sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Vidare regleras möjligheten att använda överskottsin- formation från hemliga tvångsmedel (21 a §) och skyldigheten att Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder förstöra material från hemlig avlyssning av elektronisk kommuni- kation (22 §). I 11 a § föreskrivs, som nämnts, att , på ansökan av Säkerhetspolisen, får besluta om anmälningsplikt om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 eller 8 a kap. utlänningslagen (eller motsvarande äldre bestämmelser) inte kan verkställas och det finns sådana omständigheter i fråga om utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2 lagen om särskild utlänningskontroll. Om det finns sådana omständigheter som avses i 1 § 2, dvs. om det kan befaras att utlän- ningen kan komma att begå eller medverka till terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, får Migrations- verket även besluta att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen. Ver- kets beslut får överklagas till regeringen. Beslut av nu aktuellt slag får – i motsats till beslut om anmälnings- plikt – inte i sig till följd att tvångsmedel används mot utlänningen. Beslut enligt 11 eller 11 a § lagen om särskild utlänningskontroll in- nebär enbart en prövning av om det, allmänt sett, finns skäl att kon- trollera utlänningen genom de tvångsmedel som anges i lagen som en utlänning som utgör ett allvarligt säkerhetshot får vistas i trots att det finns ett beslut om utvisning eller avvis- ning. Det prövas alltså inte om ett visst tvångsmedel ska användas. I stället görs en generell prövning av om det finns förutsättningar för och behov av att använda sådana kontrollåtgärder som anges i 19–22 §§ lagen om särskild utlänningskontroll. När lagen infördes framhölls det som en extra rättssäkerhetsgaranti att tvångsmedels- användning inte – som tidigare – automatiskt skulle följa vid ett ut- visningsbeslut enligt lagen utan förutsatte att det gjordes en särskild prövning (prop. 1990/91:118 s. 49 f.). Ett beslut enligt 11 eller 11 a § om anmälningsplikt eller om att vissa tvångsmedel får användas mot utlänningen gäller enligt 12 § i längst räknat för beslutet om avvisning eller utvisning. Om frågan aktualiseras först efter det att utvisningsbeslutet har fattats får alltså ett beslut om användning av tvångsmedel endast omfatta återstoden av treårsperioden (se prop. 1990/91:118 s. 85). Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder Beslutets giltighetstid ska ses mot bakgrund av att det, som nämnts, är fråga om en generell bedömning av behovet av att under tid som utlänningen blir kvar i kunna kontrollera honom eller henne med hjälp av tvångsmedel, inte beslut om användning av tvångsmedel i det enskilda fallet. 10.2.4Anmälningsplikt och tvångsmedel efter beslut av domstol Beträffande vissa utlänningar som har utvisats med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll kan utvisningen inte verkställas inom den angivna treårsfristen. Om Säkerhetspolisen när har förflutit bedömer att det fortfarande finns risk för att utlänningen begår eller medverkar till brott mot rikets säkerhet eller terrorist- brott kan det leda till ett nytt beslut om anmälningsplikt eller att tvångsmedel enligt 19–22 §§ får användas. får sådana beslut meddelas enbart på den grunden att det finns ett utvisningsbeslut. Därefter skärps kraven för att fortsätta med sådana åtgärder (prop. 1990/91:118 s. 45 f. och 49 f.). Efter den första tre- årsperioden ska det finnas en risk för att utlänningen kommer att begå eller medverka till sådana brott som utgör grunden för lagens tillämpningsområde. Det räcker alltså inte att utlänningen rent all- mänt utgör ett säkerhetshot. I de flesta fall torde det vara utlänning- ens eget beteende som ligger till grund för bedömningen av risken. Det ställs dock inget högre krav på risken, eftersom det räcker att det föreligger någon form av risk. Säkerhetspolisen får enligt 14 § lagen om särskild utlänningskon- troll ansöka hos om att utlänningen ska ha fortsatt anmälningsplikt eller att tvångsmedel som anges i 19–22 §§ lagen ska få fortsätta att användas. Beslut i en sådan fråga ska med- delas , längst räknat från den dag då beslutet ska börja tillämpas. Rätten får, om det finns skäl för det, enligt 15 § be- sluta interimistiskt om anmälningsplikt eller tillämpning av 19–22 §§ till dess att ärendet har avgjorts slutligt. På samma sätt som när det gäller beslut enligt 11 och 11 a §§ är det fråga om en generell prövning av om det finns förutsättningar för och behov av att använda tvångsmedel mot utlänningen. Att lagen är tillämplig på utlänningen har redan avgjorts av den som ti- digare har beslutat om att