sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Om det krävs enligt sådana delegerade akter som kommissionen antagit, ska medlemsstaterna enligt artikel 241.1 vidta åtgärder för att begränsa införsel av växtmaterial till unionen om sjukdomssitua- tionen i tredjeländer eller territorier är ogynnsam avseende d-sjuk- domar eller nya sjukdomar. 12.6.2Behovet av nationell reglering Bedömning: Det behövs inte någon nationell reglering om införsel av växtmaterial. Bestämmelsen i artikel 241.1 innebär att det finns en skyldighet för medlemsstaterna att agera om detta krävs i de bestämmelser som kommissionen kan komma att besluta om i en delegerad akt. Bestämmelsen riktar sig till medlemsstaterna och är således inte direkt Införsel till och export från unionen Det är dock först när kommissionen beslutar om begräns- ningar av införseln av växtmaterial som bestämmelsen medför några åligganden för medlemsstaten. Vi känner således inte till vilka åligganden som bestämmelsen kommer att medföra. Vi bedömer vidare att sådana åligganden sannolikt kommer att regleras i en direkt tillämplig delegerad akt. Vi finner därför sammantaget att det inte är lämpligt att i lagen införa en bestämmelse som genomför artikel 241. Vi anser vidare att det inte heller finns något utrymme för medlems- staterna att anta nationella bestämmelser som begränsar införseln av växtmaterial. Om det skulle krävas kan meddela rena verk- ställighetsföreskrifter med stöd av det allmänna bemyndigandet som viföreslår i avsnitt 5.11.4. För det fall att en kommande delegerad akt skulle kräva nationella föreskrifter som inte är av verkställig- hetskaraktär finns det vidare en möjlighet för regeringen eller Jord- bruksverket att meddela sådana förskrifter som behövs för att kom- plettera EU-bestämmelserna med stöd av bemyndigandet i 1 kap. 6 § djurhälsolagen. 12.7Införsel av transportmedel, utrustning, förpackningsmaterial, transportvatten och foder Aktörer som för in djur och produkter till unionen ska enligt arti- kel 242.1 under transporten vidta sådana lämpliga och nödvändiga sjukdomsförebyggande åtgärder som gäller vid transport inom unionen av landlevande eller vattenlevande djur enligt artikel 125.1 respektive artikel 192.1. Det rör sig bl.a. om åtgärder för att se till att djurens hälsostatus inte äventyras under transporten, att transporten inte orsakar spridning av sjukdomar och att utrustning och transport- medel rengörs och desinficeras. Kommissionen ges enligt artikel 242.2 befogenhet att anta delegerade akter med särskilda djurhälsokrav för bl.a. transportmedel och krav på utfärdande av djurhälsointyg, försäkran och andra dokument vid en ogynnsam sjukdomssituation. Vissa mer preciserade bestämmelser med krav på transporten finns i de delegerade förordningarna (EU) 2020/692 och kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/688 av om komplettering av och rådets förordning (EU) Införsel till och export från unionen 2016/429 vad gäller djurhälsokrav för förflyttningar av landlevande djur och kläckägg inom unionen. 12.7.2Behovet av nationell reglering Bedömning: Det behövs inte någon nationell reglering med an- ledning av bestämmelserna om åtgärder som ska vidtas vid trans- port. Bestämmelserna om åtgärder som ska vidtas vid transport kan tillämpas direkt av aktörerna. För det fall det finns behov av att ytterligare fylla ut regleringen med nationella tillämpningsföreskrifter kan sådana föreskrifter meddelas med stöd av det bemyndigande vi föreslår i avsnitt 5.11.4. 