sou · H8B310 · 2020-02-28 00:00:00 — Lik- som vid all verksamhetsutövning gäller de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. även för fastighetsägare med enskilda avlopp. Havs- och vattenmyndigheten har meddelat allmänna råd om små avloppsanordningar för hushållsspillvatten.72 De allmänna råden är mycket detaljerade och ger t.ex. vägledning om hur de allmänna hän- synsreglerna ska tolkas i förhållande till små avlopp samt vilken skydds- nivå som krävs osv. Tillsyn av små avlopp Kommunernas uppgift är dels att pröva och ge tillstånd till små av- loppsanläggningar, dels att bedriva tillsyn av de små avloppen. Kom- munerna är således både prövnings- och tillsynsmyndighet för de små avloppsanläggningarna. Havs- och vattenmyndigheten har vägled- ningsansvaret för de små enskilda avloppen och ska ge kommunerna råd och stöd när det gäller bl.a. tillsynsarbetet. ska ge motsvarande stöd för de allmänna små avloppen. 7012 § Förordning (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. 7113 § a a. Kommunen ska se till att alla små avlopp har de tillstånd som krävs och att de fungerar som de ska. I de fall avloppsanläggningen inte uppfyller de miljökrav som ställs kan fastighetsägaren föreläggas att vidta åtgärder eller förbjudas att släppa ut avloppsvatten till an- läggningen. En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att reglerna i ska följas. Förelägganden och förbud kan förenas med vite. I praxis meddelas sällan omedelbara förelägganden eller förbud utan fastighetsägaren får oftast en rimlig tid på sig att åtgärda eller byta ut anläggningen i ett första skede. En svårighet för kommunerna i deras tillsynsarbete är att de sak- nar heltäckande uppgifter om befintliga fastigheters avloppsanlägg- ningar och deras reningsfunktion. Bristande underlag försvårar till- synsarbetet och gör arbetet mindre effektivt. Den som inrättar en avloppsanordning utan att ha tillstånd, trots att det krävs tillstånd, eller utan att anmäla, trots att en anmälan krävs, kan bli skyldig att betala en miljösanktionsavgift.73 Beroende på vilken överträdelse det är fråga om är avgiften antingen eller . Avgiften tillfaller staten. Det är tillsynsmyndigheten som beslutar om avgift ska betalas.74 En viktig slutsats som kan dras av projektet i Björnö- fjärden är att kommunens tillsyn är det effektivaste styrmedlet för att enskilda avlopp ska bli åtgärdade. av fastigheterna runt Björnöfjärden, som hade dålig rening av sitt avlopp, och som fick tillsyn och krav från kommunen gjorde åtgärder . åtgärdade frivilligt efter stöd från projektet i form av informationsinsatser, 733 kap. 1 § förordningen (2012:259) om miljösanktionsavgifter. 7430 kap. 3 § MB. VA-rådgivning, administrativ hjälp och erbjudande om ekonomiska subventioner.75 Takten för frivilligt åtgärdande i kommunen i övrigt är omkring 3–, vilket visar att insatserna som gjordes inom projektet var åtgärdshöjande.76 bedriver ett systematiskt tillsynsarbete mot fastighetsägare med enskilda avlopp.77 Målet för kommunen är att de lite drygt 5 000 fastigheter med enskilda avlopp som finns inom kommunen ska vara inventerade och åtgärdade . Fem personer arbetar heltid med tillsyn av enskilda avlopp och detta är möjligt på grund av att kommunen tar ut en tillsynsavgift för verksamheten. Tillsynen börjar ofta med att kommunen bjuder in till en infor- mationsträff i bygdegården och informerar om gällande regler samt uppmanar fastighetsägare att kontrollera sitt avlopp och vid behov åtgärda det på frivillig väg. Tillvägagångssättet ger fastighetsägaren tid och möjlighet att åtgärda på bästa sätt innan krav kommer i ett föreläggande från kommunen. Det blir också förutsägbart och man vet vad kommunen vill med sin tillsyn. Tillsynen prioriteras på följande sätt. Man fokuserar på avrinnings- områden, vilket innebär att grannar inom ett avrinningsområde får besök ungefär . Hårt belastade vattendrag prioriteras upp. Krav ställs genomgående om att avloppslösningen ska motsvara hög skyddsnivå. Tillsynen samordnas dessutom med övrig tillsyn, t.ex. tillsyn av lantbruk och industrier, för att undvika att vissa ska uppleva en orätt- visa i att behöva åtgärda sina enskilda avlopp som even- tuellt inga krav ställs på grannen. Detta helhetsgrepp på tillsynen gör det tydligt att alla utsläppskällor runt ett vattendrag måste bidra för att statusen i vattnet ska förbättras. 