sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — POÄ dömdes för djurplågeri begånget –till villkorlig dom och 120 dagsböter. mål nr B 1367-14 Åklagaren yrkade ansvar för PS för djurplågeri under påstående att han fram t.o.m. uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade utsatt sina kalvar och ungdjur för lidande genom att inte tillse att de haft till- räckligt med foder och vatten, gett dem foder av undermålig kvalitet och samt inte se till att de fått veterinärvård, vilket orsakat att fyra kalvar dött, 13 kalvar/ungdjur varit så svaga att de fått avlivas samt ytterligare nio kalvar varit kraftigt avmagrade och fått omhändertas. Åklagaren yrkade vidare ansvar för PS för brott mot djurskydds- lagen under påstående att han fram t.o.m. uppsåtligen eller av oaktsamhet inte hade sett till att samtliga hans nötkreatur haft tillräckligt med foder av god kvalitet, inte hållit djurens förvaringsutrymmen torra och rena och inte till- sett att sjuka djur kommit till vård hos veterinär. Åklagaren yrkade även ansvar för PS för djurplågeri under påstå- ende att han mellan och uppsåt- ligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt en kalv för lidande genom att inte tillse att den fått vård trots att den varit skadad och sjuk. Tingsrätten fann genom utredningen klarlagt att PS genom vanvård otillbörligen utsatt sina kalvar och ungdjur för lidande på det sätt och med de följder som åklagaren påstått. Vidare fann tingsrätten utrett att PS hade brustit i tillsyn av djuren på det sätt som åklagaren angett. Tingsrätten ansåg att PS hade agerat med s.k. likgiltighetsuppsåt beträffande samtliga ansvarsyrkanden och att han skulle dömas för samtliga åtalade brott. Tingsrätten fann att påföljden kunde bestämmas till villkorlig dom och böter. PS dömdes för djurplågeri begånget under peri- oden –samt för brott mot djurskyddslagen begånget –till villkorlig dom och 80 dagsböter. mål nr B 2311-12 Åklagaren yrkade ansvar för BN för djurplågeri och påstod att han med uppsåt eller av grov oaktsamhet agerat enligt följande beskriv- ning. BN hade i näringsverksamhet i enskild firma bedrivit köttproduk- tion med nötkreatur. Djurbesättningen hade till läns- styrelsens kontroll uppgått till ca 100 djur, varav ca 40 djur hade självdött och 8 djur avlivats i sam- band med kontrollen. Vid kontrolltillfället var lösdriften och därtill hörande utrymmen fyllda med ca 60–flytande gödsel. Till följd av att BN hade underlåtit gödsla ut i ladu- gården hade besättningen otillbörligen utsatts för fysiskt lidande i form av hudirritationer, bränn- och frätsår, ögonflytningar och hosta. Underlåtenheten att gödsla ut hade också medfört att djuren otill- börligen utsatts för psykiskt lidande och stress då de saknat möjlig- het till vila. Vanvården hade fått till följd att ca40 djur självdött. Flera av dessa hade i samband därmed p.g.a. sjukdom och avsaknad av tillsyn, vård och/eller avlivning otillbörligen utsatts för lidande. Kadavren hade lämnats liggande i lösdriften. Att de överlevande djuren tvingats vistas tillsammans med ett stort antal självdöda djur hade medfört att dessa otillbörligen utsatts för ytterligare psykiskt lidande. De ca 60 djur i besättningen som levde hade vid tiden kring detta datum också otillbörligen utsatts för lidande genom att de inte haft tillgång till vatten. Tingsrätten fann styrkt att BN under en mycket , troligtvis , hade utsatt sina nötkreatur för vanvård och otillbör- ligt lidande genom att underlåta att ombesörja utgödsling av ladu- gården, genom att brista i tillsynen av djuren och genom att underlåta att tillkalla veterinär när djuren blivit sjuka. Tingsrätten konstaterade att det av utredningen framgick att djurbesättningen hade utsatts för ett extremt fysiskt och psykiskt lidande som förvärrats genom sam- verkan av de olika bristerna. Vidare konstaterade tingsrätten att utredningen visade att i stort sett samtliga överlevande djur hade gödselpansar över stora delar av kropparna med frätskador i huden