sou · H8B32 · 2020-01-15 00:00:00 — Om t.ex. ett andra äktenskap mellan en man och en kvinna skulle accepteras med hänvisning till att endast den hustrun har fått hemvist i , och det första äktenskapet vägras erkännande, är frågan hur det äktenskapet ska hanteras om även den första hustrun senare flyttar hit. En ordning som innebär att samtliga äktenskap i månggiftet vägras erkännande, framstår som alltför ingripande. En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften Det är över huvud taget svårt att argumentera för att ett första äktenskap, som var monogamt vid dess ingående, inte ska gälla i så länge det ingåtts i laga ordning i ursprungslandet. Såväl den nuvarande ordningen för utländska polygama äktenskap med anknytning till (1 kap. 8 a § IÄL) som bestämmelserna om tvångsupplösning genom äktenskapsskillnad (5 kap. 5 § tredje stycket ÄktB) utgår från att det först ingångna äktenskapet i ett månggifte erkänns och tillåts bestå i . Även kriminaliseringen av tvegifte tar sikte på äktenskap som ingås när någon av parterna redan är gift. Enligt utredningens bedömning finns det inte skäl att nu föreslå en annan ordning för utländska månggiften utan anknytning hit. Om en reglering av utländska månggiften genom vägrat erkännande väljs bör den alltså gälla sådana äktenskap som ingåtts trots att någon av parterna redan var gift och gälla oberoende av anknytning. Även äktenskap som ingåtts trots att någon av parterna tidigare ingått ett registrerat partnerskap bör omfattas. En fråga som har tagits upp under utredningens arbete är om det skulle kunna vara så att ett månggifte ingås , dvs. att en person i utlandet på ett där giltigt vis simultant gifter sig med t.ex. två personer. Utredningen känner i och för sig inte till några exempel på länder, kulturer etc. där sådana äktenskap praktiseras. Om det trots allt skulle förekomma, får ett erkännandeförbud som bygger på att det vid äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot äktenskapet enligt svensk lag anses innebära att båda äktenskapen omfattas av bestämmelsen. Inget av äktenskapen skulle alltså erkännas. Äktenskapshindret mot månggifte i 2 kap. 4 § ÄktB – till vilket 1 kap. 8 a § första stycket IÄL knyter an – är visserligen formulerat på så sätt att den som är gift inte får ingå äktenskap. Enligt utredningens bedömning måste regleringen dock förstås så att det inte heller är möjligt att ingå flera äktenskap . 9.2.2Upplösning av utländska månggiften I 5 kap. 5 § ÄktB finns bestämmelser om upplösning av bl.a. månggiften genom äktenskapsskillnad. Regleringen tar i första hand sikte på äktenskap som har ingåtts enligt svensk lag men där det vid hindersprövningen har förbisetts att den som vill ingå ett äktenskap redan var gift eller registrerad partner med någon annan. Var och en av En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften makarna i det senare ingångna äktenskapet har då rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid, förutsatt att det tidigare äktenskapet eller partnerskapet inte har blivit upplöst. Dessutom har var och en av makarna i det tidigare ingångna äktenskapet rätt att få detta upplöst genom omedelbar äktenskapsskillnad. Talan om äktenskapsskillnad avseende det senare ingångna äktenskapet får också föras av allmän åklagare (se närmare i avsnitt 4.2.1). Regleringen medför att de berörda parterna själva får möjlighet att ta ställning till vilket äktenskap som ska upplösas. Den omgifte har alltså en viss valrätt som dennes make i något av de aktuella äktenskapen å sin sida kan ta initiativ till upplösning av sitt äktenskap. Om de berörda parterna inte själva förmår reda upp situationen kan åklagare ingripa och föra talan om äktenskapsskillnad i domstol. Som närmare har beskrivits i kap. 4 tar bestämmelserna i 5 kap. 5§ ÄktB sikte på äktenskap som är ingångna genom vigsel inför svensk myndighet och det måste bedömas som oklart om de är tillämpliga även när det gäller t.ex. utländska månggiften. Under alla förhållanden