75Kumblad, L., , E. (2018) Effektiva åtgärder mot övergödning – en berättelse om att återfå god ekologisk status i kustområden. 76Norström A. m.fl. (2016) Att åtgärda små avlopp. Erfarenheter från projektet ”Hjälp din vik – förbättra ditt avlopp”. Underlag till vitbok för projektet . Ecoloop & BalticSea2020. 77Uppgifter från utredningens möte med i kom- mun . En svårighet som uppmärksammats av miljöinspektörer i kom- munen är att olika kommuner prioriterar olika och tillsynstakten i en angränsande kommun kanske inte är lika ambitiös. Därtill kom- mer de regionala skillnaderna. En annan svårighet är bristen på underlag och avsaknad av register över befintliga avloppslösningar. Bra underlag är a och o för en lång- siktigt effektiv och kontinuerlig tillsyn. En källa till övergödning som uppmärksammas allt mer är den om- fattande hästhållningen i . I finns ungefär 355 000 hästar vilket är fler än antalet mjölkkor.78 Endast de hästar som finns på jordbruksföretag omfattas av reglerna om miljöhänsyn i jordbruket, bland annat bestämmelserna om lagring och spridning av stallgödsel. De hästar som ägs och hålls hos privatpersoner utanför jordbruksföretag träffas därför inte av de krav på lagring och hantering av stallgödsel som gäller för jordbruks- företag. Majoriteten av hästägarna är privatpersoner som bor inom större tätorter och tätortsnära områden. Detta innebär att en mycket stor andel, ungefär två tredjedelar, av alla hästar inte finns på jord- bruksföretag. Hästgårdar och hästägare omfattas dock av de krav som ställs på verksamhetsutövare i andra kapitlet , de s.k. allmänna hänsynsreglerna. Där ingår bl.a. försiktighetsprincipen som ålägger varje verksamhetsutövare en skyldighet att vidta de skyddsåtgärder som behövs för att undvika olägenhet eller skada för människors hälsa eller miljön. En hästägare kan således, för det fall att nödvän- diga skyddsåtgärder inte vidtagits, föreläggas av tillsynsmyndigheten att vidta nödvändiga åtgärder. kan utifrån de allmänna hänsynsreglerna meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall. Det kan därför hända att resultatet vid en tillämpning av de allmänna hänsynsreglerna blir detsamma som kraven i de specifika föreskrif- terna, men utrymmet för överväganden i det enskilda fallet blir större. 78SCB (2017), , S. m.fl. (2019). Enligt de miljöinspektörer som utredningen varit i kontakt med kan bedömningarna dock bli mycket komplicerade när det saknas generella föreskrifter. Det kan vara komplicerat för den enskilde miljöinspektören att göra en bedömning av vilka försiktighetsåtgär- der som bör vidtas i det enskilda fallet. Dessutom måste prövningen enligt de allmänna hänsynsreglerna alltid omfatta en skälighets- bedömning. I praktiken leder detta ofta till att det bedöms oskäligt att förelägga de små hästgårdarna att vidta kostsamma skyddsåtgärder. De föreskrifter för att hindra olägenheter för människors hälsa som kommunen kan utfärda79 är inte begränsade till jordbruksföretag. Kommunen kan således besluta om lokala föreskrifter för gödsel- hantering. En svårighet i arbetet med att utöva en effektiv tillsyn mot hästgårdar som kommit utredningen till del är avsaknaden av under- lag gällande var hästarna hålls och därmed var risken för miljöpåverkan finns. Ett omfattande arbete för miljöinspektörerna i kommunerna blir ofta att först ”inventera” var hästarna i kommunen finns, för att först därefter kunna planera och genomföra det egentliga tillsyns- arbetet. Tillgång till någon form av register eller liknande underlag med uppgifter om var hästarna hålls skulle underlätta avsevärt