sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — Brucella abortus, B. melitensis och B. suis har enligt djurhälsoförordningen kategoriserats som b-sjukdomar hos nötkreatur, får och getter (i den svenska språkversionen står felaktigt a, vilket beror på ett översätt- ningsfel), d-sjukdomar hos övriga partåiga djur och som e-sjuk- domar hos övriga däggdjur. Brucella ovis har enbart förtecknats för får och getter och då som en d-sjukdom. I före- skrifter om epizootisjukdomar anges inte några specifika djurslag men föreskrifterna omfattar endast brucellos hos livsmedelsprodu- cerande djur. Eftersom den svenska epizootilagen omfattar alla typer av brucellos ingår även B. canis, som inte omfattas av djurhälsoför- ordningen. Då det huvudsakliga värddjuret för B. canis är hunden och alltså inte livsmedelsproducerande djur, förblir möjligheten att bekämpa brucellos enligt djurhälsoförordningen i praktiken oför- ändrad. Epizootilagen omfattar samtliga typer av blåtunga medan EU:s djurhälsoförordning enbart omfattar serotyperna 1–24, som har kate- goriserats som c-sjukdomar. Enligt föreskrifter om zoonotiska sjukdomar (SJVFS 1999:101) ska zoonoslagens bestämmelser tillämpas på salmo- nella utan någon närmare angivelse av vilka varianter av salmonella som avses. Sjukdomsförteckningen enligt EU:s djurhälsoförordning omfattar endast Salmonella Pullorum, S. Galinarum och S. Arizonae, dvs. varianter av salmonella som orsakar sjukdom hos djur. Dessa har kategoriserats som d-sjukdomar. Bestämmelser om kontroll av andra varianter av salmonella, där syftet i första hand är att skydda människors hälsa, finns i annan EU-lagstiftning som kommer att tillämpas parallellt med djurhälsoförordningen, bl.a. EU:s zoonosför- ordning och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen. Av denna följer vissa bekämpningskrav. Epizootisjukdomar och bisjukdomar som kategoriserats som d- och e-sjukdomar Flera av de sjukdomar som i omfattas av epizootilagen eller bisjukdomslagen har enligt EU:s djurhälsoförordning kategoriserats som d-sjukdomar. Detta gäller utöver brucellos och tuberkulos hos vissa djurslag enligt ovan även mjältbrand, PRRS, lågpatogen fågel- influensa, Ebola (orsakas av ett filovirus) och amerikansk yngelröta. Vissa av epizootisjukdomarna har förtecknats som e-sjukdomar. Detta gäller utöver tuberkulos och brucellos hos vissa djurslag även para- tuberkulos samt hästsjukdomarna nilfeber (West fever), östlig hästencefalit och västlig hästencefalit. Sjukdomar som omfattas av svensk djurhälsolagstiftning men som inte är förtecknade enligt EU:s djurhälsoförordning Fem av de svenska epizooti- och bisjukdomarna har inte förtecknats enligt EU:s djurhälsoförordning och omfattas inte heller av annan EU-lagstiftning. Det gäller sjukdomarna vesikulär stomatit, vesikulär svinsjuka, vårviremi, infektiös pankreasnekros och trakékvalster. Vidare finns ett antal sjukdomar som omfattas av bestämmelser i införselföreskrifter men som inte är förtecknade. Det gäller kaninpest, lymfoccytär choriomeningit, hantavirus, ap- koppor, leptospiros, porcine epizootic diarrhoea, transmissibel gastro- enterit, pseudotuberkulos, pulmonär adenomatos, maedi visna, caprin artritencefalit och smittsam juverinflammation hos får och get. Sjukdomar där åtgärderna enligt EU:s djurhälsoförordning är mer långtgående än enligt svensk lagstiftning Jämförelsen mellan svensk lagstiftning och djurhälsoförordningen visar att en del av sjukdomarna som enligt djurhälsoförordningen förtecknats som a-, b-, c- eller d-sjukdomar enbart omfattas av an- mälningsplikt enligt svensk lagstiftning. Det gäller nio sjukdomar hos vattenlevande djur samt rävens dvärgbandmask, enzootisk bovin leukos, epizootic hemorrhagic disease, surra, bovin genital campylo- bacterios, trikomonas, smittsam livmoderinflammation hos häst, ekvint arteritvirus, ekvin infektiös anemi, beskällarsjuka, mykoplasma galliseptikum och M. meleagridis, samt Batrachochytrium salamandri- vorans. Bedömning: För att