sou · H8B337 · 2020-06-17 00:00:00 — Förmåner ska i denna situation betalas av den behöriga institutionen på bosättningsorten (artikel 65.2). Det framgår vidare att en helt arbetslös person som en komplet- terande åtgärd får ställa sig till arbetsförmedlingens förfogande i den medlemsstat där han eller hon senast arbetade (artikel 65.2). Det inne- bär inte att den sökande omfattas av flera medlemsstaters lagstift- Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 ning, utan att den sökande utöver att vara arbetssökande i bosätt- ningsstaten har rätt att ta del av t.ex. stöd och service för att också söka arbete i det tidigare arbetslandet. En arbetslös person som inte är gränsarbetare och som inte åter- vänder till bosättningsstaten ska ställa sig till arbetsförmedlingens förfogande i det tidigare arbetslandet. I detta fall ska förmåner läm- nas av den behöriga institutionen i arbetslandet (artikel 65.3). Det finns även bl.a. bestämmelser om vad som ska gälla för vissa företagare som har varit verksamma och försäkrade i en stat, men som är bosatta i en medlemsstat som saknar försäkringssystem för företagare (artikel 65 a). Beräkning av ersättningens storlek I artikel 62 anges hur ersättningens storlek ska beräknas. Om det i en medlemsstats lagstiftning föreskrivs att beräkningen av förmå- nerna utgår från den tidigare lönens eller yrkesinkomstens storlek, ska endast den lön eller yrkesinkomst som personen hade vid sitt senaste arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare (artikel 62.1). Detta gäller även om det i den nationella lagstiftningen anges att fastställande av den lön eller yrkesinkomst som ska ligga till grund för förmånerna ska bestämmas med utgångspunkt för en viss referensperiod (artikel 62.2). Eftersom det i vissa fall är bosättningsstaten och inte den senast behöriga medlemsstaten, dvs. det senaste arbetslandet, som ska pröva rätten till förmåner, ska institutionen på bosättningsorten ta hänsyn till den senaste lön eller yrkesinkomst som den berörda personen har mottagit i det tidigare arbetslandet (artikel 62.3). Export av en arbetslöshetsförmån för den som är arbetslös och reser till en annan medlemsstat för att söka arbete I artikel 64 anges vad som ska gälla för den som är arbetslös och som reser till en annan medlemsstat för att söka arbete. En person som är helt arbetslös och som uppfyller villkoren för rätt till förmåner i en medlemsstat och som reser till en annan medlemsstat för att söka arbete där, kan få behålla rätten till arbetslöshetsförmåner . När en sådan sökande efter prövning beviljas att ta med sig sina Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 förmåner lämnas ett särskilt intyg, ett s.k. portabelt (PDU2) doku- ment eller, vardagligt uttryckt, U2-intyg. I är det Inspektio- nen för arbetslöshetsförsäkringen, förkortad IAF, som är behörig institution (dvs. ansvarig myndighet) för att pröva och utfärda U2- intyg. Kraven för att den sökande ska kunna få ett U2-intyg är bl.a. att den sökande före avresan ska ha varit registrerad som arbets- sökande hos Arbetsförmedlingen och stått till arbetsmarknadens förfogande efter det att han eller hon blev arbets- lös. Vidare ska den arbetslösa personen från och med den dag han eller hon upphörde att stå till arbetsmarknadens förfo- gande i den stat som utfärdat intyget, registrera sig som arbetssökande vid arbetsförmedlingen i den medlemsstat som personen reser till. Den arbetslösa personen ska underkasta sig den kontroll som utförs där samt iaktta villkoren enligt den medlemsstatens lagstiftning. Den sökande får behålla rätten till förmåner från och med den dag då den arbetslösa personen upphörde att stå till arbetsförmedlingens förfogande i den medlemsstat personen läm- nade. De behöriga institutionerna får, enligt förordningen, förlänga perioden med tre . Om den sökande återvänder till den behöriga medlemsstaten vid eller före utgången av den period som den sökande har