i till- synsarbetet enligt utredningens bedömning. Tillsynen skulle då kunna planeras och prioriteras utifrån dessa uppgifter ”från skrivbordet” och därmed skulle mer tid i stället kunna läggas på det egentliga till- synsarbetet i fält. Resultatet skulle bli en effektivare tillsyn av hästar. Det saknas register eller liknande över vilka häst- gårdar som finns och var hästar hålls. Ett krav inom EU är att alla hästar ska ha ett s.k. hästpass. Hästpassets syfte är att säkerställa hästens identitet och passet ska följa med hästen vid handel med hästen.80 Hästpassen anger dock inte var hästen geografiskt befinner sig. Hästpassen kan därför inte tjäna som underlag för tillsynsmyn- digheterna vid planering av tillsyn av hästgårdar när syftet är att kon- trollera näringsläckage. 79Förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. i bedrivs enligt ramdirektivet för vatten. Inom vattenförvaltningen följer man tillståndet i samtliga stora vattenförekomster. samtliga vattenförekomster får sin status bedömd . Miljökvalitetsnormer beskriver vilket tillstånd vattenförekomsterna ska uppnå eller bibehålla för att kvaliteten på vattnet ska vara tillräckligt god. När nya verksamheter vill ha till- stånd eller när gamla tillstånd ska omprövas ska miljökvalitetsnorm- erna för vattenmiljön beaktas vid prövningen. Även i tillsynsmyndig- heternas arbete med att kontrollera hur verksamheter bedrivs måste miljökvalitetsnormerna beaktas. På detta sätt är tillståndsprövning, tillsyn och vattenförvaltning nära sammanlänkat i det svenska syste- I detta avsnitt beskrivs översiktligt hur vattenförvaltningen är organiserad, vilka rättsliga styrmedel som finns inom vattenförvalt- ningen samt vilka åtgärder som ska vidtas för att nå beslutade miljö- kvalitetsnormer. Genom ramdirektivet för vatten skapades ett rättsligt ramverk för en avrinningsområdesbaserad vattenförvaltning inom hela EU, med det övergripande syftet att uppnå en god status i alla vattenföre- komster i medlemsstaternas inlandsvatten, övergångsvatten, kustvatten och grundvatten. Ramdirektivet för vatten anger att vattenresurser ska förvaltas inom avrinningsområden. Anledningen till detta är att vatten rör sig efter naturliga gränser och inte efter traditionella administrativa gränser som t.ex. läns- eller kommungränser. En konsekvens av detta blir att vattenförvaltningen måste anta en helhetssyn på vattenresurserna och samarbeta över administrativa gränser. En annan central del av ramdirektivet för vatten är kravet på lokal förankring. Beslut ska fattas nära de berörda och lokal kunskap och lokalt engagemang ska tas till vara. Arbetet i vattenförvaltningen ska enligt ramdirektivet för vatten bedrivas i förvaltningscykler om sex år.81 Nuvarande förvaltnings- cykel pågår . För varje sexårsperiod ska vatten- förekomster kartläggas och analyseras så att deras miljötillstånd (miljö- status) ska kunna avgöras. De betydande påverkanskällorna identi- fieras för varje avrinningsområde. Utifrån resultatet av kartläggnings- och analysarbetet bedöms förutsättningarna att nå målen i ramdirek- tivet och för vilka vattenförekomster som undantag, med mindre stränga krav, ska tillämpas.82 är indelat i fem vattendistrikt, baserat på de fem större havs- bassängerna. De fem distrikten är , , Norra , Södra och vattendistrikt.83 Indel- ningen i fem distrikt innebär att vissa län och kommuner tillhör mer än ett distrikt. Tre av distrikten delar dessutom vatten med och ett distrikt delar vatten med . i varje vattendistrikt är utsedd till vattenmyn- dighet och har ansvar för förvaltningen av vattenmiljön i distriktet.84 Vid varje vattenmyndighet finns ett särskilt beslutsorgan, en s.k. vattendelegation, med uppgift att besluta om miljökvalitetsnormer, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram.85 En vattendelegation består av ledamöter som regeringen har utsett för en bestämd tid. Leda- möterna är sakkunniga med olika erfarenhet och bakgrund. Lands- hövdingen vid den länsstyrelse som är vattenmyndighet är vatten- Vattenmyndigheterna ska bedriva sitt arbete så att det möjliggör och uppmuntrar till deltagande av alla som berörs av förvaltningen av vattenmiljön. Innan beslut fattas om t.ex. förvaltningsplaner och åtgärdsprogram ska vattenmyndigheten samråda med de myndigheter, kommuner, organisationer, verksamhetsutövare och övriga enskilda som berörs av besluten.87 815 kap. 1 § Vattenförvaltningsförordning (2004:660). 