sou · H8B375 · 2020-12-11 00:00:00 — lämnade sitt andra delbetänkande 2018 om en utvecklad översiktsplanering (SOU 2018:46). Betänkandet var uppdelat i två delar: Att underlätta efterföljande planering (del 1) och reglering av upplåtelseform (del 2). byggregler hade i uppdrag att genom- föra en systematisk och grundlig översyn av 8 kap. (krav på bygg- nadsverk, byggprodukter, tomter och allmänna platser) och 10 kap. (genomförandet av bygg-, rivnings- och markåtgärder) i PBL. Över- synen omfattade i första hand de ändringar som innebar väsentliga nyheter i förhållande till bestämmelserna i den äldre plan- och bygg- lagen (1987:10), men översynen skulle även säkerställa att den sam- mantagna kontrollprocessen fungerar på ett ändamålsenligt sätt. Översynen omfattade reformen att vissa utformningskrav, som tidi- gare enbart omfattades av byggherrens egenkontroll, numera ska prövas redan i bygglovet. Översynen syftade till att säkerställa att syste- met är ändamålsenligt utformat och skulle göras med utgångspunkt i de motiv som låg till grund för förändringarna (prop. 2009/10:170). Kommittén föreslog i sitt betänkande (SOU 2019:68) bland annat att en ny myndighet, , bildas med uppgift att ge förhandsavgörande om vissa utformningskrav och samtliga tekniska egenskapskrav kan antas komma att uppfyllas vid nybyggnad. Be- dömningen i ett förhandsavgörande är tänkt att avse krav på att en byggnad ska vara lämplig för sitt ändamål och tillgänglig och an- vändbar för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga liksom samtliga krav på ett byggnadsverks tekniska egenskaper. Byggherrar ska kunna ansöka om ett förhandsavgörande för nybygg- nad av byggnadsverk hos myndigheten. Ett positivt förhandsavgör- ande ska vara bindande för vid prövningen av bygglov och bedömningen vid startbesked. Kommitténs förslag be- reds inom . hade till uppgift att kartlägga kommun- ernas möjligheter att säkerställa att befintliga byggrätter tas i anspråk i enlighet med gällande detaljplaner (SOU 2018:67). Brist på byggbar mark är en faktor som kan begränsa konkurrensen och bromsa bostadsbyggandet och för att öka tillgången på byggbar mark har regeringen tillsatt ett flertal utredningar. gemensamt bostadsförsörjningsansvar (SOU 2018:35) utreddes hur kommunerna arbetar med att analysera och hantera efterfrågan och bostadsbehoven hos grupper med en svag ställning på bostadsmark- naden. Kommunens möjligheter att agera i markfrågor har behandlats av flera utredningar , bland annat i Ett snabbare bo- stadsbyggande (SOU 2018:67) och Bättre samarbete mellan stat och kommun – vid planering för byggande (SOU 2015:109). Även statens möjligheter att bidra med mark för bostadsbyggande har utretts, se Bostäder på statens mark – en möjlighet? (SOU 2017:71). 3 Reglering av bostadsbyggande (2010:900), förkortad PBL, ger kommunerna ett grundläggande ansvar för planeringen och användningen av mark och vatten samt för bebyggelseutvecklingen inom kommunens område. Det är en angelägenhet att planlägga använd- ningen av mark och vatten enligt 1 kap. 2 § PBL. En kommun har inte enbart ett särskilt ansvar utan också en ensamrätt när det gäller planläggningen. Kommunerna har ett s.k. planmonopol. För att kunna bygga nya bostäder behövs det mark som är till- gänglig och byggbar. blir tillgänglig och byggbar genom det kommunala planmonopolet. Kommuner kan även som markägare bidra till att tillgängliggöra mark för bostadsbyggande genom att sälja mark eller upplåta mark med tomträtt. Genom detaljplanering skapar kommunerna byggrätter. För att få uppföra en ny byggnad krävs att kommunen har beviljat bygglov. Efter det att kommunen har beviljat bygglov har kommunen i den efterföljande byggprocessen att bedöma de krav som ställs på byggande i PBL och föreskrifter som meddelats med stöd av PBL. Som utförare av gemensamma anläggningar, som till exempel gator och vatten- och avloppsnät, kan kommunen påverka tidsplanen för utbyggnaden av kvartersmarken. Samhällets krav på byggande