sou · H8B351 · 2020-09-02 00:00:00 — I artikel 11.1 anges att näringsidkaren ska vara ansvarig för varje underlåtenhet att tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten i enlighet med artikel 5. Enligt artikel 12.1 ska bevis- bördan med avseende på om det digitala innehållet eller den digitala tjänsten har tillhandahållits i enlighet med artikel 5 åvila närings- idkaren. För att genomföra dessa delar av direktivet bör det föreskrivas att dröjsmål föreligger på näringsidkarens sida om tillhandahållande inte skett och att det är näringsidkaren som har bevisbördan för att tillhandahållandet har skett . Även vid hävning på grund av näringsidkarens dröjsmål gäller enligt artikel 15 att konsumenten ska avge en hävningsförklaring (jämför artikel 13.3). En bestämmelse om detta bör införas i den nya lagen. 9.2.3Ändring av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten Förslag: En särskild paragraf införs om förutsättningarna för näringsidkaren att ändra egenskaper i det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och för konsumenten att då i vissa fall säga upp avtalet. Om det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ska tillhandahållas kontinuerligt , får näringsidkaren ändra innehållet eller tjänsten om det följer av avtalet och det där anges ett giltigt skäl till sådan ändring, ändringen sker utan kostnad för konsumenten och konsumenten har informerats om ändringen på ett tydligt sätt. Om ändringen försämrar konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten i mer än endast obetydlig utsträckning, har konsumenten rätt att säga upp avtalet. Sådan rätt föreligger dock inte om konsumenten har möjlighet att utan extra kostnad behålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten utan ändring och det fortfarande föreligger avtalsenlighet. Uppsägningen ska ske senast från det att konsumenten mottog viss information eller ändringen genomfördes. Vid uppsägningen tillämpas bestämmelserna om hävning. När en ändring som försämrar konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten i mer än endast obetydlig utsträckning genomförs ska konsu- menten i skälig tid ha informerats om egenskaperna hos och tidpunkten för ändringen samt om rätten att säga upp avtalet eller om möjligheten att behålla innehållet eller tjänsten i oförändrat skick. Informationen ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Paragrafen ska inte tillämpas på ett paket i den mening som avses i direktivet om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation, om delar av en internetanslutningstjänst eller en nummerbaserad interpersonell kommunikationstjänst ingår i paketet. Skälen för förslaget: Artikel 19 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll behandlar näringsidkarens möjlighet att göra ändringar av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och konsumen- tens rättigheter i anslutning till detta. I artikel 19.1 anges att om avtalet föreskriver att det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ska tillhandahållas eller tillgängliggöras för konsumenten , får näringsidkaren ändra innehållet eller tjänsten utöver vad som är nödvändigt för att upprätthålla avtalsenligheten om ett antal villkor är uppfyllda. Enligt villkoren (19.1 a–19.1 d) ska avtalet medge, och ge ett giltigt skäl till, en sådan ändring, ändringen ska göras utan extra kostnader för konsumenten och konsumenten ska ha informerats om ändringen på ett tydligt och begripligt sätt. I vissa fall, som anges i artikel 19.2, ska konsumenten också ha informerats i skälig tid på ett varaktigt medium om egenskaperna hos och tidpunkten för ändringen, och om att det finns viss rätt att säga upp avtalet eller om att det finns möjlighet att utan extra kostnad behålla innehållet eller tjänsten utan ändring och med fortsatt avtalsenlighet hos innehållet eller tjänsten. Enligt artikel 19.2 ska konsumenten ha rätt att säga upp avtalet om ändringen inverkar negativt på konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten, såvida det inte rör sig om negativ inverkan endast i obetydlig utsträckning. Av skäl 75 framgår att bedömningen av den negativa inverkans utsträckning bör göras objektivt, med hänsyn till det digitala innehållets eller den digitala tjänstens natur och syfte och till den kvalitet, funktionalitet, kompatibilitet och andra centrala egenskaper som är normala för digitalt innehåll eller digitala tjänster av samma typ. I så fall ska konsumenten ha rätt att säga upp avtalet utan kostnad från mottagandet av informationen eller från den tidpunkt då innehållet eller tjänsten ändrades av närings- idkaren beroende på vilket som infaller senast. Enligt artikel 19.3 ska artiklarna 15–18 (som behandlar hävning) tillämpas