fastställa vilka c-sjukdomar och sjukdomar som endast är förtecknade som d- och e-sjukdomar samt icke förtecknade sjukdomar som behöver kunna omfattas av nationella regler om bekämpning och förflyttning bör en grundlig översyn ske av nuvarande sjukdomsbekämpning och framtida behov. Det finns inte möjlighet till en sådan översyn inom ramen för detta uppdrag. Förslag: På den nationella sjukdomslistan tas det upp •nio sjukdomar som kan drabba flera djurslag, •sex sjukdomar som drabbar nötkreatur, •fem sjukdomar som drabbar får och getter, •sex sjukdomar som drabbar svin, •fem sjukdomar som drabbar hästdjur, •en sjukdom som drabbar fåglar, •fem sjukdomar som drabbar bin, •åtta sjukdomar som drabbar vattenlevande djur, och •fem sjukdomar som drabbar övriga djurslag. Regeringen ger ett uppdrag till att tillsammans med SVA och i samråd med andra berörda myndigheter och branschorganisationer göra en översyn av vilka djursjukdomar som behöver kunna omfattas av tvingande lagstiftningsåtgärder. Inom ramen för det uppdraget bör det också utredas vilka c-sjuk- domar, om några, som bör omfattas av valbara utrotningsprogram. Skälen för bedömningen och förslagen Vi har tidigare i betänkandet gjort bedömningen att det ska vara en förutsättning för nationella bekämpnings- och förflyttningsåtgärder avseende sjukdomar som inte omfattas av EU-rättsliga bekämp- ningskrav att regeringen har tagit upp sjukdomen i fråga på en lista som tas in som en bilaga till den nya nationella djurhälsoförord- ningen. I det här avsnittet diskuterar vi vilka sjukdomar som bör tas upp på listan och därigenom kategoriseras som åtgärdssjukdomar. Det behövs en grundlig översyn För att fastställa vilka sjukdomar som behöver kunna omfattas av nationella regler om bekämpning och förflyttning bör en översyn ske av nuvarande sjukdomsbekämpning och framtida behov. En sådan översyn bör omfatta analyser avseende vilka risker olika sjuk- domar innebär för djurhälsan, folkhälsan, utvecklingen av antibiotika- resistens, produktionsekonomin, miljön m.m., vilka möjligheter näringen har att förhindra smittspridning utan lagstiftning, kost- nader för tänkbara bekämpningsåtgärder, tillgången till vacciner och andra förebyggande åtgärder, spridningsmönster m.m. Det finns inte utrymme inom den begränsade tid som denna utredning har att göra en sådan översyn. Vi föreslår därför att regeringen ger ett uppdrag till att tillsammans med SVA och i samråd med andra berörda myndigheter och organisationer göra en översyn av vilka djursjukdomar som behöver kunna omfattas av tvingande lag- stiftningsåtgärder av aktuellt slag. Sjukdomar som omfattas av bestämmelser om bekämpning och förflyttning bör tas med på listan I avvaktan på en översyn enligt ovan föreslår vi att den nationella djursjukdomslistan i princip omfattar de smittsamma djursjukdomar som enligt dagens djurhälsolagstiftning omfattas av bestämmelser SOU 2020:62En nationell sjukdomslista avseende bekämpning och förflyttningar. Bedömningen innebär följande. Vissa sjukdomar som omfattas av tvingande bestämmelser enligt epizootilagen och bisjukdomslagen har kategoriserats som c-sjuk- domar enligt EU:s djurhälsoförordning. Detta gäller sjukdomarna blåtunga (serotyper 1–24), infektiös bovin rinotrakeit, Aujezskys sjukdom, varroakvalster hos bin samt fisksjukdomarna viral hemorr- hagisk septikemi, infektiös hematopoietisk nekros och infektiös laxanemi. Bland c-sjukdomarna finns även enzootisk bovin leukos och bovin virusdiarré, som inte omfattas av epizootilagen, men som enligt ska bekämpas med stöd av provtagningslagen om de påvisas i landet. är skyldigt att bekämpa enzootisk bovin leukos i enlighet med bestämmelser i bilaga D till direk- tiv 64/432/EEG11. Sjukdomen bovin virusdiarré omfattas inte av gäll- ande EU-lagstiftning, men har i utrotats genom ett frivilligt kontrollprogram följt av tvingande åtgärder enligt provtagningslagen. är fritt från blåtunga, infektiös bovin rinotrakeit, enzootisk bovin leukos, bovin virusdiarré, Aujezskys