förekommer det i praktiken inte att åklagare för talan om äktenskapsskillnad när det gäller månggiften som ingåtts enligt utländsk lag. En tänkbar åtgärd för att stärka skyddet mot utländska månggiften skulle kunna vara att införa en uttrycklig reglering som tar sikte på utländska polygama äktenskap och som innebär att de behandlas på motsvarande sätt som inhemska tvegiften.1 Utgångspunkten skulle då vara att de berörda parterna i vart och ett av äktenskapen har möjlighet att själva lösa en månggiftessituation genom att ta initiativ till en upplösning av något eller några av äktenskapen. I sista hand skulle svenska myndigheter ha möjlighet att föra talan om äktenskapsskillnad i domstol. Med hänsyn till att det i fråga om utländska månggiften inte handlar om något straffbart agerande framstår det som tveksamt om talan om äktenskapsskillnad i dessa fall bör föras av åklagare. Ett alternativ skulle t.ex. kunna vara att talan förs av som i samband med folkbokföringen kommer i kontakt med och tar ställning till frågor om utländska månggiften. 1Utredningen har inte funnit skäl att överväga en reglering som innebär att utländska äktenskap upplöses på annat sätt än genom äktenskapsskillnad, t.ex. genom införandet av bestämmelser om nullitet eller liknande. Inte heller har utredningen funnit anledning att föreslå att rättsverkningar hanteras enligt en särskild ordning gällande för månggiften (jfr äldre regler om dels s.k. återgångsdelning, dels fördelningen av ekonomiska förmåner vid dödsfall, i 10 kap. och 13 kap. 13 b § , vilka har gällt i månggiftessituationer, se avsnitt 4.2.3). En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften På samma sätt som gäller för inhemska månggiften skulle en talan om tvångsupplösning, om en sådan lösning föreslås, enligt utredningens bedömning bara kunna föras i förhållande till ett senare ingånget äktenskap. Om t.ex. en till inflyttad man har två hustrur skulle en tvångsupplösning endast vara aktuell avseende det andra äktenskapet. Ordningen går även att tillämpa i situationer där en make är gift med fler än två personer.2 Precis som vid en lösning bestående i icke-erkännande skulle det alltså vara fråga om att senare ingångna äktenskap i regel inte accepteras (jfr avsnitt 9.2.1). Inte heller när en tvångsupplösningsmodell diskuteras bedömer utredningen att det skulle vara aktuellt med en reglering som innebär att det först ingångna äktenskapet upplöses genom tvång eller att samtliga äktenskap i ett månggifte underkänns. Enligt utredningens bedömning skulle en ordning med tvångsupplösning för utländska månggiften förutsätta att makarna för myndigheternas ingripande har en viss anknytning till . Den skulle alltså inte omfatta situationer där makarnas anknytning är alltför svag och där det inte finns något egentligt intresse för svenska myndigheter att ingripa. Det kan t.ex. vara så att en man som har två hustrur flyttar ensam till eller att han flyttar hit endast med hustru nummer ett och att hustru nummer två är kvar i det ursprungliga hemlandet. I ett sådant fall framstår det svenska intresset av att tvångsupplösa det senare äktenskapet som svagt som det bör beaktas att en svensk dom på äktenskapsskillnad kan få konsekvenser även utomlands (se vidare om det i avsnitt 9.3). Det kan diskuteras hur en ordning med tvångsupplösning av månggiften skulle kunna begränsas. En tänkbar lösning är att den endast skulle omfatta situationer där båda makarna i det berörda äktenskapet har hemvist i för prövningen. En sådan begränsning gäller i . 