sou · H8B351 · 2020-09-02 00:00:00 — Enligt artikel 24.2 i varudirektivet är bestämmelserna i direktivet inte tillämpliga på avtal som ingåtts före . Det förhållandet att de nya bestämmelserna blir tillämpliga endast på avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet och på marknadsföring efter denna tidpunkt, är i enlighet med allmänna principer och behöver inte tas in i övergångsbestämmelserna. övergångsbestämmelse bör dock införas om att konsumentköplagen fortfarande ska gälla för avtal om köp, avtal om varor som ska tillverkas efter avtalsslutet och avtal om byte av lösa saker som har ingåtts före ikraftträdandet. När det gäller avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster föreskrivs i artikel 24.2 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll att bestämmelserna som huvudregel ska tillämpas på sådant tillhandahållande som äger rum , det vill säga även om tillhandahållande sker enligt ett avtal som ingicks tidigare. Att detta föreskrivs i direktivet får – sammantaget med att det är fråga om konsumentskyddande bestämmelser – anses utgöra skäl för att göra avsteg från huvudprincipen i svensk rätt om att nya bestämmelser på förmögenhetsrättens område inte bör ges retroaktiv verkan på redan ingångna avtal. En särskild övergångsbestämmelse behöver införas för att genomföra direktivets krav i denna del. Ett undantag från huvudregeln om retroaktivitet gäller dock enligt artikel 24.2 för de bestämmelser som införlivar artiklarna 19 och 20. Dessa ska endast tillämpas på avtal som ingås . Ett sådant undantag bör därför föreskrivas i fråga om den nya lagens bestämmelser om ändring av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. 13Ekonomiska och andra konsekvenser Bedömning: Den nya enhetliga regleringen inom EU bör innebära besparingar för företag som bedriver verksamhet över nations- gränserna. bör regleringen kunna leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter. För företag kan det vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster initialt finnas ett visst behov av utbildningsinsatser och anpassning av avtalsvillkoren, och det även av avtal som redan ingåtts. Detta bedöms medföra enbart begränsade kostnader i ett inledande skede. Förslaget till särreglering avseende dyrare levande djur innebär en viss sänkning av konsumentskyddet men bedöms leda till att näringsidkarna på den marknaden, till stor del små företag och enskilda näringsidkare, får en ökad förutsebarhet i sin verksamhet och minskad risk för rättsliga processer. Förslagen leder inte till några ökade kostnader för det allmänna och bedöms inte ha någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. Utredningen föreslår att konsumentköplagen upphävs och att lagens bestämmelser flyttas över till en ny lag om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal. Den nya lagen anpassas till varudirektivet och direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll. Inom ramen för direktivens tillämpningsområden – som i stor utsträckning är Ekonomiska och andra konsekvenser fullharmoniserande – blir regleringen i allt väsentligt enhetlig i hela EU. Direktiven omfattar frågor om vad som ska anses vara ett fel, vilka rättigheter konsumenten har om ett fel föreligger och på vilket sätt rättigheterna utövas. Direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll reglerar även tidpunkt för tillhandahållandet och påföljder vid dröjsmål samt förutsättningarna för att en näringsidkare ska få ändra innehållet eller tjänsten. Varudirektivet ersätter konsumentköpsdirektivet och innehåller ny reglering främst när det gäller varor med digitala delar. Vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster har till viss del konsumentköplagen eller konsumenttjänst- lagen varit tillämplig eller så har de lagarna kunnat tillämpas analogiskt på sådana avtal. Med den nya lagen införs helt ny reglering för sådana avtal som är tvingande till konsumentens förmån. Utanför direktivens tillämpningsområden är det möjligt med nationell reglering. När det gäller varor föreslås i stort sett enbart förändringar som har med införlivandet av varudirektivet att göra. I den mån varudirektivet tillåter nationella regler som går längre, bland annat avseende reklamationsplikt och den treåriga yttersta reklamationsfristen, går förslagen inte utöver vad som redan följer av svensk rätt. Viss särreglering föreslås för köp av levande djur där priset överstiger en tiondel av prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkrings- balken. Vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster innehåller den nya lagen även bestämmelser som inte motsvaras av någon reglering i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll. I