sjukdom, viral hemorr- hagisk septikemi, infektiös hematopoietisk nekros och infektiös laxanemi och har därför möjlighet att ansöka om sjukdomsfri status, vilket enligt EU:s djurhälsoförordning möjliggör krav på frihet från respektive smitta vid förflyttning av djur till landet och att bekämp- ning ska ske när smittorna påvisas i landet. Bakgrunden till att varroakvalster har förtecknats som en c-sjukdom är att och önskade behålla möjligheten att förhindra intro- duktion till respektive , två områden dit smittan inte anses kunna spridas på naturlig väg och som av kommissionen förklarats som varroafria. Det har inte framkommit något som gör att det kan sägas vara uppenbart att någon av de c-sjukdomar som är föremål för tvingande åtgärder inte behöver vara det . Vi föreslår därför att blåtunga, infektiös bovin rinotrakeit, enzootisk bovin leukos, bovin virusdiarré, Aujezskys sjukdom, varroakvalster hos bin samt fisksjukdomarna viral hemorrhagisk septikemi, infektiös hematopoietisk nekros och infektiös laxanemi förs upp på den natio- nella sjukdomslistan. Som framhållits i kapitel 9 är det en förutsätt- ning för att ska kunna behålla sjukdomsfri status för en viss 11Rådets direktiv /432/EEG av om djurhälsoproblem som påverkar handeln med nötkreatur och svin inom gemenskapen. sjukdom att sjukdomen bekämpas om det sker ett utbrott. Bekämp- ningsåtgärder måste därför vara möjliga även för sådana sjukdomar som är friförklarat från. Bland de sjukdomar som kategoriserats som d- och e-sjukdomar finns det många sjukdomar som omfattas av bekämpningskrav eller införselrestriktioner enligt den svenska djurhälsolagstiftningen. Bland annat har tuberkulos kategoriserats som en d- eller e-sjukdom när den drabbar andra djurslag än nötkreatur och brucellos (B. abortus, B.melitensis och B. suis) har förtecknats som en d- eller e-sjukdom hos andra djurslag än nötkreatur, får och get. Vidare har PRRS, Brucella ovis, mjältbrand, Ebolafeber (orsakas av ett filovirus), lågpatogen fågelinfluensa, Salmonella Pullorum, S. Gallinarum, S. Arizonae liksom bisjukdomen amerikansk yngelröta kategoriserats som d-sjukdomar. Paratuberkulos, japansk encefalit, nilfeber (West ) och östlig och västlig hästencefalomyelit har kategori- serats som e-sjukdomar. Dessa sjukdomar omfattas av såväl bekämp- ningsåtgärder enligt epizootilagen respektive bisjukdomslagen som införselkrav enligt föreskrifter utfärdade av med stöd av införselförordningen. Bland d- och e-sjukdomarna finns även två som enligt svensk lag- stiftning enbart omfattas av införselrestriktioner enligt Jordbruks- verkets föreskrifter men inte av bekämpningskrav, nämligen bovin genital campylobacterios och trikomonas. För d-sjukdomarna gäller att kommissionen bemyndigas att be- sluta om åtgärder för att förhindra spridning mellan medlemsstater. Enskilda medlemsstater får däremot inte ha nationella regler som hindrar förflyttning av landlevande djur och avelsmaterial mellan länder. Detta framgår av artikel 170.2.b. Som vi läser artikel 226 är det inte heller möjligt med sådana bestämmelser när det gäller vatten- levande djur. När det gäller e-sjukdomarna får varken medlemsstaterna eller kommissionen anta bestämmelser som hindrar förflyttning av landlevande djur och avelsmaterial mellan medlemsstaterna, vilket framgår av artikel 9.1.e respektive artikel 170.2.b. Däremot kan natio- nella sådana bestämmelser antas när det gäller vattenlevande djur med stöd av artikel 226. Av ovanstående framgår att inte kan behålla införselföre- skrifter för tuberkulos hos hjortdjur och kameldjur, paratuberkulos, PRRS, mjältbrand, Brucella ovis, lågpatogen fågelinfluensa, Salmo- nella Pullorum, S. Gallinarum, S. Arizonae eller amerikansk yngel- Möjlighet finns dock enligt artikel 170 att i nationell lagstift- ning ha regler om djurförflyttningar inom det egna landet och dess- utom föreskrifter om bekämpning (se avsnitt 9.2). För att inte riskera en försämring av det goda djurhälsoläget i landet bedömer vi, som