samt att nästintill alla överlevande djur hade ögonflytningar och ett stort antal av de överlevande djuren hade hosta av gaserna från gödseln. Underlåtenheten att gödsla ut hade enligt tingsrätten medfört att djuren otillbörligen utsatts för psy- kiskt lidande och stress då de saknat möjlighet att vila på en torr plats. Tingsrätten fann vidare klarlagt att ca fyrtio djur självdött och att åtta djur hade avlivats i samband med kontrollen. Obduktionshand- lingarna visade enligt tingsrätten att flera av de djur som hade själv- dött i samband därmed p.g.a. sjukdom och avsaknad av tillsyn, vård och/eller avlivning otillbörligen utsatts för omfattande lidande. Tings- rätten konstaterade att till detta kom att de överlevande djuren hade tvingats vistas tillsammans med de döda djuren, vilket medfört att dessa djur utsatts för ytterligare psykiskt lidande. Tingsrätten fann dock inte visat att de djur som levde vid tiden kring detta datum också otillbörligen utsatts för lid- ande genom att de inte haft tillgång till vatten; mycket talade enligt tingsrätten för att så var fallet men det var oklart bl.a. om samtliga vattenkoppar i ladugården hade kontrollerats. Tingsrätten fann bl.a. med hänsyn till de extrema förhållanden som rådde i ladugården med flytande gödsel att det i målet var visat att BN måste ha insett att djuren utsattes för otillbörligt lidande eller i vart fall insett risken för den effekten och varit likgiltig i för- hållande till den. Tingsrätten fann således att BN skulle dömas för uppsåtligt djurplågeri. Tingsrätten fann att straffvärdet av aktuell brottslighet, med be- aktande av det omfattande lidande som djuren utsatts för, fick anses motsvara fängelse . Tingsrätten konstaterade att straff- värdet inte var så högt att detta i sig motiverade ett fängelsestraff. Däremot ansåg tingsrätten att det förelåg så försvårande omständig- heter som medförde att djurplågeriet i detta fall var att anse som ett artbrott, varvid tingsrätten hänvisade till NJA 2006 s. 339. Tings- rätten uttalade att BN hade visat så stor hänsynslöshet i förhållande till sina djur och utsatt dessa för ett extremt fysiskt och psykiskt lidande att detta motiverade ett fängelsestraff. Den stora hänsyns- lösheten låg enligt tingsrätten i att han inte bara i ett avseende genom vanvård utsatt sina djur för otillbörligt lidande utan på flera sätt brustit i sin tillsyns- och handlingsplikt, vilket förorsakat djuren otill- börligt lidande. Tingsrätten fann att det saknades särskild anledning att befara att BN skulle göra sig skyldig till fortsatt brottslighet samt att art- och straffvärdet inte var sådant att det uteslöt en frivårdspåföljd innehåll- ande en föreskrift om samhällstjänst. Med hänsyn härtill fann tings- rätten att det fick anses föreligga särskilda skäl att frångå ett fängelse- straff och i stället bestämma påföljden till villkorlig dom och samhälls- tjänst. När det gällde antalet timmar samhällstjänst och alternativ- straffets längd beaktades med utgångspunkt i straffvärdet om fängelse att hade förflutit sedan brottet begicks. Med hänsyn härtill bestämde tingsrätten antalet timmar samhällstjänst till 160 och alternativstraffet till fängelse . BN dömdes för djurplågeri. Påföljden bestämdes – under åberopade av 29 kap. 2 § 2 p och 5 § 1 st 7 p – till villkorlig dom med samhällstjänst . Om fängelse i stället hade valts som påföljd skulle fängelse 6 månader ha dömts ut. mål nr B 7386-15 Åklagaren yrkade ansvar för MNM för djurplågeri under påstående att hon från i vart fall till med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt en kanin för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att MNM hade vanvårdat kaninen genom att inte utfodra den tillräckligt, inte klippa klorna på den samt genom att låta den bära kläder och blöja och genom att hålla kaninen bunden i en rullstol, fastspänd i en barn- vagn eller buren i en sele vilket bland annat lett till avmagring, för- vuxna och vridna klor, frätskador i huden och att den inte