sou · H8B313 · 2020-03-05 00:00:00 — Den utredningen kom av flera skäl fram till att det inte var möjligt att utforma straffsanktionering av EU-bestäm- melser på fiskeområdet på samma sätt eftersom det regelverk som finns i EU-förordningar på fiskets område, och som det åligger att sanktionera enskildas överträdelser av, framstår som be- tydligt mer omfattande än motsvarande regelverk på miljöområdet. bedömde att även om en sållning görs bland de gällande förordningarna så att endast sådana förordningar som i praktiken kan tänkas vara av betydelse för svensk del identifieras och därefter straffsanktioneras, uppgår antalet förordningar till över trettio, varför det skulle krävas minst lika många straffbestämmelser för att utforma straffsanktioneringen av EU-förordningar på motsva- rande sätt som i . Omfattningen och antalet förordningar som utgör EU:s gemensamma fiskeripolitik gör att utredningen anser att angivande av enskilda EU-förordningar i straffbestämmelsen inte är en lämplig lagstiftningsteknik. Det alternativ som återstår är således ett öppet blankettstraffbud som hänvisar till ett visst lag- stiftningsområde, i detta fall EU:s gemensamma fiskeripolitik. För att det ska anses godtagbart med ett blankettstraffbud med vid hänvisning till ett regelområde när handlingsnormerna som på fiskeområdet består av ett stort antal olika förordningar och artiklar med hänvisningar till dynamiska bilagor och tabeller, bör det öppna blankettstraffbudet kombineras med dels en begränsande ram, dels krav på att regeringen i () tillkänna- ger tillämpligt grundregelverk.8 8Se om regeringens tillkännagivanden i avsnitt 7.3. Analys och förslag på fiskets område Som konstaterats är EU:s fiskelagstiftning omfattande vilket ställer vissa krav på den som ska bedöma vad som inrymmas i ett blankettstraffbud som hänvisar till detta regelverk. Det finns i detta sammanhang emellertid skäl att påminna om de höga krav Högsta domstolens ställer i NJA 2007 s. 227 på de som har att följa regel- verket att sätta sig in detsamma.9 Som konstaterats ovan avseende nuvarande fiskelagens 40 § andra stycket, räknas ett antal förfaranden upp inom vilka straffbarhet kan förekomma vid överträdelser. (SOU 2010:42 s. 590) konstaterade emellertid att denna uppräkning inte längre var tillräcklig. Efter den genomgång som den utredningen gjorde av EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken i syfte att identi- fiera de bestämmelser som bör vara straffsanktionerade, konstaterades att uppräkningen av överträdelser inte täckte samtliga överträdelser som ska vara straffbelagda. Uppräkningen behövde därför komplet- teras, bl.a. med ett gällande överträdelser av IUU-förordningen som att i strid mot bestämmelserna i medföra utrust- ning ombord och lagra eller transportera fångst, bestämmelser om märkning av redskap, att bevara dokument eller information m.m. För att närmare ange de situationer blankettstraffbudet är tillämpligt föreslår utredningen att bestämmelsen ska omfatta hand- lingar som innebär överträdelser av EU:s gemensamma fiskeripolitik inom en ram som anges i sju strecksatser. Av nuvarande 40 § första stycket fiskelagen framgår vidare att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter som meddelats med stöd av 19 §, 20 § första stycket eller 21–23 §§ döms till böter eller fängelse i högst , om inte annat följer av 41 §. Som närmare har redogjorts för i avsnitt 4.4.4 konstaterade i NJA 2005 s. 33, att regeringsformen inte tillåter att förvaltningsmyndigheter fyller ut blankettstraffbud med fängelse i straffskalan på ett sådant sätt att den gärning som härigenom straff- beläggs anges helt eller i det väsentliga i deras föreskrifter. I prak- tiken har således 40 § första stycket fiskelagen endast haft böter som påföljdsalternativ, vilket enligt utredningen även bör åter- speglas av straffbestämmelsen. Utredningen föreslår därför att vad som framgår av 40 § första stycket fiskelagen flyttas till en egen punkt i förslaget till ny bötesbestämmelse i fiskelagen. 