sou · H8B373d2 · 2020-11-30 00:00:00 — När dessa skäl görs gällande är det angeläget att det är dessa som motiverar begränsningarna. Vid utarbetande av nya regler bör samråd därför ske med företrädare för de intressen som ska bevakas genom regleringen. En översyn bör därför göras för att utreda hur regelverket kring lägsta ålder för föryngringsavverkning skulle kunna bli mer ända- målsenligt. Regeringen bör i uppdraget särskilt ange vilka allmänna intressen som ska beaktas för bestämmande av LÅF i olika fall. 11Skogsstyrelsen, Lägsta ålder för föryngringsavverkning, rapport 6/2015. 12Skogsstyrelsen, Lägsta ålder för föryngringsavverkning, rapport 6/2015. 13Skogsstyrelsen, Skogsskötsel med nya möjligheter, rapport 24/2019. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi bör därför få i uppdrag att föreslå den ändring av 10 § skogsvårdslagen som är nödvändig för att de intressen som lämp- ligen bevakas genom reglerna om LÅF får beaktas vid utformandet av föreskrifter. Översynen bör även omfatta 11 § skogsvårdsförord- ningen. Ransonering av äldre skog Den högsta tillåtna arealen för föryngringsavverkning (ransonerings- regler) regleras av förordning och föreskrifter som meddelats med stöd av 11 § skogsvårdslagen. På brukningsenheter som är större än måste den skog som kan föryngringsavverkas ransoneras. Här får högst hälften av skogsmarken utgöras av kalmark och skog som är . För brukningsenheter som är större än finns ytterligare begränsningar. Eftersom det är komplicerat att utöva tillsyn över att ransoner- ingsreglerna följs skulle en möjlighet vara att införa regler om krav på egenkontroll vilket skulle lägga ett större ansvar på markägarna och deras ombud att ha bättre kontroll på om ransoneringsreglerna följs. Ransoneringsreglerna har starka kopplingar till LÅF. Stora för- ändringar i samhället och skogsbruket gör att eventuella ransonerings- regler kan behöva utformas annorlunda. Det är lämpligt att se över det i samband med att man ser över LÅF. Regelförenkling bör vara syftet men samråd bör ske med , och Natur- vårdsverket för att tillse att andra allmänna intressen som kan moti- vera ransoneringsreglernas nuvarande utformning kommer till tals. Översynen bör vidare ske i dialog med andra intressenter i skogen. Regeringen bör i uppdraget särskilt ange vilka intressen som ska beaktas vid tillämpning av ransoneringsreglerna och bör få i uppdrag att föreslå den ändring av 11 § skogsvårdslagen som är nödvändig för att lämpliga föreskrifter ska kunna meddelas. Över- synen bör även omfatta reglerna i 12–13 §§ skogsvårdsförordningen. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi Ransoneringsreglerna har en nära koppling till reglerna om indelning i brukningsenheter. Grundregeln finns i 12 § skogsvårdslagen som anger att som brukningsenhet ska räknas den produktiva skogsmark inom en kommun som tillhör samma ägare. Med stöd av 14 § skogs- vårdsförordningen kan på begäran av skogsmarkens ägare medge en annan indelning där innehavet i flera kommuner eller län kan utgöra en brukningsenhet. Ett tiotal juridiska personer, bland annat de större bolagen, har medgetts sådant undantag för av . Handläggningen av dessa beslut är tidskrävande och innehåller även uppföljning av de arealuppgifter om avverkning som lämnats på grund av villkor om arealredovisning i besluten. Det är önskvärt att förenkla reglerna om brukningsenhet. Ett alternativ skulle till exem- pel kunna vara att koppla begreppet brukningsenhet till ett eller flera län i stället för till kommun. bör därför ges i uppdrag att göra en översyn av 12§ skogsvårdslagen och 14 § skogsvårdsförordningen i syfte att för- enkla regleringen. Förändringar av brukningsenhet kan för vissa skogs- ägare komma att leda till hårdare ransoneringsregler. Även sådana konsekvenser av att justera begreppet brukningsenhet måste därför utredas. 