rätt att exportera rätten, ska den sökande fortfarande ha rätt till förmåner enligt den behöriga medlemsstatens lagstiftning. Personen förlorar all rätt till förmåner om han eller hon inte återvänder dit vid eller före utgången av nämnda period, om inte bestämmelserna i den lagstift- ningen är mer gynnsamma. De behöriga arbetsförmedlingarna eller institutionerna får i undan- tagsfall medge att den berörda personen har varit arbetslös innan intyget beviljas, att den sökandes frist att registrera sig som arbetssökande förlängs och att den som återvänder vid ett senare datum inte förlorar sina rättigheter. Förordning (EG) nr 987/2009 Till förordning (EG) nr 883/2004 finns en tillämpningsförordning, förordning (EG) nr 987/2009. Förordning (EG) nr 987/2009 är form- mässigt en spegling av förordning (EG) nr 883/2004 med en, för EU- rätten sedvanlig, preambel och fem avdelningar. Förordning (EG) Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 nr 987/2009 har enligt preambeln bl.a. till syfte att tydliggöra vilka åtgärder och förfaranden som behövs för tillämpningen och för- enklingen av reglerna för samordning av medlemsstaternas sociala trygghetssystem enligt förordning (EG) nr 883/2004. Det gäller t.ex. informationsutbyte mellan medlemsstater för att förordning (EG) nr 883/2004 ska kunna tillämpas. Bestämmelser i dagens regelverk för arbetslöshetsförsäkringen Av 3 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, förkortad , framgår att det endast är personer i som uppfyller ersätt- ningsvillkoren enligt lagen som har rätt till ersättning, om inte något annat följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004. Enligt 48 § utfärdar IAF intyg för personer som uppfyller villkoren för rätt att med bibehållen ersättning söka arbete i något annat EU- eller EES-land eller i . Av 28 § förordningen (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring, för- kortad ALFFo, framgår att IAF inte får förlänga den period som den sökande kan söka arbete i något annat EU- eller EES-land eller i på ett sådant sätt att perioden sammantaget överstiger . Bestämmelser i lagen om arbetslöshetskassor och i föreskrifter Lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor, förkortad LAK, omfattas enligt den förteckning7 som lämnat till inte av förordning (EG) nr 883/2004. En arbetslös person som omfattas av artikel 65.5 a förordning (EG) 883/2004 eller artikel 71.1 a) ii eller b) ii förordning (EEG) 1408/71 och som har rätt till arbetslöshetsersättning enligt svensk lagstiftning, har rätt till inträde i den arbetslöshetskassa vars verksam- hetsområde närmast motsvarar den sysselsättning han eller hon hade i arbetslandet, se IAF:s föreskrifter (IAFFS 2015:1) om övergång mellan stater. 7Förklaring från i enlighet med artikel 9 i och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygg- hetssystemen. Bilaga till regeringsbeslut nr I:7. Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 Det är otydligt vad som gäller när tillgång till inkomstbortfallsförsäkringen förutsätter föreningsmedlemskap Arbetslöshetsförsäkringen består av en grundförsäkring och en inkomstbortfallsförsäkring (4 § ). Medlemskapet i en arbetslös- hetskassa har betydelse för om den sökande uppfyller villkoret för inkomstbortfallsförsäkringen, det s.k. medlemsvillkoret, enligt 7 § . Tillgången till inkomstbortfallsförsäkringen förutsätter alltså att den sökande är med i en svensk arbetslöshetskassa. Rätten till medlemskap regleras i 34 § LAK. LAK är inte anmäld som en av de lagar som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004. Det gör att det är otydligt hur rätten till medlemskap och, därmed, tillgången till inkomstbortfallsförsäkringen ska tolkas i förhållande till förordning (EG) nr 883/2004. I syfte att lösa detta har IAF utfärdat en före- skrift om rätt till medlemskap för den som enligt artikel 65.5 a, för- ordning (EG) nr 883/2004, har rätt till arbetslöshetsersättning. I LAK finns