sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Med tanke på att bestäm- melserna om djurhälsa och offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet nu har samlats i ett begränsat antal rättsakter som lär stå sig , framstår inte heller behovet av att regeringen snabbt kan ändra hänvisningar till EU-bestämmelserna som lika stort som det har varit. En annan nackdel med metoden med tillkännagivanden är att det kan vara svårare att utforma tillräckligt tydliga bestämmelser om sanktioner för den som överträder bestämmelser i sådana EU-för- ordningar som lagen kompletterar. Vår bedömning är därför att det ibörjan av den nya lagen uttryckligen bör anges vilka EU-bestäm- melser som lagen kompletterar, och att det av bestämmelserna bör framgå att lagen kompletterar inte bara grundförordningarna utan även delegerade akter och genomförandeakter. Detta är nödvändigt eftersom en stor del av den materiella regleringen finns just i sådana akter. Det framstår dock inte som lämpligt att i lagen räkna upp de delegerade akterna och genomförandeakterna, eftersom dessa kan ändras relativt ofta och nya akter tillkomma. Även med beaktande av detta bedömer vi att förslaget leder till en större tydlighet och förutsebarhet än den metod som använts. Det bör vidare uttryckligen framgå vilket syfte lagen har. I lagens portalparagraf bör det därför anges att lagen innehåller bestämmelser om förebyggande och bekämpning av djursjukdomar som kan över- föras till djur eller till människor. Detta överensstämmer med tillämpningsområdet för EU:s djurhälsoförordning (se artikel 1). Med sjukdom avses förekomst av infektioner och angrepp hos djur, vilket orsakas av ett eller flera smittämnen. Det krävs inte att infektionen eller angreppet leder till eller kan leda till sjukdom hos djuret. Med andra ord omfattas även zoonoser som inte orsakar sjuk- dom hos djur men som däremot kan göra människor sjuka (art- ikel 4.16). Vi återkommer till frågan om begrepp och definitioner i nästa avsnitt. 5.6Ord och uttryck i lagen och förhållandet till EU:s kontrollförordning Förslag: Ord och uttryck ska i den nya djurhälsolagen betyda samma sak som i EU:s djurhälsoförordning. Uttrycket offentlig kontroll ska i lagen betyda offentlig kon- troll enligt EU:s kontrollförordning och kontroll i övrigt av efter- levnaden av den nya djurhälsolagen och föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen. Uttrycket annan offentlig verksamhet ska betyda annan offent- lig verksamhet enligt EU:s kontrollförordning och sådan offent- lig verksamhet som i övrigt utförs med stöd av lagen eller före- skrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. Uttrycket organ med delegerade uppgifter ska ha samma bety- delse som i EU:s kontrollförordning. I lagen ska uttrycket ”förtecknad sjukdom” användas som be- teckning på sjukdomar som avses i artikel 9.1 i EU:s djurhälso- förordning. Vidare ska uttrycken ”a-sjukdom”, ”b-sjukdom” osv. användas för att beteckna sjukdomar som är förtecknade i respektive kategori som avses i den nämnda artikeln. I lagen ska även användas uttrycket ”åtgärdssjukdom”. Begrep- pet ska omfatta sådana sjukdomar som enligt EU-bestäm- melser är skyldigt att bekämpa och sådana sjukdomar som reger- ingen i förordning har bestämt får bekämpas. Om inte annat föreskrivs ska EU:s kontrollförordning tillämpas även när det gäller offentlig kontroll och annan offentlig verk- samhet som skulle kunna anses falla utanför kontrollförordningens tillämpningsområde. Terminologin i EU:s djurhälsoförordning bör som utgångspunkt användas Den nya djurhälsolag som vi föreslår kompletterar i första hand EU:s djurhälsoförordning och EU:s nya kontrollförordning. För att underlätta tillämpningen är det viktigt att ord och uttryck i djur- hälsolagen har samma betydelse som i de EU-bestämmelser som lagen kompletterar. Lagen bör därför innehålla en uttrycklig bestäm- melse om att ord och uttryck i den nya djurhälsolagen ska betyda samma sak som i EU:s