sou · H8B373d2 · 2020-11-30 00:00:00 — Som skäl för att ta bort kravet anförde att uppgifterna inte var digitaliserade och att redo- visningen därmed blev ofullständig och inaktuell då exempelvis kun- skaper om tidigare okända nyckelbiotoper och kulturminnen tillkom. Myndigheternas och skogsägarnas uppgifter kunde då ha divergerande uppgifter, vilket gjorde att kommunikationen kunde försvåras och risken för missförstånd och merarbete ökade. Det angavs även att kravet på att upprätta och uppdatera SMÖR var det administrativa krav som kostade skogsbruksföretagen mest pengar och medförde en betydande administrativ börda för skogsbrukarna.10 I förarbetena konstateras att avskaffandet av kravet på en skogs- och miljöredovisning skulle kunna leda till att markägarna får sämre kunskap om sin fastighets produktionsmöjligheter samt natur- och kulturvärden. Det konstaterades att information som är av betydelse för skogsägare och andra intressenter, inklusive information om natur- och kulturvärden, finns i ett antal olika register hos Skogssty- relsen, länsstyrelserna, med flera myndigheter. skulle därför ges i uppdrag att se till att fastighetsägaren får tillgång till upp- gifter om respektive skogsfastighets natur- och kulturvärden.11 I samma förarbeten diskuteras även frågan om införande av krav på skogsbruksplan. Från regeringens sida framfördes att en skogs- bruksplan är ett bra redskap för att tillgodose den enskilde skogs- ägarens och samhällets intresse att skogen brukas effektivt så att den 1997/98:158, s. 31 f. 2007/08:108 s. 40. 2007/08:108 s. 40. Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras ger ekonomiska intäkter och tar rätt hänsyn till natur- och kultur- värden och andra värden som förknippas med skog och skogsmark. Myndigheter borde enligt regeringen underlätta för skogsägare att upprätta och använda skogsbruksplaner. Däremot ansåg regeringen att ett krav på skogsbruksplan var olämpligt eftersom ett sådant krav inte skulle vara förenligt med skogspolitikens inriktning mot ”frihet under ansvar”. Ett obligatorium skulle också innebära en ökad byrå- krati som leder till högre kostnader för såväl markägaren som sam- hället.12 Enligt täcktes av skogsmarken i av en långsiktig skogsbruksplan år 2015.13 av marken som ägs av enskilda skogsägare och av övrig mark, täcks av en skogsbruksplan.14 Utredningen har föreslagit att det införs ett krav på kunskap i skogsvårdslagen. Den föreslagna bestämmelsen innebär att markäga- ren inför att en skogsbruksåtgärd ska utföras behöver kunskap om natur- och kulturmiljövärden i det område som berörs av åtgärden samt åtgärdens påverkan på dessa. Förslaget innebär alltså inget krav på att alla markägare ska ha en fullständig bild av natur- och kultur- miljövärdena på fastigheten i andra lägen än när en åtgärd ska utföras. Möjligheten att planera brukandet av skogen utan krav på en skogs- bruksplan ligger enligt utredningen i linje med den svenska skogspoli- tiken och frihet under ansvar. Det finns därför inte skäl att också före- slå ett krav på innehav av en skogsbruksplan. En väl utförd skogsbruksplan är dock ett bra verktyg för mark- ägaren att uppfylla och skogsvårdslagens krav om hän- syn samt för att bedriva ett aktivt, väl planerat och hållbart skogsbruk. Det bör även övervägas åtgärder för att möjliggöra en förstärkning av kompentensen hos skogsbruksplanläggare så att dessa kan framställa skogsbruksplaner som kan bidra till att uppfylla kunskapskravet i alla dess delar, även när det gäller att identifiera områden med höga naturvärden som kräver hög biologisk kunskap att identifiera. 2007/08:108 s. 50. 13SCB, Genomförandet av Agenda 2030 i Statistisk lägesbild 2019, s. 175. 14Dessa uppgifter har skickat till FRA (Assess- ment). De kommer att publiceras . Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras 14.1.7En underrättelse om avverkning bör inte längre utgöra en anmälan om samråd enligt Som utredningen redogjort för framgår det av 6 § förordningen om anmälan för samråd att den som i enlighet med gällande bestämmel- ser har underrättat om avverkning, uttag av skogs- bränsle eller om skyddsdikning ska anses ha gjort anmälan för samråd för åtgärden enligt 12 kap. 6 § . Utredningen har konsta- terat att bestämmelsen är otydligt utformad men att den bör förstås som en så kallad verkställighetsföreskrift som anger att anmälnings- plikten enligt 12 kap. 6 § är fullgjord genom att anmälan till gjorts för de angivna åtgärderna. Huruvida Skogs- styrelsen ska hantera ärendet enligt skogsvårdslagen eller framgår inte. Som utredningen redogjort för får dock valet av tillämplig lag be- tydelse i flera avseenden. Bland annat innebär en handläggning av ärendet enligt att vissa krav i blir tillämp- liga, bland annat kunskapskravet och bevisbörderegeln. Samrådsplikt enligt 12 kap. 6 § gäller för åtgärder som inte är anmäl- nings- eller tillståndspliktiga enligt men som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Enligt huvudregeln åligger det den som enligt kan anses utgöra verksamhetsutövare att be- döma om samrådsplikt föreligger. Bestämmelsen i 6 § förordningen om anmälan för samråd innebär således att markägaren fråntas skyl- digheten att på egen hand bedöma om åtgärden omfattas av samråds- plikt. Som utredningen funnit ovan bör bestämmelsen tolkas på så sätt att en anmälan om samråd alltid görs i och med en anmälan om av- verkning och att bestämmelser beträffande kunskaps- krav och bevisbörda därmed kan tillämpas av redan vid bedömningen av enligt vilken lag ärendet ska handläggas. Bestäm- melsen har knappast avsett att få denna innebörd. Det kan även inne- bära att regeln kan aktualisera straffbestämmelsen om oriktiga upp- gifter i en anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § på ett olyckligt sätt. Att lämna oriktiga uppgifter i en avverkningsanmälan har inte varit avsett av vara straffbelagt. Utredningen bedömer att bestämmelsen innebär att det blir otyd- ligt i fråga om bland annat vilken lag som är tillämplig på handlägg- ningen. Skogsvårdslagen och har delvis olika syften och Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras därmed olika bestämmelser. Val av tillämplig lag får därför betydelse för vilka krav som kan ställas i det enskilda fallet. Det innebär även att det blir oklart om oriktiga uppgifter i en anmälan är straffbelagt eller inte. Genom att upphäva bestämmelsen i 6 § förordningen om anmä- lan för samråd bedömer utredningen att detta kommer bli mer tyd- ligt. Markägaren och , i egenskap av tillsynsmyndig- het, kommer att behöva ta uttrycklig ställning till om samråd enligt krävs eller inte. På så sätt tydliggörs vilken lagstiftning som ska tillämpas i det enskilda fallet. I de fall markägaren bedömer att åtgärden inte väsentligt kan ändra naturmiljön och den därmed inte omfattas av samrådsplikt om- fattas åtgärden av skogsvårdslagens bestämmelser och får utöva tillsyn i den utsträckning som krävs. För det fall att Skogs- styrelsen inför eller under handläggningen av ett ärende enligt skogs- vårdslagen bedömer att skogsbruksåtgärden rätteligen ska hanteras inom ramen för ett samråd enligt måste tydliggöra detta för markägaren. Det kan handla om att ny information om naturvärden tillkommer antingen genom egna tillsynsåtgärder eller att någon utomstående har gjort observationer som meddelats . Om bedömer att åtgärden omfattas av samrådsplikt ska agera med stöd av bestämmelser. Med stöd av 26 kap. 9 § har då möjlighet att förelägga markägaren att anmäla åtgärden för samråd och att annars förbjuda åtgärden. Bestämmelsen i 6 § förordningen om anmälan för samråd inne- håller ett andra stycke som reglerar användandet av jordbruksmark. Den nu föreslagna ändringen av första stycket i bestämmelsen be- döms inte påverka regleringen avseende jordbruksmark. Anmälan om samråd bör handläggas gemensamt med underrättelsen om avverkning Samrådsplikt föreligger för en åtgärd som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Inom ramen för samrådet ska således åtgärdens