avser allt från materiella krav på vilka tekniska egenskaper som en byggnad ska ha som bärförmåga, skydd mot buller, brandsäkerhet med flera, till formella krav på processen för byggande. De krav som ställs på bostadsbyggande i PBL preciseras i plan- och byggförordningen (2011:338) och byggregler (2011:6) – föreskrifter och allmänna råd. Bostadsbyggandet och utvecklingen av bostadsbeståndet är ett allmänt intresse som ska hanteras i kommunens översiktliga pla- nering enligt 2 kap. 3 § 5 PBL. Bostadsbyggandet fördes in som all- mänt intresse i PBL för att tydliggöra kopplingen mellan planlägg- ning i PBL och möjligheterna att tillgodose det kommunala bostads- Det handlar om att utveckla det befintliga be- ståndet av bostäder och att bygga nya bostäder, antingen genom befintlig bebyggelse förtätas eller genom att nya områden lokaliseras och planläggs för bostadsbebyggelse. Varje kommun ska anta riktlinjer för att planera för bostads- försörjningen i kommunen enligt lagen (2000:1338) om kommun- ernas bostadsförsörjningsansvar. Syftet är att skapa förutsättningar för alla i kommunen att leva i goda bostäder och att främja att ändamålsenliga åtgärder för bostadsförsörjningen förbereds och genomförs. Enligt lagen ska riktlinjer för bostadsförsörjningen vara vägledande vid tillämpningen av PBL 2 kap. 3 § p 5 om det allmänna intresset bostadsbyggande och utveckling av bostadsbeståndet (se även avsnitt 2.5). Kommunernas bostadsförsörjningsansvar regleras även i förord- ning (2011:1160) om regionala bostadsmarknadsanalyser och kom- munernas bostadsförsörjningsansvar. Enligt förordningen ska läns- styrelsen ta fram en skriftlig rapport som innehåller en analys av bostadsmarknaden i länet samt en redovisning av hur kommun- erna och lever upp till kraven i bostadsförsörjningslagen. Kommunernas försäljning av mark styrs av flera lagar bl.a. lagen (2014:899) om riktlinjer vid kommunala markanvisningar och regler om fastighetsöverlåtelse i jordabalken. Kommunernas ansvar för olika boendefrågor regleras även i lagen (2010:879) om allmän- nyttiga kommunala bostadsaktiebolag, lagen (2016:38) om mottag- ande av vissa nyanlända invandrare för bosättning och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Enligt socialtjänst- lagen (2001:453) har socialnämnden ett särskilt ansvar för att med- verka i samhällsplaneringen och för utformningen av nya och äldre bostadsområden i kommunen utifrån sina sociala erfarenheter. Kom- munen har också att sörja för att det finns tillräckligt med bostäder i särskilda boendeformer för äldre och för personer med en fysisk eller psykisk funktionsnedsättning. Ansvaret för bostadsförsörjningen delas av staten och kommun- erna. Flera statliga regelverk påverkar därför bostadsbyggandet. Miljö- balken har betydelse vid planering. Förordningen (2015:216) om buller vid bostadsbyggnader påverkar också förutsättningarna för bostads- byggande. Det är en angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten enligt PBL (1 kap. 2 §). Med planläggning avses arbetet med att ta fram en regionplan, en översiktsplan, en detaljplan eller områdesbestämmelser (1 kap. 4 § PBL). får tas i anspråk för att bebyggas endast om marken från allmän synpunkt är lämplig för ändamålet (2 kap. 4 § PBL). Prövningen av om mark är lämplig att bebygga görs av kommunen vid planläggning, framtagande av detaljplan, i prövningen av bygglov och förhandsbesked. Planlägg- ning och lokalisering av bebyggelse ska ske med beaktande av all- männa och enskilda intressen (2 kap. PBL). Kommunernas avväg- ning av motstående intressen, såväl allmänna och enskilda, är själva kärnan i plan- och bygglagstiftningen (prop. 2009/10:170 Del 1 s. 159 f.). Även hushållningsbestämmelserna i 3 kap. och 4 kap. 1–8 §§ ska tillämpas vid planläggningen vilket innebär bl.a. krav på hänsyn till de areella näringarnas, naturvårdens, kulturmiljövårdens och friluftslivets intressen, till att nyttja områden för anläggningar för kommunikationer, energiförsörjning, m.m. och