om konsumenten säger upp avtalet i enlighet med artikel 19.2. Om näringsidkaren har gjort det möjligt för konsumenten att utan extra kostnad behålla innehållet eller tjänsten utan ändring, och det fortfarande föreligger avtalsenlighet hos innehållet eller tjänsten, anges i artikel 19.4 att artikel 19.2 och 19.3 inte ska tillämpas. Någon motsvarighet till artikel 19 finns inte i varudirektivet eller i den nya lagens bestämmelser om varor. En separat paragraf bör därför införas om ändring av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Den nya paragrafen bör språkligt utformas i nära anslutning till direktivets lydelse. Artikel 3.6 andra stycket i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll anger att artikel 19 inte ska tillämpas på vissa paket enligt direktivet om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation. Ett sådant undantag bör därför införas i den nya paragrafen. 9.2.4Kompletterande bestämmelser om påföljder vid konsumentens dröjsmål Förslag: I en särskild paragraf anges att näringsidkaren vid konsumentens dröjsmål inte är skyldig att tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Näringsidkaren får välja mellan att kräva att konsumenten betalar eller häva avtalet och har vid hävning även rätt till skadestånd. Vid hävning ska bestämmelserna om detta i kapitlet om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster tillämpas. Skälen för förslaget: Den paragraf avseende varor som bland annat anger vilka påföljder en säljare har rätt till vid köparens dröjsmål innehåller vissa delar som är specifika för köpeavtalen och den riskerar att bli svår att förstå om en hänvisning görs. En särskild paragraf bör därför införas i den delen. Där bör anges att näringsidkaren inte är skyldig att tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten vid konsumentens dröjsmål. Vidare bör regleras att närings- idkaren får välja mellan att kräva att konsumenten betalar eller att häva avtalet och att näringsidkaren vid hävning även har rätt till skadestånd. Vidare behöver samma reglering gälla när ett avtal hävs på grund av konsumentens dröjsmål som annars såvitt gäller verkan av hävning. Även det bör regleras i den särskilda paragrafen. 10.1Bestämmelsen om lagval i 48 § konsumentköplagen Bedömning: I den nya lagen införs inte någon bestämmelse om lagval som motsvarar 48 § konsumentköplagen. Skälen för bedömningen: I 48 § konsumentköplagen finns en lagvalsbestämmelse som innebär att avtalsvillkor som anger att lagen i ett land utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) ska tillämpas på avtalet inte gäller i fråga om köp enligt konsument- köplagen, om den lag som gäller med bortseende från villkoret är lagen i ett land inom EES och den lagen ger köparen ett bättre skydd. Bestämmelsen infördes för att genomföra artikel 7.2 i konsument- köpsdirektivet. I samband med att I och II-förordningarna1 trädde i kraft gjordes de ändringar som ansågs nödvändiga för att svensk rätt inte skulle stå i strid med förordningarna. Det ansågs däremot inte finnas anledning att inom ramen för det lagstiftningsärendet överväga ändringar i regler som inte stod i strid med förordningarna (prop. 2013/14:243 s. 24). Enligt artikel 23 i I-förordningen ska förordningen som huvudregel inte inverka på tillämpningen av gemenskapsrättsliga bestämmelser som på särskilda områden fastställer lagvalsregler för avtalsförpliktelser. Till följd av artikeln var således konsumentköpsdirektivets artikel 7.2 om lagval alltjämt giltig och någon ändring i 48 § konsumentköplagen behövdes därmed inte. 1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) och och rådets förordning (EG) nr 864/2007 av om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (II). upphävs emellertid konsumentköpsdirektivet. Varudirektivet innehåller inte någon motsvarighet till artikel 7.2 i konsumentköps- direktivet. I skäl 65 i varudirektivet anges att ingenting i direktivet bör påverka tillämpningen av internationellt privaträttsliga regler, särskilt I-förordningen. Det är alltså inte möjligt att införa någon bestämmelse som motsvarar 48 § konsumentköplagen i den nya lagen (jämför bland annat den ändring som redan tidigare gjorts i distansavtalslagen, prop. 2013/14:15 s. 53 f.). Bedömning: Det finns lämpliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnaden av bestämmelserna i den nya lagen och i 22 § marknadsföringslagen. Någon ytterligare reglering behöver därför inte införas. Skälen för bedömningen: I artikel 19.1 i varudirektivet anges att medlemsstaterna ska se till att det finns lämpliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnaden av direktivet. Av artikel 19.2 framgår att medlen ska omfatta bestämmelser varigenom