12.8Offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet i samband med införsel till unionen Som framgått i avsnitt 12.1 redovisar vi våra övergripande ställnings- taganden om fördelningen av ansvaret för offentlig kontroll i kapi- tel 21. Eftersom reglerna om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet är så intimt sammankopplade när det gäller införsel till unionen och export har vi dock valt att redovisa våra närmare överväganden om både offentlig kontroll och annan offentlig verk- samhet rörande införsel redan i detta kapitel. Övervägandena utgår från ställningstagandet i avsnitt 21.3 att ansvarsfördelningen så långt möjligt ska överensstämma med vad som gäller . Införsel till och export från unionen En redogörelse för det huvudsakliga innehållet i EU:s kontrollför- ordning finns i avsnitt 4.2. Här tar vi endast upp sådana bestäm- melser som har särskild relevans för de frågor som avhandlas i detta avsnitt. I artiklarna 43–77 finns bestämmelser om offentlig kontroll av djur och varor som förs in till unionen. Enligt artikel 44 ska de behöriga myndigheterna regelbundet och med lämplig frekvens genomföra riskbaserad offentlig kontroll av djur och varor som förs in till unionen, och som inte omfattas av artiklarna 47 och 48 och alltså inte är föremål för offentlig kontroll vid gränskontrollsta- tioner, för att säkerhetsställa att de bestämmelser som avses i arti- kel 1.2 följs. Kontrollen ska särskilt beakta bl.a. de risker som är förbundna med olika typer av djur och varor samt eventuella garan- tier som den behöriga myndigheten i ursprungslandet har lämnat för att djuren eller varorna uppfyller de krav som fastställs i de bestäm- melser som avses i artikel 1.2 eller krav som konstaterats vara åtmin- stone likvärdiga med dessa. I artikel 45 finns bestämmelser om kontrollens omfattning när kontrollen genomförs i enlighet med artikel 44.1. Kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter med avseende på i vilka fall och på vilka villkor de behöriga myndigheterna får kräva att aktörerna ska anmäla ankomsten av vissa varor som förs in till unionen. Enligt artikel 46 ska de behöriga myndigheterna när provtagning sker av djur och varor underrätta de berörda aktörerna och, om lämpligt, även tullmyndigheterna samt besluta huruvida djuren eller varorna behöver hållas kvar. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa de förfaranden och dokument som krävs för att säkerställa att de djur och varor som blivit föremål för provtagning kan spåras. Enligt artikel 47 ska de behöriga myndigheterna vid gränskon- trollstationer för första ankomst till unionen genomföra offentlig kontroll av varje sändning av i förordningen angivna kategorier av djur och varor som förs in till unionen från tredje land. Det gäller bl.a. djur, produkter av animaliskt ursprung, avelsmaterial och ani- maliska biprodukter. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa förteckningar över vissa av dessa kategorier. Kommis- sionen ges vidare befogenhet att anta delegerade akter med avseende på ändringar av kategorierna för att inkludera andra produkter som Införsel till och export från unionen kan utgöra risker. Aktörer som ansvarar för sändningen ska säker- ställa att djur och varor i de kategorier som avses görs tillgängliga för offentlig kontroll vid en gränskontrollstation. Enligt artikel 48 ska kommissionen anta delegerade akter med avseende på bestämmelser om undantag från offentlig kontroll vid gränskontrollstationer för vissa i förordningen angivna kategorier av djur och varor, t.ex. djur och varor som är avsedda att användas för vetenskapliga ändamål. I artiklarna 49–58 finns bestämmelser om genomförandet av offent- lig kontroll vid gränskontrollstationer och krav på intyg och andra dokument som ska åtfölja sändningar. Enligt artikel 59 åligger det medlemsstaterna att utse gränskontrollstationer och enligt artikel 60 ska en medlemsstat på internet tillhandahålla aktuella förteckningar över gränskontrollstationer på sitt territorium med bl.a. kontakt- uppgifter till dessa och uppgifter om öppettider. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa de bestämmelser om det format, de kategorier, de förkortningar för gränskontrollstationer och annan information som medlemsstaterna ska använda i förteckningarna över gränskontrollstationer. I artiklarna 61–63 finns bestämmelser om återkallande av god- kännande och utseende av gränskontrollstationer. I artikel 64 finns bestämmelser om minimikrav för gränskontrollstationer. Kommis- sionen ges befogenhet att anta delegerade akter med avseende på bl.a. i vilka fall och på vilka villkor en gränskontrollstation vid sär- skilda geografiska begränsningar får vara belägen på ett visst avstånd från ett införselsställe till unionen och inte i dess omedelbara närhet. Förslag: ska utöva offentlig kontroll i fråga om införsel till unionen. När det gäller produkter av animaliskt ursprung och samman- satta produkter ska i stället vara behörig myn- dighet att utöva offentlig kontroll. Detta bör även i fortsätt- ningen regleras i förordningen om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland. Införsel till och export från unionen ska utföra de uppgifter som ankommer på en tull- myndighet enligt EU:s kontrollförordning och övervaka att in- försel till unionen sker i enlighet med EU:s djurhälsoförordning, djurhälsolagen, djurhälsoförordningen och de föreskrifter som meddelats med stöd av dessa författningar. EU:s kontrollförordning innehåller bestämmelser om offentlig kontroll av djur och varor som förs in i unionen. I kapitlet finns dels bestämmelser om djur och varor som inte är föremål för offentlig kontroll vid gränskontrollstationer, dels bestämmelser om offentlig kontroll av djur och varor vid gränskontrollstationer. Vissa av be- stämmelserna om åtgärder som är att betrakta som annan offentlig verksamhet. De behöriga myndigheterna ska enligt artikel 47.1 i EU:s kon- trollförordning, vid särskilda gränskontrollstationer som ska utses av medlemsstaterna, utföra offentlig kontroll av varje sändning av djur, produkter av animaliskt ursprung, avelsmaterial, animaliska biproduk- ter, hö och halm samt livsmedel som innehåller såväl produkter av vegetabiliskt ursprung som bearbetade produkter av animaliskt ur- sprung, s.k. sammansatta produkter. Under vissa förutsättningar kan även andra varor omfattas av kraven offentlig kontroll vid gräns- kontroll. Kommissionen kan dock enligt artikel 48 genom delegerade akter undanta vissa djur eller varor från gränskontroll. Sådana be- stämmelser har antagits i kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/2122 av om komplettering av Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2017/625 vad gäller vissa kate- gorier av djur och varor som är undantagna från offentlig kontroll vid gränskontrollstationer, särskild kontroll av passagerares personliga bagage och små sändningar av varor som sänds till fysiska personer och som inte är avsedda att släppas ut på marknaden och om ändring av kommissionens förordning (EU) nr 142/2011. För det fall att djur och varor inte ska omfattas av gränskontrollen finns bestämmelser i artiklarna 44–46 som anger att kontrollen då ska ske regelbundet, med lämplig frekvens och vara riskbaserad. Införsel till och export från unionen Vid gränskontrollstationerna ska de behöriga myndigheterna enligt artikel 49 kontrollera att införselkraven efterlevs genom att utföra dokumentkontroll, identitetskontroll och fysisk kontroll när sändningen ankommer. De fysiska kontrollerna ska göras av en offi- ciell veterinär vid gränskontrollstationen. Dokumentkontroll ska enligt artikel 54 göras för samtliga sändningar. Hur ofta identitets- kontroller och fysiska kontroller ska utföras beror på den risk som djuren eller varorna innebär. Efter att den offentliga kontrollen är utförd ska de behöriga myndigheterna enligt artikel 55 fatta beslut om varje sändning varvid det ska anges om sändningen är förenlig med införselregleringen. Beslutet ska som huvudregel fattas av en officiell veterinär. I artiklarna 65 och 66 i EU:s kontrollförordning regleras vilka åtgärder som ska vidtas när sändningar inte är förenliga med djur- hälsoregleringen. Detta slags åtgärder utgör inte en del av den offentliga kontrollen utan är i stället att beteckna som annan offent- lig verksamhet. På grund av sambandet med offentlig kontroll be- handlar vi ändå bestämmelserna här. Den behöriga myndigheten ska vid misstanke om bristande efterlevnad omhänderta