sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Lag eller annan föreskrift får heller inte inne- bära att någon missgynnas på grund av sitt kön, om inte föreskriften utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt (2 kap. 13 § RF). För andra än svenska medborgare här i riket får särskilda be- gränsningar göras genom lag (2 kap. 25 § RF). I förarbetena till bestämmelserna i regeringsformen anges det att en föreskrift som inte avser det skyddade området inte heller innebär en rättighetsinskränkning i regeringsformens mening, även om följ- den blir att möjligheterna att utnyttja friheten försämras. Allmänt kan sägas att en föreskrift rättighetsinskränkning endast om det av föreskriften uttryckligen eller underförstått framgår att en rättighetsbegränsning är åsyftad eller ingår som ett naturligt led i regleringen.23 Utövandet av rätten att delta i fredliga sammankomster och till för- eningsfrihet får enligt artikel 11.2 inte under- kastas andra inskränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra per- soners fri- och rättigheter. Artikeln hindrar inte att det för medlemmar av de väpnade styrkorna, polisen eller den statliga förvaltningen görs lagliga inskränkningar i utövandet av dessa rättigheter. Det finns lagstiftning som medför begränsningar av rätten till föreningsfrihet och till fredliga sammankomster. I ordningslagen (1993:1617) finns särskilda föreskrifter om allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Med en allmän sammankomst menas bl.a. sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet samt andra sammankomster vid vilka mötesfriheten ut- övas. Med en offentlig tillställning avses tävlingar och uppvisningar i sport och idrott, danstillställningar, tivolinöjen och festtåg, marknader och mässor samt andra tillställningar som inte är att anse som allmänna sammankomster eller cirkusföreställningar. (Se 1–3 §§ ordningslagen.) Huvudregeln är att allmänna sammankomster inte utan tillstånd får anordnas på offentliga platser (2 kap. 4 § ordningslagen). Begrep- pet offentlig plats inrymmer bl.a. allmänna vägar samt gator, vägar, 1975/76:209 s. 153 och 154. Artikel 15 – föreningsfrihet och fredliga sammankomster torg och parker som redovisas som allmän plats i detaljplan och som upplåtits för sitt ändamål (1 kap. 2 § ordningslagen). Anordnare av en allmän sammankomst som inte är tillståndspliktig och som ska hållas inom ett område som redovisas i en detaljplan är normalt skyl- dig att i stället anmäla en sådan sammankomst (2 kap. 5 § ordnings- lagen). Tillstånd får vägras endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid sammankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller med hänsyn till tra- fiken eller för att motverka epidemi (2 kap. 10 § ordningslagen). Det är förbjudet för den som deltar i en demonstration eller vissa andra allmänna sammankomster att helt eller delvis täcka ansiktet på ett sätt som försvårar identifikation, om det vid sammankomsten uppkommer en störning av den allmänna ordningen eller en omedel- bar fara för en sådan störning. Detsamma gäller vid andra folksam- lingar på allmän plats, om folksamlingen genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna. Förbuden gäller inte den som täcker ansiktet av religiösa skäl. De gäller inte heller i den utsträckning deltagare fått tillstånd att täcka ansikte. (Se 1 § lagen, 2005:900, om förbud mot maskering i vissa fall.) Av förarbetena till lagen framgår att ett förbud mot att vara maskerad vid demonstrationer och andra liknande sammankomster ansågs vara förenligt med regeringsformen och , om förbudet begränsades till sammankomster där det uppkommer en ordningsstörning eller en omedelbar fara för en sådan störning.24 Olovlig kårverksamhet är ett brott som, något förenklat, omfat- tar att delta i sammanslutning som är avsedd att utgöra eller lätt kan utvecklas till en militär trupp eller polisstyrka (18 kap. 4 § BrB). Det finns också bestämmelser som kriminaliserar samröre med en terroristorganisation i lagen (2010:299) om straff för offentlig upp- maning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Det är straffbart bl.a. att lämna stöd till en terroristorganisation samt att rekrytera till eller uppmana till sam- röre med en sådan organisation. Med terroristorganisation avses en sammanslutning av personer som begår särskilt allvarlig brottslighet eller gör sig skyldiga till försök, förberedelse, stämpling eller med- verkan till sådan brottslighet. 