det ingen definition av vilket förvärvsarbete som kan ge den sökande rätt till medlemskap, annat än att arbetet ska ha skett inom arbetslöshetskassans verksamhetsområde. Ett verksamhets- område är en viss yrkeskategori eller bransch eller vissa närbesläk- tade sådana (1 § LAK). Till skillnad från vad som framgår av finns det inte någon begränsning av vilket arbete som ska beaktas (jämför 3 § ) vid tillämpning av LAK, så länge som arbetet utförs eller har utförts inom arbetslöshetskassans verksamhetsområde. Verk- samhetsområdet anges i arbetslöshetskassans stadgar, inom de ramar som fastslås i 1 § LAK. Av artikel 6 förordning (EG) nr 883/2004 framgår att den be- höriga institutionen i en medlemsstat enligt vars lagstiftning till- gången till frivillig försäkring ”villkoras av att försäkrings-, anställ- nings- eller bosättningsperioder har fullgjorts, i nödvändig utsträck- ning [ska] beakta perioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat som om de vore perioder som fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar”. Artikel 6 används nor- malt inte i förhållande till arbetslöshetsförmåner, men just tillgång till frivillig försäkring regleras inte i artikel 61 (där övriga samman- läggningsregler för arbetslöshetsförmåner framgår). Det tycks därför inte finnas något hinder att tillämpa artikel 6 i det avseendet, efter- som den gäller om inte annat följer av förordningen. Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 I kontrast till artikel 6, som gäller sammanläggning, finns arti- kel 5 som avser likvärdiga förmåner, inkomster, omständigheter eller händelser. Det gäller bl.a. principen att om rättsverkningar uppstår genom vissa omständigheter eller händelser i en medlemsstat, ska lik- nande omständigheter eller händelser som inträffar inom en annan medlemsstats territorium beaktas som om dessa hade inträffat inom det egna territoriet (artikel 5 b). Av artikel 14.4, framgår det att om det för anslutning till en frivillig försäkring enligt en medlemsstats lagstiftning bl.a. krävs tidigare arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare i den staten, ska artikel 5 b endast tillämpas på personer som har omfattats av lagstift- ningen i den medlemsstaten med anledning av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare. I preambelns punkt 10 anges att prin- cipen om likställande av omständigheter inte bör inkräkta på samman- läggningsprincipen eller leda till att sammanläggning sker. Det är där- med en tolkningsfråga vad förordningen ger för ledning i frågan om rätten att försäkra sig i en frivillig försäkring när en sökande inte senast har arbetat i den behöriga staten. Medlemskapets betydelse vid arbete i annan medlemsstat En person som har arbetat i en annan medlemsstat har ofta arbetat i . Det framgår bl.a. av att de flesta som söker arbetslöshetsersättning i enligt förordning (EG) nr 883/2004 har varit bosatta här även under tid som de arbetat i en annan med- lemsstat. Om den sökande har arbetat i kan den sök- ande ha bibehållit sitt medlemskap under arbetet i en annan med- lemsstat. Det har med anledning av detta uppstått frågor om vilken betydelse ett medlemskap i en arbetslöshetskassa under tid som den sökande arbetat i en annan medlemsstat har för rätten till inkomst- relaterad ersättning. I detta fall kan Regeringsrättens avgörande i mål nr 494-08 ge vägledning. Ärendet avsåg en sökande som ansökt om arbetslöshets- ersättning efter att ha arbetat och varit försäkrad i , och kvarstått som medlem i en svensk arbetslöshetskassa. Arbetslöshetskassan hävdade att den sökande enligt dåvarande för- ordning (EEG) nr 1408/71 inte hade omfattats av svensk lagstiftning om arbetslöshetsförsäkring som den sökande arbetat i Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 och därför varit tvungen att ansöka om medlemskap på nytt. När den sökande inte hade inkommit med ansökan om medlemskap förrän mer än en kalendermånad passerat, ansåg