl.a. att filialen kan uppfylla en rad skyldigheter avseende organisation, kundskydd, transparens och rap- portering. Genom ändringen av artikel 41 ställs även krav på årlig rapportering från filialen till den behöriga myndighet som har bevil- jat tillståndet. Rapporteringen ska avse omfattningen av filialens tjänster och verksamhet i den aktuella medlemsstaten, vissa expo- neringar i det egna lagret mot motparter i EU, totala värdet av finan- siella instrument från motparter i EU som har garanterats (i verk- samheten garantigivning), styrningsformer och personer som har nyckelfunktioner i filialen m.m. Den behöriga myndigheten ska i sin tur på begäran lämna viss information till (se den nya arti- keln 41.4). Vidare ställs krav på samarbete mellan olika behöriga myn- digheter när filialen ingår i en grupp som berör flera behöriga myn- digheter (se artikel 41.5) och slutligen ska det finnas nivå 2-regler om formatet för filialernas rapportering (se artikel 41.6). Kraven för att ett företag som hör hemma utanför EES ska få etablera en filial i finns i 4 kap. 4 § lagen om värdepappers- marknaden. Det anges inte där som en uttrycklig förutsättning att filialen ska lämna viss information. Emellertid anges i paragrafens p. 8 att en förutsättning för tillstånd är att ”det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas i enlighet med bestäm- melserna i denna lag, förordningen om marknader för finansiella instrument, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och andra författningar som gäller för företagets verksamhet i ”. Enligt 23 kap. 2 § samma lag ska värdepappersinstitut (dit filialer till ut- ländska företag hör, se definitionen i 1 kap. 4 b §) lämna Finans- inspektionen upplysningar om sin verksamhet enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, och enligt bemyndigandet i 23 kap. 15 § 1 får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer före- skriva vilka upplysningar ett företag ska lämna och när upplysningarna ska lämnas. De nya kraven på rapportering bör liksom beskrivas i föreskrifter och det blir därmed en förutsättning, för att filialen ska få tillstånd, att det finns skäl att anta att även rapporteringskraven fullgörs i enlighet med föreskrifterna. En generell regel om Finans- inspektionens samarbete och informationsutbyte med bl.a. andra behöriga myndigheter och finns i 23 kap. 5 § lagen om värde- pappersmarknaden. Några lagstiftningsåtgärder för att genomföra de nya artiklarna behövs därför inte. Artikel 42.1 i MiFID II innehåller regler som innebär att om ett före- tag från tredjeland, som tillhandahåller en investeringstjänst eller ut- för en investeringsverksamhet uteslutande på kundens initiativ, så ska detta inte anses vara en sådan situation som kräver tillstånd från den behöriga myndigheten i det land där kunden befinner sig. Arti- keln har utökats med ett andra stycke som klargör att om ett företag från tredjeland, ett annat företag som har nära förbindelser med detta företag eller andra som agerar för företagets räkning söker upp kun- der eller potentiella kunder i EU, ska detta inte anses som att tjäns- terna tillhandahålls på kundens initiativ. Artikel 42 betraktades vid genomförandet som en tolkningsregel för vad som avses med tillståndspliktig värdepappersrörelse inom ett lands territorium. Den situation som beskrivs i direktivet var redan enligt gällande svensk rätt en sådan situation i vilken det inte krävdes något tillstånd enligt lagen om värdepappersmarknaden.1 I svensk rätt betraktas det inte som tillhandahållande av tjänster i , om en person här i landet på eget initiativ vänder sig till ett företag utom- lands för att få en tjänst utförd (jfr t.ex. prop. 2010/11:135 s. 135). Om företaget, eller någon som företräder eller kan anses företräda företaget, söker upp kunder i är det dock fråga om att före- taget tillhandahåller tjänster i , varför tillstånd krävs. Detta följer redan av gällande rätt och någon lagändring för att genomföra artikel 42.1 andra stycket krävs inte. Förslag: Bestämmelsen i 13 kap. 1 i § lagen om värdepappers- marknaden kompletteras med att kraven på regler för minsta tillåtna prisändring (budsteg) inte hindrar en börs från att matcha order av stor omfattning (large in scale) på mittpunkten inom de aktuella köp- och säljbuden. Enligt artikel 49 i MiFID II ska en reglerad marknad ha regler om gränser för hur priset ändras (s.k. tick-size eller budsteg) för aktier, depåbevis, andelar i s.k. börshandlade fonder, certifikat och andra 2016/17:162 s. 467.