djurhälsoförordning. Offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet I lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livs- medelskedjan till EU:s nya kontrollförordning har det föreslagits att uttrycken offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet ska användas i de nu gällande djurhälsolagarna. Uttrycken offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet definieras i den nya kon- trollförordningen. Offentlig kontroll omfattar kontroll som, på de områden förordningen omfattar, utförs för att verifiera efterlevna- den av bestämmelser oavsett om de har fastställts på unionsnivå eller av medlemsstaterna för tillämpning av unionslagstiftningen. begränsning till unionslagstiftningen finns när det gäller definitionen av annan offentlig verksamhet. Den verksamhet som behöriga myndigheter ska bedriva enligt EU:s djurhälsoförordning avser främst övervakning, förebyggande och bekämpning av vissa smittsamma djursjukdomar. Vi bedömer att det är fråga om verksamhet som är att beteckna som annan offentlig verksamhet. Som vi kommit fram till i avsnitt 5.2 bör djurhälsolagen inte bara innehålla bestämmelser av detta slag, utan även bestämmelser om sådant som i EU:s kon- trollförordning betecknas som offentlig kontroll. Bestämmelserna i den nya djurhälsolagen och föreskrifter som meddelas med stöd av den kommer till stor del att genomföra eller komplettera EU:s djurhälsoförordning eller annan EU-lagstiftning. Förordningen ger dock möjlighet att i olika avseenden ha krav som är strängare från smittskyddssynpunkt än vad som krävs för att genomföra eller komplettera förordningen. Det är t.ex. möjligt för medlemsstater att införa tvingande regler med krav på förebyggande eller bekämpning avseende fler sjukdomar än vad som krävs enligt . Det kan också vara bestämmelser som i och för sig genomför EU-direktiv om åtgärder mot en viss sjukdom, men som i vissa delar går längre. Vi lämnar även förslag om andra bestäm- melser som inte innebär ett genomförande eller en obligatorisk komplettering av EU-rättsakter, t.ex. bestämmelser om ersättning till enskilda som blir föremål för åtgärder enligt lagen. Det är oklart i vilken utsträckning sådana bestämmelser kan anses fastställda ”för tillämpning av unionslagstiftningen” i den mening som avses i arti- kel 1.2 i den nya kontrollförordningen. Det kan i vart fall ifrågasättas när det gäller nationella åtgärder mot sjukdomar som inte alls regleras på EU-nivå. Det finns däremot både praktiska och lagtekniska fördelar med att använda samma uttryck för all kontroll som bedrivs enligt lagen. Detta gäller även uttrycket annan offentlig verksamhet. Vi bedömer därför att det, för att underlätta tillämpningen, i lagen bör klargöras vad som avses med uttrycken offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet när de används i lagen. Av de nya defi- nitionerna bör det framgå att med offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet i lagen avses både offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet enligt EU:s kontrollförordning och kontroll och offentlig verksamhet i övrigt enligt djurhälsolagen. Vår bedöm- ning överensstämmer här med den som gjorts i lagrådsremissen i fråga om både epizootilagen, zoonoslagen, provtagningslagen och lagen om kontroll av husdjur, m.m. Vår bedömning skiljer sig dock i ett avseende, nämligen den att begreppen inte bara bör omfatta verk- samhet som utövas i enlighet med föreskrifter utan också beslut som meddelas med stöd av den nya lagen. För att underlätta tillämpningen bör det i djurhälsolagen även klargöras att uttrycket organ med delegerade uppgifter, vilket inte förekommer i djurhälsoförordningen men däremot i kontrollförord- ningen, betyder samma sak som i EU:s kontrollförordning. I lagrådsremissen om anpassningar till EU:s nya kontrollförordning föreslås att det i epizootilagen, zoonoslagen och provtagningslagen ska anges att EU:s kontrollförordning ska tillämpas vid all offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet och därmed även vid sådan kontroll eller verksamhet som skulle kunna anses falla utanför kon- trollförordningens tillämpningsområde. Bedömningen är att det annars skulle uppstå praktiska svårigheter för de behöriga myndigheterna och enskilda att avgöra i vilka situationer kontrollförordningen skulle tillämpas. När det gäller lagen om kontroll av husdjur föreslås i stället ett bemyndigande för regeringen att föreskriva att den nya kontroll- förordningen ska tillämpas helt eller delvis vid offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet som avser bestämmelser om djurhälsa och som faller utanför kontrollförordningens tillämpningsområde. Vi delar bedömningen att det vid tillämpningen av den nya djur- hälsolagen kan uppstå gränsdragningsproblem i fråga om tillämplig- heten av EU:s kontrollförordning. Det bör därför föreskrivas att EU:s kontrollförordning ska tillämpas även i fråga om offentlig kon- troll och annan offentlig verksamhet enligt djurhälsolagen som faller utanför förordningens tillämpningsområde. Detta bör dock inte gälla i fråga om sådana frivilliga kontrollprogram som regleras i lagen om kontroll av husdjur. Som konstateras i lagrådsremissen är det mycket oklart i vilken utsträckning sådana bestämmelser kan anses fastställda ”för tillämpning av unionslagstiftningen” i den mening som avses i artikel 1.2 i den nya kontrollförordningen (jfr prop. 2005/06:128, s. 298 och 299). Tvärtom gör vi bedömningen att föreskrifter om sådana frivilliga program inte syftar till att genom- föra eller komplettera obligatoriska EU-bestämmelser. slagna huvudregeln bör därför bara gälla om inte annat föreskrivs. Vi återkommer i kapitel 16 till vad som bör gälla i fråga om frivilliga kontrollprogram. Uttryck som avser olika kategorier av sjukdomar Som utvecklas i det följande bygger många av bestämmelserna i djurhälsoförordning på den kategorisering av förtecknade sjuk- domar som finns i artikel 9.1 i förordningen. Uttrycket ”förtecknade sjukdomar” bör användas som ett samlingsnamn på alla sjukdomar som avses i artikeln. För enhetlighetens och tydlighetens skull bör samma kategorier som i artikeln användas i den nationella regler- ingen. För läsbarhetens skull bör man dock i lagen använda uttrycken ”a-sjukdomar” osv. för att man inte ska behöva upprepa orden ”sjukdom som avses i artikel 9.1 a” etc. En förklaring av uttrycken a-sjukdom, b-sjukdom osv. bör därför tas in i lagen. Med uttrycket a-sjukdom bör avses alla sjukdomar som är för- tecknade med bokstaven a i kommissionens genomförandeförord- ning (EU) 2018/1882 av om tillämpningen av vissa bestämmelser om förebyggande och bekämpning av sjukdom för kategorier av förtecknade sjukdomar och om fastställande av en förteckning över djurarter och grupper av djurarter som utgör en betydande risk för spridning av dessa förtecknade sjukdomar, eller EU-rättsakter som ersätter eller ändrar denna genomförandeförord- ning. Detsamma bör gälla för sjukdomar förtecknade i andra kate- gorier. Att en sjukdom även är förtecknad med en annan bokstav, vilket gäller för alla a-, b-, c- och d-sjukdomar, men däremot inte alla e-sjukdomar, bör sakna betydelse. Kategoriseringen i artikel 9.1 styr vilka åtgärder medlemsstaterna är skyldiga att vidta och innebär även vissa begränsningar i fråga om vilka åtgärder som får vidtas när det gäller en viss sjukdom. Vi kommer att återkomma till detta där det är relevant i betänkandet, men det kan redan här sägas att medlemsstaterna endast är skyldiga att bekämpa a- och b-sjukdomar. Övriga förtecknade sjukdomar får medlemsstaterna välja att bekämpa men de kan också avstå. Det- samma gäller sjukdomar som inte är förtecknade. Även om det bara är a- och b-sjukdomar som ska vara föremål för regelrätt bekämp- ning omfattas även andra förtecknade sjukdomar av krav på före- Bland annat framgår av artikel 124 att aktörerna ska vidta lämpliga förebyggande åtgärder för att se till att förflytt- ning av hållna landlevande djur inte äventyrar hälsostatusen på