påverkan på naturmiljön bedömas. Vid en föryngringsavverkning ska även andra hänsyn tas enligt skogsvårdslagen. Det handlar om hän- syn till kulturmiljön och rennäringen samt åtgärder för att trygga Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras Dessa frågor hanteras inte inom ramen för samrådet en- ligt miljöbalken.15 En underrättelse om avverkning behöver därför lämnas in till och en prövning av nämnda frågor ska ske enligt skogsvårdslagen. Lämpligen bör denna underrättelse ges in tillsammans med anmälan om samråd och handläggas gemen- samt. Enligt föreskrifter behöver en underrättelse om avverkning inte göras i de fall en anmälan för samråd beträffande av- verkningen gjorts enligt 12 kap. 6 § miljöbalken.16 Enligt utredningen bör denna föreskrift upphävas. 14.1.8Straffbestämmelser med koppling till samrådsplikten bör ses över Genom att upphäva bestämmelsen om att markägaren per automatik har gjort en anmälan om samråd genom sin avverkningsanmälan inträder skyldigheten för markägaren att på egen hand bedöma om åtgärden omfattas av samrådsplikt eller inte. Som nämnts är under- låtenhet att samråda i de situationer där åtgärden kräver samråd straff- sanktionerat. Det gäller såväl samrådsplikten som följer av den allmänna bestämmelsen om väsentlig ändring av naturmiljön som den där det är särskilt föreskrivet. Genom den föreslagna ändringen riskerar markägaren att, vid en felaktig bedömning om åtgärdens påverkan på miljön och därmed underlåtenhet att anmäla åtgärden för samråd, begå ett brott. Bedömningen av om en åtgärd omfattas av samrådsplikt eller inte åligger markägaren. I denna bedömning, särskilt vid tveksamma fall, kan markägaren ta kontakt med för att få vägledning i fråga om åtgärdens påverkan på naturmiljön och om samrådsplikt föreligger. Markägaren kan också söka ledning i den vägledning om samrådsplikten som utredningen föreslår att och Natur- vårdsverket ska ta fram. Enligt utredningen är det rimligt att en mark- ägare som gjort det som rimligen kan krävas av honom eller henne för att försäkra sig om att åtgärden inte kräver samråd, inte heller bör straffas för det fall att bedömningen visar sig felaktig. Straffbestäm- melsen om utebliven anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § miljö- 1997/98:45 s. 151. 163 kap. 11 § SKSFS 2011:7 (SKSFS 2015:2). Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras balken finns i 29 kap. 4 § första stycket ) . Brottet är otillåten miljöverksamhet. Straffsanktionen är inbakad i en bestämmelse som sanktionerar den som påbörjar eller bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd utan tillstånd eller godkännande eller utan att ha gjort en anmälan i enlighet med en lång katalog av olika bestämmelser, däribland 12 kap. 6 § . Det är svårt att i det sammanhanget göra ett undan- tag för just skogsbruket. Hur straffbestämmelsen kan anpassas bättre till skogsbrukets förutsättningar bör dock utredas vidare. Inom ramen för en sådan översyn bör man även utreda lämpligheten med att straffsanktionera underlåtenhet att anmäla åtgärder som omfattas av obligatorisk samrådsplikt. En översyn kan även behövas av den straffrättsliga regleringen kring EU:s timmerförordning. Timmerförordningen syftar till att hindra att timmer och trävaror som härrör från olaglig avverkning får avsättning på EU:s inre marknad. I den svenska lagen om handel med timmer och trävaror, som kompletterar EU:s timmerförord- ning, har det förts in en bestämmelse som innebär att en utebliven avverkningsanmälan till kan medföra straffrättsligt ansvar. Bestämmelsen anger att den som med uppsåt eller av oakt- samhet bryter mot förbudet i artikel 4.1 jämförd med artikel 2 i tim- merförordningen att släppa ut timmer från olaglig avverkning eller trävaror som härrör från sådant timmer på marknaden döms till böter eller fängelse . Som förutsättning gäller att avverkningen har gjorts i strid med bestämmelser i avverknings- landet i fråga om anmälan eller underrättelse till en myndighet eller med en föreskriven