sagts inledningsvis, att samtliga nämnda d- och e-sjukdomar bör tas upp på den nationella sjukdomslistan. Det bör även d-sjukdomarna venezuelansk hästencefalomyelit och filovirus. Den nationella djursjukdomslistan bör även omfatta följande icke-förtecknade sjukdomar som är föremål för åtgärder enligt svensk djurhälsolagstiftning: leptospira hardjo och leptospira pomona, caprin artrit encefalit, maedi visna, smittsam juverinflammation hos får och get orsakad av Mycoplasma agalactie och Mycoplasma capricolum, trakékvalster, lymfocytär choriomeningit, salmonella (dvs. även andra varianter än de som omfattas av EU-rättsliga bekämpningskrav), kaninpest, apkoppor, pseudotuberkulos, vesikulär stomatit, pulmonär adenomatos, porcine epizootic diarrhoea, transmissibel gastroenterit och vesikulär svinsjuka, samt fisksjukdomarna bakteriell njurinflammation, infektiös pankreasnekros och vårviremi. Som tidigare angetts omfattas vissa former av transmissibla spongiforma encefalopatier av bekämpningskrav enligt förordning (EG) 999/2001. Det är dock tveksamt om alla relevanta former och djurslag omfattas av bekämpningskrav enligt förordningen. Enligt gällande rätt omfattas samtliga transmissibla spongiforma ence- falopatier av epizootilagen. För att säkerställa att bekämpnings- åtgärder kan vidtas vid behov bör transmissibla spongiforma ence- falopatier läggas till den nationella sjukdomslistan. Icke reglerade sjukdomar som bör läggas till Bland c-sjukdomarna finns det några sjukdomar som inte är föremål för tvingande bestämmelser enligt dagens svenska lagstiftning. Det gäller rävens dvärgbandmask samt ett antal sjukdomar hos vatten- levande djur, nämligen bonamia exitiosa, bonamia ostreae, marteilia refringens samt . Bonamia exitosa och finns inom unionen men har inte påträffats i . Om de skulle påträffas är det dock enligt angeläget att åtgärder kan vidtas. Dessa två sjukdomar bör därför i avvaktan på den närmare översynen läggas till på den nationella sjukdomslistan Det har inte framkommit skäl som talar för att de andra uppräknade sjukdomarna bör läggas till listan. Bisjukdomarna europeisk yngelröta, lilla kupskalbaggen och tropi- laelapskvalster omfattas inte av bisjukdomslagen men kan enligt orsaka biodlingen allvarlig skada. Sjukdomarna är anmälningspliktiga, även om anmälningsplikten bara gäller veteri- närer och ansvariga på laboratorier (SJVFS 2012:24). Jordbruks- verket har anfört att även biodlare och bitillsynsmän, som fått ut- bildning i att känna igen tecken på dessa sjukdomar, bör omfattas av anmälningsplikten. Europeisk yngelröta är inte en förtecknad sjuk- dom, medan lilla kupskalbaggen och tropilaelapskvalster har förteck- nats som d-sjukdomar, vilket innebär att medlemsstaterna är skyl- diga att se till att aktörer och andra relevanta fysiska och juridiska personer anmäler misstanke om sjukdomen. En anmälningsplikt avseende misstanke om förtecknade sjukdomar följer av våra förslag i avsnitt 8.2.3. Vidare föreslås det att Jord- bruksverket ges ett generellt bemyndigande att föreskriva om anmäl- ningsplikt även för icke förtecknade sjukdomar, se avsnitt 8.2.4. Om bedömer att det är lämpligt kan en anmälningsplikt alltså införas utan att sjukdomen tas upp på den nationella sjuk- domslistan. har dock anfört att lilla kupskalbaggen och tropilaelapskvalster också bör kunna bekämpas. Dessa två bi- sjukdomar bör därför i avvaktan på den grundliga översynen föras upp på den nationella sjukdomslistan. Slutligen har bl.a. och anfört att den smitt- samma veneriska sjukdomen transmissibel venerisk tumör (TVT) hos hund ska tas upp på listan. Sjukdomen finns inte i men den har påträffats hos bl.a. importerade gatuhundar. De smittade hundarna har avlivats med stöd av provtagningslagen. Det är enligt myndigheterna angeläget att man snabbt kan vidta åtgärder om sjuk- domen påträffas i landet, varför den bör tas upp på den nationella listan i avvaktan på den grundliga översynen. Med utgångspunkt i resonemangen under de föregående