sou · H8B373d3 · 2020-11-30 00:00:00 — Jag delar inte utred- ningens slutsats utan anser att tillståndsplikten bör vara kvar, det finns även anledning att ha särskilt reglering kring skogsbruk i fjällnära skog, som exempel kan nämnas de nu rådande förbudet mot främ- mande trädslag som skulle vara förödande om detta släpptes fritt i fjällnära skog. Detta knyter an till frågan om den godtycklighet som finns avseende tolkning av ”pågående markanvändning” och konse- kvenser av detta. Sammantaget kan man säga att utredningen har fått i uppdrag att ta sig an ett stort, komplext och konfliktfyllt område men där det i kom- bination med sakfrågorna komplexitet och begränsning i förfogad tid lett till ofullständigt analyserade förslag och brister i konsekvens- analyser. Utredningen lyfter också själva de utmaningar som funnits i ut- redningens begränsade tid och uppdrag och lyfter särskilt behovet av en fullständig analys av markägarens ansvar för miljön och att en sådan bör dock ske i en bred dialogprocess, där rådande skogspolitik utvärderas. Härvidlag kan då påpekas att skogsutredningen då lägger förslag som man antar ligger inom ramen för dagens skogspolitik men förespråkar att densamma bör utvärderas. Detta visar på det bakvända i denna process. Dagens skogspolitik tillkom 1993 och har omvärlden förändrats och anspråken på skogen har ökat. Nya villkor och förut- sättningar har kommit till, utan att en samlad översyn har genom- förts. Detta gör att det skapas ett lapptäcke där man för- söker tillgodose kortsiktiga behov men där man riskerar att förlora helheten och långsiktigheten. ningarna att göra detta utan tillkom snarare utifrån en kortsiktig politisk kompromiss. Det är dags att ta ett helhetsgrepp på skogen och arbeta för att de långsiktiga målen ska rymmas inom naturens gränser. Därför bör man se över svenska skogspolitiken i sin helhet. Särskilt yttrande från , , , , och Ovanstående personer kallar sig i texten nedan för skogsbruksföre- trädarna. Skogsbruksföreträdarnas övergripande syn på utredningens be- dömningar, beskrivningar och förslag Vår bedömning är att sammanfattningen (artikel 1) är mera nyan- serad och allmänt hållen än de enskilda kapitlen i utredningen. För att förstå helheten behöver man dock läsa hela utredningen. Våra synpunkter nedan hänvisar till de enskilda kapitlen. Vi skogsbruksföreträdare anser inte att utredningen lever upp till utredningsdirektiven vad avser uppdraget att lämna förslag som stär- ker äganderätten och bidrar till en växande bioekonomi. Avgörande för att direktivets intentioner inte tillgodoses är att utredningen gör mycket långtgående tolkningar av internationella åtagan- dena om biologisk mångfald vilket resulterar i förslag på ytterligare skydd och därmed minskade möjligheter att bruka skogen. Av utredningsdirektiven framgår att ett viktigt syfte med utred- ningen är att värna och stärka den privata äganderätten till skogen. Förslagen ska sammantaget främja en växande skogsnäring och håll- bar skoglig tillväxt med god och säkerställd tillgång till nationell bio- massa från den svenska skogen. I stället har utredningen valt att fokusera sina förslag på insatser för den biologiska mångfalden, som i de flesta fall går i helt motsatt riktning. Utredningen har inte i tillräcklig grad analyserat i vilka avseenden äganderätten försvagats på det sätt som egentligen är grunden till denna utrednings tillkomst Vi menar att bristerna i stor utsträckning ligger i myndighetsutövningen och hur myndigheterna valt att tolka lagarna, snarare än hur lagarna utformats. Därför är det olyckligt att utredningen lagt stor tyngd vid myndigheternas inlagor i utredning- ens slutsatser och förslag. Vi anser att det finns skäl att i större omfatt- ning analysera i vilka situationer myndighetsutövningen fått ägande- 4Expert från Skogsindustrierna. 