de fallen föreslås emellertid reglering motsvarande den som gäller för varor, vilket innebär en tydlig lagreglering i stället för en mer svår- förutsebar analogisk tillämpning av regelverket. Enhetlig reglering inom EU bör kunna leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter. Förlängningen av den tid som presumtionsregeln gäller till innebär ett ökat konsumentskydd. En tydlig och tvingande reglering av förhållandet mellan konsumen- ten och näringsidkaren innebär dels att konsumenterna förstår vilka rättigheter de har och därmed kan göra dem gällande, dels att Ekonomiska och andra konsekvenser företagen förstår vad som krävs av dem och kan uppfylla sina skyldigheter. Det gäller särskilt vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster samt för uppdateringar av varor med digitala delar, eftersom det området har varit i stort sett oreglerat. En sådan tydligare reglering har positiva konsekvenser för konsumen- terna. Den nya bestämmelsen om de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att parterna ska anses ha avtalat om undantag från de objektiva kraven på en vara, digitalt innehåll eller digitala tjänster, har positiva effekter för konsumentkollektivet eftersom kraven på tydlighet är högt ställda och konsumenten uttryckligen och separat måste ha godkänt avvikelsen. Särregleringen för köp av dyrare levande djur innebär en viss sänkning av konsumentskyddet. Vid sådana köp antas konsumenter vara mer omsorgsfulla och vidta noggrannare undersökningar innan köpet, vilket också betonas genom den föreslagna lagregeln om köparens undersökning av djuret. Det förhållandet att det krävs avtal för att presumtionsregeln inte ska gälla innebär att konsumenten i det enskilda fallet medvetandegörs om avvikelserna i regelverket. De negativa konsekvenserna för konsumenterna av de föreslagna undantagen i denna del bedöms sammantaget som relativt låga. Enhetlig reglering inom EU får till följd att företag som bedriver verksamhet över nationsgränserna i mindre grad behöver anpassa sina avtal till olika nationella marknader, vilket bör leda till kostnads- besparingar. Även om den reglering som införlivar direktivet om tillhanda- hållande av digitalt innehåll är ny bygger den till stor del på köprättsliga principer vid bristande avtalsenlighet som kan antas gälla vid sådana avtal. I flera avseenden innebär förslagen därför endast en precisering av rättsläget. Den typen av förtydligande medför fördelar även för företagen genom att det blir klarare och mera förutsebart vad som gäller. Den nya lagen innehåller när det gäller avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster detaljerade bestämmelser som inte har någon motsvarighet i regleringen av köp av varor, som Ekonomiska och andra konsekvenser till exempel vilket innehåll skapat av konsumenten som näringsidkaren får använda efter hävning. De enskilda transaktionerna vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster uppgår i allmänhet till små belopp och konsumenternas ekonomiska krav vid näringsidkarens dröjsmål eller fel väntas inte bli höga. Med en tydlig reglering är det troligt att antalet missnöjda konsumenter som söker kontakt, och i förlängningen ger upphov till rättsliga tvister, blir färre vilket innebär minskade kostnader för företagen. En del bestämmelser i den nya lagen får anses vara huvudsakligen till förmån för företagen, till exempel att det klargörs att konsumenten har en skyldighet att samarbeta med näringsidkaren på visst sätt vid felsökning av konsumentens digitala miljö för att presumtions- reglerna ska gälla och att näringsidkaren under vissa förutsättningar får ändra det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. De ändringar som föreslås i marknadsföringslagen och tillägget i den nya lagen om garantier och liknande utfästelser innebär till stora delar klargöranden av gällande rätt. Konsekvenserna för företagen bör därmed bli begränsade. Företagen torde lämna sådan information som föreslås i bestämmelserna. Att lagtexten i detta avseende preciseras bör inte leda till ökade kostnader. Initialt kan det finnas ett visst behov av anpassning av avtalsvillkoren, och det även av avtal som redan ingåtts, men det bedöms medföra kostnader enbart i ett inledande skede. Bland annat måste företagen anpassa sig till regleringen av förutsättningarna för att få ändra det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Bestäm- melserna ska dock inte börja tillämpas förrän . Det finns således tid för företagen att göra nödvändiga anpassningar. För företagen kan också den nya lagstiftningen medföra vissa marginella merkostnader för utbildningsinsatser. Företagens skyldigheter när det gäller behandling av