kunde röra sig normalt. Åklagaren gjorde gällande att kaninen vid veterinärunder- sökningen inte hade kunnat gå själv och avlivats av djurskyddsskäl. Efter att kaninen hade omhändertagits undersöktes den av veterinär som bl.a. konstaterade att den hade förvuxna framtänder, långa klor, förvridna tåleder på baktassarna, gulaktiga slemhinnor, fri vätska i buken och hudproblem i form av mjällkvalster samt varit mager. Tingsrätten fann att utredningen gav ett mycket starkt stöd för att kaninen hade vanvårdats, att den hade haft de fysiska problem som beskrivits ovan och att vanvården hade medfört lidande. Tingsrätten konstaterade också att det av MNM:s egna uppgifter framgick att kaninen haft blöja på sig samt att hon hade spänt fast den i en barn- vagn, sele och en rullstol. Att kaninen inte hade kunnat skutta vid undersökningen gav enligt tingsrätten ytterligare stöd för det dåliga tillstånd den var i vid den aktuella tidpunkten. Tingsrätten fann därför att ingen annan slutsats kunde dras än att kaninen genom vanvård hade varit utsatt för ett lidande som åklagaren hade påstått. Tingsrätten fann att MNM genom grov oaktsamhet hade orsakat kaninen lidande och att hon skulle dömas till ansvar för djur- plågeri. Tingsrätten tog vid påföljdsbestämningen hänsyn till att MNM:s psykiska problematik hade haft starkt samband med brottet och att brottet inte begåtts uppsåtligen. Vid en samlad bedömning fann tings- rätten att påföljden kunde stanna vid villkorlig dom och böter. MNM dömdes för djurplågeri begånget till, under åbe- ropande av 29 kap. 3 § 2 st , villkorlig dom och 40 dags- böter. mål nr B 5313-14 Åklagaren yrkade ansvar för MKR för djurplågeri under påstående att hon sen natt/tidig morgon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt tre kattungar för lidande. Åkla- garen gjorde gällande att hon hade placerat kattungarna i en svart sopsäck tillsammans med en tegelsten, förslutit sopsäcken med ett snöre och sedan kastat sopsäcken med de levande kattungarna vid en åi syfte att på ovan beskrivna sätt ta livet av kattungarna. Åklagaren gjorde vidare gällande att sopsäcken med kattungarna hade hittats av personer från allmänheten och kattungarna då hade varit instängda i sopsäcken under en icke ringa tid med en hög dagstemperatur. Tingsrätten fann utrett att kattungarna hade befunnit sig i sopsäcken en varm sommardag. Av undersökande veterinärs uppgifter framgick bl.a. att kattungarna utsatts för ett kraftigt lid- ande genom att ha stängts in i en syrefattig mörk säck, undanhållits mat och vatten samt varit utsatta för ohälsosamt hög temperatur (i skuggan) utan möjligheter att kyla ned sig. Vidare bedömde veterinären att kattungarna sakta hade kokats levande och långsamt varit på väg att plågas ihjäl. Vidare framgick av uppgifterna bl.a. att kattungarna varit stressade och uttorkade. Tingsrätten be- dömde det klarlagt att de tre kattungarna genom att ha varit instängda i sopsäcken under en icke ringa tid med hög dagstempe- ratur, hade utsatts för ett sådant lidande som krävs enligt bestäm- melsen om djurplågeri samt att förfarandet skett otillbörligen. Tings- rätten fann att MKR hade gjort sig skyldig till uppsåtligt djurplågeri. Vid bedömning av straffvärdet av gärningen konstaterade tings- rätten att MKR hade befunnit sig i en svår situation där hon hade agerat på ett förhastat sätt och att det inte hade framkommit annat än att det varit fråga om en engångsföreteelse. Mot bakgrund av att det hade varit fråga om ett aktivt agerande i flera steg, vilket inne- burit att tre katter hade utsatts för ett relativt långvarigt lidande, bedömde tingsrätten emellertid att gärningens straffvärde översteg bötesnivå och fann att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och ett lägre bötesstraff. MKR dömdes för djurplågeri begånget till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 2526-15 Åklagaren yrkade ansvar för MR för djurplågeri under påstående att han fram till med uppsåt eller av grov oaktsamhet hade