9Se HD:s resonemang i NJA 2007 s. 227 som kommenteras i avsnitten 4.3.2 och 4.4.4. Analys och förslag på fiskets område föreslår därtill att även annan bötesbrottslighet som förekommer i fiskelagen, dvs. 23 a § och 39 §, samlas i samma straffbestämmelse. Bestämmelsen tillämpas endast för det fall ansvar inte ska utkrävas enligt 40 §. Till ansvar ska på samma sätt som enligt nuvarande 40 § fiske- lagen inte dömas om överträdelsen är att betrakta som ringa. 9.2.3Förhållandet till 41 § fiskelagen Utredningens förslag: Bestämmelsen i 41 § fiskelagen ska i tillämpliga delar gälla även de föreslagna straffbestämmelserna i 40 och 40 b §§. Skäl för förslaget: Av 41 § första stycket fiskelagen framgår att den som i ekonomiska zon begår brott enligt 37 eller 40 §§ samma lag döms till böter. Av bestämmelsens andra stycke följer att om någon vid fiske i näringsverksamhet har begått brott enligt 37 eller 40 § genom att bedriva otillåtet fiske eller genom att brista i skyldig- heten att lämna uppgift om fisket skall, om gärningen avser verksam- het som innefattar användning av fiskefartyg försett med motor och påföljden bestäms till böter, böterna bestämmas till ett krontal som motsvarar lägst tio och högst femhundra gånger antalet kilowatt i motorerna på fiskefartyget. Minsta bötesbelopp är . Eftersom 40 § andra stycket med vissa kompletteringar flyttades från 11 § lagen (1994:1709) om EU:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken, se prop. 1995/96:8 och 1995/96:JoU5, fram- går betydelsen av otillåtet fiske närmare av förarbetena till denna bestämmelse. 1994/95:75 (s. 57) inrymmer begreppet otillåtet fiske: otillåten användning av fiskefartyg, fiskeredskap eller fiskemetod eller att det sätt på vilket fartyget, metoden eller red- skapet används på är otillåtet. Som exempel nämndes att ett redskap inte är märkt eller utmärkt på rätt sätt. I begreppet inryms även att fisket skett på en otillåten plats eller eller att det i övrigt innefattar otillåten fångst av helt eller delvis fredade bestånd. Denna ståndpunkt bekräftade regeringen i propositionen 2007/08:107, Administrativa sanktioner på yrkesfiskets område (s. 20). Dessa exempel utgjorde enligt regeringen exempel på brott som till sin art är de all- varligaste överträdelser som kan förekomma på fiskeområdet. Analys och förslag på fiskets område Utredningen föreslår att 41 § fiskelagen på samma sätt som tidig- are gäller de förfaranden som inryms i otillåtet fiske samt att brista i skyldigheten att lämna uppgift om fisket i de delar som omfattas nu av 40 och 40 b § fiskelagen. 9.3Förslag till ändringar i lagen (1994:1709) om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken 9.3.1Särskilt allvarliga överträdelser i 11 § lagen (1994:1709) om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken Utredningens förslag: Av 11 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ska följa att till böter eller fäng- else i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bedriver handel med, importerar, exporterar, eller transport- erar fisk som fångats av eller fiskeriprodukter som härrör från olagligt, orapporterat eller oreglerat fiske, eller från fiskefartyg som förts upp på Europeiska unionens förteckning över IUU- fiskefartyg, 2.förfalskar dokument, data eller information eller använder för- falskade eller ogiltiga dokument eller data eller förfalskad eller ogiltig information i samband med saluföring, distribution, transport, lagring eller bearbetning av fiskeriprodukter eller fiskeri- och vattenbruksprodukter, 3.i något led av produktion, bearbetning eller distribution systematiskt brister när det gäller åtgärder för att fiskeri- och vattenbruksprodukter ska vara märkta och spårbara från fångsten eller skörden till detaljhandelsskedet på ett sätt som gör att identifiering av produkterna försvåras eller kan komma att försvåras, eller 4.vid upprepade tillfällen eller i större omfattning saluför fångst som kommer från