desti- nationen med avseende på d-sjukdomar. En skyldighet för medlems- staterna att bekämpa en sjukdom kan även följa av annan tvingande EU-lagstiftning. Vi kommer i avsnitt 15.3 fram till att det finns ett antal sjukdomar som inte är skyldigt att bekämpa, men som ändå kan behöva omfattas av nationella regler inklusive, i den mån det är tillåtet enligt EU:s djurhälsoförordning, förflyttningsrestrik- tioner. Vi gör i avsnitt 9.3 bedömningen att bör ha möjlighet att meddela föreskrifter i fråga om sådana sjukdomar, men endast under förutsättning att regeringen i förordning tagit upp sjukdomen på en nationell sjukdomslista. I de fall där så har skett bör sjukdomen i fråga i stora delar jämställas med de sjukdomar är skyldigt att bekämpa enligt EU:s djurhälsoförordning. Vi anser mot denna bakgrund att det finns fördelar i tydlig- hetshänseende att sammanföra alla sjukdomar som får vara föremål för sjukdomsspecifika tvingande åtgärder utöver anmälningsplikt i en och samma kategori och att ge dem en gemensam benämning. Vi har övervägt om man här bör använda uttrycket epizootisk sjukdom, som är väl etablerat. Den nationella listan kommer dock inte enbart att omfatta sådana sjukdomar som är epizootiska sjukdomar, utan kan även omfatta sjukdomar som inte är det och inte skulle kvalificera sig för en sådan klassificering, t.ex. därför att det inte är realistiskt att utrota dem. Det är dessutom viktigt att markera att det är fråga om ett nytt regelverk med delvis nya eller ändrade för- pliktelser. Vi föreslår därför att det i stället i lagen myntas ett nytt uttryck, nämligen ”åtgärdssjukdom”. Till kategorin bör man hänföra alla sjukdomar som är skyldigt att bekämpa enligt EU:s djur- hälsoförordning eller annan EU-reglering och sådana sjukdomar som regeringen har tagit upp på den nationella sjukdomslistan. Förslag: Hänvisningar till EU:s djurhälsoförordning och andra EU-bestämmelser ska vara dynamiska, dvs. avse bestämmelsen i den vid varje tid gällande lydelsen. Den nya djurhälsolag som vi föreslår innehåller hänvisningar till bestämmelser i djurhälsoförordning. Hänvisningar till EU- rättsakter kan göras antingen statiska eller dynamiska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i den gällande lydelsen. EU:s djurhälsoförordning är direkt tillämplig. För att säkerställa att ändringar i förordningen får genomslag är det lämpligt att hänvisningarna dit görs dynamiska (jfr t.ex. prop. 2017/18:105 s. 24). Hänvisningarna kommer således att omfatta även eventuella framtida ändringar i djurhälsoförordningen. Detta hindrar emeller- tid inte att djurhälsolagen kan behöva ändras om innehållet i EU- förordningen ändras. Vi gör samma bedömning när det gäller hän- visningar till EU:s kontrollförordning och andra EU-bestämmelser som lagen kompletterar. Frågan om hänvisningar till EU-bestämmelser i straffstadganden ska vara statiska eller dynamiska har varit omdiskuterad (se SOU 2020:13 s. 77–87). Det vanligaste är dock att hänvisningarna är dynamiska. I avsnitt 18.10.2 föreslår vi att dynamiska hänvisningar ska användas även i de straffstadganden i djurhälsolagen där hänvis- ningar till EU-bestämmelser förekommer. 5.8De kompletterande bestämmelserna bör bygga på den nuvarande nationella regleringen Bedömning: De bestämmelser som behövs för att komplettera EU:s djurhälsoförordning och EU:s kontrollförordning bör, så långt det är möjligt, bygga på den nuvarande nationella regler- ingen. Det kan dock behövas anpassningar med hänsyn till den nya EU-regleringen. Vissa av de nationella materiella bestämmelserna på djurhälsoområ- det ersätts av direkt tillämpliga bestämmelser i djurhälsoför- ordning. Som framgår av våra direktiv finns det dock även framöver ett behov av nationella bestämmelser som kompletterar förordningen. Dessa kompletterande bestämmelser bör, så långt det är möjligt och relevant, bygga på den nuvarande nationella regleringen. Bestäm- melserna bör alltså, när de tas in i den nya lagen och dess förordning, som utgångspunkt