utsatt åtta katter och en hund för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att MR hållit katterna in- stängda i ett utrymme med stor mängd avföring, utan torra och rena liggplatser och utan tillgång till vatten och foder. Vidare gjorde åkla- garen gällande att det i utrymmet även fanns en katt som avlidit under samt att hunden hade hållits instängd i ett smutsigt utrymme med skaderisker och utan tillgång till torr och ren liggplats eller miljöberikning. Tingsrätten fann att MR:s erkännanden fick stöd av den övriga ut- redningen men att hans berättelse i övrigt inte var motbevisad och därför skulle ligga till grund för bedömningen. Av MR:s uppgifter framgick att han hade gett katterna mat och vatten , men inte i obegränsad mängd samt att de inte hade varit instängda i ut- rymmet , utan och att den döda katten legat i innan kontroll . Angående hunden uppgav MR att den hade haft nor- mal utevistelse samt haft torra liggplatser men att det hade saknats rena liggplatser . Tingsrätten fann uppenbart att katterna hade utsatts för lidande genom att hållas i ett kraftigt förorenat och begränsat utrymme. Även det förhållande att hunden hållits i ett nedsmutsat utrymme och där saknat rena liggplatser fann tingsrätten hade or- sakat lidande. Att hunden utsatts för skaderisker hade dock enligt tingsrätten inte orsakat något lidande i sig och kunde därför inte medföra ansvar för djurplågeri. Vidare fann tingsrätten att djurens lid- ande hade tillfogats dem otillbörligen och med MR:s vetskap, varför han skulle dömas för djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att djuren hade överlåtits eller avlivats och att det saknades särskild anledning att anta att MR skulle återfalla i brott. Påföljden kunde därför enligt tingsrätten stanna vid villkorlig dom med dagsböter. MR dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 317-15 Åklagaren yrkade ansvar för MH för djurplågeri under påstående att MH t.o.m. uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård hade utsatt två katter för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att MH hade låtit katterna vistas i en alltför kall och förorenad miljö med urin och avföring samt att hon inte borstat en katt och tagit bort kraftigt ihoptovat hår. Tingsrätten fann styrkt att MH genom vanvård otillbörligen hade utsatt sina två katter för lidande på sätt åklagaren hade påstått, med undantag för att katterna skulle ha vistats i en alltför kall miljö eller att den ena katten haft kraftigt ihop tovat hår. Tingsrätten fann att MH begått gärningen uppsåtligen och fann åtalet för djurplågeri styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att brottets straffvärde mot- svarade en månads fängelse. Av betydelse för påföljdsvalet noterade tingsrätten att MH för att tillgodose sitt eget intresse av att hålla sitt fritidshus fritt från råttor eftersatt intresset att motverka lidandet hos sina två katter på ett sätt som enligt tingsrätten visade prov på såväl särskild hänsynslöshet som uppenbar likgiltighet för katternas lidande. Tingsrätten ansåg att dessa omständigheter talade starkt för fängelse. Vidare uttalade tingsrätten i fråga om val av påföljd att MH trots att hon varit föremål för åtal och rättsprocess avseende brott mot djurskyddslagen (dom meddelades ) under den pro- cessens gång gjort sig skyldig till nu aktuellt brott, vilket talade för att det fanns en risk för återfall i brott. Vid bedömningen av risken för återfall fann tingsrätten dock att det måste beaktas att Länsstyr- elsen beslutat att omhänderta MH:s katter. Tingsrätten ansåg mot bakgrund härav, om än med viss tvekan, att det inte fanns särskild anledning att befara att MH skulle göra sig skyldig till brott igen. Tingsrätten fann därför att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom med dagsböter. MH dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 60 dagsböter. mål nr B 3258-15 Åklagaren yrkade ansvar för NK för djurplågeri under påstående att NK till och med hade utsatt 