tidsfrist efter en sådan anmälan eller underrätt- else.17 I förarbetena till bestämmelsen synes lagstiftaren endast ha avsett en avverkning som gjorts utan att ha föregåtts av en under- rättelse om avverkning enligt skogsvårdslagen. Det nämns inget om hur straffbestämmelsen förhåller sig till en utebliven anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken.18 Det kan förklaras av att mark- ägaren genom en underrättelse om avverkning också per automatik anmält avverkningen för samråd enligt . Genom den nu föreslagna ändringen upphör den nämnda auto- matiken mellan underrättelse om avverkning och anmälan om sam- råd. Av ordalydelsen i straffbestämmelsen kan anses följa att även en 179 § första stycket 2 lagen (2014:1009) om handel med timmer och trävaror. 2013/14:183 s. 35. Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras utebliven anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § innebär ett brott mot timmerförordningen. Detta bör ses över i särskild ord- ning. 14.1.9Vägledning och allmänna råd om samrådsplikt för åtgärder i skog bör tas fram Bestämmelsen om samrådsplikt är allmänt hållen och utformad för att omfatta alla typer av åtgärder som inte omfattas av anmälnings- eller tillståndsplikt enligt . Som utredningen redogjort för tar bestämmelsen sikte på åtgärder där det finns en risk för en väsent- lig ändring på naturmiljön. För att kunna avgöra risken för påverkan behöver man bedöma både vad det är för åtgärd som ska utföras och vilken miljö som kan påverkas av åtgärden. Enligt utredningen är det rimligt att anta att omfattningen av en åtgärds påverkan på natur- miljön blir större i de fall då området som berörs har höga natur- värden. Utredningen har redogjort för möjlighet att med- dela föreskrifter om så kallad obligatorisk samrådsplikt. I viss ut- sträckning finns det således möjlighet för myndigheten att tydlig- göra vilka åtgärder där samråd alltid ska föregå en skogsbruksåtgärd. Till föreskrifter kan allmänna råd även meddelas för att informera verksamhetsutövare om myndighetens uppfattning. Även utan sådana föreskrifter är det viktigt att så långt som möj- ligt tydliggöra vilka åtgärder som i normalfallet bör föregås av sam- råd och i vilka naturmiljöer där en åtgärd bör leda till samråd. Det är viktigt att det finns en tydlighet och förutsägbarhet i vilka åtgärder som omfattas av samråd eller inte, både för markägare och för hand- läggare på . bör därför, i samråd med , ta fram allmänna råd och vägledning för att tyd- liggöra vilka åtgärder som bör omfattas av samråd. Även om allmänna råd och vägledning tas fram måste det alltid göras en bedömning i det enskilda fallet om bestämmelsen om samråd är tillämplig och om samråd krävs. Bestämmelsen i 12 kap. 6 § innehåller i sig ingen materiell bestäm- melse om vad en markägare eller myndighet är skyldig att iaktta i samband med att en åtgärd vidtas. Som utredningen uppfattar bestäm- melsen innebär den endast en skyldighet för markägaren att samråda med tillsynsmyndigheten under vissa förutsättningar. Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras innehåller också en reglering om de verktyg som tillsynsmyndigheten kan använda sig av för att begränsa eller motverka skada på natur- miljön. Vilka materiella krav som kan ställas i ett enskilt fall regleras av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. eller av föreskrif- ter meddelade med stöd av balken, till exempel artskyddsförord- ningen. Praxis för när sådana krav kan ställas i fråga om åtgärder i skog är mycket sparsam. Såvitt utredningen har kunnat se avser dagens praxis enbart frågan om förelägganden eller förbud med avse- ende på skydd för arter som omfattas av artskyddsförordningens skyddsbestämmelser. Det bör dock inte finnas något hinder mot att använda bestämmelsen i fråga om skydd av vissa naturområden eller vattenförekomster. En vägledning bör hantera även den situation som enligt bestäm- melsens ordalydelse utgör det primära skyddsområdet – naturmiljö. Begreppet är vagt och omfattar vid en första anblick all skogsmark. Detsamma kan sägas gälla för begreppet avsevärt förändra som knap- past kan utläsas på annat sätt än att samtliga slutavverkningar om- fattas. Regeln är emellertid knappast tänkt att vara generellt tillämp- lig för de normala åtgärderna vid pågående markanvändning som dessutom omfattas av speciallagstiftning. Däremot kan tänkas att till exempel så kallad kontinuitetsskog eller skogar med mycket höga naturvärden bör omfattas av naturmiljöbegreppet. För åtgärder, där skogsvårdslagens begränsningar inte medger hänsyn som är tillräck- liga för att bevara naturvärdena, bör bestämmelsen tillämpas. Vid upp- rättande av en gemensam vägledning bör bestämmelsens närmare inne- börd i dessa avseenden tydliggöras och en gemensam praxis mellan myndigheterna eftersträvas. Som utredningen föreslagit i kapitel 10 kan en djupare översyn av 12 kap. 6 § vara påkallad. Då bör även frågan om hur de allmänna hänsynsreglerna förhåller sig till begreppet pågående mark- användning närmare utredas. 14.1.10Prövning av skogsbruksåtgärder enligt utredningens förslag Utredningen föreslår sammantaget en ny ordning för tillsyn och pröv- ning enligt skogsvårdslagen. Utredningen lämnar däremot inte något förslag som förändrar tillsyn eller prövning enligt reg- ler. Den nya ordning som föreslås innebär att markägaren åläggs ett Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras ansvar att ha kunskaper om faktiska förekomster av natur- och kul- turmiljövärden inom det område där en åtgärd avses att vidtas. I sak är det samma krav som tidigare ställts på markägare, även om det inte varit direkt angivet i skogsvårdslagen. Det kunskapskrav som före- slås innebär att den hänsynsredovisning som ges in i samband med en avverkningsanmälan kommer hålla en högre kvalitet och kunna ut- göra underlag för tillsyn över åtgärden. I konsekvens med att ett med motsvarande kunskapskrav nu förs in i speciallagstift- ning kommer även en bevisbörderegel införas. Den innebär att mark- ägaren ska kunna visa att åtgärder överensstämmer med de föreskrifter som meddelats med stöd av 30 § skogsvårdslagen. Handläggnings- fristen för ska inte heller börja löpa förrän en hän- synsredovisning som uppfyller lagens krav har inkommit till Skogs- styrelsen. I praktiken kommer de flesta avverkningsanmälningar ske på samma sätt som förut, med den skillnad att den mer detaljerade planeringen av avverkningen måste ske innan åtgärden anmäls till . Genom att slopa kopplingen mellan samrådsbestämmelsen i 12 kap. 6 § och en anmälan om avverkning kommer ärenden antingen handläggas enligt balken eller enligt skogsvårdslagen. Den anmärkningsvärda otydlighet som bestämmelsen inneburit och de vittgående möjligheterna för att tillämpa miljöbal- kens krav på skogsbruksåtgärden minskar därmed. Resultatet blir att kommer att tillämpas när det är befogat, för skogsbruks- åtgärder som väsentligen kan komma att förändra naturmiljön, men att skogsvårdslagen annars ska tillämpas. De bestämmelser om hän- syn till natur- och kulturmiljön som skogsvårdslagen innehåller blir då en utpräglad speciallagstiftning i förhållande till . Utredningens uppfattning är att den föreslagna ordningen bättre överensstämmer med de ursprungliga intentionerna, både avseende tillämpning och skogsvårdslagens. De praktiska konse- kvenserna kommer i de allra flesta fall knappast bli så stora av för- slaget. Risken för att och skogsbrukare ska ha helt olika uppfattning om vilken lagstiftning som är tillämplig bedöms dock minska. En ökad tydlighet vid tillsynen bedöms vara en viktig rättssäkerhetsreform som stärker äganderätten. Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras Figur 14.2 Schematisk översikt av handläggning av avverkningsärenden Utredningens förslag om att dela upp prövningen av skogsbruksåtgärder mellan skogsvårdslagen respektive Skogsvårdslagen (SVL) Underrättelse enligt 14 § Anmälan för samråd: Utredning om naturvärden och åtgärdens påverkan Tillsyn enligt SVL: Samråd enligt 12:6 MB (MB: kunskapskrav tillämpligt) Eventuellt beslut enligt SVL Utredningens förslag innebär att den största mängden ärenden kommer att hanteras enligt skogs vårds- lagen utan möjlighet för att övergå till miljöbalkshandläggning. Först när en åtgärd är anmäld för samråd kommer att aktualiseras och då tillämpas också regler fullt ut. Om i sin tillsyn enligt skogsvårdslagen anser att en åtgärd borde ha anmälts för sam- råd ska markägaren tydligt informeras om detta och handläggningen övergå till , antingen genom att markägaren frivilligt anmäler åtgärden för samråd eller genom att myndigheten förelägger om det, då med stöd av 26 kap. . När miljöbalkshandläggningen är slutförd bör ärendet prövas enligt skogsvårdslagens bestämmelser, eftersom det även kan finnas andra hänsyn än de som föranlett samrådet som ska beaktas och då prövas med de begrä nsningar som följer av skogsvårds- lagen (intrångsbegränsning). Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras 14.2Behov av kunskapsunderlag och inventeringar Bedömning: Kunskap om olika förekomster i naturen som kan ha betydelse för biologisk mångfald är avgörande för att uppnå de skogspolitiska målen. Ett sådant underlag är en del av det kunskaps- krav som åvilar samtliga markägare . Även myndigheter behöver tillgång till ett sådant kunskapsunderlag som underlag för beslut i sin myndighetsutövning. Markägare behöver sådan kunskap som underlag inför olika beslut i förvaltningen för att det ska vara möjligt att uppnå kost- nadseffektiv naturvård genom konnektivitet i landskapet. Utred- ningen bedömer därför att en inventering bör utföras i skogsområ- den som kan ha de strukturer och funktioner som är av särskild betydelse för den biologiska mångfalden. Utredningen konstaterar att frågan om vilket kunskapsunderlag som krävs för olika situationer och verksamheter är komplex och att svaret på frågan beror på flera omständigheter. Avgörande för vilken och hur mycket kunskap som behövs om skogen kan vara de politiska ambitionerna för naturvård och områdesskydd, utformningen och avgränsningen av myndigheters uppdrag och, i fråga om tillsyn och rådgivning, omständigheterna i det enskilda fallet. Av betydelse är även frågan vem som ska ansvara för att inhämta den nödvändiga kun- skapen om skogen. Vid tillsyn och rådgivning är det särskilt relevant i vilken utsträckning staten ska ansvara för inhämtning av kunskap och i vilken utsträckning det ansvaret i stället bör läggas på markägaren. Vid sidan av den kunskap som myndigheterna i olika samman- hang behöver för sin verksamhet finns det även ett uttalat krav på att skogsägare och verksamhetsutövare ska ha nödvändiga kunskaper; både beträffande skogsskötselåtgärder och för att kunna tillgodose andra allmänna intressen, som naturmiljön, när åtgärder vidtas som kan påverka dessa. Vad gäller kunskap om natur- och kulturmiljövär- den och hänsyn till dessa har utredningen i föregående avsnitt före- slagit ett uttryckligt kunskapskrav. Hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras 14.2.1Varför behövs kunskap om höga naturvärden? Inom ramen för myndigheternas arbete med områdesskydd, rådgiv- ning och tillsyn samt för markägarens arbete med ett hållbart skogs- bruk behövs kunskap om naturvärden. Enligt utredningen är kun- skap om höga naturvärden i skogen av särskild relevans. I vissa situationer räcker det med kunskap om enskilda objekt, såsom djur eller växter, som i sig utgör ett högt eller värdefullt natur- värde. I andra situationer är det i stället viktigt att kunna avgränsa ett område som har ett högt naturvärde där områdets kvaliteter som helhet har betydelse för biologisk mångfald. Kunskap om höga natur- värden i sig respektive kunskap om områden med höga naturvärden, kan därför vara betydelsefullt beroende av i vilket sammanhang kun- skapen ska användas. Vissa typer av höga naturvärden i skogen är relativt enkla att iden- tifiera. Det gäller sådana naturvärden som består av strukturer som är lätta att iaktta.