fritidsfiske i havet eller för konsumtion saluför sådan fångst som fiskats i vetenskapligt syfte och som inte får säljas. Analys och förslag på fiskets område Den som gör sig skyldig till försök eller förberedelse till brott enligt paragrafen ska dömas till ansvar enligt 23 kap. brotts- balken. Skäl för förslaget: På samma sätt som förslaget till ny straffbestäm- melse i 40 § fiskelagen bygger förslaget till ny straffbestämmelse i 11 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken på ett urval av särskilt allvarliga överträdelser av EU-för- ordningar. Det som kriminaliseras genom straffbestämmelserna i lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken är de delar av som inte täcks av fiskelagen, dvs. den verksamhet som följer efter att fångst har landats efter avslutad fiskeverksamhet på havet i den del som omfattas av lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken; stöd för åtgärder inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken och den integre- rade havspolitiken och marknadsreglering av fiskeri- och vattenbruks- produkter. Lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ska dock inte tillämpas i fråga om sådana bestäm- melser i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken som helt faller inom tillämpningsområdet för livsmedelslagen (2006:804), vilket framgår av 1 § tredje stycket lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Av IUU-förordningens artikel 42.1 b och c framgår att affärs- verksamhet i direkt samband med IUU-fiske, inklusive handel med eller import av fiskeriprodukter och förfalskning av handlingar som avses i IUU-förordningen eller användning av sådana falska eller ogiltiga handlingar kan utgöra allvarliga överträdelser. Huruvida sådan verksamhet ska anses vara en allvarlig överträdelse ska fastställas av en medlemsstats behöriga myndighet med beaktande av kriterierna i artikel 3.2 samma förordning; kriterier såsom den skada som åsamkats, överträdelsens värde, dess omfattning eller om den har upprepats. Även medlemsstaternas nationellt bestämda kriterier ska beaktas. Punkterna i förslaget till straffbestämmelse är på samma sätt som förslaget till ny 40 § fiskelagen kopplade till IUU-förordningen och kontrollförordningen genom att utredningen har beaktat vad EU anser vara allvarliga överträdelser vid utformningen av brottsbeskriv- ningarna för de allvarligaste överträdelserna. De överträdelser som bör bedömas kunna ha ett sådant straffvärde att fängelse bör kunna följa är de som har en direkt negativ påverkan för bestånd och marin Analys och förslag på fiskets område miljö, eller indirekt sådan effekt genom att kontrollfunktioner inte fungerar vid vissa typer av överträdelser. Även gärningar som bidrar till att konsumenter vilseleds bör omfattas. Bedömningen motsvarar, frånsett det i tillämpliga delar de bedömningar som gjordes vid införandet av nuvarande straffbestämmelser i bl.a. livsmedelslagen. Frågor om subjektiv täckning behandlas i avsnitt 7.2.6 och 9.6. Straffskalan ska vara böter till fängelse i högst ett år Beträffande straffskalan i förslaget till ny 11 § lagen om EU:s förord- ningar om den gemensamma fiskeripolitiken gör utredningen samma bedömning som beträffande förslaget till ny lydelse av 40 § fiskelagen, se avsnitt 9.2.1. De begränsande rekvisiten, straffskalan och ringa överträdelser I dessa delar görs samma bedömningar som avseende förslaget till ny lydelse av 40 § fiskelagen. Se bedömning och förslag i avsnitt 9.2.1. 