rubrikerna föreslår vi att den nationella djursjukdomslistan omfattar följande sjukdomar: •Sjukdomar som kan drabba flera djurslag –Blåtunga orsakad av blåtungevirus serotyp 1–24 –Brucellos hos andra djurslag än nötkreatur, får och get –Tuberkulos hos andra djurslag än nötkreatur –Transmissibla spongiforma encefalopatier •Sjukdomar som drabbar nötkreatur –Enzootisk bovin leukos –Infektiös bovin rinotrakeit –Leptospiros orsakad av Leptospira hardjo •Sjukdomar som drabbar får och getter –Caprin artrit encefalit –Smittsam juverinflammation orsakad av Mycoplasma agalactie och Mycoplasma capricolum •Sjukdomar som drabbar svin –Leptospiros orsakad av Leptospira pomona –Porcine epizootic diarrhoea –Porcine reproductive and respiratory syndrome (PRRS) •Sjukdomar som drabbar fåglar •Sjukdomar som drabbar hästdjur –Nilfeber (West fever) •Sjukdomars som drabbar bin •Sjukdomar som drabbar vattenlevande djur –Infektiös hematopoietisk nekros –Infektiös pankreasnekros med undantag för serotyp ab –Viral hemorrhagisk septikemi •Sjukdomar som drabbar övriga djurslag –Lymfocytär choriomeningit hos gnagare –Transmissibel venerisk tumör hos hund Enligt lagen (2006:807) om kontroll av husdjur, m.m. får regeringen, eller efter regeringens bemyndigande meddela före- skrifter om kontroll av husdjur och andra djur som människan har i sin vård samt ge organisationer på jordbruksnäringens område eller andra sammanslutningar rätt att anordna sådan kontroll. Även om det inte uttryckligen sägs handlar det om kontrollprogram som är frivilliga i den meningen att det är upp till djurhållaren att besluta om han eller hon vill delta i programmet. Den som har valt att delta i programmet är dock skyldig att leva upp till de krav som ställs för deltagande. Lagen innehåller även en del andra bestämmelser, där- ibland vissa bemyndiganden. Lagen om kontroll av husdjur, m.m. syftar till att främja animalie- produktionen och djurs lämplighet för avel i näringsverksamhet, förebygga sjukdomar hos djur samt främja en långsiktig förvaltning av husdjursgenetiska resurser. Delvis kompletterar lagen Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1012 av om avelstekniska och genealogiska villkor för avel, handel med och införsel till unionen av renrasiga avelsdjur, hybridavelssvin och avelsmaterial från dem och om ändring av förordning (EU) nr 652/2014, rådets direktiv /608/EEG och 90/425/EEG och om upphävande av vissa akter med avseende på djuravel (förordningen om djuravel). Vi har i kapitel 5 gjort bedömningen att bestämmelser i lagen som rör smittsamma djursjukdomar ska föras över till den nya djurhälsolagen, men att övriga bestämmelser ska finnas kvar i lagen om kontroll av husdjur, m.m. Lagen om kontroll av husdjur innehåller även bestämmelser som kompletterar och rådets förordning (EG) nr 2160/ 2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoo- notiska smittämnen (EU:s zoonosförordning) I det här kapitlet redovisar vi våra överväganden i fråga om frivilliga kontrollprogram med smittskyddssyfte. Vi börjar med våra överväganden om smittskyddsprogram och diskuterar därefter vilka ändringar som krävs i lagen om kontroll av husdjur, m.m. 16.2Ett kapitel om frivilliga kontrollprogram Förslag: Det tas i djurhälsolagen in ett kapitel med bestämmelser om frivilliga kontrollprogram som syftar till att förebygga och bekämpa djursjukdomar som kan överföras till djur eller männi- skor. Uttrycket ”husdjur och andra djur som människan har i sin vård” ersätts med ”hållna djur”. Bestämmelserna ska i sak motsvara regleringen i lagen om kontroll av husdjur, m.m. till den del be- stämmelserna avser frivilliga kontrollprogram med djurhälsosyfte. Bedömningar: Kapitlet om frivilliga kontrollprogram bör inte inne- hålla bestämmelser som kompletterar EU:s zoonosförordning. Sådana bestämmelser bör i stället finnas i lagens och förordningens allmänna delar om bl.a. rätt till upplysningar och tillträde och överklagande m.m. Kapitlet bör inte heller innehålla någon motsvarighet