9.5.2Avreglering av skogsbruk på tidigare Under den senare delen av har stora arealer tidigare jord- bruksmarker beskogats mer eller mindre aktivt. Under den stora nedläggningen av jordbruksmark planterades huvud- sakligen gran. I samband med nedläggning av jordbruksmark gavs olika bidrag för beskogningen av dessa områden med björk och andra lövträd. Snabbväxande granskogar på sentida åkermarker har ett obetyd- ligt värde för den biologiska mångfalden och det rörliga friluftslivet. De innebär också ökade risker för stormfällning och skadeangrepp i ett förändrat klimat. Med en enklare hantering för avverkning av monokulturer av granskog på dessa marker skulle betydande volymer biomassa kunna frigöras till nytta för en växande bioekonomi. Skälen för flera av de En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi regler som gäller den produktiva skogsmarken i övrigt bedöms inte vara relevanta för omlagd till skogsmark. Det bör därför finnas en möjlighet att särbehandla som planterats med granskog. Detta bör ske på så sätt att ges möjlighet att i föreskrifter, inom avgränsade geografiska områ- den som uppfyller dessa kriterier, göra undantag från vissa av skogs- vårdslagens bestämmelser. Tidigarelagda avverkningar av mindre lämpliga granskogar på tidi- gare öppnar även möjligheten för skogsägaren att omsorgs- fullt planera för nästa trädgeneration. De vanligaste skälen för att anlägga monokulturer av gran är förutom granens höga produktions- förmåga att skogsvårdsåtgärder, avverkning och avyttring av virket sker lättare än med blandbestånd. Marken kan dock i praktiken lika gärna föryngras med lövskog eller blandskog. De vanligaste skälen för att anlägga blandskogsbestånd är att dessa ofta uppfattas som vackrare, förmodas ge en större biologisk mång- fald, kan ge en jämnare avkastning , om ett långsamt växande trädslag blandas med ett snabbväxande, samt att uppnå en skyddseffekt för ett exempelvis frost- eller ljuskänsligt trädslag. Ett annat skäl att anlägga blandbestånd kan vara att förbättra marktill- ståndet för ett trädslag, till exempel genom att blanda det med kväve- fixerande al. Förbättrad riskspridning och kvalitetsdaning är andra argument för blandskog. Att öppna upp för en avveckling av granskog som planterats på tidigare och därigenom möjliggöra en ändamålsenlig åter- beskogning med blandskog bedöms vara en åtgärd som ger synergier mellan skogsbruk och andra allmänna intressen. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi 9.6Rådgivning för produktion, naturvårdande skötsel, miljöhänsyn och klimatanpassning i skogsbruket Förslag: Regeringen bör ge i uppdrag att genom- föra en omfattande rådgivningskampanj för ökad skogsproduk- tion, ökad naturvårdande skötsel, effektivare miljöhänsyn och ökad klimatanpassning i skogen. Kampanjen bör genomföras till- sammans med , Skogforsk och rele- vanta organisationer med markägarkontakter. bör anslås särskilda medel till rådgivningskam- panjen. Vidare bör regeringen ge i uppdrag att i samråd med : –ta fram rekommendationer och rådgivning om naturvårdande skötsel och restaurering i frivilligt avsatta områden, samt –utarbeta förslag för att stimulera naturvårdande skötsel och restaurering, i de frivilligt avsatta områdena. För att sprida kunskap om vilka åtgärder som är relevanta för ökad kvalitet vid skogsproduktion, vid naturvårdsåtgärder och för klimat- anpassning behövs kunskapshöjande insatser, exempelvis för skogs- ägare och skogliga aktörer på lokal nivå. Riktad rådgivning är ett effektivt sätt att sprida kunskap och visa på vikten av att produk- tionshöjande och naturvårdande åtgärder genomförs. Då en markägare normalt ser till helheten i sin förvaltning bedöms det effektivare om rådgivning kring skogsproduktion och naturvård görs vilket dessutom ger ett bättre helhetsresultat. Utredningen bedömer att en av nycklarna till att öka den naturvårdande skötseln är att den pla- neras och utförs i samband med ordinarie skogsvårdsåtgärder. Den föreslagna kampanjen kan med fördel innehålla följande huvud- delar: •Rådgivning för mer aktiv skogsskötsel, mer vitala och produktiva skogar. Målgruppen är skogsägare och beställarkompetens bör integreras i skogsskötseldelarna. Aktiviteterna är främst gruppakti- viteter och olika digitala rådgivningsformer. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi •Individuell rådgivning om naturvårdande skötsel i frivilliga av- sättningar. Rådgivningen kopplas till ett ekonomiskt stöd för genomförandet av åtgärderna. •Utbildning för skogsmaskinförare och andra yrkesverksamma om naturvårdande skötsel i både avsättningar och i brukad skog. Kunskap om tillväxthöjande åtgärd behöver nå ut Det finns en stor potential när det gäller ökad hållbar tillväxt i skogen genom att använda bättre plantmaterial och genom att utföra de vanliga skogsvårdsåtgärderna – föryngring, röjning och gallring – i rätt tid och med hög ambition. Kampanjens målsättning är att öka aktiviteten hos de privata skogsägarna, och särskilda insatser bör göras för att nå de nu inaktiva ägarna och framhålla möjligheten till en ökad lönsamhet i skogsbruket genom enkla men effektiva åtgär- der. Kampanjen bör kopplas till det föreslagna målet för ökad hållbar tillväxt och syfta till att på bästa sätt bidra till att nå detta. Det är viktigt med tillräckliga resurser för att nå många skogs- ägare som ska stimuleras till förändrade och ökade investeringar i skogen. Den tidigare som bedrevs –2003 kan användas som referens för omfattning. Den kost- ade med dåtidens kostnader och nådde sammanlagt ut till cirka 100 000 skogsägare. Den nya kampanjen bör visa vägen mot ett skogsbruk som bidrar till omställningen till en cirkulär bioekonomi som det be- varar den biologiska mångfalden och är anpassat till ett förändrat klimat och ökade skaderisker. Genomförandet bör ske i samverkan med skogsbruket och bör ta fasta på att de aktörer som står bakom Samverkansprocess skogsproduktion också har ett ansvar för att sprida rapportens slutsatser. Rådgivning och stimulans för naturvårdande skötsel bör vara en del av kampanjen De frivilliga avsättningarna är en viktig och central del i bevarandet av biologisk mångfald. Skötseln i dessa områden är lika viktig som i de formellt avsatta områdena. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi Det finns ofta en kunskapsbrist bland skogsägare om vilka åt- gärder som behövs för att utveckla naturvärdena i de områden som avsatts frivilligt. Dessa lämnas därför i stor utsträckning för fri ut- veckling, vilket i vissa områden inte är det mest gynnsamma för bio- logisk mångfald. Det kan även finnas en utbredd osäkerhet om vilka åtgärder som av naturvårdsskäl bör vidtas i ett område som till exem- pel är klassat som nyckelbiotop. Det finns därför skäl att lämna upp- drag åt att i samråd med ta fram riktlinjer och rådgivningsmaterial för naturvårdande skötsel inom frivilligt avsatta områden. utförde tidigt naturvårdande skötsel i sina frivilliga av- sättningar och ekoparker och har därför betydande erfarenheter av planering och genomförande av sådana åtgärder. En av nycklarna till att öka den naturvårdande skötseln i områden avsatta för naturvård bedöms vara att den planeras och utförs i samband med produktions- åtgärder på intilliggande mark. Möjligheten att få en god ekonomi i åtgärden ökar då genom att maskiner redan finns på plats och större volymer av olika sortiment erhålls. Detta arbetssätt har visat sig framgångsrikt för Sveaskog.14 skulle kunna bidra till ut- veckling av effektiva metoder och åtgärder för naturvårdande skötsel genom att vidareutveckla skötseln inom bolagets egna frivilliga avsätt- ningar, följa upp skötselns effekter och erbjuda demonstrationsobjekt, information och samverkan med övriga intressenter. bör därför söka samarbete med , och andra som har erfaren- heter av naturvårdande skötsel, i arbetet med att utreda riktlinjer och rådgivningsmaterial om ökad naturvårdande skötsel i de frivilliga avsättningar där sådan skötsel krävs