5Expert från LRF. rättsliga konsekvenser som står i strid med de politiska intentionerna och utifrån detta föreslå åtgärder för att komma till rätta med bris- terna. Utredningen lämnar i övriga delar ett antal bra förslag som helt eller delvis bör tillvaratas. Det gäller särskilt: •En växande cirkulär bioekonomi med bas i skogen (9.4). •Rådgivningskampanj (9,6). •Klövviltsförvaltning (9.7). •Ett politiskt ställningstagande om hur ska uppfylla sina internationella åtaganden om biologisk mångfald i skogen (9.10). •Frivilligt formellt skydd som det huvudsakliga arbetssättet för skydd av skog (10.2). •Skogsstyrelsen bör upphöra med nyckelbiotopsregistreringar (12.2.3-12.8). •Förslag till tydligare lagstiftning för tillstånd till avverkning i fjäll- nära skog – att skogsbruk är pågående markanvändning och att ersättningen behandlas redan i tillståndsbeslutet (15.6). Hur ska internationella åtaganden om biologisk mångfald kunna förenas med en växande cirkulär bioekonomi? Orsaken till utredningens obalanserade förslag går att finna i att man gör mycket långtgående tolkningar av vad som krävs för att uppfylla internationella åtaganden om biologisk mångfald. I utredningens upp- drag ligger att lämna förslag på hur dessa åtaganden ska kunna för- enas med en växande cirkulär bioekonomi. Några sådana förslag har utredningen inte lämnat eftersom man väljer en tolkning som med- för ytterligare begränsningar av brukandet vilket skulle motverka en växande bioekonomi. Vi skogsbruksföreträdare menar att det finns utrymme, i linje med hur man gjort i många andra länder, att tolka åtagandena på andra sätt. Ska man stimulera en växande bioekonomi behöver skogen brukas mer, inte mindre. Målet om skydd av natur från konventionen om biologisk mång- fald (CBD) övertolkas i flera avseenden av utredningen. Utredningen menar att av skogen måste skyddas, oberoende av skyd- det i andra naturtyper, som man menar att många skogs- typer är underrepresenterade för att klara målet. Detta trots att den enda riktlinje CBD angett om representativitet är att minst 10 pro- cent ska bevaras i varje ekoregion (som i ett svenskt perspektiv kan betraktas som nation eller landsdel). Vidare anser utredningen att bevarade skogsområden inte är tillräckligt ”väl förbundna” trots att huvuddelen av den svenska naturen, till skillnad från många andra länders natur, utgörs av skogar som på olika sätt är viktiga för biodiversiteten och bidrar till en grön infrastruktur för skogens arter. Vi delar inte alls utredningens bedömning att ett skogs- område måste utgöra en ”skoglig värdekärna” för att kunna tillgodo- räknas målet. Exempelvis våtmarksimpediment måste anses särskilt viktiga för flera ekosystemtjänster och bör därför räknas med. Att vid bedömning av måluppfyllelse inkluderar alla naturområden med starka restriktioner blir än mer nödvändigt då målet till 2030 i är satt till och motsvarande målhöjning också kan bli aktuell i konventionen om biologisk mångfald. Vi anser att utredningen drar en felaktig slutsats när man menar att EU:s art- och habitatdirektiv innebär ett åtagande att alla skogs- habitat i direktivet ska ha gynnsam bevarandestatus. Det får till följd att man anser att mer än två miljoner hektar skog på lång sikt be- höver restaureras för att bli naturskog och undantas från brukande. Något sådant åtagande följer dock inte av direktivet. Däremot ska de åtgärder direktivet påkallar syfta till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer samt arter av gemen- skapsintresse. Vi anser att det är en felaktig slutsats att vi måste resta- urera – och om utredningen anser det bör det kon- sekvensanalyseras och belysas ur ett ekonomiskt perspektiv. Vår be- dömning är att det rör sig om kostnader om minst 100 miljarder kro- nor bara i markvärde. Förlorat årligt förädlingsvärde, påverkan på landsbygdsutvecklingen samt kostnader för skötsel är inte medräk- nat utan är en ytterligare löpande kostnad på flera miljarder , i all framtid. Utredningen föreslår visserligen att regeringen bör besluta om vad internationella åtaganden innebär (avsnitt 9.10), men utredningen har i kapitel 