bara genomgå sådana sakliga ändringar som be- hövs på grund av EU-bestämmelserna. Det kan då t.ex. handla om ändringar som är nödvändiga på grund av att EU:s djurhälsoförord- ning bygger på en kategorisering av sjukdomar och av åtgärder för olika kategorier av sjukdomar som inte överensstämmer med hur den svenska regleringen är uppbyggd (se artiklarna 5 och 9 i förord- ningen). Bedömningen i det föregående gäller även bestämmelserna om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet på området. I skriv- ande stund pågår det en översyn av den svenska reglering som faller inom tillämpningsområdet för EU:s kontrollförordning, se lagråds- remissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedels- kedjan till EU:s nya kontrollförordning. Översynen förväntas leda till ett antal ändringar i flera lagar på djurhälsoområdet, nämligen epizooti- lagen, zoonoslagen, provtagningslagen och lagen om kontroll av hus- djur. Däremot föreslås det inga ändringar i bisjukdomslagen. Vi har i uppdrag att bedöma om det krävs ytterligare anpassning av djurhälsolagstiftningen till den nya kontrollförordningen, särskilt när det gäller delegering av offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet till privata organ eller fysiska personer. Vi tolkar upp- draget i den delen som att vi i princip inte ska ompröva de bedöm- ningar som gjorts i det nämnda lagstiftningsärendet (se lagråds- remissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning), utan i stället ska fokusera på frågan om några ytterligare anpassningar kan behövas och då särskilt när det gäller delegering. Vår utgångspunkt är således att de bestämmelser om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet som föreslås i de nuvarande djurhälsolagarna i princip bör kunna föras över till den nya djurhälsolagen, med de anpassningar som kan krävas med hän- syn till EU:s djurhälsoförordning. 5.9Djurhälsolagens inriktning och disposition Förslag: Den nya djurhälsolagen ska i relevanta delar följa samma systematik som EU:s djurhälsoförordning. Lagen kommer dock att behöva innehålla även andra slags bestämmelser om bl.a. offentlig kontroll, överklagande och sanktioner. Den nya djurhälsolag som vi föreslår ska komplettera EU:s djur- hälsoförordning och de delegerade akter och genomförandeakter som antas med stöd av den. Redan detta talar starkt för att lagen i huvudsak bör följa samma systematik som EU-förordningen. Den som ska tillämpa djurhälsoregleringen kommer att behöva beakta inte bara EU:s djurhälsoförordning och de delegerade akter och genomförandeakter som meddelats med stöd av den, utan också andra EU-förordningar på området och dessutom den nya nationella djurhälsolagen och föreskrifter och beslut som meddelats med stöd av den. Därutöver är EU:s kontrollförordning tillämplig i vissa delar. Det kommer alltså att bli fråga om ett mycket omfattande och kom- plicerat regelverk. Det är då angeläget att man strävar efter så stor enhetlighet som möjligt när det gäller disposition och terminologi. Vi föreslår därför att den nya djurhälsolagen i relevanta delar ska följa samma systematik som EU:s djurhälsoförordning. Lagen kom- mer dock att behöva innehålla även andra slags bestämmelser, t.ex. om offentlig kontroll, överklagande och sanktioner. Med hänsyn till det anförda gör vi följande överväganden. Lagen bör innehålla ett kapitel med inledande bestämmelser. Kapit- let bör bl.a. innehålla bestämmelser om lagens tillämpningsområde, om de EU-förordningar lagen kompletterar och om de ord och ut- tryck som används. Därefter bör följa ett kapitel med allmänna djurhälsobestämmel- ser, som bl.a. bör komplettera bestämmelserna i i EU:s djur- hälsoförordning om ansvarsområden avseende djurhälsa. Vi syftar då på bl.a. allmänna biosäkerhetskrav och andra liknande bestämmelser som inte är sjukdomsspecifika. Sjukdomsspecifika bestämmelser om förebyggande och bekämpning av en viss sjukdom bör däremot behandlas i ett särskilt kapitel om bl.a. förebyggande och bekämp- En