till be- stämmelserna i 6 och 7 §§ lagen om kontroll av husdjur m.m. Skälen för förslagen och bedömningarna Frivilliga kontrollprogram regleras i ett särskilt kapitel EU:s djurhälsoförordning innehåller inte några bestämmelser om frivilliga kontrollprogram. Vår bedömning är dock att möjligheten till frivilliga kontrollprogram med syfte att förebygga smittsamma djursjukdomar bör finnas kvar och bestämmelser om dem tas in i ett särskilt kapitel i den nya djurhälsolagen. Bestämmelserna bör i huvud- sak motsvara det som gäller , med de anpassningar som föran- leds av att endast smittskyddsprogram omfattas. Detta innebär att bestämmelser med innehåll som motsvarar 2 kap. 1 och 2 samt 4 och 5 §§ bör tas in i kapitlet om frivillig kontroll av hållna djur. motsvarighet till 7 § bör inte tas in i kapitlet, eftersom föreskrifter av det slag som avses kan meddelas med stöd av den nya lagens bemyndiganden om förflyttning. Vidare bedömer vi att det inte heller bör tas in någon motsvarighet till 6 §, som handlar om en möjlighet att föreskriva om en särskild avgift vid slakt av svin eller nötkreatur från besättningar som inte omfattas av frivillig kontroll och i vilka sjukdomar i särskilt hög grad förekommer. Det har inte framkommit att bestämmelsen behövs och den framstår som principiellt tveksam. Vidare bör det inte i kapitlet tas in några särskilda bestämmelser om exempelvis offentlig kontroll och tvångsmedel, utan sådana frågor bör hanteras samlat. Enligt 1 § 2 lagen om kontroll av husdjur, m.m. syftar lagen till att förebygga sjukdomar hos djur men praktiken används program- men även för bekämpning. Det bör därför i djurhälsolagen anges att syftet med bestämmelserna i kapitlet är att förebygga och bekämpa djursjukdomar som kan överföras till djur eller människor. Eftersom det även kommer att kunna bedrivas program som har ett annat syfte än smittskydd, bör det också anges att kontrollen får kombineras med kontroll som bedrivs enligt lagen om kontroll av husdjur, m.m. Den terminologi som används i djurhälsolagen bör vara enhetlig och så långt som möjligt överensstämma med termerna i EU:s djur- hälsoförordning. Uttrycket ”husdjur” är gammalmodigt och har där- för utmönstrats ur bl.a. djurskyddslagen (2018:1192). I vardagligt tal används det närmast som synonym till sällskapsdjur och kan således leda tanken fel. Med hänsyn till det anförda bör uttrycket ”husdjur och andra djur som människan har i sin vård” ersättas med uttrycket hållna djur, så som detta definieras i artikel 6.5 i förordningen. Vi bedömer att detta i sig inte innebär någon skillnad i sak. Kapitlet bör inte innehålla bestämmelser om kontrollprogram enligt EU:s zoonosförordning Som angetts i avsnitt 16.1 innehåller lagen bestämmelser som kom- pletterar EU:s zoonosförordning. Enligt förordningen är medlems- staterna skyldiga att införa vissa nationella kontrollprogram avse- ende salmonella som ska godkännas av kommissionen. Enligt artikel 7 i förordningen får livsmedels- och foderföretag eller organisationer som företräder dessa, på frivillig väg införa kontrollprogram för att minska förekomsten av salmonella. Om företagarna eller organi- sationerna vill att deras kontrollprogram ska ingå i de nationella kontrollprogrammen ska programmen lämnas in till den behöriga myndigheten i medlemsstaten för godkännande. De nationella myn- digheterna är skyldiga att godkänna ett program som uppfyller för- ordningens uppställda krav. Det konstaterades i förarbetena till lagen om kontroll av husdjur att förfarandet för godkännande av program enligt EU:s zoonosförordning i många delar liknar förfarandet som följde av den dåvarande svenska lagen (prop. 2005/06:128 s. 298). Det konstaterades vidare att bl.a. EU:s zoonosförordning förutsätter att medlemsstaterna kontrollerar att bestämmelserna i arna följs och att de har verktyg för denna kontroll. Den tidigare lagen om kontroll av husdjur ersattes därför med den nu gällande lagen, som anpassades till unionslagstiftningen på området.