2005/06:11 s. 27–35. Artikel 15 – föreningsfrihet och fredliga sammankomster Regeringen har tillsatt en kommitté, som fått i uppdrag att över- väga om det bör införas ett särskilt straffansvar för deltagande i en rasistisk organisation samt om det bör införas ett förbud mot rasis- tiska organisationer. Uppdraget ska redovisas senast den 28 februari 2021.25 I sammanhanget kan noteras att barnrättskommittén uttryckt oro över att inte har några bestämmelser som olagligförklarar och förbjuder organisationer som främjar och uppmanar till rashat. Kommittén har rekommenderat att införa sådana regler.26 Läs mer om detta i kapitlet om artikel 2. I vår kontakt med elevorganisationer har eleverna framfört att det förekommer att skolpersonal på olika sätt inskränker elevernas möj- ligheter att organisera sig i form av t.ex. elevrådsorganisationer och andra föreningar. Av vad eleverna uttryckt verkar det inte vara fråga om problem hänförliga till någon lagstiftning, utan att de bestäm- melserna som finns inte följs. En kartläggning av hur regelverket efter- levs ligger emellertid utanför vårt uppdrag. 18.3.1Rätt till föreningsfrihet och fredliga sammankomster (artikel 15.1) Genom artikel 15.1 i erkänner en stat ett barns rätt till föreningsfrihet och till fredliga sammankomster. I svensk rätt motsvaras denna rätt av rätten till mötesfrihet, demonstrationsfrihet och föreningsfrihet i regeringsformen samt den rätten till mötes- och föreningsfrihet i artikel 11 i . Vår bedömning är att svensk lagstiftning överensstämmer med artikel 15.1 i barnkon- ventionen. 18.3.2Inskränkningar i rätten till föreningsfrihet och fredliga sammankomster (artikel 15.2) Utövandet av rätten till föreningsfrihet och fredliga sammankomster får enligt artikel 15.2 i inte underkastas andra in- skränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och som är nöd- 26CRC/C/SWE/CO5 p. 15 och 16. Artikel 15 – föreningsfrihet och fredliga sammankomster vändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna säkerheten, den allmänna ordningen (ordre public), för skyddandet av folkhälsan eller den allmänna sed- ligheten eller andra personers fri- och rättigheter. Fri- och rättigheterna i regeringsformen beskrivs i ganska allmänna ordalag, vilket innebär att det reella skyddet kan sägas ligga i begräns- ningarna. Förutsättningarna för begräsningarna är beskrivna i både regeringsformen och och stämmer enligt vår bedömning överens med vad som anges i artikel 15.2. För andra än svenska medborgare får särskilda begränsningar göras genom lag i fråga om bl.a. den mötesfrihet, demonstrationsfrihet och föreningsfrihet som finns i regeringsformen (2 kap. 25 § RF). Angå- ende denna bestämmelse, se diskussionen i kapitlet om artikel 13. Vi har genom vår kartläggning inte funnit att det finns några be- stämmelser i svensk rätt som innebär några begränsningar av ett barns rätt till föreningsfrihet och till fredliga sammankomster på ett sätt som skulle vara oförenligt med . När det t.ex. gäller möjligheterna att begränsa allmänna sammankomster i ordningslagen är dessa motiverade med sådana intressen som godtas i artikel 13.2. Detsamma gäller för maskeringsförbudet och den straffrättsliga regler- ingen om olovlig kårverksamhet och samröre med terroristorganisation. Vår bedömning är att svensk lagstiftning och praxis överensstäm- mer med innebörden av artikel 15. Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 15 i . 19 Artikel 16 – privat- och familjeliv Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis över- ensstämmer med innebörden av artikel 16 i . 1.Inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens och inte heller för olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende. 2.Barnet har rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden eller an- grepp. Enligt artikel 16 har ett barn rätt till lagens skydd mot godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens samt mot olagliga angrepp på sin heder och sitt an- seende. Motsvarande skrivningar återfinns i det grundläggande ramverket för mänskliga rättigheter (of Human Rights), se t.ex. artikel 12 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna1 och artikel 17 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter2. Även om skydd av frihetsberövade ungdomar (”Havanna- reglerna”)3 kan vara av relevans i relation till artikel 16. 