2I ett tvegifte skulle äktenskap nummer två alltså kunna upplösas tvångsvis om äktenskap nummer ett alltjämt består. I ett äktenskap där en make är gift med tre personer skulle äktenskap nummer två kunna upplösas såvida äktenskap nummer ett inte redan har upplösts och äktenskap nummer tre kunna upplösas såvida inte både det första och andra äktenskapet har upplösts (osv.). Däremot skulle ett äktenskap aldrig kunna tvångsupplösas på talan av åklagare med hänvisning till att ett annat äktenskap ingåtts i tiden därefter. En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften Som konstaterats inledningsvis skulle även en ordning innebärande tvångsupplösning av månggiften behöva förenas med en möjlighet att göra undantag i enskilda fall, för att undvika att berörda parter drabbas av orimliga konsekvenser eller att kommer i konflikt med internationella åtaganden. En fråga i sammanhanget är avgränsningen av en tänkt upplösningsmodell i förhållande till gällande bestämmelser om icke-erkän- nande i 1 kap. 8 a § IÄL. Utländska månggiften med anknytning till omfattas av den bestämmelsen. Enligt utredningens bedömning skulle det inte vara en lämplig lösning att reglera utländska månggiften med respektive utan anknytning till på olika sätt. Alternativet till en ordning med icke-erkännande skulle vara att utländska månggiften över huvud taget inte regleras i 1 kap. 8 a § utan att de blir föremål för en ordning med tvångsupplösning. En sådan ordning skulle alltså gälla oavsett vilken anknytning parterna hade till när äktenskapet ingicks. Vid det seminarium som utredningen har anordnat framfördes synpunkten att samtliga typer av äktenskap som omfattas av bestämmelserna om vägrat erkännande i 1 kap. 8 a § IÄL i stället skulle kunna hanteras genom tvångsupplösning. En sådan ordning skulle alltså inte endast gälla utländska månggiften utan även barnäktenskap, tvångsäktenskap, fullmaktsäktenskap och de s.k. släktskapsfallen. Till stöd för en sådan förändring framhölls bl.a. att det skulle innebära en enhetlig och konsekvent syn från lagstiftarens sida på äktenskap som inte accepteras i , oavsett om äktenskapet har ingåtts här eller i något annat land. Som utredningen återkommer till i avsnitt 9.3 bedömer vi dock att en så långtgående förändring inte är aktuell. Utredningen har övervägt om det kan finnas ytterligare tänkbara åtgärder, utöver de ovan nämnda. En möjlighet skulle kunna vara att erkänna utländska månggiften men att begränsa eller utesluta vissa rättsverkningar av sådana äktenskap, t.ex. i specifika avseenden på familjerättens område eller inom den offentliga rätten. Som beskrivits i kap. 7 kan det även utanför civilrättens område ha betydelse om man betraktas som gift eller inte, En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften t.ex. vad gäller rätt till bostadsbidrag, ekonomiskt bistånd, pensioner samt vid beskattning. En sådan lösning skulle innebära ett mindre ingrepp än de ovan beskrivna huvudalternativen i avsnitt 9.2.1 och 9.2.2. Å andra sidan skulle den medföra att utländska månggiften som utgångspunkt erkänns, vilket kan sända olyckliga signaler om syn på frågan. Dessutom skulle det krävas en mängd särregleringar avseende polygama äktenskap i enskilda lagar och bestämmelser. Inte heller det är eftersträvansvärt jämfört med en generell lagstiftningsmodell för att hantera utländska polygama äktenskap. Utredningen har därför valt att inte gå vidare med någon sådan lösning utan inriktar sig fortsättningsvis på alternativen icke-erkännande eller tvångsupplösning. En annan möjlig lagstiftningsmodell skulle kunna vara att som utgångspunkt vägra att erkänna äktenskap som ingåtts av någon som redan var gift vid vigseltillfället, men trots det tillerkänna äktenskapet vissa begränsade rättsverkningar.3 Utredningen återkommer till det i kap. 10 i samband med övervägandena om behovet av undantag i syfte att undvika orimliga konsekvenser i enskilda fall. 9.3En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften är den åtgärd som bör väljas 9.3.1Intresset av klarhet och tydlighet när det gäller regleringen av äktenskap Ett skäl som har anförts till stöd för en ordning med tvångsupplösning som huvudregel är att det blir klart och tydligt för alla vad som gäller. Frågan om upplösning av äktenskapen och konsekvenserna därav kommer upp på bordet och de berörda parterna ges tillfälle att själva lösa situationen och att avveckla månggiftet. Om t.ex. en man är gift med två hustrur kan han välja att skilja sig från någon av dessa. Även kvinnorna kan få till stånd en upplösning av sina äktenskap. Innan äktenskap nummer två har upplösts gäller det fullt ut och efter en dom på äktenskapsskillnad är äktenskapet upplöst. Domen får rättskraft vid senare bedömningar av domstolar och myndigheter i andra sammanhang. 