8 redan gjort en egen uttolkning. Utred- ningens förslag i de följande delarna tar sedan sin utgångspunkt i den egna uttolkningen av åtagandena, inte hur regeringen kan tänkas Det leder till ett överdrivet och ensidigt fokus på åtgärder för att stärka den biologiska mångfalden. Vi menar att många av de förslag som lämnats kopplade till biologisk mångfald inte skulle be- hövas med en annan tolkning av de internationella åtagandena. Det gäller exempelvis: •vetenskapligt råd för biologisk mångfald i skogen (9.9) •analys av avsättningars konnektivitet och representativitet (9.9) •analys av förekomst av höga naturvärden i improduktiv skogs- mark (9.9) •bristanalys för biologisk mångfald i skogen (9.9) •ett nationellt handlingsprogram för biologisk mångfald i skogen (9.11) •förslag kring vad regeringen bör prioritera i sitt ställningstagande om vilken skog som ska prioriteras (9.11.3). Vi skogsbruksföreträdare avstyrker samtliga ovanstående förslag. Även om några av förslagen kan ha ett värde i andra sammanhang kan de inte motiveras utifrån utredningens uppdrag. Det är av stor vikt att ett politiskt beslut om internatio- nella åtaganden tas med en bred parlamentarisk bas. bör därför besluta om hur har nått eller ska nå sina internatio- nella åtaganden i detta avseende. Utredningens förslag innebär sannolikt, om de genomförs, att be- tydande ytterligare arealer undantas från skogsbruk. Utredningen vill därför i viss mån kompensera denna förlust av skogsproduktion med produktionshöjande åtgärder på den kvarvarande arealen. Vi ställer oss positiva till ett politiskt mål om ökad tillväxt i skogen, men detta kan inte kompensera de äganderättsliga förlusterna av att skogsägare mot sin vilja blir fråntagna brukanderätten. Ett mål om ökad tillväxt måste därför tillgodoses genom att mark hålls tillgänglig för brukande och undanröja hinder för hållbar tillväxt. Det får inte innebära styrmedel för tillväxthöjande åtgärder som skogsägare inte själva önskar. Utredningen har en stor tilltro till att turism kan ersätta skogs- bruk för att skapa välfärd och landsbygdsutveckling. Vi gör inte sam- ma bedömning. Risken med att man inskränker skogsbruk för att stärka exempelvis turism är att man också gör en rättighetsförskjut- ning på markägarens bekostnad. Detta eftersom skogsägaren inte ensam äger privilegiet att bedriva turism på sin mark. Våra förslag kring internationella åtaganden om skyddad natur Vi skogsbruksföreträdare menar att all skyddad natur och andra areal- baserade bevarandeåtgärder som syftar till att bevara biologisk mång- fald och ekosystemtjänster bör kunna tillgodoräknas CBD:s areal- mål om skyddad natur. Huvuddelen av de områden andra länder i EU rapporterar som skyddade utgörs av landskapsskydd och andra mindre strikta skyddsformer där jord- och skogsbruk är tillåtet. Vi anser att det är det rimligt att alla länder inom EU redovisar på ungefär samma sätt. Det skulle innebära att bland annat bör kunna tillgodoräkna oss: •frivilliga avsättningar dokumenterade i skogsbruksplan () •impediment (, delvis överlappande andra bevarandeformer) •strandskydd (, delvis överlappande andra bevarandeformer) Vidare bör man utreda i vilken mån det är möjligt att även räkna in: •vattenskyddsområden (som syftar till att säkra ekosystemtjänsten vattenförsörjning) •ängs- och betesmarker med miljöersättning •riksintresseområden för naturvård och friluftsliv. Utifrån vad vi kan se skulle , om dessa områden räknades in, väl tillgodose förväntningarna om representativitet och konnektivi- tet. Beroende på vilka av dessa områden som ingår ligger andel skyddad natur mellan 25–. Skulle man anse att några om- råden saknar betydelse för biologisk mångfald och ekosystem- tjänster att de inte kan tillgodose konventionens förväntningar bör man utreda hur restriktionerna i dessa områden kan tas bort. Det bör vara en självklar följd när en stärkt äganderätt och en växande bioekonomi ska beaktas. Om det finns administrativa hinder för att