sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Med anledning av kraven i artikel 121 på märkning av avelsmaterial be- höver bemyndigandet även omfatta avelsmaterial. Bestämmelserna om vattenbruksdjuren och djuren av andra arter föranleder inte några ytterligare överväganden. Förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om undantag från krav på god- kännande, registrering, märkning, journalföring, förflyttnings- dokument och andra dokument för identifiering och spårning av djur. Föreskriftsrätten delegeras till . Som tidigare framgått har medlemsstaterna möjlighet att undanta vissa anläggningar, transportörer och aktörer för insamling från registreringskravet, under vissa förutsättningar. Bemyndigandena till bör omfatta även detta. Inom de ramar som sätts av EU-bestämmelserna bör alltså kunna föreskriva om vilka undantag som ska gälla från kraven på registrering. Detta bör för tydlighetens skull anges uttryckligen. Det finns även vissa möjligheter att göra undantag från skyldig- heterna att journalföra vissa eller alla uppgifter under vissa förutsätt- ningar. Det bör därför även finnas ett bemyndigande om undantag från krav på journalföring. Det är även tillåtet med andra undantag, exempelvis när det gäller förflyttningsdokument (se t.ex. 113.2). Det bör därför även finnas ett bemyndigande om undantag från krav på märkning, förflytt- ningsdokument och andra dokument för identifiering och spårning av djur. Kommissionen har enligt artikel 94.3 befogenhet att i delegerade akter göra undantag från kraven på godkännande avseende anlägg- ningar för landlevande djur. Medlemsstaterna har dock inte någon sådan möjlighet. Det är något oklart om medlemsstaterna kan före- Registrering, godkännande och spårbarhet skriva om undantag från godkännandekravet när det gäller vatten- bruksanläggningar, eller om undantaget förutsätter en bedömning i varje enskilt fall (se artikel 176.2 och artikel 3 förordning (EU) 2020/691). Vi föreslår med hänsyn till osäkerheten och till att det under alla förhållanden kan behövas föreskrifter om förfarandet vid undantag från kravet på godkännande av vattenbruk enligt den dele- gerade akten att det införs ett bemyndigande som avser undantag från kravet på godkännande. Som alltid åligger det den föreskrivande myndigheten bedöma en tilltänkt föreskrifts förenlighet med unions- rätten. Förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får föreskriva att ett organ får föra register och utfärda identi- tetshandlingar. Föreskriftsrätten delegeras till . Som tidigare nämnts finns det enligt provtagningslagen och prov- tagningsförordningen en möjlighet för att i en myndighetsföreskrift delegera uppgiften att föra register och utfärda identitetshandlingar till en organisation. Möjligheten infördes främst i syfte att genomföra kommissionens beslut /68/EG av om ändring av kommissionens beslut 93/623/EEG och om identifiering av hästdjur för avel och produktion (prop. 2000/01:60 s. 8 och 9). Beslutet innebar ett krav på att alla hästar ska åtföljas av ett hästpass. Eftersom olika hästavelsföreningar och redan då förde eller hade åtagit sig att föra register över samt utfärda pass för hästar ansåg regeringen det lämpligt att ta tillvara de rutiner som byggts upp genom att ge föreningarna i uppdrag att föra register över hästar och utfärda hästpass. Det framhölls att lagändringen även gjorde det möjligt att vid behov utse organisationer att föra andra typer av register (prop. 2000/01:60 s. 10). Någon närmare förklaring av vad som inryms i begreppet ”organisation” finns inte i förarbetena även Registrering, godkännande och spårbarhet om det alltså framgår att regeringen den gången avsåg avelsfören- ingar och avelsförbund. Enligt artikel 14.2 får medlemsstaterna meddela tillstånd för fysiska och juridiska personer att utföra verksamhet som rör registrering, godkännande, spårbarhet och förflyttning