1Antagen av genom resolution 3/217 . 3Antagna av genom resolution 45/113 . Artikel 16 – privat- och familjeliv ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.4 (Läs mer om dessa nedan.) I rela- tion till artikel 16 kan särskilt nämnas artiklarna 13–15, som rör rät- ten till yttrande-, informations-, tanke, samvets-, religions- och för- eningsfrihet. I artikel 37 finns bestämmelser om frihetsberövanden av barn som begått brott eller ska tas in för vård. Enligt artikel 9 ska ett barn som huvudregel inte skiljas från sina föräldrar, mot deras vilja, om det inte är nödvändigt för barnets bästa. I artikel 40.2 b (vii) nämns att ett barn som misstänks eller anklagas för brott ska få sitt privatliv till fullo respekterat under alla stadier av förfarandet. har inte utarbetat någon särskild vägledning avseende artikel 16. Däremot har för mänskliga rät- tigheter () utarbetat en allmän kommentar5 om arti- kel 17 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, som i stort sett är identisk med artikel 16 i barn- konventionen. Kommentaren kan därför ge viss vägledning även av- seende tolkningen av artikel 16.6 Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i kon- ventionen förhåller sig till artikel 16. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta inne- bär att även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan till- stånd i , ska omfattas av skyddet enligt artikel 16. Ett barns rätt till skydd mot godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- 4CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. 5CCPR, General . 6Jämför (2019) s. 554 och 555. Detrick (1999) s. 271 och 272. Artikel 16 – privat- och familjeliv och familjeliv, hem eller korrespondens och rätt till skydd mot an- grepp på sin heder och sitt anseende ska därmed omfatta alla situa- tioner som ett barn befinner sig i, t.ex. inom familjen, vid alternativ omvårdnad och inom alla institutioner, inrättningar eller tjänster för barn. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i kon- ventionen tillämpas och ses i relation till varandra.7 Kommittén för- väntar sig att en stat tolkar ordet ”utveckling” i dess vidaste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.8 Rättigheterna i arti- kel 16 ska därmed förstås som en del av ett barns utveckling. har t.ex. uttryckt att rätten till privatliv (bl.a. genom sekretess) bör respekteras för att främja ungdomars hälsa och ut- veckling.9 I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter, bl.a. rätten till förenings- frihet och fredliga sammankomster. har staten det yttersta ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling samt för att barnet 7CRC/C/GC/7 p. 8CRC/GC/2003/5 p. 9CRC/GC/2003/4 p. Artikel 16 – privat- och familjeliv ges det skydd och stöd som det behöver (jämför bl.a. artiklarna 3.2, 6, 9, 19, 20, 23, 26, 27, 32–36, 38 och 39). Enligt artikel 4 ska en stat vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra åtgärder för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ska en stat till fullo utnyttja sina tillgängliga resur- ser för att vidta sådana åtgärder. Vid behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det internationella samarbetet. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad Enligt artikel 12.1 ska en stat tillförsäkra ett barn som är i stånd att bilda en åsikt rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör det. Barnets åsikter ska beaktas i förhållande till ålder och mognad. Ett barn som är i stånd att uttrycka sina åsikter ska ges möjlighet att fritt göra det i alla frågor som rör barnets privat-och familjeliv, hem och korrespondens och i frågor som rör dess heder och anseende. För att ett barn ska tillförsäkras denna rätt ska det enligt artikel 12.2 särskilt beredas möjlighet att höras i förfaranden som rör dessa frågor. Det kan göras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ. Rätten att uttrycka sin åsikt och få den beaktad ska gälla i alla