vissa skydds- och be- varandeformer inte ska kunna medräknas bör man utreda hur sådana hinder kan undanröjas. Det kan exempelvis handla om att vissa natur- typer har ett generellt skydd som inte avgränsats på karta. I stället för att exkludera sådana områden bör man utreda vad som krävs för att de ska kunna inkluderas. Vi anser att arbetet med restaurering och naturvårdande skötsel i skyddade områden måste utvecklas och prioriteras före nya avsätt- ningar av skogsmark. Stora arealer skyddad skog är i akut behov av skötsel för att naturvärden inte ska förloras. I mer än hälften av de skogar som formellt skyddat är den naturvårdande skötseln eftersatt. I vart tredje område är behoven akuta och utgör därmed ett hot mot naturvärdena (, Pressmeddelande ). Även skriver i sin rapport 2018:17 s. 58 att naturvårdande skötsel inte prioriterats och att det därmed finns en risk att de värden som skyddet avser värna inte kommer att bestå. Uppdraget att hitta nya flexibla skydds- och ersättningsformer Utredningsdirektiven anger tydligt att utgångspunkten för formellt skydd ska vara att det ska ske med markägarens samtycke och på frivillig grund. Ändå innebär förslagen att utrymmet för formellt skydd som bygger på verklig frivillighet kommer att bli mycket litet. Med de stora arealer som föreslås kunna inlösas med tvång, samt för- väntningar om att områdesskyddet ska göras utifrån representativitet och grön infrastruktur, finns knappast något utrymme för en ökad grad av frivillighet än . Vårt förslag om flexibla skydds- och ersättningsformer Vi föreslår att formellt skydd endast bör ske efter frivilliga överens- kommelser med skogsägare, utom då exceptionella omständigheter föreligger eller om internationella författningar kräver att ett speci- fikt skogsbestånd bevaras. Principen om frivillighet kan tydliggöras i exempelvis myndigheters instruktioner och regleringsbrev och krä- ver inte förändringar i lagstiftning. Skogsägares egna initiativ till for- mellt skydd bör prioriteras, men formellt skydd på frivillig grund kan även ske på myndighetens initiativ. Myndigheterna bör vidare ges i uppdrag att, när formellt skydd aktualiseras, undersöka möjligheten att skriva naturvårdsavtal med kombinerade mål, dvs där skogsbruket i viss mån kan fortgå samti- digt som naturvärden i stor utsträckning bevaras. Det kan röra sig om förstärkt hänsyn, hyggesfria metoder, bevarande av vissa trädslag, förlängda omloppstider eller anpassningar till friluftslivet. Uppdraget att se över statens roll för nyckelbiotoper Vår bedömning är att utredningen drar välgrundade juridiska slut- satser kring lagstödet för nyckelbiotopsinventering, registrering och bemyndigandet att föreskriva om en obligatorisk samrådsplikt för åtgärder i nyckelbiotoper. En självklar följd blir därför att inventer- ingen upphör och att föreskriften om samrådsplikt tas bort. Vi menar dock att en gallring av befintligt register är otillräckligt för att registrets påverkan på enskilda ska vara proportionerligt och förenligt med svensk lag. Alla objekt som finns i databasen finns där på grund av att man gjort en samlad bedömning att de haft höga naturvärden. De bör därmed bedömas utifrån att de registrerats som beslut i förvaltningslagens bemärkelse. Det saknas förslag kring hur utredningen vill begränsa de negativa konsekvenserna av utpekanden för en grön infrastruktur. Vi är oroade över hur myndigheterna använder grön infrastruktur utan hänsyn till konsekvenserna för enskilda skogsägare. Vårt förslag om hantering av befintligt register Vi föreslår att de skogsägare som inte avser att avsätta skogen fri- villigt ska kunna ansöka om att få sina objekt borttagna från regist- ret. Staten bör då, från inkommen ansökan, få rådrum, att antingen ge skogsområdet ett formellt skydd eller att avregistrera biotopen. Vår bedömning är att ett sådant förfarande vore propor- tionerligt. Vi skogsbruksföreträdare anser att det är rimligt att staten inventerar naturvärden i den omfattning