82Ramdirektivet för vatten (2000/60/EG), artikel 4.4 behandlar undantagen. 835 kap. 13 § MB. 845 kap. 14 § MB. 8515 § Förordning (2017:868) med länsstyrelseinstruktion. 864–5 §§ Förordning (2017:872) om vattendelegationer. 872 kap. 4 § Vattenförvaltningsförordning (2004:660). 6.6.3Andra aktörer inom vattenförvaltningen Utöver de fem vattenmyndigheterna är kommunerna viktiga aktörer inom svensk vattenförvaltning. Vattenfrågorna finns med inom många delar av den kommunala verksamheten, främst inom miljötillsyn, plan- och byggprocesser, naturvård, dricksvattenförsörjning, avlopps- rening och exploatering. Kommunerna, tillsammans med ett antal andra myndigheter, är också mottagare av de åtgärdsprogram som vattenmyndigheterna tar fram i enlighet med vattendirektivet.88 Kom- munerna berörs dessutom i egenskap av verksamhetsutövare och markägare vid t.ex. prövning av nya verksamheter eller vid tillsyn av befintliga verksamheter. Vattenråd, vattenvårdsförbund och ideella föreningar är andra aktö- rer inom vattenförvaltningen. Dessa har dock inget formellt ansvar inom vattenförvaltningen och inga lag- eller föreskriftsreglerade upp- gifter att utföra. I praktiken fungerar vattenråden som platt- formar för mellankommunalt samarbete och samarbete mellan kom- muner, länsstyrelser, markägare, ideella organisationer, industrier osv. Havs- och vattenmyndigheten har ett särskilt ansvar att vara på- drivande, stödjande och samlande i svensk havs- och vattenförvalt- ning samt genom att samordna vattenmyndigheterna.89 Havs- och vattenmyndigheten tar fram föreskrifter och vägledningar som reglerar hur vattenförvaltningen ska genomföras när det gäller ytvatten. geologiska undersökning gör motsvarande för grundvatten. Även flera andra nationella myndigheter har ansvarsområden som berör vattenförvaltningen, t.ex. , och . Dessa myndigheter är också mottagare av åtgärder i åtgärdsprogrammen. Miljökvalitetsnormer är ett verktyg inom vattenförvaltningen. Dessa har beskrivits ovan. De andra centrala styrinstrumenten är förvalt- ningsplaner och åtgärdsprogram. 885 kap. 3 § MB. Även nationella sektorsmyndigheter och länsstyrelser är mottagare av åtgärds- programmen och har ett ansvar för genomförandet. 89Förordning (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. Varje vattenmyndighet ska besluta om en förvaltningsplan för vatten- distriktet. Förvaltningsplanen ska innehålla en sammanfattande redo- görelse för vattenförhållandena och förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön inom distriktet.90 Förvaltningsplanen kan förenklat sägas vara en sammanfattning av läget i vattenförvaltningsarbetet. Den be- skriver inriktningen för arbetet i respektive vattendistrikt den kom- mande förvaltningscykeln och den ingår i rapportering till EU. Eftersom miljökvalitetsnormer inte är direkt bindande för enskilda behöver de operationaliseras, dvs. genomföras på ett sätt så att en- skildas beteenden överensstämmer med . När en norm berör ett kollektiv av aktörer, t.ex. alla de verksamheter som leder till ut- släpp av kväve och fosfor i ett visst område, krävs ett samordnat genomförande som säkerställer att de aktörer som påverkar träffas av krav. Ett instrument för en sådan samordning är åtgärds- programmen. Genom ett åtgärdsprogram kan bördorna för att nå fördelas mellan olika aktörer. Att fastställa och genomföra åtgärdsprogram för vattendistrikten är också ett krav enligt vatten- direktivet och en del av den adaptiva förvaltningen av vatten som medlemsstater ska genomföra i cykler om sex år.91 Åtgärdsprogram ska upprättas om det behövs för att följa en miljökvalitetsnorm.92 Det är vattenmyndigheterna som upprättar för- slag och fastställer åtgärdsprogrammen. Vattendelegationen får över- låta till att utarbeta förslagen till åtgärdsprogram men det är vattendelegationen som ska fastställa dem.93 Ett åtgärdsprogram får omfatta all verksamhet och alla åtgärder som kan påverka möjligheten att följa miljökvalitetsnormer och ska enligt miljöbalken94 innehålla i huvudsak följande: 905 kap. 1 § Vattenförvaltningsförordning (2004:660). 