förutsatt att det handlar om särskilt fastställda uppgifter som dessa personer har tillräcklig kunskap om. Vidare finns det i artikel 108 5. c en bestämmelse som innebär att medlemsstaterna får utse en annan myndighet eller be- myndiga ett annat organ eller en fysisk person för att säkerställa den praktiska tillämpningen av det system för identifiering och registrering som föreskrivs i artikelns första punkt. Möjligheten omfattar även utfärdande av identitetshandlingar. Vi har i avsnitt 6.3.3 föreslagit en bestämmelse som innebär att den behöriga myndigheten får delegera sådana uppgifter som avses i artikel 14.2 till fysiska och juridiska personer, men att delegerings- möjligheten ska vara begränsad till organ (juridiska personer) när det gäller uppgiften att föra register och utfärda identitetshandlingar. Därigenom kan den behöriga myndigheten genom beslut delegera uppgiften i fall där artikel 14 är tillämplig. I övriga fall bedömer vi att delegering till organ genom beslut kan ske med stöd av artikel 31.1 i EU:s kontrollförordning. Däremot kan det inte anses följa av de angivna bestämmelserna en rätt att meddela föreskrifter om dele- gering. Vi anser att en sådan möjlighet bör finnas även i fortsätt- ningen, förutsatt att organisationen lever upp till de krav som följer av EU-bestämmelserna om delegering. I den nya djurhälsolagen bör det därför tas in ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att ett organ får föra register och utfärda identitetshandlingar. Föreskrifts- rätten bör i förordning delegeras till . 11 Förflyttning inom unionen Kapitlet innehåller våra överväganden när det gäller förflyttning inom unionen. Förflyttning inom unionen regleras i del IV i EU:s djurhälsoförordning. Bestämmelser om förflyttning finns i artik- larna 124–154 (hållna landlevande djur), 155–156 (vilda landlevande djur), 157–165 (avelsmaterial från landlevande djur), 166–169 (pro- dukter av animaliskt ursprung från landlevande djur), 191–221 (vatten- levande djur), 222–225 (produkter av animaliskt ursprung från andra vattenlevande djur än levande sådana), 227–228 (djur av andra arter samt avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung från dessa djur). Vi behandlar här frågan om vilka kompletteringar som behövs till bestämmelserna i djurhälsoförordning. I kapitlet gör vi också bedömningar i fråga om vilka bestämmelser om förflyttning i den nuvarande nationella djurhälsoregleringen som kan och bör behållas och om det bör införas några ytterligare bestämmelser på det område som behandlas i kapitlet i syfte att säkerställa ett gott smittskydd. Eftersom våra överväganden och förslag även aktualiserar EU:s kontrollförordning behandlas även denna och behovet av ytterligare anpassningar till den förordningen. Övervägandena utgår från de allmänna överväganden som gjorts i kapitel 5 och övervägandena om ansvarsfördelning i kapitel 6. Hänvisningar till delar, kapitel, avsnitt och artiklar avser EU:s djurhälsoförordning om inte något annat anges. Djurhälsobestämmelser om förflyttning av djur och produkter mel- lan medlemsstaterna är harmoniserade inom EU. Regleringen syftar till att förhindra spridning av överförbara djursjukdomar och finns huvudsakligen i ett antal direktiv som reglerar krav för handel inom EU. Specifika krav uppställs för olika kategorier av djur och produk- ter. Djuren och produkterna ska vara fria från vissa sjukdomar för att de ska få säljas från ett land till ett annat. Vilka sjukdomar som avses varierar mellan olika djurslag. Även djurets ålder eller använd- ningsområde, dvs. avel, slakt eller uppfödning, kan vara av betydelse för vilka krav som ställs. Enligt direktiven ställs det också krav på tran- sportörer och handlare. Regleringen finns i direktiv /432/EEG1, 88/407/EEG2, 89/556/EEG3, 90/429/EEG4, 91/68/EEG5, 92/65/EEG6, 92/118/EEG7, 2009/156/EG8 och 2009/158/EG9. Merparten av be- stämmelserna gäller handel, dvs. förflyttning som sker i kommersi- ellt syfte. Det finns dock även några bestämmelser som gäller för- flyttning av djur oavsett syfte. För att säkerställa att djuren uppfyller kraven kontrolleras de innan de lämnar ursprungsbesättningen. Det genomförs sedan veterinära stickprovskontroller på ankomstorten. Vilka kontroller som ska ut- 1Rådets direktiv /432/EEG av om djurhälsoproblem som påverkar handeln med nötkreatur och svin inom gemenskapen. 