3Jfr (2019), , Vol. 15, No. 2, Some critical comments on the new Swedish rules on non-recognition of foreign child marriages, s. 256. En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften Vid en ordning med icke-erkännande som huvudregel är frågan inte riktigt lika självklar. En myndighets ställningstagande har inte rättskraft vid en annan myndighets bedömning i ett annat sammanhang. Vidare har det vid prövningen av erkännande som en s.k. prejudiciell fråga ansetts finnas utrymme att i viss mån göra andra typer av överväganden än om det t.ex. är fråga om att registrera en persons civilstånd i folkbokföringen (prop. 2017/18:288 s. 29 f.).4 kan konstateras att det vid en ordning med ickeerkännande är möjligt för en make att föra en fastställelsetalan i domstol och få frågan om äktenskapets giltighet prövad. Efter en sådan prövning anses frågan avgjord en gång för alla och avgörandet får rättskraft i andra sammanhang (se 14 kap. 1 och 2 §§ ÄktB som beskrivs närmare i avsnitt 4.3.3). Inte heller en sådan ordning innebär alltså att man behöver leva i osäkerhet om sitt civilstånd. En bestämmelse som bygger på vägrat erkännande, kombinerad med möjligheter till undantag i enskilda fall, medför också en viss önskvärd flexibilitet, vilket även har konstaterats i tidigare förarbeten. Vad som i en situation är en rimlig lösning för att hantera ett månggifte behöver inte vara det i en annan (jfr a. prop. s. 35 avseende barnäktenskap). På så sätt skapas förutsättningar att särskilt beakta en parts utsatthet i en viss situation. kan besluta att inte registrera ett äktenskap i folkbokföringsregistret, medan en domstol när det gäller frågan om t.ex. rätt till arv har ett visst utrymme att bedöma att det är fråga om en så ömmande undantagssituation att äktenskapet i det sammanhanget tillåts få prejudiciell verkan. Någon sådan möjlighet skulle inte finnas sedan ett äktenskap upplösts. 9.3.2Rättsverkningarna för de berörda personerna En fördel med en modell inriktad på upplösning av månggiften kan vara att äktenskapet har rättsverkningar till dess att det har upplösts. Beroende på vilket lands lag som är tillämplig när det gäller makarnas förmögenhetsförhållanden kan det vara så att en make i samband med äktenskapsskillnad har rätt till bodelning eller att få ut sin s.k. 4Jfr även (2014), Svensk internationell privat- och processrätt, s. 70, som anför att även om erkännande av utländska polygama äktenskap skulle anses strida mot ordre public (vilket i och för sig inte anser) så bör man t.ex. i mål rörande rätt till arv betrakta barn födda i ett sådant äktenskap som ”inomäktenskapliga”, eftersom rättstillämparen vid avgörandet av en prejudiciell frågan inte behöver medverka till att upprätthålla ett stötande rättsförhållande (dvs. det polygama äktenskapet) utan endast passivt acceptera dess följder. En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften Det kan också vara så att en make efter äktenskapsskillnaden har rätt till underhåll av den andra maken. Sådana rättsverkningar blir däremot, i vart fall som utgångspunkt, inte aktuella om ett äktenskap vägras erkännande. Detta kan ha negativa konsekvenser framför allt för en ekonomiskt svagare part, vilket inte sällan torde vara kvinnan i äktenskapet. Vid ett icke-erkännande har parterna inte heller rätt till äktenskapsskillnad, vilket kan upplevas som negativt av den som vill lämna sin make. Utredningen vill framhålla att en framtvingad tvångsupplösning i många fall kan upplevas som oönskad av makarna. Antingen på grund av att de själva önskar kvarbli i en sådan relation eller för att de vill tillmötesgå krav eller förväntningar