ett eller flera av vissa angivna typer av organ enligt nationell rätt får väcka talan inför domstol eller behöriga förvaltningsmyndigheter för att se till att de bestämmelser som införlivar direktivet tillämpas. De organ som anges är offentliga organ eller deras företrädare, konsumentorganisationer och branschorganisationer. Artikel 21 i direktivet om tillhandahåll- ande av digitalt innehåll har en närmast identisk lydelse men med tillägg av ytterligare en typ av organ, nämligen organ, organisationer eller sammanslutningar utan vinstsyfte som är verksamma inom området skydd av registrerades rättigheter eller friheter enligt definitionen i artikel 80 i GDPR. En prövning av bestämmelserna i den nya lagen kan ske i allmän domstol. kan, enligt lagen (2011:1211) om medverkan i vissa tvister, biträda konsumenter i allmän domstol om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns ett allmänt konsument- intresse av att tvisten prövas. får också väcka offentlig grupptalan enligt 6 § lagen (2002:599) om grupp- rättegång som företrädare för en grupp konsumenter (se 5 § 2 förordningen, 2009:607, med instruktion för ). Enligt 5 § lagen om grupprättegång får vidare en organisationstalan väckas av en ideell förening som i enlighet med sina stadgar tillvaratar konsumentintressen i tvister mellan konsumenter och en näringsidkare om någon vara, tjänst eller annan nyttighet som näringsidkaren erbjuder till konsumenter. I de engelska versionerna av de båda direktiven används uttrycket ”may take action” och i de svenska versionerna ”får väcka talan” (i skäl 64 och 79 används ”initiate” respektive ”inleda”). Konsument- ombudsmannen får i konsumenttvister bara biträda och väcka offentlig grupptalan som företrädare för konsumenter, inte väcka talan i eget namn. Även en organisationstalan som förs av en förening som tillvaratar konsumentintressen förs av föreningen som företrädare för konsumenterna. har däremot själv- ständiga befogenheter enligt marknadsföringslagen som gäller alla kontakter mellan näringsidkare och konsumenter i försäljningssyfte. Enligt utredningens uppfattning kan det uttryckssätt som används i direktiven inte uppfattas som ett krav på att Konsument- ombudsmannen och konsumentorganisationer ska ha möjlighet att föra civilrättslig talan helt fristående från en eller flera berörda konsumenter. Möjligheterna enligt svensk rätt måste i det avseendet anses fullt tillräckliga. har även bland annat som uppgift att fullgöra de uppgifter som en behörig myndighet har enligt konsument- skyddsförordning2 i fråga om efterlevnaden av sådana regler som myndigheten har tillsyn över, se 3 § 6 förordningen med instruktion för . Vid sidan av prövning i allmän domstol kan en konsument vända sig till . Nämnden är en statlig myndighet vars huvuduppgift är att på ett opartiskt sätt pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare som bland annat härrör från ett avtal om köp av en vara, tjänst eller annan nyttighet. Nämndens prövning är kostnadsfri och dess beslut är en rekommendation om hur tvisten bör lösas. När värdet av vad som yrkas understiger vissa fastställda belopp får myndigheten inte pröva tvisten, om inte tvisten är av principiellt intresse eller om det finns andra särskilda skäl (se 2Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskydds- lagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004. 8 och 25 §§ förordningen, 2015:739, med instruktion för ). Vid tvister där konsumenten i stället för att betala har tillhandahållit sina personuppgifter och där det inte yrkas ersättning för en ekonomisk skada uppgående till värdegränsen, kan det enligt gällande reglering komma att finnas fall som myndigheten enligt huvudregeln inte är behörig att pröva. I allmän domstol finns inte motsvarande begränsning. Om den personuppgiftsbehandling som ägt rum strider mot dataskyddsförordningen finns vidare möjligheter till skadestånd enligt vad som närmare regleras i den förordningen. Sammantaget bedömer utredningen att den svenska regleringen är tillräcklig för att leva upp till kraven i artiklarna 19 respektive 21. Bedömning: har ansvar för att konsumenterna får tillgång till information om konsumenters rättigheter och information om medel för att hävda dessa rättigheter. Någon ytterligare reglering behöver inte införas. Skälen för bedömningen: Enligt artikel 20 i varudirektivet ska medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att konsumenterna får tillgång till information om konsumenters rättigheter enligt direktivet och information om medel för att hävda dessa rättigheter. Det är viktigt att den nya lagens innehåll och regleringen av vad som gäller i fråga om konsumentskydd vid köp och vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster, blir