2Rådets direktiv /407/EEG av om djurhälsokrav som är tillämpliga vid handel inom gemenskapen med och import av djupfryst sperma från tamdjur av nötkreatur. 3Rådets direktiv /556/EEG av om djurhälsovillkor för handel inom gemenskapen med och import från tredje land av embryon från tamdjur av nötkreatur. 4Rådets direktiv /429/EEG av om djurhälsokrav som är tillämpliga vid handel inom gemenskapen med och import av sperma från tamdjur av svin. 5Rådets direktiv /68/EEG av om djurhälsovillkor för handeln med får och getter inom gemenskapen. 6Rådets direktiv /65/EEG av om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direk- tiv 90/425/EEG. 7Rådets direktiv /118/EEG av om djurhälso- och hygienkrav för handel inom gemenskapen med produkter, som inte omfattas av sådana krav i de särskilda gemenskapsbestämmelser som avses i bilaga A.I till direktiv /662/EEG och, i fråga om pato- gener, i direktiv /425/EEG, samt för import till gemenskapen av sådana produkter. 8Rådets direktiv /156/EG av om djurhälsovillkor vid förflyttning och import av hästdjur från tredjeland. 9Rådets direktiv /158/EG av om djurhälsovillkor för handel inom gemenskapen med och för import från tredjeland av fjäderfä och kläckägg. föras har tidigare framgått av två direktiv om veterinära kontroller10 som har ersatts av regleringen i EU:s kon- trollförordning. Direktiven medger att medlemsstaterna i vissa fall ställer högre krav på djur som ska föras in i landet än vad som följer av direktivens grundläggande bestämmelser, s.k. tilläggsgarantier. Det framgår av direktiven vilka sjukdomar som kan omfattas av ytterligare krav och villkoren för att medlemsstaterna ska få ställa sådana ytterligare krav. Som anges i avsnitt 3.5.4 har fått vissa tilläggsgarantier god- kända av kommissionen. Kontrollen av tilläggsgarantierna ska ske enligt de program som kommissionen godkänt. ISverige har EU-regleringen huvudsakligen genomförts genom ett antal föreskrifter meddelade av . Införselförordningen, utförselförordningen, epizootilagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen Nationella bestämmelser om smittskyddskrav vid in- och utförsel av djur och produkter har meddelats med stöd av 1 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- och utförsel av varor. Regeringen har med stöd av bemyndigandet i lagen meddelat vissa föreskrifter om krav för in- och utförsel och de kontroller som ska göras. Föreskrifterna finns i förordningen (1994:1830) om in- försel av levande djur m.m. (införselförordningen) och förordningen (1994:542) om utförsel av levande djur m.m. (utförselförordningen). Införselförordningen omfattar både införsel från ett annat EU- land och från ett tredjeland. Även utförselförordningen gäller oav- sett till vilket land som djur eller produkter förs ut. I detta kapitel tar viendast upp de bestämmelser som gäller vid förflyttning mellan EU-medlemsstater. Övriga bestämmelser behandlas i kapitel 12. I den nationella regleringen används alltså begreppen in- och ut- försel oavsett om man avser djur och produkter som förflyttas mel- lan och ett annat EU-land eller mellan och ett tredje- 10Rådets direktiv /425/EEG av om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden samt rådets direktiv /662/EEG av om veterinära kontroller vid handeln inom gemenskapen i syfte att fullborda den inre marknaden. Detta skiljer sig från den nuvarande EU-regleringen där man som regel talar om handel