91Christiernsson, A. (2019) Miljökvalitetsnormer för god ekologisk status i ytvattenförekomster. 925 kap. 7 § MB. 9324 § Förordning (2007:825) med länsstyrelseinstruktion. Regeringen kan under vissa förut- sättningar ges möjlighet att pröva ett förslag till åtgärdsprogram, 6 kap. 4 § Vattenförvaltnings- förordning (2004:660). 945 kap. 9 § MB. •uppgifter om den eller de miljökvalitetsnormer som ska följas, •uppgifter om de åtgärder som myndigheter eller kommuner behöver vidta för att miljökvalitetsnormerna ska följas, vilka myn- digheter eller kommuner som behöver vidta åtgärderna och när åtgärderna behöver vara genomförda, •uppgifter om hur krav på förbättringar ska fördelas mellan olika typer av källor, •uppgifter om den förbättring som var och en av åtgärderna be- döms medföra och hur åtgärderna tillsammans bedöms bidra till att följs, •de uppgifter som i övrigt behövs till följd av medlemskap i unionen, och •en analys av programmets konsekvenser från allmän och enskild synpunkt och hur åtgärderna är avsedda att finansieras. Det viktigaste i ett åtgärdsprogram är kanske att det pekar ut vilka åtgärder som myndigheter och kommuner ska genomföra och att det anger när dessa ska vara genomförda. Myndigheter och kom- muner ska inom sina respektive ansvarsområden vidta de åtgärder som behövs enligt gällande åtgärdsprogram.95 Det är kommuner och myndigheter som, inom sina ansvarsområ- den, ska vidta de åtgärder som har fastställts i åtgärdsprogrammen. Åtgärdsprogrammen riktas således inte till enskilda och är inte bind- ande för enskilda verksamhetsutövare.96 Det saknas egentliga sanktioner i de fall myndigheter och kom- muner inte vidtar de åtgärder som de är ålagda enligt ett åtgärds- program. Detta har samband med kommunernas självständighet och det faktum att kommunernas befogenheter och åligganden ska med- delas genom lag.97 Regeringen får dock kräva att en kommun ska redovisa till regeringen hur kommunen i sin planering enligt avser att genomföra ett åtgärdsprogram eller på annat sätt skapa förutsättningar för att miljökvalitetsnormer enligt detta kapitel följs.98 955 kap. 11 § MB. 965 kap. 11 § MB. 978 kap. 2 § RF, Kungörelse (1974:152) om beslutad ny regeringsform. 985 kap. 16 § MB. 6.6.5Åtgärder för att minska övergödningen i åtgärdsprogrammet för vatten Eftersom god status inte nås i en stor del av vattenföre- komster har ett åtgärdsprogram för varje avrinningsdistrikt antagits. De nu gällande, som antogs av vattendelegationerna efter regering- ens prövning och beslut om vissa ändringar, gäller till 2021. I programmen anges att höga halter av näringsämnen, bland annat på grund av utsläpp från jord- och skogsbruk, enskilda avlopp, ren- ingsverk, dagvatten och industrier, är en av orsakerna till att en stor del av vattenförekomsterna inte når en god ekologisk status. Av denna anledning har en rad olika typer av åtgärder för att minska halterna av näringsämnen fastställts. Ett exempel är att inom ramen för landsbygds- programmet ska uppmärksamma vissa åtgärder (såsom skyddszoner, våtmarker, fosfordammar och tvåstegsdiken) för att minska tillförsel av fosfor och kväve. Ett annat exempel är att ska identifiera behov av ökad tillämpning och ändring av befintliga styrmedel samt behov av nya styrmedel och vägledning för att förbättra förutsättningarna för att minska utsläppen av fosfor och kväve från avloppsreningsverk och avloppsledningsnät. Ett tredje exempel är