till totalförsvarets intressen. Områden och anläggningar som är av riksintresse ska skyddas mot åtgärder som påtagligt kan skada värdena eller försvåra utnyttjandet av anläggningarna m.m. Bestämmelserna i 2 kap. PBL tolkas och preciseras i första hand genom planläggning. Vid plan- läggning blir även balkens bestämmelser om miljökvalitetsnormer (5 kap. ) tillämpliga, liksom balkens bestämmelser om miljöbedömningar (6 kap. , och miljöbedömningsförord- ningen [2017:966]). På nivå har det utvecklats olika former av kommuninterna förfaranden. Kommunernas förfaranden och till- vägagångssätt kan därmed skilja sig åt, där gränserna för kommunens förfaranden ytterst sätts av tillämpliga offentligrättsliga och civil- rättsliga författningar i övrigt.1 Strandskyddsområde och vissa andra mark- och vattenområden omfattas av särskilt skydd enligt 7 kap. . Inom detaljplan är strandskyddet i de flesta fall upphävt. Om en ansökan om bygglov avser en åtgärd som är tänkt att lokaliseras inom strandskydds- område ska två olika beslut fattas även om de tas vid samma tillfälle eftersom besluten grundar sig på olika lagstiftning. Bygglov ska inte prövas mot 7 kap. . Vid prövningen av bygglov ska det 1SOU 2019:9 Privat initiativrätt – Planintressentens medverkan vid detaljplaneläggning, s. 54. dock tas hänsyn till olika intressen varav några är närliggande syftet med bestämmelserna om strandskydd. Mark- och miljööverdom- stolen har konstaterat att även om strandskydd inte ska prövas i ett bygglov kan innebörden av ett strandskyddsområde vara ett viktigt underlag vid bedömningen av markens lämplighet utanför detaljplan. Inom detaljplan borde innebörden av ett strandskyddsområde vara ett viktigt underlag vid bedömningen av placering av en åtgärd med hänsyn till naturvärdena. Det kan även vara ett viktigt underlag vid bedömningen om en åtgärd kan godtas trots att den avviker från detaljplanen. Samma resonemang gäller även för andra typer av om- rådesskydd enligt miljöbalken.2 I planprocessen finns flera samhällsintressen som ska samordnas och skyddas. Varje kommun ska ha en aktuell översiktsplan i vilken kommunen anger grunddragen för hur mark- och vattenområden bör användas och hur den byggda miljön är avsedd att användas, utvecklas och bevaras. I översiktsplanen speglas kommunens vilje- inriktning och ambitioner. Översiktsplanen är inte juridiskt bindande utan fungerar som vägledande underlag för efterföljande planering och beslut som rör användningen av mark- och vattenområden och bebyggelseutvecklingen i kommunen. I 2 kap. PBL anges allmänna intressen som översiktsplaneringen ska ta hänsyn till och främja. Planeringen ska med utgångspunkt i natur- och kulturvärden, miljö- och klimataspekter och regionala och kommunala förhållanden bidra till en ändamålsenlig struktur, god och tillgänglig livsmiljö, god hus- hållning med mark, vatten, energi och råvaror, ekonomisk tillväxt och bostadsbyggande enligt 2 kap. 3 § PBL. Inom kommunen kan användningen av mark- och vattenområ- den samt bebyggelse och byggnadsverk regleras med detaljplaner eller områdesbestämmelser. Genom detaljplanen kan kommunen åstad- komma en bindande reglering av markens användning och hur denna kan bebyggas. Detaljplaner ger ramarna för prövningen av framtida bygglovsärenden. Utformningen av planbestämmelser i en detaljplan ger förutsättningar för vilka byggnader som kan uppföras på platsen. 