inom EU och import från tredjeland. Införselförordningen innehåller bemyndiganden för Jordbruks- verket att meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för införsel av djur, produkter av djur, sjukdomsalst- rande organismer, hö, halm och annat material som används vid han- tering av djur. Verket får vidare meddela föreskrifter om införsel- förbud för sådana djur och produkter av djur som för att hindra sprid- ning av smittsamma djursjukdomar inte får förflyttas enligt särskilda beslut inom EU. Vidare får meddela föreskrifter om registreringsskyldighet för den som för in djur och djurpro- dukter i landet. får förordna en officiell veterinär att utföra kontroller och fatta vissa beslut. Vid införsel från ett annat EU-land får en transport av djur eller produkter stoppas under färd till destinationsorten bl.a. vid misstanke om förekomst av en smitt- sam sjukdom. Införselförordningen innehåller även vissa bestämmel- ser om åtgärder när sändningen inte uppfyller villkoren. Liknande bemyndiganden finns i utförselförordningen. Även bisjukdomslagen (1974:211) innehåller ett bemyndigande att föreskriva om villkor för in- och utförsel av levande bin. Föreskrif- tsrätten har inte vidaredelegerats till någon myndighet. Föreskrifter om in- och utförsel av bin har dock meddelats av med stöd av bemyndigandena i in- och utförselförordningarna (se Statens jordbruksverks föreskrifter [SJVFS 1996:24] om införsel av vissa djur samt sperma, ägg och embryon från vissa djur och Statens jordbruksverks föreskrifter [SJVFS 1995:70] om utförsel av vissa djur samt sperma, ägg och embryon från vissa djur till länder inom Europeiska unionen. I 8 § epizootilagen och 4 § epizootiförordningen (1999:659) be- myndigas regeringen eller att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om begränsningar eller andra villkor vad gäller transport av djur och djurprodukter. Ett liknande bemyn- digande finns i 5 § zoonoslagen och 3 § zoonosförordningen (1999:660). Syftet med föreskrifterna eller besluten ska vara att före- bygga eller bekämpa epizootiska sjukdomar eller zoonoser. Epizoo- tilagen är i huvudsak en beredskapslag och bemyndigandena har i all- mänhet tolkats på det sättet att de är tillämpliga först i samband med att ett sjukdomsutbrott konstaterats eller det finns en konkret risk för eller en misstanke om ett utbrott. Ett bemyndigande för regeringen eller att med- dela föreskrifter om transport av djur finns i 9 § lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m., nedan benämnd provtagningslagen, och i 9 § förordningen (2006:815) om provtagning på djur, m.m., nedan benämnd provtagningsförordningen. Stora delar av den nationella regleringen om in- och utförsel av djur och produkter finns i föreskrifter från som syftar till att genomföra EU-reglerna. Föreskrifterna innehåller djurhälso- krav som ska vara uppfyllda. Andra föreskrifter gäller rena skydds- åtgärder som genomför EU-direktiv med anledning av utbrott av vissa sjukdomar. Det finns också föreskrifter om registreringsskyl- dighet. har meddelat ett tjugotal föreskrifter med stöd av bemyndigandena i införselförordningen (se t.ex. SJVFS 1994:223, 1994:224, 1996:24 och 1998:70). Föreskrifterna reglerar villkor för att föra in olika kategorier av levande djur, avelsmaterial, produkter av animaliskt ursprung och andra produkter som kan sprida smitt- samma sjukdomar. Föreskrifterna innehåller bl.a. krav på att sänd- ningarna åtföljs av hälsointyg och andra dokument, att djuren eller anläggningarna är registrerade i avsändarlandet, att anläggningarna eller djuren inte är underkastade restriktioner av djurhälsoskäl och att djuren ska ha hållits i anläggningen . Det uppställs också vissa krav på transporten. Det finns även bestämmelser om provtagning och karantän. har vidare meddelat föreskrifter om de veterinä- ra kontroller som ska göras vid handel mellan länder inom EU med