sou · H8B363d2 · 2020-11-12 00:00:00 — Sådant stöd till famil- jer inbegriper enligt kommittén information till föräldrar och syskon, inte bara om funktionsnedsättningen och dess orsaker, utan även om varje barns unika fysiska och psykiska behov. Därtill innefattas psyko- logiskt stöd, som tar hänsyn till den stress och de svårigheter som familjer med barn med funktionsnedsättning kan uppleva. Enligt kommittén omfattar stödet även utbildning i familjens gemensamma språk, t.ex. teckenspråk, så att föräldrar och syskon kan kommuni- cera med varandra. Vidare omfattas materiellt stöd i form av särskild ersättning och förbrukningsmaterial samt nödvändig utrustning, som specialmöbler och förflyttningshjälpmedel. Enligt kommittén kan stöd också ges genom olika former av avlastning, såsom assistans i hemmet och dagomsorg i närområdet. Sådana tjänster gör det enligt kommittén möjligt för föräldrar att arbeta, minskar stress och upp- rätthåller hälsosamma hemmiljöer.32 32CRC/C/GC/9 p. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning 26.1.5Internationellt utbyte av information (artikel 23.4) Enligt artikel 23.4 ska en stat i en anda av internationellt samarbete främja utbyte av lämplig information. Artikeln ställer inte ett krav på informationsutbyte men en stat åtar sig att främja ett utbyte av lämp- lig information. Enligt doktrin bör uttrycket lämplig (relevant) inte tolkas som begränsande utan som ett förtydligande att det är infor- mation som är relevant för barn med funktionsnedsättning som avses.33 Utbytet av lämplig information ska främjas på området för före- byggande hälsovård och medicinsk, psykologisk och funktionell behandling av barn med funktionsnedsättning, inklusive spridning av och tillgång till information om habiliteringsmetoder, utbildning och yrkesinriktad utbildning. I stort motsvarar dessa områden dem som nämns i arti- kel 23.3. Informationsutbytet ska främjas i syfte att göra det möjligt för staterna att förbättra sin kapacitet och kompetens och vidga sin erfa- renhet på dessa områden. Avslutningsvis anges i artikeln att hänsyn ska tas till utvecklings- ländernas behov. Detta får ses som ett förtydligande att vissa länder har ett större behov av informationsutbyte än andra. Indirekt bety- der det också att alla länder inte nödvändigtvis har möjlighet att bidra med lika stor informationsmängd. I ljuset av artikel 4 behöver en stat, oavsett vilket utbyte staten själv får av samarbetet, vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder som behövs för att främja ett internationellt kunskapsutbyte. I detta kapitel redogör vi för lagstiftning och åtgärder som särskilt rör barn med funktionsnedsättning. Vi tar inte upp bestämmelser som främst är hänförliga till andra artiklar, utan hänvisar i dessa delar till kapitlen om respektive artikel. T.ex. skriver vi om hälso- och sjuk- vård i kapitlet om artikel 24, om utbildning i kapitlet om artikel 28, om vila och fritid i kapitlet om artikel 31 samt om skydd mot olika former av utnyttjanden bl.a. i kapitlen om artiklarna 32–36. De grund- läggande bestämmelserna om föräldrars och andra personers ansvar för ett barns levnadsvillkor beskriver vi närmre i kapitlen om artik- larna 3.2, 5, 18 och 27. Bestämmelser som rör hur samhället ska agera 33Tobin (2019) s. 897. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning när dessa personer inte tar sitt ansvar behandlas främst i kapitlen om artiklarna 19 och 20 (se även kapitlet om artikel 9). I kapitlet om artikel 17 redogör vi för bestämmelser som syftar till att säkerställa att barn med en funktionsnedsättning har tillgång till information och medier. Funktionsnedsättning är, enligt , en nedsättning av fysisk, psykisk eller intellektuell funktionsförmåga. En funktions- nedsättning kan uppstå till följd av en sjukdom eller annat tillstånd eller till följd av en medfödd eller förvärvad skada. Sådana sjukdomar, tillstånd eller skador kan vara både bestående eller övergående.34 Det finns många olika former av stöd och service vid funktions- nedsättning och reglerna om dessa finns i lagar, förordningar och föreskrifter. Vilket stöd ett barn med funktionsnedsättning har rätt till beror på vilken funktionsnedsättning barnet har och hur mycket den påverkar barnets vardag. Både kommun och region ansvarar för att ge stöd. De lagar som styr vilket stöd en person har rätt att få och vem som ska erbjuda det är framför allt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), socialtjänstlagen (2001:453), lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och skollagen (2010:800). I detta avsnitt finns en redogörelse för de viktigaste bestämmelserna i främst socialtjänstlagen och LSS. Socialtjänstlagens bestämmelser beskrivs även i kapitlen om artiklarna 19 och 20. Hälso- och sjuk- vårdslagens bestämmelser redogör vi främst för i avsnittet om arti- kel 24 och skollagens bestämmelser i kapitlen om artiklarna 28 och 29.