24 katter för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att NK i samtliga fall hade plågat katterna, antingen genom att sparka eller kasta dem mot hårda föremål, slå dem med sina hän- der eller annat föremål eller dränka dem. Samtliga katter utom en hade enligt åklagaren avlidit. Åklagaren yrkade vidare ansvar för NK för stöld av en av katterna. Tingsrätten fann utrett att NK:s erkännande i fråga om åtta katter vann stöd av övrig utredning. Tingsrätten uttalade att han hade be- träffande varje katt kunnat redogöra för hur han slagit, kastat dem och avlivat dem samt vilka skador som uppstått på vissa katter och att det var visat att han hade plågat dem och utsatt dem för lidande som inte varit kortvarigt. I fråga om övriga katter fann tingsrätten utrett att han hade utsatt dem för lidande genom bl.a. slag, sparkar, kastande av katter i väggar eller andra föremål samt att han hade ut- satt vissa av katterna för lidande genom dränkning. Tingsrätten fann att NK skulle dömas för djurplågeri avseende (När det gällde två av katterna kunde det enligt tingsrätten inte uteslutas att de förekom två gånger i åtalet.) Även åtalet för stöld befanns styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att de gärningar NK hade gjort sig skyldig till var allvarliga och att varje enskild gärning hade ett straffvärde som ligger på fängelsenivå. Ett samlat straffvärde för djurplågeri av 22 katter låg enligt tingsrätten på i vart fall fängelse. Vid straffmätningen ansåg tingsrätten att hänsyn skulle tas till att NK:s handlande stått i samband med hans bristande utveckling, erfarenhet och omdömesförmåga samt att han haft ned- satt förmåga att kontrollera sitt handlande. Straffvärdet kunde därför enligt tingsrätten sättas något lägre, till fängelse. Tingsrätten ansåg att mot bakgrund av NK:s ålder () och bristande utveck- ling vore ett längre fängelsestraff olämpligt. Eftersom NK hade ett klart övervakningsbehov för att avhålla sig från fortsatt brottslighet ansåg tingsrätten att påföljden kunde stanna vid skyddstillsyn och tre månaders fängelse enligt 28 kap. 3 § . NK dömdes för djurplågeri 02-01–samt för stöld. Han frikändes i fråga om två fall av djurplågeri. Påföljden bestämdes – under åberopade av 28 kap. 3 § och 29 kap. 3 § 2 st – till skyddstillsyn med en särskild föreskrift om att NK skulle underkasta sig den vård och behandling som fri- vården finner erforderlig och tre månaders fängelse. mål nr B 1515-15 Åklagaren yrkade ansvar för SF och MF för djurplågeri samt för brott mot djurskyddslagen under påstående att de uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt hästen för lidande och såvitt avser hästen uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosatt bestämmel- serna i djurskyddslagen som stadgar att djur ska ges tillräcklig tillsyn och att sjuka djur ska ges nödvändig vård. Åklagaren gjorde gällande att till följd härav hade hästen , som varit sjuk då den drabbades av akut fånganfall, ej givits korrekt vård eller be- handling och gått med vanvårdade förvuxna hovar och hästen gått med vanvårdade hovar vilket uppmärksammats vid djurskyddskon- troll . Tingsrätten fann utrett att hästen hade upp- visat ett dämpat allmäntillstånd, samt bl.a. hade haft mycket svårt att röra sig i skritt, varit kraftigt halt och haft besvär med att lyfta på frambenen. Alla hovarna, och främst framhovarna, hade enligt utred- ningen visat tecken på svår kronisk fång. Tingsrätten fann utrett att hästen haft upprepade fånganfall i omkring , och att hon således obehandlad hade varit utsatt för lidande i form av kraftig smärta i omgångar under i vart fall . Tingsrätten fann utrett att MF och SF i vart fall av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt hästen för lidande genom att inte ha gett den korrekt vård och behandling för fånganfall och låtit hästen gå med vanvårdade och förvuxna hovar. Tingsrätten fann att de skulle dömas för djur- plågeri avseende hästen . Ifråga om hästen konstaterades att hästen inte hade