sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Om barnet betraktas som en fara (för sig själv eller andra) anser kommittén att skyddsåtgärder bör vidtas.52 När det gäller förvar i avvaktan på att ett migrationsärende ska avgöras har barnrättskommittén uttalat att förvar borde vara för- bjudet då det inte är förenligt med principen om barnets bästa eller ett barns rätt till utveckling. Medan ärendet om uppehållstillstånd avgörs eller i avvaktan på återresa bör i stället barn få bo med sina familjer på platser ute i samhället. När ett barn anlänt med sin familj är behovet att hålla samman familjen, enligt kommittén, inte ett gil- tigt skäl att sätta barnet i förvar. Kommittén anser att när barnets bästa kräver att familjen hålls samman leder det till att inte heller barnets föräldrar får sättas i förvar utan myndigheterna måste välja lösningar som inte innefattar förvar för hela familjen.53 MR-kommit- tén har uttalat att förvar under förfaranden för kontroll av invand- 50CRC/C/GC/24 p. 73, 76 och 78. 51CRC/C/GC/24 p. 52CRC/C/GC/24 p. 53CRC/C/GC/23 p. 10–12. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … ring i sig inte kan anses godtyckligt, men förvarstagandet måste vara rimligt, nödvändigt och proportionerligt och omprövas när det sträcker sig . Asylsökande som olagligt kommer in i en stat kan, enligt , hållas kvar för dokumenta- tion, registrering och för fastställande av identitet. Ytterligare kvar- hållande skulle enligt vara godtyckligt i frånvaro av giltiga skäl (såsom att det finns risk för att personen avviker, begår brott eller innebär en fara för rikets säkerhet). Vidare har kommittén uttryckt att lokalerna ska vara lämpligt utformade. När det gäller barn har uttalat att de inte bör sättas i förvar, utom som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. När det gäller varaktig- heten av och villkoren för ett förvarstagande ska i första hand beak- tas vad som är bäst för barnet och hänsyn ska tas till den utsatthet och det behov av vård som ett ensamkommande minderårigt barn har, enligt kommittén.54 40.1.4Behandling av ett frihetsberövat barn (artikel 37 [c]) I artikel 37 (c) berörs hur ett frihetsberövat barn ska behandlas. Be- stämmelsen omfattar varje frihetsberövat barn; det finns ingen be- gränsning till frihetsberövanden av vissa organ eller i vissa syften. Av bestämmelsen framgår att varje frihetsberövat barn ska behand- las humant och med respekt för människans inneboende värdighet. Någon definition av dessa rekvisit ges inte. När det gäller ”människans inne- boende värdighet” kan noteras att begreppet ”värdighet” är centralt i och förekommer även i konventionens inledning (preambel) samt i artiklarna 23, 28, 39 och 40.55 Bestämmelsen om human behandling har sin motsvarighet i den internationella konven- tionen om medborgerliga och politiska rättigheter. I den konventio- nen anges att envar som har berövats sin frihet ska behandlas humant och med aktning för människans inneboende värde (artikel 10.1). Formuleringarna återspeglar den grundläggande mänskliga rättighet som fastställs i artikel 1 i den allmänna förklaringen om de mänskliga 54CCPR/C/GC/35 p. 55I artikel 23 erkänns att ett barn med fysisk eller psykisk funktionsnedsättning bör åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som bl.a. säkerställer värdighet. I arti- kel 28 stadgas att disciplinen i skolan ska upprätthållas på ett sätt som är förenligt med barnets mänskliga värdighet och i överensstämmelse med de övriga rättigheterna i konventionen. I artikel 40.1 anges att varje barn ska behandlas på ett sätt som främjar barnets känsla av värdig- het och värde. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … rättigheterna, dvs. att alla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter. Rätten till värdighet och värde uttrycks även i barn- konventionens inledning (preambel) och deklaration om barnets rättigheter, som hänvisas till i inledningen. Genom artikel 6 i erkänns varje barns inneboende rätt till livet och en stats skyldighet att säkerställa ett barns överlevnad och utveckling (läs mer i avsnittet ovan om de grundläggande principerna). Beakta behoven utifrån ålder Ett frihetsberövat barn ska behandlas på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Vilka behov det kan röra sig om framgår inte av artikeln, inte heller vad det innebär att beakta ett barns behov i en viss ålder. Viss vägledning om vilka behov som kan vara viktiga för ett barn ges av konventionen i sin helhet. Det kan t.ex. handla om levnadsstandard, såsom tillgång till mat, kläder och boende (artikel 27), tillgång till hälso- och sjukvård och rehabilitering (artiklarna 24 och 39)eller utbildning (artiklarna 28 och 29). Vidare kan det handla om möjligheten till privat- och familjeliv, kommunikation med familj och vänner, tillgång till nyheter, litteratur och annan information eller möjligheten till vila och fritidssysselsättning (artiklarna 9, 16, 17 och 31).En bedömning av vad som är det bästa för ett barn måste göras i varje enskild situation, bl.a. utifrån barnets ålder, för att säkerställa att barnet både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättigheter som erkänns i konventionen. Vidare är ett barns möjlighet att få uttrycka sin åsikt av vikt för att kunna identifiera ett barns behov och att barnet åtnjuter sina rättigheter (jämför artikel 12).56 Behoven hos ett barn kan skilja sig åt även beroende på t.ex. funktionsnedsättning, kön eller vilket språk barnet behärskar. (Läs mer i avsnittet ovan om grundprinciperna och i kapitlen om artiklarna 2, 3 och 12.) Enligt artikel 20 ska ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familje- miljö, eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö, ha rätt till särskilt stöd och skydd från statens sida. Av arti- kel 25 framgår vidare att ett barn som har omhändertagits av berörda myndigheter för omvårdnad, skydd eller behandling av sin fysiska eller psykiska hälsa har rätt till regelbunden översyn av den behand- ling som barnet får och alla andra omständigheter som rör barnets 56Jämför även (2019) s. 1485. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Även i en sådan översyn är det av vikt att ett barn ges möjlighet att uttrycka sina åsikter (artikel 12). Viss vägledning kring hur ett frihetsberövat barn ska behandlas kan även fås av Peking- reglerna och Havannareglerna. understryker vikten av att respektera rätten till privatliv även för ett barn som är frihetsberövat. Vidare fram- håller kommittén att ett barn bör ges möjlighet att umgås med kam- rater, utöva sport samt andra kultur- och fritidsaktiviteter. Kommit- tén lyfter också fram vikten av att få tillgång till utbildning som är anpassad efter barnets behov, förutsättningar och förmåga och som förbereder barnet för en återanpassning till samhället. Enligt kom- mittén har varje barn rätt att få tillgång till hälso- och sjukvård som det är frihetsberövat. Varje barn ska hållas åtskilt från vuxna Som ett led i kravet på en human behandling ingår principen om att varje frihetsberövat barn som huvudregel ska hållas åtskilt från vuxna. Om det bedöms vara till barnets bästa ska barnet däremot inte hållas åtskilt från vuxna. I artikeln ges ingen vägledning om när det kan vara. En bedömning av barnets bästa bör ske i varje enskilt fall (se även avsnittet ovan om grundprinciperna och kapitlet om arti- kel 3). I förekommande fall ska även artikel 9.1, om ett barns åtskil- jande från sina föräldrar, beaktas. Denna del av artikel 37 har sin motsvarighet i den internatio- nella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artik- larna 10.2 [b] och 10.3). De bestämmelserna är emellertid mer långt- gående än artikel 37 (c) och stadgar att ungdomsbrottslingar ska hållas åtskilda från vuxna och ges en efter deras ålder och rättsliga ställning anpassad behandling. är de mer begränsade, eftersom de en- dast omfattar unga lagöverträdare. Även Pekingreglerna (reglerna 13.4 och 26.3), som också rör unga lagöverträdare, innehåller liknande be- stämmelser som dem i artikel 37 i . har uttalat att det finns gott om bevis för att placering av ett barn på anstalter för vuxna äventyrar barnets grund- läggande säkerhet, välbefinnande samt förmåga att hålla sig undan brott och återanpassas till samhället. 57CRC/C/GC/24 p. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … undantaget från huvudregeln att barn ska vara åtskilda från vuxna tol- kas snävt. Kommittén har i detta sammanhang uttalat att det som är lättast för en stat inte får väga tyngre än barnets bästa.58 Kommittén har även uttalat att bestämmelsen inte bör tolkas på så vis att ett barn så snart det fyllt ska flyttas till en . En be- dömning av vad som är det bästa för det enskilda barnet bör ske och vägas mot vad som är bästa för övriga barn på institutionen.59 Rätt att hålla kontakten med sin familj I artikel 37 (c) anges att ett barn ska ha rätt att hålla kontakten med sin familj genom brevväxling (correspondence) och besök utom i undan- tagsfall. Bestämmelsen tangerar artikel 9.3 i , som reglerar rätten för det barn som är skilt från sina föräldrar att regel- bundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkt kontakt med båda föräldrarna, utom i de fall då det strider mot barnets bästa. Bestämmelsen i artikel 37 (c) hänger också intimt samman med arti- kel 16 om rätten till privat- och familjeliv. Enligt artikel 16.1 får ett barn inte utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt pri- vat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens. Begreppet korre- spondens60 används i båda artiklarna. Även om ”brevväxling” används i den svenska översättningen finns det anledning att se begreppet som vidare än så. Som framgår i kapitlet om artikel 16 sätter den arti- keln inte några begränsningar för vilken typ av korrespondens som avses. Eftersom formerna för korrespondens ständigt utvecklas bör begreppet i stället tolkas dynamiskt. Korrespondens kan således ut- göras av olika former av meddelanden, t.ex. i form av ljud, bild, skrift, punktskrift, teckenspråk eller elektroniska signaler. Utöver telefon, brev, e-post och vanligt tal bör t.ex. meddelanden på sociala medier omfattas.61 Av regel 61 i Havannareglerna framgår att varje ungdom i ett ung- domshäkte eller en ungdomsanstalt (juvenile facility) bör ha rätt att kommunicera, skriftligen eller via telefon, minst med någon som ungdomen själv valt, såvida inte lagen begränsat detta. 58CRC/C/GC/24 p. 59CRC/C/GC/24 p. 60Engelska: correspondence, franska: correspondance spanska: correspondencia. 61Se även (2019) s. 589 och 590. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Om det är nödvändigt bör den unge få hjälp att utöva denna rättig- het. Ungdomen bör också ha rätt att ta emot korrespondens. Av artikel 37 (c) framgår inte vad som avses med utom i undan- tagsfall. i relation till artikel 16 ska sådana undantag från ingrepp i ett barns privatliv och korrespondens vara reglerade i lag. Det skulle t.ex. kunna röra sig om de fall då ett frihetsberövat barn ålagts re- striktioner. När det gäller ett barns kontakt med sina föräldrar kan den begränsas utifrån vad som bedöms vara barnets bästa (jämför artiklarna 3 och 9.3). Enligt regel 64 i Havannareglerna ska restrik- tioner endast användas i exceptionella fall och under kortast möjliga tid. Någon sådan uttrycklig begränsning finns emellertid inte i barn- konventionen. har anfört att ett frihetsberövat barn ska pla- ceras på en anstalt som är så nära den egna familjens bostadsort som möjligt för att underlätta besök. Vidare anser kommittén att perso- nalen bör uppmuntra och skapa möjligheter till en regelbunden kon- takt med samhället, innefattande kommunikation med barnets familj, vänner och andra personer.62 40.1.5Ett frihetsberövat barns