Även dessa lagar kommer emellertid i viss mån beröras nedan. Enligt rapporteras det om sämre livsvill- kor, sämre levnadsvanor och sämre hälsa bland personer med funk- tionsnedsättning jämfört med andra personer.35 Barnombudsman- nens rapport handlar om barn med funktionsnedsättning.36 Av rapporten, som är , framgår att flera av de barn som samtalat med har beskrivit att de får möjlighet att framföra sina synpunkter och förslag kring det stöd de är i behov av. Däremot upplever de inte alltid att åsikterna beaktas. 34Socialstyrelsen, Stöd till barn och unga med funktionsnedsättning vid handläggning och utförande av LSS-insatser (2014) s. 12. 35www.folkhalsomyndigheten.se/livsvillkor-levnadsvanor/halsa-i-olika- grupper/funktionsnedsattning/halsan-hos-personer-med-funktionsnedsattning. 36Barnombudsmannen har mött och lyssnat till 97 barn och unga i åldrarna 8–för att ta del av deras erfarenheter av att leva med en eller flera funktionsnedsättningar. Deras röster har presenterats i en årsrapport. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning trycker att de sällan är delaktiga i viktiga beslut, vilket leder till att beslutade insatser inte alltid fungerar på det sätt som är bäst för dem.37 Enligt rapporter från Stiftelsen kan barn med funktionsnedsättning löpa större risk än andra barn att bli utsatta för våld.38 26.2.1Människors lika värde och delaktighet i samhället Alla människors lika värde är en grundläggande princip i den svenska rättsordningen. Principen kommer till uttryck i bl.a. regeringsformen. Där anges att det allmänna ska verka för allas delaktighet och jäm- likhet i samhället och för att barns rätt tas tillvara. Det allmänna ska även motverka diskriminering på grund av omständigheter som gäller den enskilde som person, bl.a. hänförligt till funktionsnedsättning. (Se 1 kap. 2 § RF.) Diskrimineringslagstiftningen syftar till att värna principen om alla människors lika värde och allas rätt att bli behandlade som individer på lika villkor. Alla ska ges möjlighet att utvecklas utifrån sina indi- viduella egenskaper och förutsättningar och efter sin egen förmåga och sina egna val.39 (Se även 1 kap. 1 § diskrimineringslagen.) Diskrimineringslagen (2008:567) innehåller regler om förbud mot diskriminering som har samband med bl.a. funktionsnedsättning eller ålder. Funktionsnedsättning definieras i diskrimineringslagen som var- aktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå (1 kap. 5 § diskrimineringslagen). En funktionsnedsättning som inte är varaktig omfattas därför inte.40 Även inom och i finns ett förbud mot diskriminering (se artikel 14 i och artikel 20 37Barnombudsmannens årsrapport , Respekt – barn med funktionsnedsättning om sam- hällets stöd (2016) s. 30, 52 och 56. 38Stiftelsen Om barn med funktionsnedsättning i och deras utsatthet för våld och kränkningar (2016) s. 41–45 samt Multiutsatta barn (2020) s. 23. 2007/08:95 s. 79. 40Se även prop. 2007/08:95 s. 123. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning och 21 i EU-stadgan). Funktionshinder nämns särskilt i EU-stad- gans bestämmelse. Läs mer om diskriminering i kapitlet om artikel 2. Myndigheten för delaktighet är en kunskapsmyndighet som har till uppgift att främja respekten för och medvetenheten om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Myndigheten ska ur ett rättig- hets-, mångfalds-, jämställdhets- och medborgarperspektiv verka för full delaktighet i samhällslivet för personer med funktionsnedsättning i alla åldrar och för jämlikhet i levnadsvillkor. (Se 1 § förordningen, 2014:134, med instruktion för Myndigheten för delaktighet.) Myndigheter under regeringen ska utforma och bedriva sin verksam- het med beaktande av de funktionshinderspolitiska målen. (Se för- ordningen, 2001:526, om statliga myndigheters ansvar för genom- förande av funktionshinderspolitiken.) Myndigheterna ska bl.a. verka för att personer med funktionsnedsättning ges full delaktighet i sam- hällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. Myndigheterna ska särskilt verka för att deras lokaler, verksamhet och information är tillgäng- liga för personer med funktionsnedsättning. I detta arbete ska kon- ventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning vara vägledande. När det finns anledning till det ska myndigheterna samråda med Myndigheten för delaktighet om hur insatser enligt för- ordningen ska utformas. I kapitlet om artikel 28 skriver vi om barns skolgång. viockså de särskilda bestämmelser som rör barn med funktionsned- sättning. Bl.a. framgår följande. Elever som till följd av funktionsnedsättning har svårt att upp- fylla de olika kunskapskrav eller kravnivåer som finns ska ges stöd som syftar till att så långt som möjligt motverka funktionsnedsätt- ningens konsekvenser (3 kap. 3 § skollagen). Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning Inom skolsystemet finns särskilda skolor för elever med vissa psykiska funktionsnedsättningar (grundsärskolan och gymnasiesär- skolan) och för elever med vissa syn- eller hörselskador eller som har en grav språkstörning (specialskolan). (Se 7 kap. 5 och 6 §§, 18 kap. 2 § samt 29 kap. 8 § skollagen.) Skolorna ska ge eleverna en för dem anpassad utbildning. I specialskolan ska utbildningen så långt det är möjligt motsvara den utbildning som ges i (11 kap. 2 §, 12 kap. 2 § och 18 kap. 2 § skollagen). I vissa kommuner finns det gymnasieutbildning som är särskilt anpassad för ungdomar med svåra rörelsehinder, s.k. Rh-anpassad utbildning. Barn med sådana funktionsnedsättningar har rätt till Rh- anpassad utbildning om barnet har slutfört sista årskursen i grund- skolan eller motsvarande och i övrigt uppfyller de behörighetskrav som finns (15 kap. 9 och 36 §§ skollagen). gjorde en undersökning med fokus på situationen för barn med funktionsnedsättning. Med bl.a. hän- visning till uppgifter från Skolinspektionen och studier som gjorts, framkom att mer än hälften av grundskolorna hade ett otillräckligt arbete med särskilt stöd, att barnen inte är tillräckligt delaktiga när stödinsatserna utformas och att specialpedagoger inkluderas i för låg utsträckning. Undersökningen visade även att det i många fall inte ges information till elever och vårdnadshavare om möjligheterna att efterfråga stöd.41 Läs mer om stödet i skolan och rätten till utbild- ning i kapitlet om artikel 28. I Post- och () uppdrag ingår bl.a. att se till att tjänster inom områdena elektronisk kommunikation och post finns tillgäng- liga för personer med funktionsnedsättning. PTS ska särskilt verka för att målen för funktionshinderspolitiken uppnås inom myndig- hetens ansvarsområde och ska vara samlande, stödjande och pådri- vande i förhållande till övriga berörda parter. (Se 8 och 11 §§ förord- ningen, 2007:951, med instruktion för .) Inom ramen för detta uppdrag upphandlar PTS olika tjänster, t.ex. för- medlingstjänster för bild- och texttelefoni och kostnadsfri nummer- 41Barnombudsmannens årsrapport Respekt – barn med funktionsnedsättning om samhäl- lets stöd (2016) s. 87 och 88. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning PTS genomför också utvecklings- och försöksverksamhet för att ta fram nya kommunikationstjänster för personer med funk- tionsnedsättning.42 Genom tillerkänns personer med funktionsnedsättning ett antal rättigheter som syftar till att möjliggöra för dem att resa med olika transportsätt på samma villkor som andra. Det finns t.ex. för- ordningar som ger personer med funktionsnedsättning rätt till bl.a. kostnadsfri assistans ombord samt vid på- och avstigning på flyg, tåg, båt och buss.43 Enligt socialförsäkringsbalken kan bilstöd lämnas till en försäk- rad som på grund av en varaktig funktionsnedsättning har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att anlita allmänna kommunikationer. Sådant stöd kan i vissa fall även lämnas till en för- älder till ett barn som har en sådan funktionsnedsättning. (Se 52 kap. 2 och 3 §§ SFB.) Lagen (2018:222) om bostadsanpassningsbidrag har till syfte att genom bidrag till anpassning av bostäder ge personer med funktionsned- sättning möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. Kommunerna ansvarar för bidrag enligt lagen som lämnas för att anpassa och kom- plettera fasta funktioner i och i anslutning till en bostad om åtgärderna är nödvändiga för att bostaden ska vara ändamålsenlig för sökanden. Bidrag lämnas inte om behovet kan tillgodoses med hjälpmedel som erbjuds av regionen eller kommunen enligt hälso- och sjukvårdslagen. Utöver sedvanliga bostadsfunktioner ska även beaktas behovet av åt- gärder för att möjliggöra rehabilitering, funktionsträning och sjuk- vård för sökanden, om behovet inte skäligen bör tillgodoses på annat sätt, och åtgärder som gör det möjligt för sökanden att utöva hobby- 43Se och rådets förordningar (EG) 1107/2006 om rättigheter i samband med flygresor för personer med funktionshinder och personer med nedsatt rörlighet, (EG) 1371/2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer, (EU) nr 1177/2010 om passa- gerares rättigheter vid resor till sjöss och på inre vattenvägar och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 samt (EU) nr 181/2011 om passagerares rättigheter vid busstransport och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning verksamhet, om han eller hon på grund av sin funktionsnedsättning inte kan delta i aktiviteter utanför bostaden. (Se 1, 2, 5 och 7 §§ lagen om bostadsanpassningsbidrag.) utövar tillsyn över tillämpningen av lagen (1 § förord- ningen, 2018:224, om bostadsanpassningsbidrag). I varje barns grundläggande rättigheter ingår att få omvårdnad, att få växa upp under trygga förhållanden med närvarande vuxna och att få utvecklas i sin egen takt utifrån sina egna förutsättningar. Av föräldra- balken framgår att det är föräldrarna som i första hand har ansvaret för ett barns välmående. Ett barn som av olika anledningar riskerar att fara illa ska få det stöd, hjälp och skydd som det behöver. Samhället har en viktig uppgift att stödja föräldrarna under hela barnets upp- växt.44 Av framgår att ett barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning. (Se 6 kap. 1 § FB.) Ett barns vårdnadshavare har ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av omvård- nad, trygghet och en god fostran blir tillgodosedda (6 kap. 2 § andra stycket FB). En vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren ska därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. (Se 6 kap. 11 § FB.) Läs mer om föräldrars och andra vårdnadshavares ansvar i kapitlen om artiklarna 5 och 18. ska främja människors ekonomiska och sociala trygg- het, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhällslivet. Vidare ska inriktas på att frigöra och utveckla enskil- das och gruppers egna resurser. Verksamheten ska bygga på respekt för människors rätt till självbestämmande och integritet. (Se 1 kap. 1 § SoL.) De övergripande målen i portalparagrafen kompletteras med 44Se t.ex. prop. 2012/13:10 s. 23 och 24. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning bestämmelser om mål och inriktning för arbetet med vissa grupper i samhället, bl.a. barn och personer med funktionsnedsättning (5 kap. 1 och 7 §§ SoL). Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem till- godosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 § första stycket SoL). Till livsföringen i övrigt hör bl.a. olika for- mer av stöd och hjälp, service, vård och omsorg till personer med funktionsnedsättning och deras närstående. Den enskilde har ingen absolut rätt till en viss form av stöd. Vid bedömningen av vilken insats som kan komma i fråga görs en sammanvägning av olika omständig- heter såsom den önskade insatsens lämplighet som sådan, kostna- derna för den önskade insatsen i jämförelse med andra insatser samt den enskildes önskemål.45 bör t.ex. genom hemtjänst, dagverksamheter eller annan liknande socialtjänst underlätta för den enskilde att bo hemma och att ha kontakt med andra. Nämnden ansvarar vidare för att det finns tillgång till öppna insatser för att kunna möta barns och vård- nadshavares behov. får också utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj (kontaktfamilj) med uppgift att hjälpa den enskilde och hans eller hennes närmaste i personliga angelägen- heter, läs mer om kontaktperson i avsnittet om LSS nedan. (Se 3 kap. 6–6 b §§ SoL.) ska verka för att människor som av fysiska, psy- kiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. ska medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. Kommunen ska inrätta bostäder med särskild service för dem som till följd av sådana svårigheter behöver ett sådant boende. ska göra sig väl förtrogen med lev- nadsförhållandena i kommunen för människor med fysiska och psy- kiska funktionsnedsättningar samt i sin uppsökande verksamhet upp- lysa om verksamhet på dessa områden. Kommunen ska planera sina insatser för människor med fysiska och psykiska funk- tionsnedsättningar. I planeringen ska kommunen samverka med regio- nen samt andra samhällsorgan och organisationer. Kommunen ska ingå en överenskommelse med regionen om samarbete i fråga om personer 2000/01:80 s. 91. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning med psykisk funktionsnedsättning. Om det är möjligt bör organisa- tioner som företräder dessa personer eller deras närstående ges möj- lighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. ska erbjuda stöd för att underlätta bl.a. för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller som stödjer en närstå- ende med funktionsnedsättning. (Se 5 kap. 7, 8, 8 a och 10 §§ SoL.) Vid åtgärder enligt socialtjänstlagen som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Det ska vara avgörande i beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn. När en åt- gärd rör ett barn ska barnet få relevant information. Ett barn ska ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet. Barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. (Se 1 kap. 2 § och 11 kap. 10 § SoL.) Läs mer om detta i kapitlen om artiklarna 3 och 12 samt i delen om hur svenska bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sin åsikt tolkas och tillämpas. Alla barn med funktionsnedsättning har inte rätt till LSS-insatser (se nedan) men kan ändå behöva någon form av stöd från kom- munen. Det gäller även för barn där det är för tidigt att fastställa rätten till LSS-insatser på grund av svårigheter att avgöra omfattningen eller varaktigheten i funktionsnedsättningen. Behöver barnet stöd kan det i vissa fall ges enligt socialtjänstlagen. De boendeformer för barn som regleras i socialtjänstlagen respektive LSS har både likheter och skillnader. I båda lagstiftningarna regleras insatsen familjehem, men i socialtjänstlagen finns inte insatsen bostad med särskild service för barn eller ungdomar, och i LSS finns inte hem för vård eller boende (HVB). HVB och bostad med särskild service enligt 9 § 8 LSS har olika syften. Läs mer om familjehem och HVB enligt socialtjänst- lagen i kapitlet om artikel 20. Stöd- och hjälpinsatser av behandlingskaraktär medför normalt inte kostnadsansvar för den enskilde vårdtagaren. Om ett barn genom socialnämndens försorg får vård i ett annat hem än det egna, är för- äldrarna dock skyldiga att i skälig utsträckning bidra till kommunens kostnader. får i sådana fall uppbära underhållsbidrag som avser barnet. (Se 8 kap. 1 § SoL.) Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning 26.2.4Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade LSS innehåller bestämmelser om insatser för särskilt stöd och sär- skild service åt personer med vissa funktionsnedsättningar.46 Dessa är utvecklingsstörning, autism, eller autismliknande tillstånd samt andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionsnedsättningar som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och för- orsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. Därtill omfattas vissa funk- tionsnedsättningar som endast rör vuxna. Lagen innebär ingen in- skränkning i de rättigheter som den enskilde kan ha enligt någon annan lag. (Se 1 och 4 §§ LSS.) Verksamheten som bedrivs enligt LSS ska vara av god kvalitet och bedrivas i samarbete med andra berörda samhällsorgan och myndig- heter. Den ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Målet ska vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Verksamheten ska vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges infly- tande och medbestämmande över insatser som ges. Kvaliteten i verk- samheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. För verksamheten ska det finnas den personal som behövs för att ett gott stöd och en god service och omvårdnad ska kunna ges. (Se 5 och 6 §§ LSS.) När åtgärder enligt LSS rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas (6 a § LSS). Barnet ska få relevant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter. Hänsyn ska tas till barnets åsikter i förhållande till barnets ålder och mognad (8 § andra stycket LSS). I förarbetena till 6 a § LSS förtydligas att intentioner ska be- aktas i allt beslutsfattande som rör barn i staten, kommunerna och regionerna.47 Bestämmelsen i 8 § andra stycket LSS är utformad mot bakgrund av artikel 12 i barnkonventionen.48 Läs mer om detta i kapitlen om artiklarna 3 och 12 samt i delen om hur svenska bestäm- melser om barnets bästa och rätt att uttrycka sin åsikt tolkas och tillämpas. I LSS finns det flera former av insatser som bidrar till att ge ett barn med funktionsnedsättning stöd, omvårdnad, fritid och rekrea- 46Lagstiftningen är under översyn, se SOU 2018:88. 2009/10:176 s. 31–33. 2009/10:176 s. 74. Artikel 23 – barn med funktionsnedsättning I det här avsnittet beskrivs de insatser och stöd som kan ges till ett barn med stöd av LSS. Motsvarande insatser kan i de flesta fallen ges även som bistånd enligt socialtjänstlagen (se ovan). De LSS-in- satser som barn med funktionsnedsättning kan ha rätt till är bl.a. personlig assistans, korttidstillsyn för skolungdomar och boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn. Den grundläggande utgångspunkten i LSS är att insatserna ska tillgodoses av den kommun där den enskilde är bosatt (16 § LSS).