från familjen eller omgivningen att upprätthålla sociala eller kulturella traditioner. En rätt till övertagande av den gemensamma bostaden, bodelning eller underhåll får i sådana fall inte någon praktisk betydelse. Om makarna trots allt skulle vilja separera efter en tvångsupplösning av äktenskapet gäller dessutom normalt lagen i deras ursprungliga hemvistland för frågor om förmögenhetsförhållandena. I praktiken blir det därför knappast fråga om någon bodelning enligt svensk lag utan tillämpning av utländsk rätt som i många fall inte innehåller lika långtgående regler om giftorättsgods, bodelning etc. som ÄktB (se avsnitt 7.3.2). Det kan även konstateras att en tvångsupplösningsmodell är betydligt mer ingripande än ett icke-erkännande av ett månggifte på det sättet att en dom på äktenskapsskillnad får konsekvenser inte bara i . En dom på äktenskapsskillnad skulle även gälla inom och i andra EU-länder.5 Domen kan dessutom gälla i andra delar av världen, beroende på den internationellt privaträttsliga regleringen i varje enskilt land. Detta kan få betungande konsekvenser för en familj som flyttar eller önskar flytta från till ett annat land. 5Se bl.a. artikel 21 i II-förordningen (rådets förordning [EG] nr 2201/2003 av den 27november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning [EG] nr 1347/2000). En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften 9.3.3Intresset av en effektiv lagstiftning och öppenhet när det gäller de berördas familjesituation Det finns även andra nackdelar med en tvångsupplösningsmodell. Ett myndighetsingripande förutsätter att äktenskapet kommer till myndigheternas kännedom. Motverkandet av polygama äktenskap blir alltså beroende av att förhållandet upptäcks och förutsätter en process i domstol, i sista hand på talan av någon särskilt utsedd myndighet (jfr prop. 2003/04:48 s. 26 avseende barnäktenskap). Detta beror i stor utsträckning på om de berörda parterna själva väljer att informera myndigheterna om månggiftessituationen. Eftersom det kan vara en tillfällighet om ett äktenskap kommer till myndigheternas kännedom blir skyddet mot månggifte inte effektivt. Ett månggifte kan bestå ända till dess att någon av makarna t.ex. avlider. Vid en ordning med icke-erkännande följer det däremot direkt av lag att äktenskapet inte är giltigt i och därmed saknar rättsverkningar. Det krävs inte att detta först slås fast i domstol. En annan sak är att frågan i praktiken aktualiseras först i samband med t.ex. folkbokföring eller i en civilrättslig process om bodelning. En sådan ordning får alltså avsedd effekt i sig och kräver inte att ett månggifte först upptäcks för att därefter bli föremål för upplösning i domstol. Även om parterna i ett månggifte redovisar korrekta uppgifter för myndigheterna kan det konstateras att handläggningen av ett ärende om tvångsvis upplösning av ett äktenskap med nödvändighet tar i anspråk. Ett domstolsavgörande kan överklagas och rättegången kan därmed dra ut . betraktas de berörda parterna fortfarande som gifta, vilket är otillfredsställande om syftet är att motverka förekomsten av månggiften. Svenska domstolar är inte heller i alla fall behöriga att pröva en talan om upplösning. Exempelvis kan domstolen inte alltid ta upp en talan om äktenskapsskillnad om den riktas mot en person som inte har hemvist här i landet (3 kap. 2 § IÄL).6 I de fall som tas upp för prövning kan domstolen vidare vara skyldig att ta hänsyn till bestämmelser i utländsk lag som hindrar skilsmässa (3 kap. 4 § IÄL, se även a. prop. s. 26). En tvångsupplösningsmodell medför dessutom nya uppgifter för det allmänna. Den myndighet som utses att föra talan om äktenskapsskillnad i domstol måste utreda aktuella förhållanden rörande 6Se också bestämmelserna i kap. 2 avsnitt 1 i II-förordningen. En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften äktenskapen med de svårigheter det kan föra med sig i fråga om bl.a. kontakter med utländska myndigheter och berörda personer i makarnas