sändningarna och vidta vissa ytterligare åtgärder. När det gäller sändningar som konstaterats inte uppfylla kraven ska införsel till unionen nekas. Sändningarna ska hållas isolerade eller i karantän i avvaktan på beslut. Den behöriga myndigheten ska begära att den aktör som är ansvarig för sändningen antingen destruerar sändningen, återsänder den eller vidtar vissa andra åtgärder. Om kontrollen tyder på att en sändning utgör en risk för bl.a. människors eller djurs hälsa ska den enligt artikel 67 hållas isolerad eller i karantän. Den behöriga myndigheten ska omhänderta sändningen och begära att den ansvarige aktören antingen destruerar sändningen eller vidtar vissa andra åtgärder. Om den aktör som är ansvarig för sändningen inte vidtar sådana åtgärder som den behöriga myndigheten begärt enligt dessa bestämmelser ska den behöriga myndigheten enligt artikel 69 beordra att sändningen destrueras eller blir föremål för andra åtgärder. Införsel till och export från unionen EU:s kontrollförordning innehåller bestämmelser om olika uppgif- ter som ska utföras av den behöriga myndigheten i samband med införsel. sker kontrollen när det gäller djur och produkter av djur, förutom livsmedel, av , se 1 a § införselförord- ningen. Det bör därför i den nya djurhälsoförordningen regleras att är behörig myndighet för sådan kontroll. Att utför kontroll vid införsel av produkter av animaliskt ursprung och sammansatta produkter framgår av 4 § första stycket förordningen om offentlig kontroll av livsmedel som im- porteras från ett tredjeland som kompletterar EU:s kontrollförordning. Förordningen gäller inte bara livsmedel av animaliskt ursprung utan även andra livsmedel. Bestämmelserna i förordningen är tillämpliga på kontroll av efterlevnaden av såväl djurhälsokrav som krav på livsmedelssäkerhet. För att undvika dubbelreglering och underlätta för tillämparen gör vi därför i avsnitt 5.4 bedömningen att bestäm- melser om kontroll av att livsmedel som förs in från ett tredjeland uppfyller djurhälsokrav bör regleras i den förordningen även fort- sättningsvis. bör även i fortsättningen utföra den offentliga kontrollen. avser bestämmelserna endast livs- medel. Vår bedömning är att bestämmelserna i fortsättningen bör omfatta allt det som i EU:s djurhälsoförordning anses som pro- dukter av animaliskt ursprung. Det handlar således inte bara om livsmedel utan även om vissa levande djur avsedda att användas som livsmedel och andra djur avsedda att beredas i syfte att levereras levande till konsumenten (artikel 4.29 i EU:s djurhälsoförordning). Detta föranleder ändringar i 2 och 4 §§ förordningen om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland. I 8 § förordningen om offentlig kontroll av livsmedel som im- porteras från ett tredjeland regleras vilka myndigheter som ska ut- föra vissa kontrolluppgifter när bristande efterlevnad konstateras beträffande sändningar som omfattas av godkända kontroller som utförs av tredjeland före export. Även den bestämmelsen bör behållas. Enligt artikel 57 i EU:s kontrollförordning ankommer det på en tullmyndighet att bl.a. säkerställa att sändningar som ska kontroll- eras vid en gränskontrollstation inte tillåts övergå till fri omsätt- ningen utan att först ha kontrollerats vid gränskontrollen och där erhållit ett beslut om att sändningen är förenlig med djurhälso- Införsel till och export från unionen Det bör framgå av den nya djurhälsoförordningen att det är som ska utföra uppgifterna som ankommer på en tullmyndighet. I införselförordningen föreskrivs det vidare att ska övervaka att införsel sker enligt förordningen och föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen. Vi bedömer att en mot- svarande bestämmelse bör föras in den nya regleringen. ansvar att övervaka bör framöver även omfatta regleringen i EU:s djurhälsoförordning. Vi bedömer vidare att bestämmelsen i 6 § för- ordningen om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland om ansvar att övervaka att bl.a. produkter av animaliskt ursprung