varit utsatt för ett lidande men att hovarna var i behov av att verkas. Tingsrätten ansåg att SF och MF av oaktsamhet, i vart fall , inte hade gett K tillräcklig tillsyn, vilket fått till följd att K hade gått med vanvårdade hovar fram till . Tingsrätten fann därmed att SF och MF skulle dömas för brott mot djurskyddslagen såvitt avsåg hästen . I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att brottsligheten var så all- varlig att böter inte var en tillräckligt ingripande påföljd. Tingsrätten fann inte skäl att vid straffmätningen beakta att de tilltalade hade meddelats djurförbud, bl.a. mot bakgrund av att det inte fanns någon anledning anta att de till följd av brotten skulle drabbas av hinder eller svårighet i yrkes- eller näringsutövning då deras djurhållning inte varit av yrkesmässig art. Tingsrätten fann de allmänna förutsätt- ningarna för att bestämma påföljden till villkorlig dom uppfyllda. SF och MF dömdes envar för djurplågeri begånget – samt för brott mot djurskyddslagen begånget – till villkorlig dom och 60 dagsböter. mål nr B 2553-15 Åklagaren yrkade ansvar för LGE för djurplågeri under påstående att LGE mellan den 15–uppsåtligen eller av oaktsamhet hade utsatt sin hund för lidande utan godtagbara skäl genom att under- låta att tillse att hunden fick tillräcklig tillsyn/vård av skadade öron, ögon, tänder och tumörer. Av undersökande veterinärs uppgifter framgick bl.a. att hunden hade uppvisat kraftig ögoninflammation och förändringar i hornhinnorna på båda ögonen, kraftig öroninflammation i båda öronen, en juver- tumör som var samt avsaknad av flera tänder och kraftigt tandstensangripna tänder. Vidare framgick att åkommorna Tingsrätten fann utrett att hunden hade haft ett nedsatt allmäntillstånd och kraftiga åkommor i ögon, öron, mun, lunga och juver, vilka orsakat smärta och klåda samt att hunden hade lidit. Genom att inte se till så att hunden gavs nödvändig vård ansåg tingsrätten att LGE i vart fall av grov oaktsamhet hade gjort sig skyl- dig till djurplågeri. Tingsrätten fann att påföljden skulle bestämmas till villkorlig dom och böter. LGE dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 16713-14 Åklagaren yrkade ansvar för ACM för djurplågeri under påstående att hon –uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen, utan godtagbara skäl, hade ut- satt ett flertal får för lidande. Åklagaren gjorde gällande att ACM hade låtit bli att ge fåren tillräckligt med vatten och mat av god kvali- tet och anpassat efter djurslaget samt tillräcklig tillsyn samt låtit bli att ge får som varit sjuka nödvändig vård, vid behov av veterinär, eller vidta andra åtgärder som de varit i behov av. Åklagaren yrkade vidare ansvar för ACM för brott mot djurskydds- lagen under påstående att ACM uppsåtligen eller av oaktsamhet låtit bli att ge flera kaniner tillräckligt med mat och vatten av god kvalitet och tillräcklig tillsyn samt låtit flera kaniner sitta i för små burar utan skydd. Av utredningen i målet framgick bl.a. att samtliga får hade bedömts ha kraftigt underhull och vara svagt till mycket svagt musklade samt att fåren haft ihoptovade, långa pälsar. Vidare var det utrett att av- maskning och avlusning inte hade utförts. Vid obduktion av tre får kunde bl.a. konstateras att två av fåren hade varit utmärglade med total avsaknad av fettväv. Tingsrätten fann styrkt att ACM agerat på sätt åklagaren gjort gällande samt att ACM därigenom otillbörligen av grov oaktsamhet utsatt merparten av fåren för lidande och att hon skulle dömas för djurplågeri. I fråga om åtalet för brott mot djurskyddslagen konstaterade tings- rätten att ACM hade erkänt att hon av oaktsamhet gjort sig skyldig till brott. Tingsrätten fann att hennes erkännande stöddes av övrig utredning och fann att ACM därför skulle dömas för oaktsamt brott mot djurskyddslagen i enlighet med åtalet. Tingsrätten fann att varken brottslighetens straffvärde eller art utgjorde hinder mot att påföljden bestämdes till villkorlig dom och ett bötesstraff.