för att bevara och öka naturvär- dena. Utförandet av olika skötselåtgärder är givetvis helt beroende av markägarens vilja att utföra, de ibland kostnadskrävande åtgärderna. Regeringen bör därför ge i uppdrag att, i samråd med , utarbeta förslag för att stimulera naturvårdande skötsel och restaurering, i de frivilligt avsatta områdena. Det kan till exempel avse ersättningsformer och finansiering för sådan skötsel och restaurering. Inom ramen för uppdraget bör myndigheterna under- söka möjligheten att ansöka om ersättning från Landsbygdsprogram- mets miljöersättningar eller andra system för ersättning och finansier- ing. Ersättningar bör finnas för naturvårdande skötsel som krävs för 14Uppgift från , . En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi bevarande och utveckling av naturvärdena och för åtgärder som höjer naturvärdena i de frivilliga avsättningar som har något lägre natur- värden. Bedömning: Ett hållbart skogsbruk och ökad tillväxt behöver en viltpopulation i balans med fodertillgången. För att nå balans mellan hjortviltstammarna och fodertillgången i syfte att minska skogsskadorna krävs i stora delar av landet en kraftfull minskning av populationerna i närtid som skogsskötseln anpassas för ökade fodermängder. Även antalet trafikolyckor orsakade av hjortvilt är fortsatt mycket hög. För att råda bot på skador orsa- kade av vilt krävs incitament, information och rådgivning men även en regelöversyn. Förslag: Regeringen bör ge och i uppdrag att, i samverkan med skogsnäringen och jägarorganisa- tionerna, ta fram rådgivningsbudskap och genomföra rådgivning om klövviltförvaltning och skogsskötselprogram för hållbar skogs- skötsel, minskade skador på skog och ökade fodermängder i hela landet. Syftet ska vara att uppnå målen med den adaptiva för- valtningen och balans mellan viltstammar och fodermängd. Regeringen bör ge och i upp- drag att utreda möjligheterna till olika incitament samt regelför- ändringar för att minska skadenivåerna. Syftet med utredningen bör vara att förändringarna ska ge en samhällsekonomisk vinst i form av minskade betesskador och färre viltolyckor. Uppdraget bör redovisas . För att det ska vara möjligt att realisera den ökade tillväxten som produktionshöjande åtgärder kan ge krävs att skador på skogen hålls på en låg nivå. När det gäller skador på ungskog är betesskador från hjortvilt, det vill säga älg, rådjur, dovhjort och kronhjort, de mest betydande. Enligt hotas föryngringsmöjligheten för många lövträdslag och potentialen med skogsträdsförädling, åter- växt, höga stamantal efter röjning och positiva klimateffekter av för täta hjortviltstammar. Betesskadorna orsakar undermåliga ungskogar En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi med låga stamantal per hektar. I vissa regioner blir en mycket stor andel av de tallar som växer upp viltbetesskadade vilket innebär att de inte kan användas till timmer. Viltbetesskadorna innebär samman- taget stora kvalitets- och tillväxtförluster. har i rapporten med nya möjligheter15 gjort en översiktlig uppskattning av viltskadornas samhällsekono- miska betydelse. inträffar närmare 6 000 älgolyckor på landets vägar. Det innebär en älgolycka . Varje olycka kostar samhället i genomsnitt . Mörkertalen är stora då många olyckor aldrig rapporteras. För älg ligger korrektionssiffran på 1,72 gånger det rapporterade olyckstalet vilket ger en bedömd årlig totalkostnad på cirka 4,3–5,. Tillkommer gör kostnader för vilt- stängsel och viltövergångar av olika slag. Samhällets samlade kostnader per genomsnittlig älgpåkörning av ett modernt persontåg uppgår enligt preliminära beräkningar till . Den totala årliga samhällskostnaden för vilt- påkörningar på järnväg ligger uppskattningsvis på omkring 1–1,5 mil- jarder kronor. För skogsbruket skadar älgen, genom sitt bete av bland annat unga tallars toppar, värdet på den nedersta delen av stammen som normalt går till sågverksindustrin. En annan, och mindre