2Exempelvis naturreservat, kulturreservat, biotopskydd och Natura 2000. Se Mark- och miljö- överdomstolens dom i mål nr P11305-12 och i mål nr P 10756-16. Detaljplanen ger byggrätt, dvs. en rätt att bygga i enlighet med planen. Detaljplanens uppgift är att lägga fast gränser för allmänna platser, kvartersmark och vattenområden samt bestämma användning och utformning av dessa. Den grundläggande struktur som därmed upp- står innebär rättigheter och skyldigheter för både kommunen och markägarna. Den innebär även rättigheter och skyldigheter markägarna sinsemellan. Detaljplanering syftar till att pröva om ett mark- och/eller vatten- område kan användas för ett visst ändamål och, om det visar sig vara lämpligt, hur området då lämpligen bör utformas. Lämpligheten bedöms med hänsyn till beskaffenhet, läge och behov. Kommunen kan använda en detaljplan för att t.ex. pröva om ett område är lämp- ligt för bebyggelse. Prövningen kan gälla såväl ny bebyggelse som bebyggelse som är tänkt att förändras eller bevaras. En detaljplan består av en plankarta med tillhörande planbestämmelser och en planbeskrivning. I en detaljplan anges områden med olika ändamål, till exempel för bostäder, handel eller industri och bestämmelser som gäller för de olika områdena. I plankartan anges bland annat gränser, användning av mark, begränsningar av markens bebyggande, bebygg- elsens placering, utformning och utförande. I planbeskrivningen kan mycket detaljerade uppgifter finnas, som beskriver i detalj hur ett byggnadsverk ska gestaltas. Det är endast plankartan med tillhör- ande planbestämmelser som är rättsligt bindande. Övriga handlingar kan dock användas för att tolka en detaljplans innebörd. Med planbestämmelser i en detaljplan anger kommunen vilka rättigheter som finns att använda mark och vatten inom ett specifikt område. Det är bara den användning som anges i detaljplanen som är tillåten och som kommunen kan lämna bygglov till. Allmänhetens intresse för och delaktighet i planärenden kan variera och är också beroende av handlingars utformning och informationens innehåll. Detaljplanen ska därför utformas på ett sådant sätt att medborgar- inflytandet verkligen får en reell innebörd.3 1985/86:1 s. 166. Vid detaljplanearbetet tar kommunen ställning till allmänna in- tressen som regleras i 2 kap. PBL och till de hushållningsbestäm- melser som framgår av 3 kap. och 4 kap. . Detaljplanen medför i princip en rätt att bygga i enlighet med planen under en särskild angiven genomförandetid, som är minst 5 och högst , en s.k. byggrätt. Efter att genomförandetiden gått ut fortsätter planen att gälla på samma sätt som innan med den skillnaden att planen då kan ersättas, ändras eller upphävas utan att berörda kan ställa ersätt- ningsanspråk för förlorade rättigheter. En detaljplan gäller till dess den ändras eller upphävs.4 En detaljplan får inte ändras eller upphävas före genomförandetidens utgång, om någon fastighetsägare som berörs motsätter sig det.5 Även om en fastighetsägare motsätter sig det, får en detaljplan ändras under sin genomförandetid på grund av nya förhållanden av stor allmän vikt som inte har kunnat förutses vid planläggningen. En detaljplan kan alltid ändras efter genomförande- tidens utgång och då behövs inte hänsyn tas till rättigheter som upp- kommit genom planen.6 Krav som inte har prövats i detaljplanen och som gäller allmänna intressen tas upp i bygglovsprövningen. Kommunen kan inom en viss ram välja vilka frågor man önskar lösa på detaljplanestadiet och vilka man anser bör hållas öppna för ställningstagande i samband med bygglovsprövningen. Kommunen har således en viss frihet vad gäller planens detaljeringsgrad. I vissa fall kan kravet på tydlighet vara uppfyllt med en generell reglering av bebyggelsen i en detaljplan där gestaltning avses att fastställas under bygglovsprocessen. Att en detaljplan har en förhållandevis låg detaljeringsgrad behöver därför inte innebära att tydlighetskravet inte är uppfyllt. Det är kommunen som avgör om, när och var en detaljplan ska tas fram. Den mark som tas i anspråk för bebyggelse ska vara lämplig för ändamålet. Lämpligheten kan prövas genom detaljplan, förhands- besked eller bygglov. I vissa fall ställs det krav på att lämpligheten prövas i en detaljplaneprocess innan kan ge bygg- lov. Detta kallas detaljplanekravet eller plankravet. Av 2 kap. 4 § och 44 kap. 38 § PBL. 54 kap. 39 § PBL. 64 kap. 40 § PBL. 4 kap. 2 § PBL framgår i vilken situation kommunen har en skyl- dighet att ta fram en detaljplan, det så kallade detaljplanekravet. Kravet syftar till att prövningen