arbetslöshetskassan att villkoren för rätt till inkomstrelaterad ersättning inte hade upp- fyllts. IAF skriver i sitt yttrande, vilket citeras i domen, att ärendet av- såg om den sökande behöver ansöka om inträde i arbetslöshetskassan på nytt efter att ha omfattats av en annan medlemsstats lagstiftning. Regeringsrätten gjorde gällande i domskälen att frågan avsåg om den sökande uppfyllde medlemsvillkoret eller inte. Regeringsrätten kon- staterade att medlemmen vare sig trätt ut ur eller blivit utesluten ur arbetslöshetskassan. Vidare konstaterades att även om den sökande omfattas av en annan medlemsstats lagstiftning om arbetslöshets- försäkring så är [---] arbetslöshetskassorna och frågan om medlemskap i dessa själv- ständigt reglerad i förhållande till frågan om försäkringsskydd. Som reglerna är konstruerade finns det därför inte något hinder för den enskilde att vara medlem i en arbetslöshetskassa, även om medlemska- pet av någon anledning inte skulle medföra rätt till försäkringsskydd. Det nu sagda leder till slutsatsen att AA måste anses ha upprätthållit sitt medlemskap i hon arbetat i . Vid sådant förhållande och då, som sagts, arbetsvillkoret inte är i fråga i målet ska frågan om förutsättningarna i övrigt föreligger för henne att få ersättning prövas av arbetslöshetskassan. Det finns olika tolkningar av vad Regeringsrätten uttalade sig om. Orsaken till att den sökande inte hade beviljats inkomstrelaterad ersättning i det nämnda målet var att den sökande inte hade ansökt om återinträde i den svenska arbetslöshetsförsäkringen, dvs. att arbetslöshetskassan ansåg att den sökande som hade omfattats av spansk lagstiftning behövde återaktivera sitt försäk- ringsskydd vid hemkomsten. Eftersom den sökande inte hade ansökt om ersättning och medlemskap i direkt anslutning, menade arbets- löshetskassan att den sökande inte hade rätt till ersättning. Om frågan enbart gäller om föreningsmedlemskapet i arbetslöshetskassan ska anses ha upprätthållits, vilket är vad IAF antog i sitt yttrande, är av- görandet knappast kontroversiellt. Det som är oklart är om Reger- ingsrätten även uttalade sig om försäkringsskyddet som Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 den sökande arbetade i . Det är inte nödvändigt för målets utgång eftersom den sökande hade ett försäkringsskydd i och därför inte behövde visa att det även fanns ett försäkringsskydd i . I ett antal kammarättsavgöranden8 betraktades Regeringsrättens avgörande på ett annat sätt. Här tolkades Regeringsrättens avgörande som att föreningsmedlemskapet i en svensk arbetslöshetskassa också skulle kunna utgöra ett försäkringsskydd för en sökande som arbetat i en annan medlemsstat, dvs. att medlemstiden kunde användas för att uppfylla medlemsvillkoret, trots att svensk lagstiftning enligt förordning (EG) nr 883/2004 inte varit tillämplig. Avgörandena rörde i samtliga fall sökande som hade arbetat utan att försäkra sig mot arbetslöshet där, men behållit sitt medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa. Den oklarhet som råder är enligt utredningens mening otillfreds- ställande. Samordningssystemet inom EU innebär inte bara att den enskilde (och i förekommande fall dennes arbetsgivare) har rättig- heter enligt den tillämpliga lagstiftningen utan också att han eller hon har skyldigheter. I det perspektivet är det olämpligt att den sök- ande kan välja att mot en mindre avgift försäkra sig i i stället för att betala vad den helt frivilliga försäkringen hade kostat i exem- pelvis . I utredningen social trygghet i en globaliserad värld9, föreslås att en särskild bestämmelse ska införas som för- hindrar att en sökande som inte omfattats av svensk lagstiftning om social trygghet tillgodoräknar sig tid med medlemskap . 8Kammarrätten i mål nr 6612-07 och mål nr 450-07 samt Kammarrätten i mål nr 5671-08. Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 22.4Tillgång till försäkringsskydd efter arbete i en annan medlemsstat 22.4.1Utökade möjligheter till medlemskap Förslag: Den som omfattades av en annan stats lagstiftning enligt art. 11–16 och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen när han eller hon senast arbetade, ska anses ha varit verksam inom det verksamhetsområde som han eller hon skulle ha arbetat inom om arbetet hade utförts i . Rätten till medlemskap regleras i 34 § LAK. Alla som vid ansök- ningstillfället förvärvsarbetar och uppfyller villkoren i en arbetslös- hetskassas stadgar om arbete inom kassans verksamhetsområde har rätt att bli medlem i kassan. Även den som vid ansökningstillfället inte arbetar har rätt att bli medlem i en arbetslöshetskassa, om villkoren var uppfyllda när han eller hon senast arbetade. Det finns inget krav på hur som den sökande behöver arbeta för att uppfylla kraven på förvärvsarbete enligt 34 § LAK. Det innebär att alla som förvärvsarbetar eller har förvärvsarbetat har rätt till medlemskap, så länge villkoren i arbetslöshetskassans stadgar om arbete inom kassans verksamhetsområde har uppfyllts. Av 1 § LAK framgår att en arbetslöshetskassas verksamhet ska omfatta ett visst verksamhetsområde. Ett verksamhetsområde omfattar enligt bestäm- melsen en viss yrkeskategori eller bransch eller vissa närbesläktade sådana. I vissa arbetslöshetskassors stadgar finns det, utöver det, ett krav på att arbetet ska ha utförts i . Det innebär att den som senast har arbetat i en annan medlemsstat kan ha svårigheter att bli medlem en arbetslöshetskassa. IAF har föreskrivit att en arbetslös person som omfattas av artikel 65.5 a för- ordning (EG) 883/2004 eller artikel 71.1 a) ii eller b) ii förordning (EEG) 1408/71 och som har rätt till arbetslöshetsersättning enligt svensk lagstiftning, har rätt till inträde i den arbetslöshetskassa vars verksamhetsområde närmast motsvarar den sysselsättning han eller Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 hon hade i arbetslandet (2 § IAFFS 2015:1). Det betyder att en sök- ande som varit bosatt i , men arbetat i en annan medlemsstat och blir arbetslös, kan beviljas medlemskap i en arbetslöshetskassa om han eller hon har rätt till ersättning. Det är alltså rätten till ersättning som styr rätten till medlemskap. Rätt till högre försäkringsskydd Enligt den nuvarande ordningen är det en förutsättning att den sökande är medlem i eller ansluten till en arbetslöshetskassa för att få rätt till inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning. Utredningen föreslår att medlemskapet även i fortsättningen ska vara av avgörande betydelse för att få tillgång till ett försäkringsskydd som överstiger den allmänna försäkringsnivån. När rätten till medlemskap begrän- sas, innebär det att det begränsar tillgången till ett högre försäkringsskydd. Det kan t.ex. bli fallet när en sökande har bott och arbetat i ett annat land, och efter flytten till inte får ett förvärvsarbete här. har bott och arbetat i . När anställningen upphörde flyttade hon till för att arbeta. Anställningen i avslutades . Lises anställning i påbörja- des inte förrän . Om den arbetslöshetskassa som ansökte om inträde i begränsar rätten till medlemskap för den som inte arbetar eller senast har arbetat i , innebär det att står utan med- lemskap . Hon kan nämligen inte stödja sig på IAF:s föreskrifter om rätt till medlemskap efter utlandsarbete, eftersom hon inte omfattas av artikel 65.5 a förordning (EG) nr 883/2004, eftersom inte har varit bosatt i som hon arbetat i och därför inte kan beviljas arbetslöshetsersättning här enbart på sitt tyska arbete. Situa- tionen uppstår trots att nu har bosatt sig i och därför omfattas av svensk social trygghet i enlighet med artikel 11.3.e, förordning (EG) nr 883/2004. Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 Det får till följd att på nytt måste bygga upp ett för- säkringsskydd när hon väl kan gå med i en svensk arbetslöshets- kassa. Det gäller trots att kan använda de försäkrings- och anställningsperioder som har fullgjorts i om hon skulle förlora sitt svenska arbete och behöva ansöka om arbetslöshetsersättning från . När tillgången till försäkringen begränsas på detta sätt, motverkar det syftet med att samordna trygghetssystemen inom EU. I syfte att säkra tillgången till högre försäkringsskydd föreslår utredningen därför att det ska framgå av 34 § LAK att den som omfattats av en annan stats lagstiftning när han eller hon senast arbetade, i enlighet med bestämmelserna om tillämplig lagstiftning i förordning (EG) nr 883/2004, ska anses ha varit verksam inom motsvarande verk- samhetsområde som han eller hon skulle ha arbetat inom om arbetet utförts i . Förslaget kan få till följd att en person som inte längre förvärvs- arbetar i en medlemsstat kan medges rätt till medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa, även om han eller hon inte har för avsikt att arbeta i . Utredningen ser emellertid inte någon risk för att ett sådant förhållande skulle kunna inträffa, med tanke på att med- lemskapets syfte är att utgöra ett försäkringsskydd för den som uppfyller ersättningsvillkoren. Bestämmelsen avser rätten till med- lemskap efter arbete i en annan medlemsstat, inte rätten att få tidi- gare fullgjorda perioder i dessa stater tillgodoräknade vid prövning av rätt till arbetslöshetsersättning i . 22.4.2Medlemskapets betydelse under utlandsarbete Förslag: Vid beräkning av den tid en sökande varit medlem i eller ansluten till en arbetslöshetskassa för fastställande av ersätt- ningens storlek ska det bortses från månader då den sökande omfattats av en annan stats lagstiftning enligt art. 11–16 Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen. Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883 SOU 2020:37 Skälen för förslaget: En central princip i förordning (EG) nr 883/2004 är att en sökande bara ska omfattas av en medlemsstats lagstiftning i taget. Detta omnämns såväl i preambeln (punkt 15) som i artikel 11.1. Den som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 omfattas av systemet för social trygghet i endast en medlemsstat, i syfte att undvika situationer med flera tillämpliga nationella lag- stiftningar och de komplikationer detta kan leda till. Det har bl.a. att göra med att när en medlemsstats lagstiftning blir tillämplig avser det även avgifter i samband med arbete, normalt sådana socialavgifter som medföljer när någon omfattas av lagstiftning om social trygghet i en stat. I svensk rättspraxis har det slagits fast att medlemstid i en svensk arbetslöshetskassa kan användas för att pröva medlemsvillkoret, även under tid som den sökande har omfattats av lagstiftningen i en annan medlemsstat inom EU. Det kan tyckas stå i strid med prin- cipen om att endast en medlemsstats lagstiftning i taget ska vara tillämplig. Det kan även få till följd att den sökande låter bli att försäkra sig och betala avgifter till den medlemsstat som han eller hon arbetar i. Eftersom avsikten med artikel 11.1 i förordning (EG) nr 883/2004 bl.a. är att motverka sådana situationer, anser utred- ningen att denna möjlighet bör förhindras. Det bör därför tydliggöras att medlemstid endast kan användas vid prövning av ersättningens storlek, om den sammanfallit med tid där den sökande omfattats av svensk lagstiftning om arbetslöshetsförsäkring. Det ska i detta sammanhang nämnas att utredningen inte föreslår någon förändring av den läkningsregel där det anges att det vid beräk- ning av hur många månader den sökande har varit medlem, ska det bortses från avbrott i medlemskap som understiger en kalendermånad, om den sammanlagda avbrottstiden inte överstiger (se avsnitt 11.5.3). 22.5Tydligare förutsättningar för tillämpningen Bedömning: Utredningens förslag om ett nytt regelverk för arbets- löshetsförsäkringen bedöms underlätta tillämpningen av förord- ning (EG) nr 883/2004. Tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen i förhållande till förordning (EG) 883