9.3.2Ny bestämmelse för ren bötesbrottslighet Utredningens förlag: Till böter döms den som, om gärningen inte ska leda till ansvar enligt 11 §, uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelser om bearbetning, distribution, saluföring eller annan hantering av fiskeriprodukter eller fiskeri- och vatten- bruksprodukter eller bestämmelser om kvalitetsnormer som gäller för handel med dessa produkter i 1.EU-förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken, eller 2.föreskrifter meddelade med stöd av denna lag. Skäl för förslaget: Som framgår av avsnitt 9.3.1 föreslås att vissa sär- skilt allvarliga överträdelser av EU:s förordningar ska kunna straffas med fängelse. För övriga överträdelser som inte omfattas av dessa beskrivningar, men där straffsanktionering ändå anses påkallat, före- slås en ny straffbestämmelse enligt vilken överträdelser endast ska kunna sanktioneras med böter. Analys och förslag på fiskets område I enlighet med utredningens slutsatser i avsnitt 7.2.3 bör straff- bestämmelser för bästa förståelse och regelefterlevnad utformas som brottsbeskrivningar. Som framgår av samma avsnitt är det emellertid inte alltid genomförbart att ange alla former av kriminaliserade över- trädelser som brottsbeskrivningar, exempelvis i de fall grundregel- verket är mycket omfattande. På samma sätt som avseende förslaget till 40 b § fiskelagen bedömer utredningen att det inte är möjligt att beskriva alla potentiella regelöverträdelser på bötesnivå i brottsbe- skrivningar. Omfattningen och antalet förordningar som utgör EU:s gemensamma fiskeripolitik, utöver den del som redan kompletteras av fiskelagen, gör att angivande av enskilda EU-förordningar inte heller för blankettstraffbudet i den aktuella bestämmelsen inte skulle bidra till att göra bestämmelsen tydligare. Det alternativ som återstår är således liksom i fiskelagen ett öppet blankettstraffbud som hän- visar till ett visst lagstiftningsområde, i detta fall EU:s gemensamma fiskeripolitik. För att det ska anses godtagbart med ett blankettstraffbud med vid hänvisning till ett regelområde när handlingsnormerna som på fiskeområdet består av ett stort antal olika förordningar och artiklar med hänvisningar till dynamiska bilagor och tabeller, bör det öppna blankettstraffbudet kombineras med dels en begränsande ram, dels att regeringen i svensk författningssamling (SFS) tillkännager det grund- regelverk som gäller. För att närmare ange de situationer blankettstraffbudet är tillämp- ligt föreslår utredningen att bestämmelsen ska innehålla en begräns- ande ram som reglerar vilka överträdelser av EU:s gemensamma fiskeripolitik som ska vara straffbara enligt bestämmelsen. Paragrafen straffbelägger de överträdelser av EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken som inte är sådana att de upp- fyller brottsbeskrivningarna i 11 § första stycket. Paragrafen är således subsidiär i förhållande till 11 §. Till ansvar ska inte dömas om överträdelsen är att betrakta som ringa. Till ansvar ska inte heller dömas om gärningen kan leda till sanktionsavgift. Analys och förslag på fiskets område 9.4Gränsdragning i förhållande till bestämmelser om administrativa sanktionsavgifter Utredningens förslag: Överträdelser som kan leda till fängelse ska i första hand hanteras straffrättsligt för det fall också bestäm- melser om administrativa sanktionsavgifter är tillämpliga för överträdelsen. Till ansvar för överträdelser som endast kan leda till böter ska inte dömas om gärningen kan leda till sanktionsavgift. Skäl för förslaget: Enligt nuvarande 40 b § fiskelagen ska inte dömas till ansvar enligt 40 § första eller andra stycket, om gärningen kan leda till sanktionsavgift. På samma sätt ska enligt 11 § andra stycket lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken inte dömas till ansvar enligt 11 § samma lag, om gärningen kan leda till sanktionsavgift. Enligt 6 kap. 2 b § förordningen (1994:1716) om fisket, vatten- bruket och fiskerinäringen ska sanktionsavgift enligt fiskelagen och lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken tas ut för de överträdelser och med de belopp som anges i bilaga 1 och 2 till samma förordning. Havs- och vattenmyndigheten beslutar om sanktionsavgifter för överträdelser enligt fiskelagen. Havs- och vattenmyndigheten och beslutar inom sina respek- tive ansvarsområden om sanktionsavgift för överträdelser enligt lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Av ovan angivna bestämmelser i fiskelagen och lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken framgår att över- trädelser i första hand ska sanktioneras med administrativa sanktions- avgifter, framför straffrättsliga sanktioner, för det fall sådana sank- tionsavgifter är föreskrivna för den aktuella överträdelsen. Jämfört med utredningens förslag gäller enligt de nuvarande bestämmelserna sanktionsavgifternas företräde utan undantag, vilket på grund av dub- belbestraffningsförbudet i praktiken innebär en avkriminalisering för de överträdelser som träffas av en sanktionsavgiftsföreskrift. Sank- tionsavgiftssystemet kan således sägas ha företräde framför det straff- rättsliga systemet när det finns föreskrifter om sanktionsavgift för en viss gärning eller underlåtenhet. Analys och förslag på fiskets område Problemet med att vissa överträdelser kan bli så allvarliga att det krävs en strängare sanktion har tidigare behandlats i prop. 2013/14:184 (s. 74 ff.). Regeringen kom fram till att även allvarliga överträdelser bör hanteras inom sanktionsavgiftssystemet, men med högre sanktionsbelopp. Utredningen föreslår emellertid att ansvar för de särskilt allvar- liga överträdelserna, som har både böter och fängelse i straffskalan, i stället i första hand ska leda till straffrättsliga påföljder. Motsvarande uppdelning, där fängelsegrundande brott som beskrivs med brotts- beskrivningar har företräde framför sanktionsavgifter, har införts i livsmedelslagen (2006:804). Enligt 29 § livsmedelslagen ska den dömas till böter som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller för- bud som finns i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. Enligt 30 § tredje stycket samma lag ska inte dömas till ansvar enligt 29 § om gärningen kan leda till en sanktionsavgift. Undantaget i 30 § gäller således inte för överträdelse enligt 28 a § samma lag, enligt vilken särskilt angivna överträdelser straffas med böter eller fängelse i högst . Utformningen av utredningens förslag motsvarar såle- des livsmedelslagens. Inför de senaste ändringarna av livsmedelslagen, varvid bl.a. de fängelsegrundande överträdelserna beskrivs i 28 a §, innebar det ur- sprungliga förslaget (Ds 2017:5) att det inte skulle dömas till straff- rättsligt ansvar enligt någon av bestämmelserna ovan om gärningen kunde leda till sanktionsavgift. I propositionen Effektivare sanktioner i livsmedelskedjan (prop. 2017/18:165) anförde regeringen bl.a. att det endast är överträdelser av mindre allvarlig karaktär som ska kunna bli föremål för sanktionsavgifter och att allvarliga överträdelser redan av det skälet att de har ett förhållandevis högt straffvärde inte bör komma i fråga för ett sanktionsavgiftssystem eftersom det för så- dana överträdelser finns ett behov av kriminalisering. Allvarliga överträdelser är också enligt regeringen generellt sett mer svårut- redda och bör även av det skälet hanteras av polis och åklagare. En förutsättning för en sanktionsväxling är att överträdelserna är enkla att konstatera och att de bakomliggande materiella handlingsreglerna är klara och tydliga. Även om dessa förutsättningar är uppfyllda kan det enligt regeringen finnas situationer då överträdelser av en regel kan få sådana konsekvenser att överträdelsen, sedd för sig eller i kom- bination med andra överträdelser, bör betraktas som så straffvärd att Analys och förslag på fiskets område den i stället bör sanktioneras med straff. De regler som är aktuella för ett sanktionsavgiftssystem är därför främst sådana som är av rent administrativ karaktär. Regler av mer materiell karaktär ska därför enligt regeringen i nämnda proposition även fortsättningsvis i första hand omfattas av straffbestämmelserna. En sådan uppdelning innebär enligt regeringen också att systemet erbjuder en förutsebarhet för den enskilde i fråga om vilken typ av överträdelser som kan ge den ena eller den andra effekten.10 Under lagstiftningsarbetet med effektivare sanktioner i livsmedels- kedjan efterfrågade förtydligande av förhållandet mellan