inte förs in över någon ort som inte har en gränskontrollstation ersätts av bestämmelserna i artikel 57 i EU:s kontrollförordning om de uppgifter som ankommer på en tullmyn- dighet. Det bör därför i stället införas en bestämmelse i förord- ningen om att det är som ska utföra uppgifterna som ankommer på en tullmyndighet i EU:s kontrollförordning. I 6 § finns också en bestämmelse om att järnvägs- och postföretag ska övervaka att bl.a. produkter av animaliskt ursprung inte förs in över andra orter än där det finns gränskontrollstationer. Den bestäm- melsen bör vara kvar. Detsamma gäller 7 § i samma förordning som innebär att transport av produkter av animaliskt ursprung till en fri- zon eller tullager ska göras under tullkontroll. Genom artikel 48 i EU:s kontrollförordning ges kommissionen befogenhet att anta bestämmelser som undantar vissa kategorier av djur och varor från offentlig kontroll vid gränskontrollstationer, när ett sådant undantag är berättigat. Sådana bestämmelser har med- delats i kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/2122 av om komplettering av och rådets förordning (EU) 2017/625 vad gäller vissa kategorier av djur och varor som är undantagna från offentlig kontroll vid gräns- kontrollstationer, särskild kontroll av passagerares personliga bagage och små sändningar av varor som sänds till fysiska personer och som inte är avsedda att släppas ut på marknaden och om ändring av kommissionens förordning (EU) nr 142/2011. Genom denna för- ordning upphävs bl.a. kommissionens förordning (EG) nr 206/2009 av om införsel för personligt bruk till gemenskapen av produkter av animaliskt ursprung och om ändring av förordning (EG) nr 136/2004. I 12 a § provtagningsförordningen anges det att Införsel till och export från unionen är behörig myndighet att utföra offentlig kontroll enligt den nu upphävda förordningen. Det bör av den nationella djurhälso- förordningen i stället följa att utövar offentlig kontroll enligt kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/2122. 12.8.4Uppgifter avseende införsel som får utföras av officiell veterinär Bedömningar: Det behövs inte några bestämmelser som gör det möjligt för att till en officiell veterinär delegera sin befogenhet att besluta i enskilda fall när det gäller införsel. Det behövs inte heller någon särskild bestämmelse om att Jord- bruksverket får förordna en officiell veterinär att utföra kontrol- ler i samband med införsel. Vi har i avsnitt 11.14 kommit fram till att en bestämmelse motsvar- ande 2 § första stycket införselförordningen som anger att Jord- bruksverket får förordna en officiell veterinär att utföra kontroller inte behövs i samband med förflyttning inom unionen eftersom det framgår av andra författningar. Av samma skäl behövs det inte heller någon sådan bestämmelse när det gäller införsel. I avsnitt 11.14 har vi också gjort överväganden om bestämmelsen i 2 § andra stycket införselförordningen som reglerar att Jordbruks- verket helt eller delvis får överlåta sin befogenhet att besluta i en- skilda fall enligt förordningen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den på en officiell veterinär. Vi har där gjort bedömningen någon sådan bestämmelse inte behövs när det gäller förflyttningar. Vi gör samma bedömning i fråga om införsel. En officiell veterinär som är anställd vid eller är en del av myndigheten, varför det över huvud taget inte blir fråga om någon delegering i ett sådant fall. Införsel till och export från unionen Bedömning: Det behövs inte någon särskild bestämmelse om att det får meddelas föreskrifter om registreringsskyldighet vid införsel. får enligt 3 § tredje stycket införselförord- ningen meddela föreskrifter om registreringsskyldighet för den som för in djur och djurprodukter i landet. I artikel 15.5 i EU:s kon- trollförordning regleras aktörers skyldighet att lämna uppgifter till den förteckning som de behöriga myndigheterna ska föra enligt artikel 10.2 i förordningen. Vi föreslår i avsnitt 10.3 ett bemyndig- ande