tvångsmedel får användas med stöd av 11 § Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder eller 11 a §. Det innebär att någon bedömning av om lagen är till- lämplig inte behöver göras vid prövning enligt 14 §. Enligt 14 § fjärde stycket lagen om särskild utlänningskontroll gäller vissa specialbestämmelser vid domstolens handläggning. Med undantag för beslut om anmälningsplikt är det först om det har meddelats ett beslut enligt 11, 11 a eller 14 § som frågan om använd- ning av något av de i lagen uppräknade tvångsmedlen aktualiseras. Det ska således göras en dubbel prövning av om tvångsmedlen i fråga får användas. Den första prövningen går ut på att avgöra om det generellt sett finns rättsliga förutsättningar för och behov av att kon- trollera utlänningen genom sådana åtgärder. Beslut i den frågan med- delas av , regeringen eller, när det har förflutit efter utvisningsbeslutet, allmän domstol. Den andra prövningen motsvarar den prövning som alltid ska göras av en behörig beslutsfattare innan ett straffprocessuellt tvångs- medel får användas. Det gäller bl.a. om de rättsliga förutsättningarna för att använda tvångsmedlet är uppfyllda och om användningen är nödvändig och proportionerlig. Vilka tvångsmedel som får användas anges i 19 och 20 §§ lagen om särskild utlänningskontroll. Tvångsmedlen ska enligt 19 § vara av betydelse för att utreda om utlänningen eller en organisation eller grupp som han eller hon till- hör eller verkar för planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen om straff för terroristbrott. För att få använda hemliga tvångsmedel ska det dessutom finnas synnerliga skäl för åtgärden. Är det fråga om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation ska på begäran av Säkerhetspolisen eller Polismyndighe- ten pröva enligt bestämmelser i 27 kap. om tvångs- medlet får användas. Samma grundläggande krav och prövning gäller för kvarhållande av försändelser hos befordringsföretag som enligt 27 kap. 9 § rätte- gångsbalken. I 20 § andra och tredje styckena lagen om särskild ut- länningskontroll finns det emellertid särskilda bestämmelser om kvarhållande av försändelser. I fråga om det tvångsmedlet hänvisar lagen om särskild utlänningskontroll alltså inte till Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder Befordringsföretag får åläggas att tillfälligt hålla kvar sådana försändelser som kommer till företaget och som har ställts till utlän- ningen eller avsänts av honom eller henne. En försändelse ska hållas kvar till dess att den närmare undersökts, öppnats eller granskats. Befordringsföretaget får inte underrätta någon om kvarhållandet utan tillstånd av den som har begärt åtgärden. Ger rätten tillstånd till användning av ett hemligt tvångsmedel gäller enligt 21 § andra stycket lagen om särskild utlänningskontroll beslutet . Det motsvarar vad som enligt 30 kap. 12 § rät- tegångsbalken gäller för motsvarande tvångsmedel. Säkerhetspolisen eller beslutar i fråga om hus- rannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering och tagande av fingeravtryck. Bestämmelserna i 28 kap. om dessa tvångsmedel gäller i tillämpliga delar. Hänvisningen inne- bär bl.a. att endast den som är polisman som får besluta om sådana tvångsmedel. Genom en hänvisning i 5 § lagen om särskild utlän- ningskontroll gäller även bestämmelserna i 9 kap. 8 § utlänningsla- gen om fotografering och tagande av fingeravtryck. Tvångsmedelsregleringen i lagen om särskild utlänningskontroll bör ses mot bakgrund av att det när lagen infördes inte fanns någon möjlighet att använda straffprocessuella tvångsmedel utanför för- undersökning (prop. 1990/91:118 s. 46 f.). får Säkerhetspo- lisen i sin underrättelseverksamhet använda tvångsmedel enligt lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Säkerhetspolisen får även inhämta uppgifter med stöd av lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommuni- kation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverk- samhet (inhämtningslagen). Regleringarna redovisas i avsnitt 10.3. 