all- varliga gärningar som kan leda till ett fängelsestraff enligt 28 a § livs- medelslagen och systemet med sanktionsavgifter. Regeringen slog fast att avsikten med sanktionsavgifter är att de endast ska träffa överträdelser som är mindre allvarliga. De överträdelser som i livs- medelsfallet skulle kunna leda till en sanktionsavgift var därför i huvud- sak sådana som föll under tillämpningsområdet för bötesbestämmel- sen i 29 § livsmedelslagen. Regeringen konstaterade också att det, som också Lagrådet hade framhållit, inte helt kunde uteslutas att vissa överträdelser som kunde leda till en sanktionsavgift också skulle kunna medföra straffansvar enligt 28 a § livsmedelslagen. Risken an- sågs dock liten och det är en uppgift för regeringen att vid urvalet av vilka bestämmelser som ska ingå i sanktionsavgiftssystemet mini- mera risken för en sådan överlappning. Mot den bakgrunden och för att säkerställa att allvarliga gärningar inte kommer att avkriminaliseras ansåg regeringen att den föreslagna bestämmelsen i 30 § tredje stycket livsmedelslagen, vilken reglerar förhållandet mellan straff och sank- tionsavgifter, bör begränsas till att avse gärningar som omfattas av 29 §, dvs. den rena bötesbestämmelsen. Skulle en gärning trots allt omfattas av båda sanktionssystemen ankommer det i slutändan på rättstillämp- ningen att säkerställa att dubbelbestraffningsförbudet efterlevs.11 Av samma skäl som regeringen anförde i propositionen 2017/18:165, föreslår utredningen att för det fall en överträdelse om- fattas av både en straffbestämmelse och en sanktionsavgiftsbestäm- melse bör straffbestämmelsen, vid allvarligare överträdelser, ges före- träde framför bestämmelser om sanktionsavgifter. Det kan emellertid förekomma överträdelser som vid enstaka tillfällen innebär mindre allvarliga brister som är lämpliga för sanktionsavgift, medan t.ex. 2017/18:165 s. 58 ff. Analys och förslag på fiskets område upprepade fall bör kunna straffas eftersom det då måste anses vara allvarliga överträdelser. Uppgiftsskyldigheten i sjätte punkten i utred- ningens förslag i avsnitt 9.2.1 är ett sådant exempel. Enstaka fel i t.ex. loggbok kan hanteras med sanktionsavgift, medan upprepade över- trädelser som ger intryck av att överträdelserna är närmast systema- tiska är så allvarligt att överträdelserna ska sanktioneras straffrättsligt. Motsvarande exempel i lag om EU:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken är bestämmelser om spårbarhet och märk- ning. Enstaka överträdelser av vissa märkningsregler kan anses vara en mindre allvarlig brist som är lämplig för sanktionsavgift, men där upprepade eller omfattande brister av samma märkningsregel ska sanktioneras straffrättsligt eftersom det då måste anses vara fråga om ett allvarligt fusk. Utredningen bedömer sammantaget att de överträdelser som om- fattas av brottsbeskrivningarna i förslaget till ändrade 40 § fiskelagen respektive 11 § lagen om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken är så allvarliga att de i första hand bör hanteras straff- rättsligt. Av skäl som anges ovan bör emellertid bestämmelserna om sanktionsavgifter ha företräde framför bötesbrotten i utredningens förslag till ny 40 b § fiskelagen respektive 11 a § lagen om EU:s för- ordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. 9.5Regeringen tillkännager de EU-förordningar som kompletteras av lagarna Utredningens förslag: Det ska i fiskelagen (1993:787) och lagen (1994:1709) om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken införas bestämmelser om att regeringen ska tillkännage vilka EU-förordningar som kompletteras av respektive lag. Skäl för förslaget: Som framgår av avsnitt 7.2.5 bedömer utred- ningen att ett helt öppet blankettstraffbud som endast hänvisar till ett visst lagstiftningsområde av legalitetsskäl kan godtas om det i regleringen förs in vissa rättssäkerhetsstärkande bestämmelser som exempelvis en ram av begränsande rekvisit och/eller krav på reger- ingens tillkännagivanden.