person- uppgifter följer redan av dataskyddsförordningen och är alltså inte en konsekvens av nu aktuella förslag. Förslaget till särreglering avseende köp av dyrare levande djur bedöms leda till att de näringsidkare som säljer framför allt hästar, hundar och raskatter får bättre möjligheter att träffa avtal med konsumenter som inte leder till rättsliga tvister i efterhand med den risk för kostnader som sådana för med sig. Det rör sig om främst små företag eller enskilda näringsidkare. Dessa får genom förslaget i denna del större förutsebarhet i sin verksamhet. Initialt kan det behövas Ekonomiska och andra konsekvenser utbildningsinsatser riktade mot dessa näringsidkare, och i viss mån mot konsumenterna, från de organisationer som verkar på området. Sammantaget kan förslagen inte antas medföra några ingripande ekonomiska följder eller andra negativa konsekvenser för företagen. Konsekvenser för det allmänna För det allmänna kommer den nya lagen att innebära att det blir nödvändigt med informationsinsatser, framför allt för Konsument- verket. Initialt kan medarbetare, liksom kommunernas konsumentvägledare och medarbetare på andra myndig- heter som eller domstolar, behöva utbildas. Sammantaget gör utredningen bedömningen att kostnads- ökningarna med anledning av detta blir så begränsade att de ryms inom ramen för befintliga anslag för respektive myndighet. Domstolarna kan komma att få en något ökad tillströmning av mål som rör avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster. I ett initialt skede förväntas den nya regleringen i viss mån få till följd att överrätterna meddelar fler prövningstillstånd eftersom det kan anses av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt. På samma sätt kan antalet ärenden och vägledande avgöranden till en början öka något hos . Arbetsbelastningen i stort hos domstolarna och bör emellertid inte påverkas mer än marginellt. Förslagen bedöms sammantaget inte ha någon inverkan på statens inkomster eller utgifter. Konsekvenser ur ett jämställdhetsperspektiv Tillämpningsområdet för den föreslagna nya lagen är brett. Variationen på de transaktioner avseende varor, digitalt innehåll och digitala tjänster som kommer att träffas av bestämmelserna är stor. De konsumenter som berörs av förslagen bedöms vara till lika stor del kvinnor som män. Utredningens uppfattning är att det inte kan sägas att någon av de föreslagna bestämmelserna på grund av sin utformning träffar kvinnor och män olika. Inte heller särregleringen avseende djur kan antas ha någon sådan differentierad träffbild. Ekonomiska och andra konsekvenser Sammantaget bedömer utredningen att förslagen inte har någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslagen bedöms inte ha någon betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen (se 15 § kommitté- förordningen, 1998:1474). I fråga om små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags bedömer utredningen att någon direkt inverkan av förslagen inte kan beräknas, mer allmänt hänvisas dock till skrivningarna i det föregående om konsekvenserna för företag. 14.1Förslaget till lag om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal 1 § I denna lag finns bestämmelser om skydd för konsumenter vid köp av lösa saker (varor)om köparen är konsument och säljaren, eller en förmedlare av köpet, är näringsidkare. Lagen innehåller även bestämmelser om konsumentskydd vid avtal där en näringsidkare tillhandahåller en konsument digitalt innehåll eller digitala tjänster. Paragrafen ger en allmän beskrivning av lagens huvudsakliga innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 4.1. Genom paragrafen genomförs artikel 2.5 a i varudirektivet. Den saknar motsvarighet i konsument- köplagen. I lagen finns till att börja med – på samma sätt som i konsumentköplagen – bestämmelser om skydd för konsumenter när de köper lösa saker (varor) från en näringsidkare eller när en förmedlare av köpet är näringsidkare. Därutöver innehåller lagen bestämmelser om konsumentskydd vid vissa andra typer av avtal. De avtal som avses är sådana där en näringsidkare tillhandahåller en konsument digitalt innehåll eller digitala tjänster. Lagen innehåller merparten av de bestämmelser som behövs för genomförande av varudirektivet och av direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll. I paragrafen finns vidare en definition av det för lagen centrala begreppet varor. Liksom tidigare avses med detta lösa saker. För begreppet varor med digitala delar finns en definition i 6 §. 