domstolsför- faranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Barnet ska höras på ett sätt som är förenligt med nationella procedurregler. Genom artikel 16 uttrycks ett barns rätt till privatliv. Rätten med- för att barn inte som huvudregel kan tvingas att t.ex. berätta om sina tankar eller tvingas att bekänna sin religion, tro eller andra överty- gelser. Artikel 16 och artikel 12 ger tillsammans en ram att förhålla sig till, att det är barnet som själv väljer vad det vill eller inte vill ge uttryck för. i ljuset av artikel 5 innebär det att föräldrar och vårdnads- havare ska ge ett barn ledning och råd i dessa frågor och då beakta bar- nets egna åsikter i förhållande till ålder och mognad. Enligt barnrättskommittén har ett barn även rätt att avstå från att utöva sin rättighet; att uttrycka åsikter är för barnet ett val, inte en skyldighet.10 10CRC/C/GC/12 p. Artikel 16 – privat- och familjeliv Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska vad som bedöms vara barnets bästa beaktas (artikel 3.1). I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundläggande principer och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upp- levelser och åsikter om sin situation särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). Syftet med begreppet barnets bästa är enligt barnrättskommittén att säkerställa att barn både fullt och faktiskt kan åtnjuta alla de rättig- heter som erkänns i konventionen. Kommittén understryker att en vuxen persons personliga bedömning av ett (eller flera) barns bästa inte får ha företräde framför rättigheterna enligt konventionen; ingen rättighet ska kunna inskränkas av en skönsmässig tolkning av barnets bästa. Vidare framhåller kommittén att barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det spe- cifika sammanhanget.11 Nedan redogörs i korthet för i vilka sammanhang principen om barnets bästa kan bli relevant i förhållande till artikel 16. Artikel 3.1 omfattar även lagstiftande organ. Principen om barnets bästa ska beaktas vid den lagreglering som förutsätts i artikel 16.2. Detsamma gäller vid lagstiftning som innebär att det blir möjligt att göra ingrepp i t.ex. ett barns privat- och familjeliv. Övriga rättigheter enligt ska också beaktas i bedömningen av bar- nets bästa. Sådana bedömningar bör till viss del även bygga på barns egna upplevelser och åsikter i enlighet med artikel 12. I sin allmänna kommentar om barnets bästa lyfter barnrättskom- mittén särskilt fram den roll som lagstiftande organ har. Kommittén betonar att artikel 3.1 både gäller barn i allmänhet och barn som in- divider. Det innebär, enligt kommittén, att varje gång en lag eller en bestämmelse antas eller en internationell överenskommelse ingås som berör ett barn bör beslutet styras av hänsyn till barnets bästa.12 11CRC/C/GC/14 p. 1 och 4. 12CRC/C/GC/14 p. 31, se även CRC/C/GC/12 p. Artikel 16 – privat- och familjeliv har t.ex. uttalat att staterna genom dialog med ungdomar bör ta reda på var kränkningar av privatlivet sker. Det kan t.ex. handla om den digitala miljön och hur företag och andra använder deras personuppgifter.13 Även vid ett individuellt beslut om skydd mot ingripande i t.ex. ett barns privat- och familjeliv ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Motsvarande gäller när det allmänna beslutar att göra ett sådant lagligt ingrepp. I en bedömning av barnets bästa ska hänsyn tas till alla de rättigheter som ett barn har enligt barnkonven- tionen och som är relevanta i sammanhanget. Ett barn ska också ges möjlighet att uttrycka sin åsikt inför att ett beslut tas (jämför arti- kel 12). understryker att detta ska ske med utgångs- punkt i barnets specifika omständigheter. Fokus måste enligt kom- mittén ligga på att identifiera möjliga lösningar som ser till barnets bästa med full respekt för rättigheterna i konventionen och dess fakultativa protokoll.14 Vidare är det enligt kommittén av vikt att följa upp åtgärder och beslut,15 dvs. ta reda på hur barnet upplevt insat- serna och om de varit till barnets bästa. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myn- digheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3.1). En åtgärd omfattar även själva förfarandet. Det innebär att processen inför, under och efter ett barn har utsatts för både ett lagligt och olagligt ingripande eller angrepp som avses i artikel 16.1 omfattas. Det kan t.ex. röra ett straffrättsligt förfarande, en social utredning, vård eller behandling samt andra stöd- jande åtgärder. 