uppmärk- sammad, skada är att älgarna äter stora mängder gröna barr och löv som annars skulle bidragit till fotosyntesen och trädens tillväxt, vilket även har negativ inverkan på skogens kolinbindning. Drivkraf- ter att använda bästa möjliga material med dyra plantor sprungna ur förädlat frö minskas. Förluster i tillväxt till följd av ståndortsmässigt oriktigt val av trädslag är svåra att beräkna. Dessa består av rena till- växtförluster men även av ökad risk för andra skador. Betesskador orsakar behov av omplanteringar av ungskog. Även skötseln av plant- och ungskog påverkas av förekomsten av betesskador. En betydande del av ungskogen röjs vid högre medelhöjd än vad som är optimalt från ekonomisk- och produktionssynpunkt. Det sänker trädens vita- litet och ökar risken för skador. Det är också vanligt att skogsägare lämnar fler stammar per hektar som ”försäkring” mot betesskador. Det innebär en extra röjning eller onödigt långsam dimensionsutveck- ling, något som följer med genom hela omloppstiden och försämrar 15Skogsstyrelsen, rapport 24/2019. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi Uppskattningarna av dessa kostnader är osäkra, men de kan vara betydande. Äbin (Älgbetesinventeringen) visar att den genomsnittliga skade- nivån i är årligt uppkomna skador på tall. Varannan ung tall har gamla viltbetesskador. Inven- teringen fångar inte upp de tallar som redan dött av viltbete vid inven- teringstillfället. Riksskogstaxeringen visar en genomsnittlig nivå för riket på andel tallstammar med årsfärska älgbetes- skador i glidande treårsmedelvärde. har i en analys funnit en tillväxtförlust på i tallskogen. Mängden gamla skador har närmast ett linjärt samband med tillväxtreduktioner. En bedöm- ning anger att volymproduktionen nedsätts till följd av viltbetet och uppgår uppskattningsvis till 5–7 miljoner m3sk . En motsvarande sänkning av avverkningsnivån leder då till en förlust i förädlingsledet på mellan 5,5–7,7 miljarder kronor.16 I en rapport från Skogsstyrel- sen skattas det samhällsekonomiska värdet av reducerad skogspro- duktion på grund av klövviltbete till . Ett samlat närmevärde för samhällets totala kostnader beroende av en överstor klövviltstam blir därmed cirka 12–. Tillkommer gör produktionsförluster i jordbruket, viltstängsel och viltövergångar längs vägar, tvingande negativa anpassningar av skogsskötseln och risk för försenad måluppfyllning för de nationella klimatmålen liksom nedklassning av timmerkvaliteter. Kostnaderna minskar i stort sett linjärt med minskade viltstam- mar eftersom både antalet olyckor och skogsskadorna är proportio- nella mot viltstammarnas storlek. Resultatet blir ofta att markägare väljer att plantera gran eller andra trädslag i stället för tall på magra marker, vilket ger negativa effekter både för skogsproduktion och biologisk mångfald. En bristande stånd- ortsanpassning med föryngring av gran på marker bättre lämpade för tall ökar även risken för skador av andra skadegörare, som granbark- borre, då det just är på sådana torra marker som riskerna för gran- barkborreangrepp är störst. Allt för stora hjortviltstammar försämrar även, genom den land- skapsomdaning de indirekt bidrar till, de långsiktiga jaktmöjlighet- erna. I de fall viltbetestrycket är så högt att skogsägarna väljer att plantera gran på marker lämpliga för tall, betas de lövträd och tallar som finns än hårdare och en ond cirkel uppstår som helt för- 16Baserat på förädlingsvärdet per m3sk. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi ändrar landskapet och därmed även viltets fodertillgång och de fram- tida jaktmöjligheterna. Detsamma gäller för de fall skogsägaren plan- terar contortatall för att undvika viltbetesskador. Även inom skogsbruket ses älg och annat klövvilt som viktiga värden. Det finns även positiva effekter av en stor klövviltsstam i form av köttvärde och upplevelsevärden, där upplevelsevärden dock inte anses minska linjärt om klövviltstammar reduceras. och har formulerat målbilder för skog och klövvilt: •Det ska vara möjligt att föryngra skogsmarken med lämpligt träd- slag. •Minst 7 av 10 tallstammar ska vid vara oskadade av klövvilt (det motsvarar att minst av tallarna är oskadade av hjortvilt för Äbin, vilket i sin tur mot- svarar maximalt 2–årsfärska skador). •Rönn, asp, sälg och ek (RASE) ska kunna bli trädbildande där de förekommer naturligt. I verkligheten har skadorna även efter att älgförvaltningssystemet infördes legat på en alldeles för hög nivå. Mycket få områden når målet om högst årliga skador på tall, eller om minst 7 av 10 stammar oskadade av vilt vid . För att nå en balans mellan hjortviltstammarna och fodertillgång i syfte att uppnå målen om skogsskador krävs en kraftfull minskning av hjortviltspopulatio- nerna i närtid. Fodertillgång och betestryck i ett landskap kan bedömas genom att studera betesskador och vegetationen. Älgbetesinventeringen (Äbin) mäter hur många träd som blivit skadade av älgar och hur svår skadan är. Foderinventeringen (Fodpro) mäter hur mycket mat för hjortdjur som finns i skogen. Rådgivning om klövviltförvaltning och skogsskötselprogram för minskade skador på skog och ökade fodermängder Det krävs sannolikt flera åtgärder för att råda bot på dagens betes- skadeproblematik. Det finns aktiva åtgärder som går att genomföra inom befintligt regelverk med relativ enkla medel. En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi tag för att få ner klövviltsskadorna inom skogsbruket bör därför genomföras av tillsammans med skogsbruket och jägarorganisationerna. Regeringen bör därför ge och i uppdrag att ta fram rådgivningsbudskap och genomföra rådgivning om klövviltförvaltning och skogsskötselprogram för hållbar skogs- skötsel, minskade skador på skog, biologisk mångfald och ökade fodermängder i hela landet. Samverkan bör ske med skogsnäringen och jägarorganisationerna och syftet ska vara att uppnå målen med den adaptiva förvaltningen och balans mellan viltstammar och foder- mängd. Det är mycket angeläget att klövviltsproblematiken adresseras skyndsamt och det är därför lämpligt att genomföra en riktad kam- panj för att nå ut med budskapet. För att en sådan kampanj ska kunna följas upp behöver tillförlitlig statistik säkras innan, under och efter arbetet. Regelförändringar kan vara nödvändiga Om en tillfredställande balans i hjortviltstammarna nås kan motiva- tionen för ståndortsanpassad skogsskötsel öka, det vill säga att för- yngra med de för markförhållandena mest lämpliga trädslagen. Minskat bete gynnar också naturlig föryngring. Detta skulle medföra en ökad andel tall- och lövskog i landskapet vilket dessutom minskar risken för omfattande skador från granbarkborre. Ett ståndortsanpassat skogsbruk ger mindre skogsskador, en ökad lönsamhet och förbättrade förutsättningar för den biologiska mångfalden som är knuten till tall- och lövskogar. Det finns därför flera skäl till att nå en hjortviltsstam i balans. Betespåverkan på lövträd och tallar beror på det sammanlagda betestrycket från älg, rådjur, kronhjort och dovhjort och stammarna av dessa arter bör därför bedömas och förvaltas gemensamt. Vildsvin har under spridit sig och ökat kraftigt i antal i stora delar av landet. Vildsvin kan genom att skada jordbruksgrödor orsaka betydande ekonomisk skada inom jordbruket och därmed i förlängningen även påverka lönsamheten i de företag som bedriver kombinerat lant- och skogsbruk. bör därför ta samlad hänsyn till alla klövviltsstammar och inte bara älg och kron- En tydlig skogspolitik för biologisk mångfald och växande cirkulär bioekonomi Dagens förvaltningsform med älgförvaltningsområden bör ut- vidgas till klövviltförvaltningsområden och inkludera alla klövvilt- arter, inklusive vildsvin, i förvaltningen. Klövviltsproblematiken har funnits länge och frågan är komplex, med flera oberoende aktörer som alla måste bidra med viktiga åt- gärder men som ibland företräder olika intressen.