10.2.6Hantering av material från användning av tvångsmedel Hanteringen av försändelser som finns hos befordringsföretag och granskning av enskilda handlingar som påträffas vid husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning regleras i 20 § andra stycket och 22 § tredje stycket lagen om särskild utlänningskontroll. Rätten kan ge Säkerhetspolisen eller tillstånd att närmare undersöka, öppna eller granska post- eller telegrafförsändelser, brev och andra slutna handlingar eller paket som har ställts till utlänning- Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder en eller avsänts av honom eller henne och som finns hos ett beford- ringsföretag. Detsamma gäller sådana handlingar som påträffas vid husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Regleringen stämmer delvis överens med det som gäller enligt 27 kap. rätte- gångsbalken. I fråga om försändelser hos befordringsföretag liknar regleringen mer den som gäller för motsvarande tvångsmedel i lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Bestäm- melserna om granskning av sådant som påträffas vid husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning liknar mera regleringen i 28 kap. . Enligt 22 § lagen om särskild utlänningskontroll ska en upptag- ning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation granskas möjligt. Endast rätten, Säkerhetspolisen, eller en åklagare får utföra så- dan granskning. Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för ändamålet med avlyssningen ska upptagningen eller uppteckningen förstöras i den delen. Regleringen ställer strängare krav på förstöring än det som gäller en- ligt 27 kap. 24 § . Det finns inga bestämmelser i lagen om särskild utlänningskon- troll om hanteringen av material från hemlig övervakning av elektro- nisk kommunikation. I 21 a § lagen om särskild utlänningskontroll regleras användning av överskottsinformation från hemlig avlyssning och hemlig över- vakning av elektronisk kommunikation. Paragrafen har utformats med 27 kap. 23 a § som förebild. Uppgifter från överskottsinformation som härrör från tvångsmedel enligt lagen om särskild utlänningskontroll får användas för att utreda brott om det pågår en förundersökning. Sådana uppgifter får vidare användas för att inleda förundersökning för brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver om det kan antas att brottet inte endast föranleder böter eller om det finns särskilda skäl. Om det kommer fram uppgifter om förestående brott får uppgifterna användas för att förhindra det brottet. Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder 10.3.1Lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott Enligt lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott får åklagare begära rättens tillstånd att använda hemliga tvångs- medel (dock inte hemlig rumsavlyssning) i underrättelseverksamhet. Det brukar kallas preventiva tvångsmedel. Reglerna har anpassats till att tvångsmedlen inte syftar till att utreda konkreta brott. Det krävs därför andra rekvisit än en konkret brottsmisstanke för att avgränsa tillämpningsområdet. Vidare innehåller lagen en bestämmelse om kvarhållande av försändelser som delvis liknar regleringen i 27 kap. 9 § men som har utformats med 20 § lagen om sär- skild utlänningskontroll som förebild. Den grundläggande förutsättningen för att få använda preventiva tvångsmedel är att det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk för att en person kommer att utöva brottslig verksam- het som innefattar vissa i lagen uppräknade brott. Personen i fråga behöver inte vara identifierad. Tvångsmedlen får också användas om det finns en påtaglig risk att det inom en organisation eller grupp kommer att utövas sådan brottslig verksamhet och det kan befaras att en person som tillhör eller verkar för organisationen eller grup- pen medvetet kommer att främja denna verksamhet. Den brottslighet som får läggas till grund för användning av pre- ventiva tvångsmedel innefattar bl.a. vissa brott mot säker- het, terroristbrott enligt 2 § lagen om straff för terroristbrott, grovt brott enligt 3 § andra stycket finansieringslagen och grovt brott en- ligt 6 § rekryteringslagen. Det är således till viss del samma gärningar som kan ligga till grund för användning av tvångsmedel enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Tillstånd till användning av preventiva tvångsmedel får meddelas endast om åtgärden är av synnerlig vikt för att förhindra sådan brottslig verksamhet som anges i lagen. Skälen för åtgärden måste dessutom uppväga det intrång eller men i övrigt som åtgärden inne- bär för den person som avses eller för något annat motstående in- tresse. Frågor om tillstånd till tvångsmedel prövas av på ansökan av åklagare. Åklagare får under vissa förutsätt- ningar besluta interimistiskt om tvångsmedel i avvaktan på domsto- Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder Ett sådant beslut ska utan dröjsmål anmälas till rätten som skyndsamt ska pröva om tvångsmedlet ska bestå. Lagen innehåller också regler om granskning och förstöring av upptagningar och uppteckningar från användning av hemliga tvångs- medel och om användningen av överskottsinformation. I inhämtningslagen finns det bestämmelser om att bl.a. Säkerhetspo- lisen i sin underrättelseverksamhet får hämta in vissa uppgifter om elektronisk kommunikation direkt från en teleoperatör. Det får