ursprungliga hemländer. Detta skulle ta i anspråk resurser för den utsedda myndigheten. Det blir också en ny uppgift för allmän domstol att pröva dessa frågor. Mot en modell med tvångsupplösning av månggiften talar också att den i sig kan uppfattas som kränkande för de berörda och leda till att man väljer att inte berätta om en månggiftessituation för myndigheter och andra, i syfte att undvika att mot sin vilja bli föremål för en domstolsprocess. En ordning med tvångsupplösning kan på detta sätt skapa drivkrafter att dölja månggiften. Enligt utredningens bedömning skulle en sådan utveckling vara ett steg i fel riktning. Det är viktigt att den som lever i ett månggifte i vågar berätta om sin familjesituation och att den som vill kan få hjälp att frigöra sig från ett månggifte. I sammanhanget bör beaktas att det över huvud taget kan vara så att den som ingår i ett månggifte av olika anledningar drar sig för att vara öppen med det. Bland annat på grund av vetskapen att sådana äktenskap avviker från rådande normer i och inte torde vara accepterade av majoritetssamhället, men även mot bakgrund av en misstro mot myndigheter. I utredningens arbete har framkommit att så ofta kan vara fallet.7 En ordning med tvångsupplösning skulle riskera att förstärka denna tendens. Ett argument som under utredningens arbete har anförts till stöd för en ordning med en tvångsupplösningsmodell är att utländska och inhemska polygama äktenskap i så fall skulle behandlas lika. Som nämnts ovan har det föreslagits att regleringen i IÄL bl.a. av det skälet borde förändras så att alla äktenskap som omfattas av bestämmelserna om vägrat erkännande i 1 kap. 8 a § IÄL i stället borde hanteras genom tvångsupplösning (se avsnitt 9.2.2). Enligt utredningens bedömning finns det inte anledning att föreslå en så långtgående förändring. Lagstiftaren har redan gjort sitt vägval när det gäller frågan om det är icke-erkännande eller tvångsupplösning som ska tillgripas för att hantera utländska äktenskap som 7Se även t.ex. (2012), Äkta makar, s. 59. En huvudregel om icke-erkännande av utländska månggiften inte är acceptabla i och det är svårt att se att det nu finns anledning att ändra den gällande ordningen. Ett av skälen för den nuvarande regleringen är att frågan om erkännande av ett utländskt äktenskap inte har ansetts jämförbar med frågan om giltigheten av en svensk vigsel. Konsekvenserna av en vigsel i strid mot de svenska bestämmelserna har betraktats som en –både från principiell och praktisk synpunkt – annan fråga än den om ett äktenskap som har ingåtts i ett annat land i enlighet med där gällande bestämmelser kan accepteras av den svenska rättsordningen. För ett utländskt äktenskap rör det sig inte om hur ett rättsstridigt ingånget äktenskap ska hanteras, utan om att dra gränserna för vad som kan godtas i fråga om avvikelser från de svenska reglerna för ingående av äktenskap (prop. 2003/04:48 s. 27). Mot denna bakgrund behandlas inhemska och utländska äktenskap på olika sätt i svensk rätt. Det har ansetts att en ordning där vissa utländska äktenskap först betraktas som giltiga och sedan kan bli föremål för upplösning inte ger en tydlig signal om de normer som gäller. Såvitt avser barnäktenskap har framhållits att en sådan lösning framstår som inkonsekvent och skulle vara ett steg i fel riktning (a. prop. s. 27 och 34). Ordningen att oönskade utländska äktenskap i princip ska hanteras genom vägrat erkännande har upprätthållits i samband med lagändringar i IÄL (prop. 2013/14:208) men även så som 2019, då lagens bestämmelser om barnäktenskap justerades (prop. 2017/18:288). En förändring av detta synsätt skulle innebära att IÄL behöver genomgå avsevärda förändringar. De kategorier av äktenskap som inte erkänns skulle i stället först behöva betraktas som giltiga här i landet för att därefter kunna bli upplösta genom tvång. I samband med lagändringarna 2019 framhölls att ett generellt erkännandeförbud säkerställer ett effektivt skydd mot barnäktenskap i .