rätt till juridiskt biträde och att få prövat lagligheten av frihetsberövandet (artikel 37 [d]) Enligt artikel 37 (d) ska varje frihetsberövat barn ha rätt att få tillgång till juridiskt biträde och annan lämplig hjälp. Det finns således inte något utrymme för en stat att införa regler som möjliggör överväganden om det är befogat med juridiskt biträde eller inte.63 Vad som avses med annan lämplig hjälp framgår inte av artikeln, mer än att det är hjälp utöver juridiskt biträde. Även punktens övriga bestämmelser, om rätt att få lagligheten i sitt frihetsberövande prövad av en domstol eller opartisk myndighet samt rätt till ett snabbt beslut i saken, är undantagslös och gäller alla former av frihetsberövanden, inte bara vid misstanke om brott. Vad som är ett snabbt (prompt) beslut anges inte i artikel 37 (d). Med ”saken” avses själva frihetsberövandet, vilket tydligare framgår av den engelska språkversionen (any such action). 62CRC/C/GC/24 p. 94 och 95. 63Jämför SOU 1997:116 s. 453. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … Artikelns bestämmelser om rätten att få sin sak prövad samt rät- ten till ett snabbt beslut har sin motsvarighet i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artik- larna 9.3 och 9.4).64 har uttalat att varje barn som gripits och berövats sin frihet bör ställas inför ett behörigt beslutsorgan för att få lagligheten i frihetsberövandet prövat.65 har i relation till artikel 9 i den internationella konven- tionen om medborgerliga och politiska rättigheter uttalat att 48 tim- mar bör vara tillräckligt för transport och förberedelser samt att måste kunna motiveras och kan endast bli aktuellt under exceptionella förhållanden. Kommittén konstaterade att de flesta sta- ter hade angivna tidsgränser, varav en del var kortare än . När det gäller unga lagöverträdare menar att det ska vara kortare tidsgränser (especially strict standard of promptness), så- som 24 timmar.66 har rekommenderat staterna att genom stränga lagföreskrifter se till att lagligheten i ett frihetsberövande före rättegång regelbundet omprövas, i syfte att försöka avsluta det. Om det inte går att villkorligt frige barnet inom det närmsta dygnet från frihetsberövandet, anser kommittén att barnet bör formellt anklagas för de brott som han eller hon misstänks för inför domstol eller annan behörig, oberoende och opartisk myndighet eller rättskipande organ från frihetsberövandet. Målet bör därefter vara avgjort senast efter frihetsberövandet, enligt kommittén.67 Om formella anklagelser och ett snabbt avgörande av anklagelserna, se kapitlet om artikel 40.2 (b) (ii) och (iii). 64Däremot finns det inte några särskilda bestämmelser om rätten till juridiskt biträde i sam- band med ett frihetsberövande i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Sådana bestämmelser finns i stället i regleringen som rör en rättvis och offentlig rättegång. Se vidare artikel 14.3 (b) och (d) i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. 65CRC/C/GC/24 p. 66CCPR, General . 67CRC/C/GC/24 p. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … I detta avsnitt redogör vi för bestämmelser i svensk rätt som syftar till att förhindra att ett barn utsätts för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Vi beskri- ver även bestämmelser om förbud mot dödsstraff och livstids fäng- else samt bestämmelser som rör frihetsberövande och behandlingen av ett barn som är frihetsberövat. När det gäller straffprocessen i övrigt för barn behandlas den främst i kapitlet om artikel 40. 40.2.1Skydd mot tortyr m.m. (artikel 37 [a]) Var och en är enligt svensk grundlag skyddad mot kroppsstraff samt mot tortyr och medicinsk påverkan i syfte att framtvinga eller hindra yttranden (2 kap. 5 § RF). Skyddet är absolut och får inte begränsas (2 kap. 20 § RF). Därutöver är var och en skyddad gentemot det all- männa mot påtvingat kroppsligt ingrepp (2 kap. 6 § RF). Av samma bestämmelse följer att var och en också är skyddad mot bl.a. kropps- visitation och liknande intrång. Detta skydd, som får begränsas, be- skriver vi närmre i kapitlet om artikel 16. Tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraff- ning är förbjudet också enligt (artikel 3) och EU-stadgan (artikel 4). Artiklarna 6 (rätt till en rättvis rättegång) och 8 (rätt till skydd för privatlivet) i kan också aktua- liseras om någon utsatts för en sådan behandling, beroende på om- ständigheterna.68 Detsamma gäller med artiklarna 3 (rätt till integritet), 6 (rätt till frihet och säkerhet) och 8 (respekt för privatlivet) i EU- stadgan. Läs mer i kapitlet om artikel 16. I finns det inte något särskilt stadgande gällande tortyr.69 bestämmelser om bl.a. misshandel, olaga tvång, olaga hot m.m. är emellertid tillämpliga (3 kap. 5 och 6 §§ samt 4 kap. 4 och 5 §§ BrB). 68Se bl.a. , Guide on Article 8 of Convention on Human Rights (2019) s. 13. 69I departementspromemorian Ett särskilt tortyrbrott? (Ds 2015:42) föreslås en ny lag om straff för tortyrbrott, där tortyr kriminaliseras som ett särskilt brott. Enligt förslaget ska en offentlig tjänsteman kunna dömas för tortyrbrott om han eller hon i visst syfte, t.ex. för att få information eller en bekännelse, för att straffa eller för att diskriminera, tillfogar någon allvar- lig smärta eller skada eller svårt lidande. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … När det särskilt gäller olaga tvång fanns det i lagtexten tidigare uttryckt att pinande till bekännelse eller annan tortyr var exempel på omständigheter som kunde föranleda att brottet skulle betraktas som grovt. Dessa försvårande omständigheter är nu mer generellt utfor- made men innefattar allt som faller under begreppet tortyr. Bestäm- melsen riktar sig såväl mot militära personer, polismän, åklagare och andra tjänstemän som mot enskilda personer.70 Tortyrliknande behandling kan leda till att en misshandel anses som grov eller synnerligen grov. Vid bedömningen om en misshandel ska betraktas som synnerligen grov ska det bl.a. beaktas om gärningen orsakat synnerligt lidande eller om gärningspersonen visat synnerlig hänsynslöshet. (Se 3 kap. 5 och 6 §§ BrB. När det gäller annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling kan andra brott aktualiseras, t.ex. fridskränkningsbrott, ofredande, människohandel, människoexploatering och sexualbrott (se t.ex. 4 och 6 kap. BrB). I kapitlen om artiklarna 32–36 beskriver vi skyddet mot att barn utsätts för olika former av utnyttjanden. Kapitlet om artikel 19 hand- lar om skyddet mot att ett barn utsätts för våld och annan kränkande behandling bl.a. av barnets föräldrar. Kränkande behandling i skolan tas upp i kapitlet om artikel 28 och diskriminering i kapitlet om arti- kel 2. I kapitlet om artikel 40 (se särskilt det som rör punkten 2 [b] [iv]) redogör vi för bestämmelser som rör behandlingen av ett barn under en förundersökning, bl.a. förbudet mot att tvinga en person till att erkänna ett brott (se 23 kap. 12 § RB). Skydd mot omänsklig eller förnedrande behandling i utlandet I utlänningslagen (2005:716) finns bestämmelser om hinder mot att verkställa avvisning och utvisning. Avvisning och utvisning av en ut- länning får t.ex. aldrig verkställas till ett land om det finns skälig anled- ning att anta att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller 70Berggren m.fl., m.m., kommentaren till 4 kap. 4 §, Zeteo . Se även prop. 2015/16:113 s. 69 och 82–84. 71Med att gärningen har orsakat synnerligt lidande avses i första hand att den orsakat kraftig och långvarig smärta. Så kan vara fallet vid en omfattande våldsanvändning under ett inte helt kortvarigt förlopp, såsom vid misshandel av tortyrliknande slag. Också när gärningen har orsakat stark dödsångest eller liknande stor psykisk påfrestning hos offret kan synnerligt lidande ha förelegat. (Se prop. 2009/10:147 s. Se även Högsta domstolens dom i mål B 5306-19. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … förnedrande behandling eller bestraffning, eller utlänningen inte är skyddad i det landet mot att sändas vidare till ett land där utlänningen skulle vara i sådan fara (12 kap. 1 § utlänningslagen). Om det finns grundad anledning att anta att en utlänning, som befinner sig i , vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraff- ning och utlänningen inte kan, eller på grund av risken inte vill, be- gagna sig av hemlandets skydd har personen som huvudregel rätt till uppehållstillstånd (4 kap. 2 § och 5 kap. 1 § utlänningslagen). Bestämmelserna har sin bakgrund i principen om non-refoule- ment. Även EU-stadgan ger uttryck för denna princip (se artikel 19.2 Läs mer om non-refoulement i kapitlet om artikel 22. Även när det gäller överlämnande av personer som är efterlysta för brott till andra länder finns det vissa skyddsregler. Som exempel kan nämnas att överlämnande enligt en nordisk eller europeisk arres- teringsorder inte får beviljas för en gärning som har ägt rum innan den eftersökte fyllt eller om det skulle strida mot Europakon- ventionen (2 kap. 4 och 5 §§ lagen, 2011:1165, om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder och 2 kap. 4 § lagen, 2003:1156, om överlämnande från enligt en europeisk arres- teringsorder). När det gäller utlämningar enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott gäller bl.a. att den eftersökte inte får utlämnas om han eller hon på grund av sin härstamning, tillhörighet till viss sam- hällsgrupp, religiösa eller politiska uppfattning eller i övrigt på grund av politiska förhållanden löper risk att utsättas för förföljelse av visst slag (10 § i lagen). Även andra hinder mot överlämnande och utläm- ning finns. 40.2.2Förbud mot dödsstraff och livstidsdomar (artikel 37 [a]) Dödsstraff får inte förekomma i . Förbudet mot dödsstraff är grundlagsstadgat. (Se 2 kap. 4 § RF.) Ett motsvarande förbud finns i Europakonventionen72 och i EU-stadgan (artikel 2). Barn kan inte dömas till påföljd alls (1 kap. 6 § BrB). För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten 72Tilläggsprotokoll nr 6 och 13 till , vilka båda gäller som lag i enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Artikel 37 – skydd mot tortyr, förnedrande behandling … döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl och aldrig till fängelse på livstid (29 kap. 7 § och 30 kap. 5 § BrB). 40.2.3Allmänt om frihetsberövanden (artikel 37 [a–d]) Det allmänna kan frihetsberöva ett barn bl.a. på straffrättslig grund (gripande, anhållande, häktning eller som påföljd), för att det finns behov av vård (t.ex. enligt LVU eller LPT) eller genom förvar enligt utlänningslagen. Nedan behandlas olika former av frihetsberövande var för sig. I varje avsnitt redogör vi bl.a. för bestämmelser som rör förutsättningar och tiden för ett frihetsberövande, behandlingen under ett frihetsberövande och rätten till biträde. har i sina rekommendationer till ut- tryckt allvarlig oro över att barn i häkte och arrest isoleras samt över den tvångsbehandling som barn med funktionsnedsättning utsätts för i psykiatriska vårdmiljöer, i synnerhet användningen av remmar eller bälten i och av avskiljning. Kommittén har uppmanat att ändra sin lagstiftning så att användningen av isolering under alla omständigheter är förbjuden samt att i lag för- bjuda användningen av remmar och bälten och av avskiljning i psy- kiatriska vårdmiljöer och på andra inrättningar.73 Regleringen om psykiatrisk tvångsvård har till viss del ändrats sedan kommitténs ut- talande (se nedan). Grundläggande bestämmelser och principer I regeringsformen stadgas att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövanden (2 kap. 8 § RF). Skyddet kan be- gränsas genom lag men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. (Se 2 kap. 20, 21 §§ RF. Jäm- för dock 2 kap. 25 § RF, när det gäller andra än svenska medborgare.)