2 § Denna lag gäller köp av varor som en näringsidkare säljer till en konsument. Lagen gäller även i fall då säljaren inte är en näringsidkare, om köpet förmedlas för säljaren av en näringsidkare. I sådana fall svarar både näringsidkaren och säljaren för säljarens skyldigheter enligt lagen. Lagen gäller i tillämpliga delar även byte av varor. I paragrafen finns bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Den kompletteras av 3 och 4 §§ som utsträcker tillämpningsområdet ytterligare och av 7 § som anger att andra bestämmelser i vissa fall har företräde framför lagens och 8 § som innehåller undantag från lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Genom para- grafen genomförs artikel 3.1 i varudirektivet. Den motsvarar med mindre ändringar 1 § konsumentköplagen. Jämfört med konsumentköplagen görs den ändringen att definitionerna av konsument och näringsidkare flyttas ut ur para- grafen och placeras tillsammans med övriga definitioner i 6 §. Vidare byts orden lösa saker ut mot varor, vilket inte innebär någon ändring i sak, se definitionen i 1 §. 3 § Lagen gäller även beställning av en vara som ska tillverkas. Om beställaren ska tillhandahålla en väsentlig del av materialet, gäller därutöver 4 § första stycket samt 6 och 7 §§ konsumenttjänstlagen (1985:716). Lagen gäller inte avtal som innebär att den som ska leverera en vara även ska utföra arbete eller någon annan tjänst, om tjänsten utgör den övervägande delen av förpliktelsen. I paragrafen finns kompletterande bestämmelser till 2 § om lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Genom paragrafen genomförs artikel 3.2 i varudirektivet. Den motsvarar med språkliga ändringar 2 § konsumentköplagen. 4 § Lagen gäller även avtal där en näringsidkare ska tillhandahålla eller utveckla ett digitalt innehåll eller en digital tjänst till en konsument och konsumenten ska betala med ett penningbelopp eller en digital värderepresentation. Detsamma gäller om konsumenten i stället för att betala ska tillhandahålla sina personuppgifter, utom när de personuppgifter som tillhandahålls behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rättsliga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. När en del av ett avtal avser ett sådant tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst som avses i första stycket, ska bestämmelserna om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster i denna lag tillämpas på den delen av avtalet. De bestämmelserna ska även tillämpas när ett digitalt innehåll tillhandahålls på ett fysiskt medium som uteslutande fungerar som bärare av digitalt innehåll. För varor med digitala delar gäller i stället 5 §. Paragrafen innehåller kompletterande bestämmelser till 2 § om lagens tillämpningsområde. Den måste läsas tillsammans med 7 § om att vissa andra bestämmelser har företräde framför lagens och 8 § som innehåller undantag från tillämpningsområdet. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Genom paragrafen genomförs artikel 3.4 a i varudirektivet och artikel 3.1–3.3 och delar av 3.6 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll. Den saknar motsvarighet i konsumentköplagen. Den nya lagens tillämpningsområde omfattar även avtal om tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst och avtal om utveckling enligt konsumentens anvisningar av ett sådant innehåll eller en sådan tjänst. Definitioner av uttrycken digitalt innehåll och digital tjänst finns i 6 §. Förutom i 1 kap. finns bestämmelserna om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster i För att lagen ska vara tillämplig krävs att näringsidkaren och konsumenten har ingått ett avtal. Det innebär bland annat att konsumenten på något sätt måste ha agerat aktivt. Något avtal om tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst kan till exempel inte anses ha ingåtts då en konsument har klickat i ett godkännande av att näringsidkaren endast samlar in metadata som information om konsumentens enhet eller webbhistorik, så kallade kakor. Inte heller är lagen tillämplig i en situation där konsumenten, utan att ha ingått ett avtal med en näringsidkare, exponeras för reklam uteslutande i syfte att få tillgång till digitalt innehåll eller en digital tjänst. (Jämför skäl 25 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll). Frågan om ett avtal om tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst har ingåtts får avgöras enligt samma principer som i övrigt gäller enligt svensk rätt. Till att börja med omfattas avtal där konsumenten bidrar med en motprestation. Enligt första stycket första meningen kan motprestationen ske i form av betalning med ett penningbelopp eller en digital värderepresentation (betala ett pris). Exempel på det senare betalnings- medlet är elektroniska värdecheckar och kuponger (jämför skäl 23 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll). Av första stycket andra meningen framgår att