att Havs- och vattenmyndigheten ska ut- veckla vägledning, rådgivning och information om hur åtgärder kan genomföras för att minska internbelastningen och halterna av närings- ämnen i vattenförekomster som inte uppnår god status. Myndig- heten ska också enligt samma åtgärd verka för en långsiktig etablering av näringsreducerande åtgärder direkt i sjöar och kustvatten samt för uppföljning av åtgärdernas effektivitet. Ett fjärde exempel är att ska utöka och prioritera sin tillsyn av miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter som bi- drar till att miljökvalitetsnormer för vatten inte nås. 6.7Genomförande inom ramen för regional och miljötillsyn Som beskrivits ovan är inte miljökvalitetsnormer, och inte heller de svenska åtgärdsprogrammen, rättsligt bindande för enskilda. För att den önskade miljökvaliteten ska kunna nås krävs därför att det är möjligt att genomdriva miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram rättsligt mot enskilda. I finns flera rättsliga verktyg som möjliggör prövning och kontroll i det enskilda fallet. I detta avsnitt redogörs för hur till- synen fungerar som ett verktyg för att genomföra åtgärder som behövs för att miljökvalitetsnormer och miljökvalitetsmål ska uppnås. Kontrollen av att verksamhetsutövare följer de föreskrifter och tillståndsvillkor som beskrivits ovan sker genom miljötillsynen. Det är framför allt länsstyrelserna och kommunerna som är tillsynsmyn- digheter för de verksamheter som bidrar till övergödningen. Särskilt kommunerna har en central roll i tillsynen av jordbruk, enskilda av- lopp och hästgårdar. Ansvaret för att miljökraven följs ligger på den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd. Det gäller för all verksamhet av betydelse oavsett om det avser en näringsverksamhet eller en åtgärd som vidtas av en enskild. Staten måste emellertid kontrollera att kraven följs. En tillsynsmyndighet förfogar över en rad instrument i sitt arbete. Information, förelägganden och miljösanktionsavgift är några av dessa. Tillsynsmyndigheter ska följa upp att verksamhets- utövare med tillstånd uppfyller sina förpliktelser men utövar också tillsyn över verksamheter som inte är tillståndspliktiga. I finns övergripande bestämmelser om tillsyn.99 Reger- ingen har beslutat om närmare bestämmelser i bland annat miljötill- synsförordningen, egenkontrollförordningen och förordningen om av- gifter för prövning och tillsyn. ska kontrollera att och före- skrifter, domar och andra beslut som meddelats med stöd av balken följs och vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. I fråga om miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet som om- fattas av tillstånd ska tillsynsmyndigheten även fortlöpande bedöma om villkoren är tillräckliga. Det är dessutom så att tillsynsmyndig- heten genom rådgivning, information och liknande verksamhet ska 9926–28 kap. MB. skapa förutsättningar för att reglerna följs och balkens ändamål ska kunna tillgodoses.100 har också i uppgift att anmäla överträdelser av miljölagstiftningen till eller Åklagarmyndig- heten, om det finns misstanke om brott.101 En tillsynsmyndighet får i det enskilda fallet besluta om de förelägg- anden och förbud som behövs för att samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av , ska följas.102 Med förelägganden menas att myndigheten kräver skydds- åtgärder, begränsningar, undersökningar eller andra slags försiktig- hetsmått. Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får inte tillgripas.103 Det kan innebära att det i vissa fall är tillräckligt att försöka åstadkomma rättelse genom råd i stället för att använda sig av en mer ingripande åtgärd som föreläggande om rättelse eller förbud. Ett föreläggande eller förbud kan förenas med vite. Vitet är ett hot om att betalningsansvar kan uppstå om inte den som föreläggandet riktas mot följer detta. Kommunerna får ta ut en avgift för sin prövnings- och tillsynsverk- samhet. Det är kommunfullmäktige som beslutar i frågan.104