allmänt känt så att konsumenterna har möjlighet att fullt ut ta i anspråk sitt konsumentskydd. Lagen innebär en del förändringar jämfört med vad som gällt tidigare och innehåller även helt ny reglering. Det är en uppgift för det allmänna att informera om lagen och om de medel som konsumenterna har för att hävda sina rättig- heter. Informationen bör spridas även efter att den nya lagen trätt i kraft. har enligt 1 § 2 och 3 § 3 förordningen med instruktion för ansvar för att tillgängliggöra information och vägledning om konsumenters rättigheter och skyldig- heter och ska med utbildning och information stödja kommunernas konsumentverksamhet i frågor som rör konsumentskydd och konsumentlagstiftning. samordnar bland annat den rikstäckande upplysningstjänsten Hallå Konsument där ett flertal myndigheter och konsumentbyråer samverkar. Det är en naturlig utgångspunkt att inom ramen för sina redan existerande uppgifter även svarar för att information om den nya lagen ges. Någon ändring av dagens reglering behövs mot den bakgrunden inte för att genomföra artikel 20 i varudirektivet. 11Undantag för köp av levande djur 11.1Problemen med dagens reglering Enligt 20 a § konsumentköplagen gäller för fel som visar sig efter det att varan avlämnades att felet ska anses ha funnits vid avlämnandet, om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art (den så kallade presumtionsregeln). Regeln infördes i syfte att genomföra artikel 5.3 i konsumentköps- direktivet. Efter dess ikraftträdande har det föreslagits i motioner att ska tillkännage för regeringen att lagstiftningen behöver ändras när det gäller köp av levande djur. En motionär ansåg 2008 att det i köplagen och i konsumentköp- lagen borde införas särskilda bestämmelser om köp av levande djur. Motionären ansåg att i synnerhet konsumentköplagens regler om omvänd bevisbörda och yttersta reklamationsfrist var besvärliga, inte minst för små näringsidkare. Att behöva befara ett krav innefattande ersättning för kostnader innebar en stor ekonomisk risk. kunde emellertid inte ställa sig bakom kravet på en översyn av köplagens och konsumentköplagens bestämmelser, och föreslog att motionen skulle avslås. Någon närmare motivering lämnades inte. behandlade civilutskottet en motion i vilken föreslogs ett tillkännagivande om en översyn av konsumentköp- lagens bestämmelser i fråga om försäljning av hästar. Motionären ansåg att det inte var rimligt att konsumentköplagen likställde ett levande djur med exempelvis en brödrost eller bil. En häst som vid 1Motion 2008/09:C420, bet. 2008/09:CU34, protokoll 2008/09:112. Undantag för köp av levande djur försäljningstillfället bedömdes som helt frisk kunde ändå återlämnas efter försäljningen i ett helt annat skick med krav på återköp. Denna osäkerhet medförde att många drog sig för att sälja hästar till privatpersoner. Utskottet hänvisade till den tidigare behandlingen och ansåg, utan närmare motivering, att det inte fanns skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. följde utskottets förslag om att avslå motionsyrkandet.2 Därefter lades ytterligare motioner om hästnäringen fram i , varav två enskilda motioner och tre kommittémotioner uttryckligen berörde frågan om att göra undantag för levande djur i konsumentköplagen. Enligt motionärerna innebar bestämmelserna att en säljare som sålt en fullt frisk häst relativt efter försäljningen kunde tvingas att köpa tillbaka hästen i ett försämrat tillstånd. Säljarna riskerade också att få återbetala belopp inklusive skadestånd som översteg köpesumman. Ett alternativ innan ett undantag infördes kunde vara att begränsa möjligheten till skadestånd och att korta reklamationstiden. I en enskild motion föreslogs ett tillkännagivande om att se över konsumentlagstiftningen så att regler för försäljning av levande djur skildes från regler om försäljning av andra varor.3 fattade , efter civilutskottets behandling av motionerna, beslut om ett tillkännagivande till regeringen om att den både nationellt och inom EU borde initiera överväganden om huruvida reglerna i konsumentköplagen för köp av levande djur är ändamålsenligt utformade. Enligt utskottet var det ett stort problem för många inom hästnäringen att konsumentköplagen var tillämplig eftersom näringsidkaren fick en svag ställning i förhållande till konsumenten när varan påstods vara felaktig. Svensk hästnäring, speciellt den stora ridhästsektorn, utgjordes i huvudsak av människor som använde hästen för hobbyverksamhet eller andra rekreations- ändamål. Det innebar att den främsta marknaden för svenska hästupp- födare fanns bland privatpersoner, som majoriteten av uppfödarna bedrev näringsverksamhet. Presumtionsregeln i 20 a § konsumentköplagen kunde i praktiken innebära att en näringsidkare som sålt en fullt frisk häst kunde tvingas att relativt efter försäljningen ta tillbaka hästen i ett försämrat tillstånd. 2Motion 2014/15:1356, bet. 2014/15:CU11, rskr. 2014/15:178. 3Motion 2015/16:2462, kommittémotion 2016/17:823, motion 2016/17:2483, kommittémotion 2016/17:3147 och kommittémotion 2016/17:3173. Undantag för köp av levande djur detta var att många näringsidkare drog sig för att sälja hästar till privatpersoner. Enligt utskottets mening var konsumentköplagens felregler inte anpassade för köp av levande djur som kan påverkas av exempelvis miljöombyte eller nya hanterings- och träningsrutiner.4 Vid ett möte presenterade företrädare för sin problembeskrivning för . Stiftelsen hade även tidigare – då tillsammans med – haft möten med . Enligt var konsumentköplagens presumtionsregel för fel på varan svår att tillämpa på djur vilket med- förde att många hästuppfödare var högst tveksamma till att sälja hästar till privatpersoner. Det ansågs svårt att motbevisa köparen om när ett fel kunde ha uppstått och en förlorad tvist innebar ofta att säljaren kunde bli skadeståndsskyldig för ett belopp som översteg hästens fulla värde. För att lösa den angivna problematiken ville stiftelsen att levande djur skulle undantas från konsumentköplagen. Efter tillkännagivande 2017 lades ytterligare motioner som avser köp av levande djur fram, vari bland annat föreslogs tillkännagivanden om att göra en översyn av konsumentköplagen samt om moratorium när det gäller konsumentköplagens tillämplighet på levande djur regeringen tog fram ett lagförslag. Som skäl angavs att lagen i sin nuvarande form inte var anpassad till köp av levande djur; köprättens regler om fel i varan tog inte hänsyn till varor som under sin livstid förändras på ett sätt som inte alltid kan presenterade Europeiska kommissionen ett ändrat förslag till ett fullharmoniserande direktiv om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, KOM (2017)637. Förslaget omfattade köp av levande djur och innehöll bland att presumtionsregelns längd skulle ändras från till . Statsrådet svarade på en skriftlig fråga angående på vilket sätt hon och regeringen agerade på EU-nivå för att regelverket vid köp av levande djur skulle förändras och bli mer ändamålsenligt. Hon anförde att tillbaka hade kontakt med främst hästnäringens företrädare som redovisat sin problembeskrivning. Det fanns enligt hennes mening inte något enkelt sätt att lösa det som näringsidkare 2016/17:CU12 punkt 6, rskr. 2016/17:209. 5Motion 2017/18:946, motion 2017/18:2811 och motion 2017/18:2936. Undantag för köp av levande djur upplevde som problem vid försäljningen av levande djur utan att försämra skyddet för konsumenterna. Hon påpekade att ordvalet i tillkännagivandet avspeglade att även hade insikt i komplexiteten i denna fråga. Vidare anförde hon att regeringen generellt verkar för ett konsumentskydd som på en gång är både högt och balanserat samt att redan i de inledande förhandlingarna om kommissionens förslag till direktiv om konsumentköp av varor hade tagit upp att frågan om köp av levande djur var något som borde uppmärksammas i de fortsatta diskussionerna.6 behandlade därefter motionsyrkandena och föreslog att dessa skulle avslås. biföll utskottets förslag. Utskottet anförde att kommissionens presenterade förslag till ett fullharmoniserande direktiv förhandlades inom EU och att i de inledande förhandlingarna hade tagit upp att frågan om köp av levande djur var något som borde uppmärksammas i de fortsatta diskussionerna. Vidare konstaterades att hade kontakt med främst hästnäringens företrädare som redovisat sin problembeskrivning. Utskottet ansåg att resultatet av det pågående arbetet borde avvaktas och var därför inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena.7 Justitieminister svarade på en skriftlig fråga angående vad som hade hänt i förhandlingarna om förslaget till nytt direktiv om konsumenternas rätt till reklamation när det gäller levande djur. Han anförde att hade varit framgångsrikt i de avslutade förhandlingarna och fått gehör för att medlemsstaterna skulle få undanta köp av levande djur från direktivets tillämpningsområde.8 Även under /19 och 2019/20 har motioner om att undanta försäljning av levande djur från konsumentköplagens område lagts fram. I en av motionerna föreslås att en separat konsumentskyddslag som reglerar köp av djur i stället ska tas fram. Motionerna har avslagits med hänvisning till pågående arbete.9 2017/18:568. 2017/18:CU10, protokoll 2017/18:77. 2018/19:214. 9Motion 2018/19:1487, bet. 2018/19:CU10, protokoll 2018/19:73, kommittémotion 2019/20:3260, motion 2019/20:2502, bet. 2019/20:CU14, protokoll 2019/20:88.