lagen också, utom i vissa undantagsfall, är tillämplig när avtalet innebär att konsumenten, i stället för att betala, ska tillhandahålla sina personuppgifter. Personuppgifterna kan tillhandahållas antingen då avtalet ingås eller , som när konsumenten ger samtycke till att näringsidkaren använder personuppgifter som konsumenten kan komma att ladda upp eller skapa med användning av det digitala inne- hållet eller den digitala tjänsten. Undantagsfallen avser situationen att de personuppgifter som konsumenten tillhandahåller närings- idkaren behandlas endast för att uppfylla unionsrättsliga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. När konsumenten inte ska betala ett pris och tillhandahåller sina personuppgifter enbart i nu angivna syften blir lagen alltså inte tillämplig på avtalet. Det är näringsidkaren som har bevisbördan för att det föreligger ett undantagsfall. Ett rättsligt krav kan vara för att efterfölja regleringen som syftar till att hindra penningtvätt. Ett exempel på när personuppgifts- behandling sker endast för att kunna fullgöra avtalet är när konsumentens geografiska position är nödvändig för att kunna prestera enligt ett avtal om tillhandahållande av en gps. Lagen är däremot tillämplig på fall när konsumenten tillhandahåller personuppgifter som av näringsidkaren används för andra syften. Det kan till exempel vara fråga om att konsumenten måste registrera ett konto på sociala medier och tillhandahålla namn och personuppgifter för att få tillgång till ett digitalt innehåll. Ett annat exempel där lagen är tillämplig är fall när konsumenten lämnar sitt samtycke till att allt material som konsumenten laddar upp, innefattande personuppgifter som till exempel fotografier på konsumenten, kommer att kunna behandlas av näringsidkaren i marknadsföringssyfte. Bestämmelsen i andra stycket första meningen har störst betydelse för situationen att ett och samma avtal omfattar såväl tillhanda- hållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster, som tillhanda- hållande av en annan typ av tjänst, eftersom den klargör i vilken utsträckning lagen i dessa fall alls blir tillämplig. bestämmelserna i lagen ska tillämpas på den del av avtalet som avser ett digitalt innehåll eller en digital tjänst. Bestämmelser om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster finns i första hand i 1 och 10 kap. men genom de hänvisningar som finns i 10 kap. blir även ett stort antal av lagens övriga bestämmelser tillämpliga. Om avtalet mellan näringsidkaren och konsumenten avser dels köp av en vara, dels tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst (utan att det är fråga om en vara med digitala delar) kommer lagen att vara tillämplig på . Det blir dock olika bestämmelser i lagen som tillämpas på de olika delarna av avtalet. När digitalt innehåll tillhandahålls på ett fysiskt medium som uteslutande fungerar som bärare av digitalt innehåll, till exempel dvd-skivor, cd-skivor, USB-minnen och minneskort, anses enligt andra stycket andra meningen transaktionen som ett avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll och alltså inte som ett köp av en vara. Det gäller såväl det digitala innehållet som det fysiska mediet i sig. Om avtalet avser dels köp av en vara, dels ett därmed sammankopplat eller integrerat digitalt innehåll eller en därmed sammankopplad eller integrerad digital tjänst (en vara med digitala delar, se 6 §), gäller i stället 5 § (se andra stycket tredje meningen), vilket innebär att det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ingår i köpet av varan om annat inte har avtalats. Det blir därmed lagens bestämmelser om köp av varor som ska tillämpas på . Köp av varor med digitala delar 5 § Vid köp av en vara med digitala delar ingår det digitala innehållet eller den digitala tjänsten i köpet av varan, om annat inte har avtalats. Det gäller även i fall då det digitala innehållet eller den digitala tjänsten levereras av någon annan än säljaren. Paragrafen innehåller vissa bestämmelser om varor med digitala delar. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Genom paragrafen genomförs artikel 3.3 i varudirektivet och artikel 3.4 i direktivet om tillhanda- hållande av digitalt innehåll. Den saknar motsvarighet i konsument- köplagen. Uttrycket varor med digitala delar definieras i 6 §. När en vara innehåller digitala delar är utgångspunkten enligt första meningen att dessa ingår i köpet av varan. Parterna kan dock avtala om annat och det är således parternas avtal som avgör vad konsumenten har köpt. Av direktiven följer att det krävs en tydlighet hos avtalet för att detta ska anses innebära att det digitala innehållet eller den digitala tjänsten inte ingår i köpeavtalet.