levande djur och produkter (se SJVFS 1996:25). I sammanhanget kan man även nämna före- skrifter (LIVSFS 2005:22) om kontroll vid handel med animaliska livsmedel inom den Europeiska unionen. Föreskrifterna reglerar bl.a. att mottagare av animaliska livsmedel ska kontrollera vissa han- delsdokument eller sundhetsintyg som ska medfölja sändningarna. De dokument som ska kontrolleras har framför allt med livsmedels- säkerhet att göra men vissa av dem avser även djurhälsa. också föreskrifter om den offentliga kontroll som myndigheten på destinationen ska utföra. Särskilda bestämmelser om vattenlevande djur Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med stöd av 28 § fiskelagen (1993:787) meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om villkor i övrigt för att fisk, vattenlevande blötdjur och vattenlevande kräftdjur ska få sättas ut eller flyttas. Iförordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen (i fortsättningen fiskeförordningen) finns vissa bestämmelser om förflyttning av fisk, vattenlevande blötdjur och vattenlevande kräft- djur. För att sätta ut eller flytta sådana djur från ett vattenområde till ett annat krävs enligt 2 kap. 16 § fiskeförordningen tillstånd av läns- styrelsen. och Havs- och vattenmyndigheten får enligt 2 kap. 18 och 18 a §§ samma förordning meddela ytterligare föreskrifter om flyttning av fisk, vattenlevande blötdjur och vatten- levande kräftdjur. Närmare bestämmelser finns i Statens jordbruks- verks föreskrifter (SJVFS 2014:4) om djurhälsokrav för djur och produkter från vattenbruk och i föreskrifter (FIFS 2011:13) om utsättning av fisk samt flyttning av fisk i andra fall än mellan fiskodlingar. Lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) reglerar bl.a. narkotika, vapen, kulturföremål, spritdrycker och cigaretter, men även vissa kategorier av djur. Den som för in nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk eller reptiler ska göra en anmälan till närmaste bemannade tullkontor (3 § 10 och 4 § andra och tredje styckena inregränslagen). Detsamma gäller den som för ut sådana djur. Kravet på anmälan gäller också den som för in eller ut andra djur och produkter av djur om det finns särskild anledning att misstänka att en smittsam sjukdom förekom- mer, att sådana djur eller produkter utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda (3 § 11 inregräns- lagen). Inregränslagen innehåller även bestämmelser om be- fogenheter i samband med kontroll av att anmälningsplikten full- gjorts. I bestämmelserna regleras bl.a. skyldigheten att stanna på en tulltjänstemans anmaning och möjligheter att kontrollera transportmedel. 11.3Allmänt om regleringen om förflyttning inom unionen enligt EU:s djurhälsoförordning I del IV i EU:s djurhälsoförordning regleras förflyttning av djur och vissa produkter inom unionen. Eftersom bestämmelserna i djurhälsoförordning reglerar förflyttning och inte handel, som de direktiv som gällt, omfattas förflyttning oavsett om den sker i handelssyfte eller i något annat syfte. Begreppet förflyttning används för all förflyttning inom unionen, oavsett om det sker inom ett land eller mellan medlemsländer. Förflyttningsrestriktioner är enligt skäl 112 till EU:s djurhälso- förordning ett viktigt verktyg för att hindra att överförbara djursjuk- domar introduceras och sprids. Eftersom restriktioner för förflytt- ningar kan få allvarliga ekonomiska konsekvenser och störa den inre marknaden bör sådana restriktioner dock endast tillämpas vid behov och i proportion till den aktuella risken. EU:s djurhälsoförordning innehåller, när det gäller landlevande djur, framför allt bestämmelser om krav för förflyttning mellan med- lemsstater. Vissa allmänna krav ska dock tillämpas även vid förflytt- ning som sker inom ett medlemsland. Det ställs högre krav vid förflyttning mellan medlemsstater av landlevande djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung från sådana djur än vid för- flyttning inom landet. När det gäller förflyttningar av vattenlevande djur är den avgör- ande faktorn inte om förflyttningen sker inom ett land eller mellan två medlemsländer, utan hälsostatusen med avseende på de förteck- nade sjukdomarna i den medlemsstat, zon eller anläggningskrets som är destination. Vilka krav som ställs beror vidare på om djuren är å ena sidan avsedda för vattenbruksanläggningar eller utsättning i naturvatten eller å andra sidan avsedda för livsmedel. Bestämmelserna om förflyttning inom unionen, som i hög grad utgår från gällande EU-lagstiftning, kompletteras av detaljerade regler i delegerade akter och genomförandeakter som har antagits av kommissionen. 11.4Förutsättningar för nationella förflyttningsregler Bedömning: Nationella föreskrifter och beslut om förflyttnings- åtgärder i fråga om åtgärdssjukdomar bör få meddelas på myndig- hetsnivå. En särskild fråga är om beslut och föreskrifter om nationella för- flyttningsåtgärder bör kunna meddelas på myndighetsnivå och i så fall om detta bör förutsätta ett ställningstagande av regeringen. När det gäller nationella bekämpningsåtgärder har vi diskuterat denna fråga i avsnitt 9.3 och i korthet gjort följande bedömningar. När det följer av EU-lagstiftningen att medlemsstaterna är skyldiga att be- kämpa en viss sjukdom har vi gjort bedömningen att föreskrifter och beslut om ytterligare bekämpningsåtgärder bör få meddelas på myn- dighetsnivå utan något särskilt ställningstagande av regeringen. När det gäller sjukdomar som medlemsstaterna inte är skyldiga att bekämpa, har vi däremot ansett att bemyndiganden till myndigheter att fatta beslut eller meddela föreskrifter om bekämpning bara bör omfatta sådana sjukdomar som regeringen har tagit upp dem på en nationell sjukdomslista. Vi har föreslagit att begreppet åtgärdssjukdomar ska användas som en samlingsbeteckning på sådana sjukdomar som omfattas av obligatoriska bekämpningskrav enligt EU-lagstiftningen och sådana sjukdomar som regeringen har bestämt får omfattas av obligatoriska bekämpningsåtgärder. Våra ställningstaganden går sam- manfattningsvis ut på att alla åtgärdssjukdomar ska omfattas av de föreslagna sjukdomsspecifika bemyndigandena om förebyggande och bekämpning. Våra resonemang i avsnitt 9.3 om krav på ett ställningstagande från regeringen för att ska ha bemyndigande att vidta nationella bekämpningsåtgärder är relevanta även i fråga om Om en viss sjukdom inte omfattas av ett EU-rättsligt bekämpningskrav bör det alltså krävas att reger- ingen kategoriserat sjukdomen som en åtgärdssjukdom för att beslut eller föreskrifter om nationella förflyttningsåtgärder ska få meddelas på myndighetsnivå. Våra överväganden om vilka sjukdomar som bör finnas med på den nationella sjukdomslistan finns i avsnitt 15.3. 11.5Förflyttning av hållna landlevande djur Förflyttning av hållna landlevande djur inom EU regleras i del IV, avdelning I, kapitel 3 (artiklarna 124–154) i EU:s djurhälsoförord- ning. Kapitlet innehåller dels allmänna krav som ska vara uppfyllda vid alla förflyttningar av hållna landlevande djur, dels ytterligare krav som gäller vid förflyttningar mellan medlemsstater. Krav som gäller vid alla förflyttningar Både vid förflyttningar inom en medlemsstat och mellan medlems- stater är aktörerna enligt artikel 124 i EU:s djurhälsoförordning skyldiga att vidta lämpliga förebyggande åtgärder för att se till att förflyttningen inte äventyrar hälsostatusen på destinationen med avseende på d-sjukdomar och nya sjukdomar. De djur som flyttas måste komma från en anläggning som registrerats eller i förekom- mande fall godkänts av den behöriga myndigheten. Djuren måste också uppfylla förordningens krav på identifiering och registrering. Aktörerna är vidare enligt artikel 125.1 skyldiga att vidta lämp- liga och nödvändiga förebyggande åtgärder när det gäller transport.