av frågor om förändring av mark- användningen ska göras på ett sätt som ger möjligheter för alla be- rörda intressenter att få insyn och kunna påverka. En ansökan om bygglov ska ogillas om detaljplanering krävs.7 och andra statliga instanser prövar överklaganden av bygglovsärenden som rör behovet av detaljplan. Behovet av planläggning ska göras genom en helhetsbedömning av förhållandena i det enskilda fallet. Vid ny sam- manhållen bebyggelse krävs i princip detaljplaneläggning. Vad som avses med sammanhållen bebyggelse definieras i 1 kap. 4 § PBL. Genom en lagändring som trädde i kraft förtyd- ligades att endast bygglovspliktiga byggnadsverk ska beaktas vid bedömningen av om det är fråga om ny sammanhållen bebyggelse. Vidare förtydligades vilka omständigheter som ska beaktas vid be- dömningen om planläggning behövs med hänsyn till bebyggelsens karaktär, omfattning eller inverkan på omgivningen, till behovet av samordning eller till förhållandena i övrigt. I propositionen anges att uppförande av ny sammanhållen bebyggelse inom eller i direkt anslut- ning till en befintlig bebyggelsestruktur kan vara en sådan situation då planläggning inte behövs, i vart fall inte om den nya bebyggelsen i allt väsentligt ansluter till den befintliga i fråga om läge, omfattning och användning.8 Om bebyggelsen kan antas medföra betydande miljöpåverkan som inverkan på omgivningen så framgår av proposi- tionen att detaljplan krävs. Vad gäller inverkan på omgivningen i övrigt framhålls särskilt att det ska beaktas om bebyggelsen ska upp- föras på mark som ur miljösynpunkt är värdefull samt om bebygg- elsen genererar trafik och buller. Det saknas i stort sett bestämmelser om planprocessens initialskede förutom bestämmelserna om planbesked. Det är kommunen som bestämmer om planarbete ska påbörjas och om ett planärende ska initieras. Det är dock vanligt förekommande att frågan om planlägg- ning ska kunna ske väcks av en utomstående aktör t.ex. en fastig- 7Se 9 kap. 31 § 2 p. PBL 2017/18:167 Ett tydligare och enklare detaljplanekrav, s. 21. hetsägare eller exploatör. Den som planerar att vidta en åtgärd som förutsätter att en detaljplan antas, ändras eller upphävs har rätt att få veta om kommunen har för avsikt att börja ett sådant planarbete. Det går att begära ett besked, s.k. planbesked, hos kommunen om kommunen avser att påbörja ett planarbete för visst angivet ändamål eller ej. Ett planbesked ska inte uppfattas som ett slutligt ställnings- tagande från kommunens sida. Planbesked är därför varken rättsligt bindande för kommunen eller möjligt att överklaga.9 Processen för en kommuns arbete med att ta fram en detaljplan regleras i 5 kap. PBL. Detaljplaneprocessen syftar till att säkra att berörda får insyn, att ge ett beslutsunderlag och att förankra för- slaget. Vid framtagande av en detaljplan kan kommunen välja mellan standard-, utökat- eller samordnat förfarande. Under vissa förutsätt- ningar är det möjligt att tillämpa ett begränsat förfarande som endast innehåller ett kommunikationssteg. Valet av förfarande utgår från förutsättningarna i det enskilda ärendet. Kommunen bör om det är möjligt handlägga ett förslag till detaljplan med standardförfarande.10 Beslut om antagande av detaljplan får enligt 13 kap. 8 § PBL och 42 § förvaltningslagen (2017:900) överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. Vid planläggning ska miljö- balkens hushållningsbestämmelser tillämpas enligt 2 kap. 2 § PBL. En detaljplan som har som syfte att möjliggöra bostadsbyggande kan överprövas mot de andra intressena som regleras i . Kommunens beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser överklagas till mark- och miljödomstolen. överklagades detaljplaner till men efter en lagändring sker prövningen enbart i mark- och miljö- domstolen.11 Syftet med att göra mark- och miljödomstolen till första överklagandeinstans var att effektivisera prövningen genom att detaljplaner skulle få laga kraft snabbare. Angelägna samhällsbygg- nadsprojekt, till exempel byggandet av nya bostäder, skulle kunna på- börjas och färdigställas tidigare. Det sågs även som en del i att stärka 95 kap. 2–5 §§ PBL. 2013/14:126 En enklare planprocess, s. 74. 