sådan uppdelning ligger i linje med systematiken i EU:s djurhälsoförordning där detta slags regler finns i Del III, men skiljer sig något från de nuvarande djurhälsolagarna där skiljelinjen snarare går mellan allmänna förebyggande åtgärder och åtgärder vid miss- tänkta eller bekräftade utbrott. Epizootilagen är främst en bered- skapslag, som i princip är tillämplig först vid en misstanke om ett utbrott eller möjligen vid ett överhängande utbrott. Skiljelinjen är dock inte skarp, eftersom främst provtagningslagen men även i viss mån zoonoslagen innehåller båda sorters bestämmelser. De natio- nella bestämmelser som kan behövas om utrotningsprogram och sjukdomsfri status har ett så starkt samband med reglerna om be- kämpning att de bör hanteras i samma kapitel, trots att de i förord- ningen behandlas i samband med bestämmelserna i om bl.a. övervakning. Den nya lagen bör vidare innehålla kapitel som handlar om –anmälningsplikt och övervakning, –registrering, godkännande och spårbarhet, –förflyttningar inom EU, –införsel från tredjeland och export, –förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte från en annan medlemsstat eller från ett tredjeland eller ett territorium, –frivilliga kontrollprogram, –offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet, –sanktioner och förverkande, –överklagande och vissa andra bestämmelser. 5.10Uppgifter som ankommer på medlemsstaterna och de behöriga myndigheterna Bedömning: Det bör anges i den nya djurhälsoförordningen i vilka fall den behöriga myndigheten ska utföra de uppgifter som ankommer på en medlemsstat enligt de EU-bestämmelser som djurhälsolagen och djurhälsoförordningen kompletterar. I förord- ningen bör det också anges vilken myndighet som är behörig myndighet i förhållande till olika uppgifter. Många uppgifter i EU:s djurhälsoförordning och andra EU-bestäm- melser som djurhälsolagen är tänkt att komplettera ankommer på medlemsstaternas behöriga myndigheter. Det är tillräckligt att det i förordning anges vilken myndighet som är behörig myndighet. Detta överensstämmer med hur saken har lösts i den befintliga nationella djurhälsoregleringen. Enligt andra EU-bestämmelser som den nya djurhälsolagen är tänkt att komplettera åligger det medlemsstaterna att ansvara för vissa uppgifter. Det bör tydligt framgå i vilka fall som den behöriga myndigheten även ska utföra de uppgifter som ankommer på en med- lemsstat. Det behöver dock inte anges i lag utan det är tillräckligt att det framgår av förordning. 5.11Övergripande om nationell reglering och bemyndiganden En del av vårt uppdrag är att lämna förslag till de kompletterande bestämmelser som behöver finnas till EU:s djurhälsoförordning. Vi ska även bedöma om det finns behov av och möjlighet att ha andra kompletterande nationella bestämmelser. Mot denna bakgrund är det viktigt att ha klart för sig vilket utrymme som finns för EU:s medlemsstater att anta nationella regler på områden som omfattas av en EU-förordning. I det följande redogör vi övergripande för vad som gäller om detta. Därutöver finns det bestämmelser i djur- hälsoförordning som sätter ytterligare ramar för medlemsstaterna när det gäller antagande av nationella regler på olika områden. Vi går inte närmare in på dessa här, utan tar upp dem där det är relevant i våra överväganden. En mycket viktig fråga är vilka bemyndiganden som kan behövas för regeringen och andra myndigheter att meddela föreskrifter. I detta avsnitt redogör vi för vissa övergripande överväganden angå- ende bemyndiganden. I övrigt behandlar vi frågor om bemyndigan- den i respektive övervägandekapitel. 5.11.2Utrymmet för nationell reglering Bestämmelserna i en EU-förordning har i allmänhet omedelbara verk- ningar i de nationella rättsordningarna, vilket innebär att de ska tillämpas direkt av enskilda, myndigheter och domstolar. Medlems- staterna är dock skyldiga att se till att det finns nationella bestäm- melser som gör att en EU-förordning kan tillämpas i praktiken och får genomslag.