för att meddela föreskrifter om registrering av aktörer som kompletterar bestämmelserna i kontrollförord- ning. Varje fysisk eller juridisk person som ansvarar för djur eller produkter, även för en begränsad tidsperiod, med undantag för säll- skapsdjurshållare och veterinärer, är att betrakta som en aktör enligt definitionen i artikel 4.24 i EU:s djurhälsoförordning. Den som för in djur och djurprodukter torde regelmässigt vara att anse som en aktör enligt EU:s djurhälsoförordning. Det bemyndigande vi före- slår i avsnitt 10.3 omfattar därmed även sådana föreskrifter om registreringsskyldighet som regleras i införselförordningen. Något särskilt bemyndigande som avser registrering vid införsel be- hövs därför inte. Bedömning: Det behövs inte några bestämmelser i den nya djur- hälsoregleringen om ansvaret för att utföra uppgifter kopplade till gränskontrollstationer. Införsel får enligt 6 § införselförordningen endast ske på de platser föreskriver. Det följer av artikel 59 i EU:s kontroll- Införsel till och export från unionen förordning att medlemsstaterna ska utse gränskontrollstationer. I sam- band med att EU:s kontrollförordning började tillämpas infördes en bestämmelse i 13 a § förordningen (2009:1464) med instruktion för som reglerar att , inom sitt verksamhetsområde, ska utse gränskontrollstationer och även i öv- rigt utföra de uppgifter som en medlemsstat har enligt artiklarna 59– 63 i EU:s kontrollförordning. En motsvarande bestämmelse om ansvar att inom sitt verksamhetsområde utse gräns- kontrollstationer finns i 8 b § förordningen (2009:1426) med in- struktion för . Eftersom det redan framgår av be- stämmelser i EU:s kontrollförordning och myndigheternas instruk- tioner att införsel endast får ske vid de utsedda gränskontroll- stationerna saknas det anledning att föra in någon ytterligare reglering, som den som finns i 6 § införselförordningen, i den nya reglering vi föreslår. Förslag: Om djur, produkter av animaliskt ursprung, avelsmate- rial, smittämnen eller växtmaterial vid införsel från tredjeländer eller territorier måste lastas ur på annan plats eller på annat sätt än som föreskrivs ska besluta vad som ska göras med godset. Bedömningar: Det behövs inte någon särskild bestämmelse som reglerar föreskriftsrätt när det gäller hur offent- lig kontroll ska bedrivas vid införsel. Bemyndigandet till Livs- medelsverket att meddela sådana föreskrifter ska vara kvar i för- ordningen om offentlig kontroll av livsmedel som importeras från ett tredjeland. Skälen för förslaget och bedömningarna EU:s kontrollförordning innehåller inte några bestämmelser som i detalj reglerar vilka åtgärder som ska vidtas i samband med den offentliga kontrollen. Däremot ska kommissionen enligt artikel 52 i EU:s kontrollförordning i genomförandeakter fastställa närmare Införsel till och export från unionen bestämmelser för vilka åtgärder som ska vidtas. Sådana bestämmelser har antagits i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/2130 av om fastställande av närmare bestämmelser om de åtgärder som ska vidtas under och efter dokumentkontroller, identitetskontroller och fysiska kontroller av djur och varor som är föremål för offentlig kontroll vid gränskontrollstationer. I artikel 4.2 anges det t.ex. att sändningarna helt eller delvis ska lossas från trans- portmedlet i de fall då det är nödvändigt att ha tillgång till hela sänd- ningen för att utföra fysiska kontroller. Bestämmelsen i genomförande- förordningen utesluter inte att även nationella tillämpningsföreskrifter får meddelas under förutsättning att de är förenliga med genom- förandeakten. I 7 § införselförordningen anges att levande djur inte får lastas ur utan medgivande från officiell veterinär. Vidare föreskrivs det i 5 § att får meddela föreskrifter om hur kontrollen ska genomföras vid införsel av djur och varor. Med stöd av bemyndig- andet har bl.a. meddelat föreskrifter om veterinära kontroller vid införsel av levande djur och produkter (SJVFS 1999:134 och SJVFS 1999:135).