1113 kap. 2 a § PBL. 2015/16:55 En kortare instanskedja för detaljplaner och områdes- bestämmelser. roll som samrådspart och pådrivare inom ramen för den kommunala planeringen av bostadsförsörjningen och i planerings- processen. För att få uppföra en byggnad krävs bygglov.12 Bygglovsprövningen regleras i 9 kap. PBL. I bygglovet prövas byggnadens utformning och lokalisering. Krav på byggande och genomförandet av byggandet regleras i 8 kap. respektive 10 kap. PBL. Det har betydelse för en bygglovsprövning om åtgärden ska ut- föras inom detaljplan, där områdesbestämmelser finns eller utanför detaljplan och områdesbestämmelser. Det ska inte göras någon loka- liseringsprövning i en bygglovsprövning inom detaljplanelagt område. Om lokaliseringen av bostäder är lämplig har redan prövats när detaljplanen togs fram. Även frågan om platsen är lämplig ur buller- synpunkt avgörs i detaljplaneskedet och ska därför inte prövas i bygg- lovet. Prövning av bygglov utanför detaljplan och där områdesbestäm- melser finns innebär, till skillnad från bygglov inom detaljplan, en fullständig prövning av kraven på lokalisering, placering och utform- ning. Där områdesbestämmelser finns ska åtgärden prövas dels mot områdesbestämmelserna och mot de förutsättningar som gäller för bygglov utanför detaljplan om dessa inte har blivit prövade i om- rådesbestämmelserna enligt 9 kap. 31 § PBL. Framgår det av områdes- bestämmelser att marken ska bebyggas med bostäder ska ingen lokaliseringsprövning göras, eftersom kommunen då har prövat att marken är lämplig för bostäder vid framtagandet av områdes- bestämmelserna. De krav som inte ska prövas är antingen avgjorda i områdesbestämmelserna eller ska tas om hand först i byggprocessen. 129 kap. 2 § PBL. Vid prövning av bygglov inom detaljplan ska prövas om åtgärden är planenlig, överensstämmer med den detaljplan som gäller på platsen enligt 9 kap. 30 § PBL. Vidare prövas placering och utformning, omgivningspåverkan, utformningskrav, anordnande av tomter, all- männa platser och andra områden och om åtgärden är förenlig med förvanskningsförbudet och krav på varsamhet. En byggnad ska pla- ceras och utformas på ett lämpligt sätt med hänsyn till det så kallade anpassningskravet och möjligheterna att hantera avfall enligt 2 kap. 6 § PBL. Det ska även prövas om uppförandet av byggnaden upp- fyller kravet på att bebyggelseområdets särskilda historiska, kultur- historiska, miljömässiga och konstnärliga värden skyddas samt om ändringar och tillägg i bebyggelsen görs varsamt så att befintliga karaktärsdrag respekteras och tillvaratas. Byggnadens omgivnings- påverkan ska även prövas i bygglovet. Byggnader ska lokaliseras, placeras och utformas så att den inte medför påverkan på grund- vattnet eller omgivningen i övrigt som innebär fara för människors hälsa eller säkerhet. De får inte heller innebära en betydande olägen- het för omgivningen på annat sätt. Sådana olägenheter kan bland annat vara skymd sikt eller sämre ljusförhållanden. Vid bedömningen om det är en betydande olägenhet ska hänsyn tas till områdets karak- tär och förhållandena på orten. Vilken påverkan på omgivningen som uppförandet av en ny byggnad har kan vara olika prövad och reglerad i en detaljplan vilket gör att den prövning av omgivningspåverkan som ska göras i bygglovet skiljer sig åt.13 Krav som antingen är avgjorda i detaljplanen eller ska tas om hand först i byggprocessen ska inte prövas i bygglovet. Tekniska egenskaps- krav ska inte prövas i bygglovsprövningen utan i den efterföljande byggprocessen.14 För att bygglov ska kunna ges för uppförandet av en bostadsbyggnad måste åtgärden som huvudregel stämma överens med detaljplanens krav. Den användning som gäller på platsen måste vara för bostäder enligt detaljplanen. Vidare måste åtgärden överensstämma med de