gö- ras om åtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Skälen för åtgärden ska uppväga det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som åtgärden riktar sig mot eller för något annat motstående intresse. Uppgifter får också hämtas in för vissa i lagen uppräknade brott som inte har fängelse som minimistraff. De brott som räknas upp är bl.a. vissa brott mot säkerhet, grovt brott en- ligt 3 § andra stycket finansieringslagen och grovt brott enligt 6 § rekryteringslagen. De uppgifter som får hämtas in med stöd av inhämtningslagen motsvarar till stor del de uppgifter som får hämtas in i underrättel- severksamhet genom hemlig övervakning av elektronisk kommuni- kation enligt lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvar- liga brott. Reglerna överlappar således till viss del varandra. fick Säkerhetspolisen, och fatta beslut om inhämtning. Sådana beslut ska fattas av åklagare på ansökan av någon av nyssnämnda myndig- heter (prop. 2018/19:86 s. 70 f.). Lagen innehåller också bestämmelser om granskning och förstö- ring av inhämtade uppgifter. Uppgifter som har hämtats in med stöd av lagen får användas i en förundersökning endast det efter att rätten gett tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Uppgifterna får dock utan sådant tillstånd användas för att inleda förundersökning. Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder 10.4Regeringsformens och krav i fråga om tvångsmedel Enligt 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen är var och en gent- emot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan, kroppsvisitation och påtvingade kroppsliga ingrepp. Kroppsbesiktning anses vara ett påtvingat kroppsligt ingrepp. Skyddet omfattar även undersökning av förtroliga brev och andra förtroliga försändelser samt hemlig av- lyssning eller upptagning av telefonsamtal eller andra förtroliga med- delanden. Här avses framför allt skydd mot hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig rumsavlyssning och kontroll av postförsändelser. Enligt 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen är var och en också gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär över- vakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Det skyddet kan bl.a. aktualiseras vid hemlig övervakning av elektro- nisk kommunikation som avser lokaliseringsuppgifter och vid hem- lig kameraövervakning. Var och en är vidare enligt 2 kap. 1 § regeringsformen gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. yttrandefrihet och informationsfri- het. Yttrandefrihet innebär frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Informationsfrihet innebär frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Åtgärder som innebär att postförbindelser försvåras eller avbryts utgör enligt förarbetena ingrepp i dessa rättigheter (prop. 1975/76:209 s. 123). Det nu angivna skyddet är dock inte absolut. Det kan enligt 2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen inskränkas men endast genom lag (eller bemyndigande i lag) och bara under vissa förutsättningar. Begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Den får inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Utlänningar är enligt 2 kap. 25 § regeringsformen i princip jäm- ställda med svenska medborgare när det gäller de fri- och rättigheter som regleras i kapitlet. Visst skydd gäller dock bara för svenska med- Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder Enligt 2 kap. 25 § regeringsformen får en utlännings skydd mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång, mot intrång i förtroliga försändelser och meddelanden samt i övrigt mot intrång som innebär övervakning och kartläggning begränsas. Såda- na begränsningar får endast göras genom lag. Regeringsformen ställer således vissa grundläggande krav när det gäller hur lagstiftning om tvångsmedel ska vara utformad. gäller som tidigare nämnts som svensk lag. Var och en har enligt artikel 8 i konventionen rätt till respekt för sitt pri- vat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Inskränkningar i rättigheterna får endast göras med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säker- het, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Artikeln är till- lämplig bl.a. på regler om tvångsmedel. Rätten till respekt för privatlivet innefattar både ett förbud för staten att göra otillåtna ingrepp i privatlivet och en skyldighet för staten att genom bl.a. lagstiftning och andra åtgärder skydda den en- skildes privatliv, familjeliv och korrespondens mot ingrepp från andra enskilda. Rätten innefattar bl.a. skydd mot tvångsmedel som innebär avlyssning av telekommunikationer, kontroll av postförsän- delser och husrannsakan. Sådana