13CRC/C/GC/20 p. 14CRC/C/GC/14 p. 15CRC/C/GC/12 p. 134 (i) och CRC/C/GC/14 p. Artikel 16 – privat- och familjeliv lyfter i en allmän kommentar fram vikten av barnanpassade förfaranden.16 Kommittén betonar i en annan kommen- tar att förutsättningarna för att ett barn ska kunna uttrycka åsikter är av betydelse. Hänsyn bör tas till barnets individuella och sociala situation och miljön bör vara sådan att barnet känner sig tryggt och respekterat. Barnet bör, enligt kommittén, inte intervjuas oftare än nödvändigt, särskilt inte när man utforskar händelser som skadat barnet. Vidare måste barnet informeras om vad saken gäller, vilka val- möjligheter som finns, vilka beslut som kan komma att fattas och vad de kan få för följder.17 Även föräldrar och andra närstående bör enligt kommittén uppmuntras att ge ledning och råd på ett barnanpassat sätt som stärker barns förmåga att utöva sina rättigheter, bl.a. rätten att uttrycka sina åsikter (artikel 12) och rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet (artikel 14).18 Viss vägledning om hur ett förfarande kan barnanpassas kan även hämtas från protokoll om försäljning av barn, barn- prostitution och barnpornografi. Av protokollet framgår bl.a. att pro- cessuella förfaranden ska anpassas till ett barns särskilda behov, oav- sett om det är offer eller vittne till ett brott. Det framgår också att en stat ska tillhandahålla lämpligt stöd till barnet under hela rätts- processen. Läs mer om protokollet i kapitlet om artikel 34. En mer utvecklad beskrivning av barnanpassade förfaranden finns i kapitlet om artikel 3. 19.1.2Godtyckliga och olagliga ingripanden och angrepp (artikel 16.1) Enligt artikel 16.1 får ett barn inte utsättas för godtyckliga eller olag- liga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korre- spondens. Det innebär att rättigheterna i artikel 16 inte är absoluta utan kan begränsas i lag.19 Vilka ingripanden det kan röra sig om, utöver att de inte får vara godtyckliga eller olagliga, framgår inte av artikeln. Enligt MR-kommitténs allmänna kommentar till artikel 17 i den in- ternationella konventionen om medborgerliga och politiska rättig- 16CRC/C/GC/14 p. 17CRC/C/GC/12 p. 22–25. 18CRC/C/GC/7 p. 19Jämför (2019) s. 555. Artikel 16 – privat- och familjeliv heter betyder uttrycket ”olagliga” att varje ingripande måste ha stöd Begreppet ”godtyckliga” är enligt avsett att garantera att de möjligheter till ingripande som föreskrivs i lag är förenliga med konventionens20 bestämmelser, syften och mål. Under alla omständigheter ska de vara rimliga i förhållandena till de före- liggande omständigheterna, enligt kommittén. Lagstiftningen måste, enligt , i detalj ange de exakta omständigheterna under vilka sådana ingripanden kan tillåtas även om själva ingripandet stäm- mer överens med konventionen (den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter). anser att ett beslut att utnyttja de lagliga möjligheterna till ingrepp i privat- livet endast får göras av en enligt lag behörig myndighet.21 Applicerat på skulle detta innebära t.ex. att ett ingrepp i ett barns privatliv endast får begränsa barnets tanke-, sam- vets-, religions- och yttrandefrihet om begränsningen är proportio- nerlig och syftar till att skydda den nationella säkerheten eller något av de andra intressena som anges i artiklarna 13 och 14. måste ingreppet vägas mot andra intressen enligt konventionen. T.ex. ska ett barn skyddas mot alla former av utnyttjande och övergrepp, även när barnet omvårdas av sina föräldrar (artiklarna 19 och 32–36). har bl.a. i relation till våld mot barn pekat på riskerna med informations- och kommunikationsteknologi. De nämner t.ex. nätmobbning eller att ett barn kan tvingas, luras eller övertalas att möta främlingar utanför internet samt riskeras att bli utsatta för gromning för sexuella syften och/eller lämna ut personlig information.22 Privat- och familjeliv, hem och korrespondens Vad som avses med privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespon- dens framgår inte av artikel 16.1 och lämnas därmed i viss mån till respektive stat att avgöra.