som behövs för samhällets mål om ytterligare formellt skydd, och att de data man samlar in hanteras som arbetsmaterial. Vi är dock starkt kritiska till förslaget om en ny omfattande inventering, en så kallad naturmiljöbeskrivning, av enskilt ägd mark, med syfte att styra skogsägares frivilliga avsättningar m.m. Särskilt bekymmersamt är det om den metodik man tagit fram för nyckelbiotopsinventering i nordvästra används som utgångs- punkt. En sådan inventering riskerar att få likartade konsekvenser som nyckelbiotopsinventeringen. Huvuddelen av svensk skogsmark omfattas av skogsbruks- planer där naturvärdesbedömningar gjorts och frivilliga avsättningar valts ut. Den föreslagna inventeringen visar på en misstro mot skogs- ägares och skogsbrukets planläggares kunskaper och bedömningar. Det är ett steg bort från principen om frihet under ansvar. Vi ser det som olämpligt att naturvärdesinventeringar skrivs in som ett generellt uppdrag i instruktion. I stället bör det klargöras i särskilda regeringsuppdrag vilken typ av inventeringar som ska genomföras. Kunskapskravet i skogsvårdslagen och föreslår att ett utökat kunskapskrav införs i Skogs- vårdslagen. Motivet är att man därigenom klargör att kunskapskrav inte är tillämpligt på skogsbruksåtgärder, då speciallag- stiftning går före generell lagstiftning. Problemet är dock att utred- ningen ändå bedömer att kunskapskrav kan tillämpas fullt ut när en skogsbruksåtgärd prövas som samråd enligt 12 kap 6 § (12:6-samråd). Eftersom kvalifikationen för 12:6-sam- råd sannolikt sammanfaller ganska väl med när myndigheterna kan se ett ytterligare behov av underlag om naturvärden – blir det nya kunskapskravet i praktiken endast en ytterligare belastning för skogs- ägaren. Myndigheterna har ett stort utredningsansvar vid begräns- ningar av pågående markanvändning. Ett kunskapskrav som i stället läggs på skogsägaren där man kan tvingas utföra kostsamma inven- teringar för att få fortsätta med pågående skogsbruk är orimligt och inte rättssäkert. Det är bra att utredningen vill förkorta handläggningstiden för avverkningsanmälan, men vi ser en risk att myndigheterna med stöd av kunskapskravet kommer begära kompletteringar som i många fall innebär att handläggningstiden förlängs och osäkerheten ökar kring när en åtgärd kan genomföras. Utredningen föreslår att skogsägare parallellt med en avverknings- anmälan ska göra en separat samrådsanmälan enligt 12 kap 6 § miljö- balken. Man lägger därmed ett ytterligare ansvar på skogsägaren att göra den subjektiva bedömningen om avverkningen får så stor påver- kan på naturmiljön att den kräver samråd. Ett ansvar som dessutom är straffsanktionerat. För att inte riskera att bryta mot lagen kommer sannolikt många skogsägare känna sig tvungna att schablonmässigt även göra en 12:6-anmälan i samband med avverkningsanmälan, vilket även kommer att innebära en ökad belastning på myndigheterna. Vårt förslag kring kunskapskrav och samråd enlig 12 kap. 6 § Att skogsägare skaffar sig kunskap är en självklar del av sektors- ansvaret och principen om frihet under ansvar. Vi anser därför inte i första hand att det behövs ett specifikt uttryckt kunskapskrav i skogs- vårdslagen. Vi skogsbruksföreträdare anser att 12:6-samråd inte bör omfatta skogsbruksåtgärder. Ett förtydligande i bör göras om att anmälningsplikten inte gäller åtgärder som omfattas av skogsvårds- lagen. Samråd enligt 12 kap. 6 § är avsedd för verksam- heter som inte omfattas av annan tillstånds- och samrådsplikt enligt . Samrådsplikten gäller dock även skogsbruksåtgärder som omfattas av samråd eller tillstånd enligt skogsvårdslagen vilket med- för en onödig dubbelprövning som bör avskaffas. Först då skulle ett balanserat kunskapskrav i skogsvårdslagen fylla sitt syfte. Ett förtydligande av skogsägarens ansvar skulle, om samrådsplikten enligt avskaffas, kunna begränsas till att man i samband med avverkningsanmälan förväntas ange att man skaffat sig kunskap om det aktuella områdets kultur- och miljövärden. Tillståndsprövningar kring fjällnära skog Det är mycket bra att utredningen vill tydliggöra att skogsbruk är pågående markanvändning även i fjällnära skog och att man vill att ersättningen ska behandlas redan i tillståndsbeslutet. Utredningen anger dock att endast den hänsyn som går utöver den så kallade intrångsbegränsningen bör ersättas. Detta är en felaktig och olämplig syn då skogsägaren förlorar rätten till skogsbruk när beslutet skrivs in i fastighetsregistret. Eftersom den del där skogs- bruk inte längre utgör pågående markanvändning i praktiken kom- mer ges ett formellt skydd genom inskrivningen i fastighetsregistret, måste den delen betraktas som berörd del i sammanhanget. Detta i likhet med om man skulle gett den berörda delen ett formellt skydd genom reservat eller biotopskydd. Omfattande avsättningar i fjällskogen Vi skogsbruksföreträdare anser inte att ytterligare omfattande avsätt- ningar i fjällnära skog medför den nytta för biologisk mångfald och andra näringsverksamheter, som utredningen lyfter fram. Risken är uppenbar att detta förslag försvårar för människor att bo och verka i fjällkommunerna. Vi har dock förståelse för att avsättningar med ersättning kan vara en långsiktig lösning på många av de konflikter som finns mellan olika intressen i den fjällnära skogen. Vi anser dock att formellt skydd, även i den fjällnära skogen, ska bygga på frivillig- het. Även om skyddet baseras på frivillighet kommer många skogs- ägare att låta skogen omfattas av formellt skydd. Andra kommer vilja behålla skogen för att lämna över den till sina barn då synen på fjällskogen kan ha förändrats. Den som exempelvis vill bedriva turistverksamhet behöver kunna styra var anläggningar, vägar, skoter- leder, stugor med mera ska ligga. Då blir reservats- eller national- parksbestämmelser ett hinder. Med ett skydd som bygger på fri- villighet kommer stora delar av området bevaras utan att det formellt skyddas. Det vore betydligt mer kostnadseffektivt för staten och bidra till att stärka äganderätten. Möjligheten till ersättningsmark för de skogsägare som önskar är viktigt och förutsättningarna för detta skulle öka om det görs som flerpartsbyten där alla skogsägare kan delta snarare än ett markförsäljningsprogram för . Utredningens förslag om Frivilligt formellt skydd är ett av förslagen som syftar till att stärka äganderätten. Vid bildande av naturreservat och biotopskydd är dialog med markägaren ett av de viktigaste momenten. Det är mycket ovanligt att länsstyrelserna går till beslut mot markägarens vilja, även om det i undantagsfall förekommer. Att markägare får ett naturreservat på sin mark utan att ersättnings- frågan är löst och denna då har accepterat ett naturreservat är således ovanligt och kan inte betraktas som något stort äganderättsproblem. De huvudsakliga problemen kopplat till äganderättsfrågor kan snarare kopplas till ersättningsfrågan i fjällnära skog, nyckelbiotoperna samt tillämpningen av artskyddet. De två först- nämnda frågorna innebär en lösning utifrån en äganderättsaspekt genom de förslag som denna utredning lägger och den sistnämnda ingår i en annan pågående utredning och kommer sannolikt få en lösning där. Om förslagen från dessa utredningar genomförs är min bedömning att äganderättsfrågan är löst och därmed behöver inte detta förslag genomföras. I och med myndigheternas nuvarande arbetssätt med dialog och samverkan samt möjligheten för markägare att inom Nya Komet före- slå områdesskydd blir förslaget onödigt. Dessutom finns det flera risker med förslaget. Jag kan se åtminstone följande farhågor med att genomföra förslaget. a)I utvärderingen av Nya Komet kunde man konstatera att kost- nadseffektiviteten var lägre och naturvärdena lägre vid genom- förande av områdesskydd som skedde på markägarens initiativ. Det är mycket troligt att detta även skulle bli fallet med ett Fri- villigt formellt skydd, något som skulle innebära samma eller högre kostnader men lägre kvalitet.