åtgärder måste därför uppfylla kra- ven i artikel 8 för att vara godtagbara enligt konventionen (, a.a., s. 432). Frågan om en åtgärd som avses i artikel 8 har haft stöd i lag har ofta behandlats i praxis. Kravet på lagstöd är inte bara formellt. Det innefattar även att lagstiftningen ska vara lättill- gänglig och tillräckligt tydligt formulerad. Den som riskerar att drabbas av en åtgärd ska kunna förutse i vilka fall myndigheterna kan komma att använda den. En lag får t.ex. inte ge utrymme för en obe- gränsad diskretionär prövningsrätt i enskilda fall, eftersom den då inte ger den förutsebarhet som krävs. När det gäller hemliga tvångsmedel innebär kravet på förutsebar- het visserligen inte att en person bör kunna veta på förhand t.ex. när Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder myndigheterna sannolikt avlyssnar hans eller hennes samtal. Lag- stiftningen ska däremot vara så tydlig att den ger en tillräcklig indi- kation om vilka omständigheter som krävs för att myndigheterna ska få använda sig av åtgärderna. har i Uzun mot (dom den 2 septem- ber 2010) lagt fast vissa grundläggande principer som ställs på lag- stiftning som reglerar hemliga övervakningsmetoder som kan stå i strid med artikel 8. Principerna innebär att bl.a. följande måste framgå av lag för att kraven i konventionen ska vara uppfyllda: •övervakningsåtgärden, syftet med den och dess varaktighet, •förutsättningarna för att besluta om åtgärden, •den personkrets som kan utsättas för åtgärden, •vem som får besluta om åtgärden, vem som får verkställa den och hur länge åtgärden får pågå, och •vilka rättsmedel som finns. Utredningen återkommer i detta kapitel till vissa andra krav som ställs på lagstiftning om hemliga tvångsmedel i fråga om rättssäker- hetsgarantier. Lagrådet har framhållit att det nationella bedömningsutrymmet av krav är förhållandevis stort i frågor som berör nationell säkerhet. I rättssäkerhetsfrågor enligt artikel 6 torde dock enligt Lagrådet utrymmet för särskild hänsyn till nationell säkerhet inte vara lika stort som i fall där det t.ex. gäller integritets- skyddet enligt artikel 8 (prop. 2018/19:96 s. 49). Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder 10.5.1Utgångspunkter för den framtida regleringen Utredningens förslag: Tvångsmedel får som huvudregel endast användas om det finns ett utvisningsbeslut enligt den nya lagen. Utredningens bedömning: Tvångsmedelsbestämmelserna i den nya lagen bör i så stor utsträckning som möjligt följa vad som gäller enligt . Avvikande regler ska kunna moti- veras utifrån de annorlunda förutsättningar som gäller enligt lagen och samhällets särskilda behov av att kunna utöva en effek- tiv kontroll av det begränsade antal utvisade utlänningar som ut- gör ett allvarligt säkerhetshot och som trots det av humanitära eller andra skäl får vistas i . Skälen för utredningens förslag och bedömning Tvångsmedel får användas om det finns ett utvisningsbeslut I direktiven för utredningens arbete är utgångspunkten att huvud- dragen i den nuvarande regleringen ska behållas men att vissa frågor som rör tvångsmedlen bör analyseras närmare. Det gäller frågan om tillämpningsområdet bör utvidgas så att tvångsmedel får användas även i de fall där grunden för utvisningen är att det är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet att utlänningen utvisas. Vidare ska ut- redningen överväga bestämmelser om interimistiska beslut om an- mälningsskyldighet. Utredningen bedömer att det även behövs särskilda åtgärder för att kunna kontrollera vissa utlänningar. För att Säker- hetspolisen ska kunna förebygga särskilt allvarliga brott krävs det en reglering som motsvarar den som finns . När det gäller vissa be- stämmelser om tvångsmedel finns det dock skäl att överväga en tyd- ligare och mer förutsebar reglering. Vidare bör det övervägas om Säkerhetspolisen bör få använda några andra, befintliga, tvångsmedel för att effektivisera kontrollen eller om användningsområdet för något av dessa bör justeras. Dessutom behöver det säkerställas att den nya lagstiftningen möter dagens krav på rättssäkerhetsgarantier. Tvångsmedel och andra tvångsåtgärder Den grundläggande förutsättningen för att få använda tvångsme- del enligt lagen om särskild utlänningskontroll är att det finns ett beslut om att utlänningen ska utvisas. Enligt 11 § lagen om särskild utlänningskontroll får den beslutande myndigheten då förordna om anmälningsplikt och att bestämmelserna i 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen. Det gäller om ett beslut om utvisning enligt lagen tills vidare inte ska verkställas på grund av inhibition eller att utlänningen har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd.