sou · H8B362 · 2020-11-12 00:00:00 — En medlemsstat kan även i fråga om en c-sjukdom ansöka hos kommissionen om sjukdomsfri status. Med denna status följer också en möjlighet att få ställa särskilda krav vid förflyttningar. Den medlemsstat som vill upprätthålla den sjukdomsfria statusen eller som har ett valbart utrotningsprogram måste vidta be- kämpningsåtgärder om den aktuella sjukdomen bryter ut. Det finns i EU:s djurhälsoförordning och de delegerade akterna direkt tillämpliga bestämmelser om åtgärder som måste vidtas i samband med miss- tanke eller bekräftade utbrott av de angivna sjukdomarna. Inom vissa ramar kan medlemsstaterna därutöver vidta ytterligare bekämpnings- åtgärder. När det gäller övriga förtecknade sjukdomar och de icke förteck- nade sjukdomarna gäller inga bekämpningskrav. EU-bestämmelserna lämnar dock utrymme för medlemsstaterna att vidta sådana åtgärder. Det införs ett krav på ställningstagande av regeringen i vissa fall Dagens reglering innebär att bekämpningsåtgärder ska vidtas i fråga om sjukdomar som omfattas av epizootilagen, zoonoslagen och bisjuk- domslagen med stöd av de bemyndiganden och andra bestämmelser som finns i respektive reglering. Därutöver kan med stöd av provtagningslagen och provtagningsförordningen vidta åtgärder mot andra sjukdomar. Våra förslag innebär en viss föränd- ring i förhållande till dagens ordning när det gäller möjligheter att vidta åtgärder i de fall det inte finns ett EU-rättsligt bekämpningskrav. För dessa fall föreslår vi nämligen att det ska krävas ett ställningstagande från regeringen för att det ska få vidtas obligatoriska bekämpningsåtgärder med stöd av djurhälsolagen. Vi föreslår att detta sker genom att regeringen för upp sjukdomen på en sjukdomslista som tas in i en bilaga till den nationella djurhälso- förordningen. När sjukdomen förts upp på den nationella sjukdoms- listan föreslår vi att samtliga sjukdomsspecifika bemyndiganden avseende förebyggande och bekämpning ska vara tillämpliga i fråga om sjukdomen. Förslaget innebär att det även i fortsättningen är möjligt att vidta de åtgärder som anses nödvändiga i fråga om exem- pelvis icke förtecknade sjukdomar, men att möjligheten underkastas en viss ökad styrning. Vi lämnar förslag till en nationell sjukdomslista att gälla tills vidare. Frågan behöver dock en noggrannare genomlysning än vad som kunnat göras inom ramen för detta uppdrag. Vi föreslår därför också att regeringen ger ett uppdrag till att tillsam- mans med SVA och i samråd med andra berörda myndigheter och branschorganisationer göra en översyn av vilka djursjukdomar som behöver kunna omfattas av tvingande lagstiftningsåtgärder. Inom ramen för det uppdraget bör det också utredas vilka c-sjukdomar, om några, som bör omfattas av valbara utrotningsprogram. Som nämnts tidigare föreslår vi att uttrycket åtgärdssjukdom an- vänds som ett samlingsnamn för de sjukdomar som får omfattas av tvingande åtgärder, antingen för att de omfattas av ett EU-rättsligt bekämpningskrav eller för att regeringen har fört upp sjukdomen på den nationella sjukdomslistan. Vissa skyldigheter tas in direkt i lagen I huvudsak föreslår vi att förebyggande åtgärder och bekämpnings- åtgärder ska vidtas med stöd av bemyndiganden. Vi föreslår dock även att det i lagen förs in bestämmelser om vissa krav på veterinärer att vidta preliminära åtgärder i samband med misstanke om a- och b- sjukdomar och vissa c-sjukdomar. Därutöver föreslår vi att det tas in bestämmelserna som går ut på att bl.a. innehavare av slakterier är skyldiga att, efter myndighets- beslut, ställa lokaler och utrustning till förfogande och för vissa per- sonalkategorier att delta i förebyggande åtgärder och bekämpning avseende åtgärdssjukdomar. De föreslagna bestämmelserna överens- stämmer med vad som gäller enligt epizootilagen, men innebär en något bredare skyldighet eftersom begreppet åtgärdssjukdom kan omfatta även sjukdomar som inte omfattas av epizootilagen. En nyhet är att veterinärer som befinner sig på platsen för ett misstänkt eller bekräftat utbrott av en åtgärdssjukdom, föreslås vara skyldiga att vidta de åtgärder för att utreda eller bekämpa sjukdomen som beslutas av regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer – i normalfallet . Detta skiljer sig något från de skyldigheter för veterinärer som följer av epizootilagen och zoonoslagen, och är en nyhet i förhållande till regleringen i prov- tagningslagen och bisjukdomslagen. Vi föreslår vidare att alla personer som deltagit i förebyggande åtgärder eller bekämpningsåtgärder ska ha rätt till ersättning av all- männa medel. Motsvarande bestämmelser finns i epizootilagen. I övrigt föreslår vi att sjukdomsspecifika förebyggande åtgärder och bekämpningsåtgärder ska kunna vidtas med stöd av bemyndiganden som i huvudsak motsvarar de bemyndiganden som finns i epizooti- lagen och zoonoslagen. Som framgått tidigare föreslår vi att bemyn- digandena ska omfatta alla åtgärdssjukdomar. gäller att alla åtgärder ska föregås av en bedömning av om åtgärden är lämplig och proportionerlig för den aktuella sjukdomen och det aktuella utbrottet. Den ansvariga myndigheten har alltså ett brett batteri av åtgärder till sitt förfogande men är skyldig att anpassa dem till vad som är lämp- ligt från fall till fall. Det kan finnas situationer där det finns ett behov av åtgärder för att bekämpa en djursjukdom som inte är en åtgärdssjukdom men att bestämmelserna om nödåtgärder som finns i EU:s djurhälsoförord- ning inte är tillämpliga. Vi föreslår därför att , efter att ha gjort en framställan till regeringen om att en viss sjukdom ska tas upp på den nationella sjukdomslistan, får fatta beslut om sådana åtgärder som avses i de sjukdomsspecifika bemyndigandena. Åtgär- derna får vidtas i avvaktan på regeringens ställningstagande till om sjukdomen ska kategoriseras som en åtgärdssjukdom eller inte. Registrering, godkännande och spårbarhet EU:s djurhälsoförordning och de delegerade akterna innehåller ett detaljerat regelverk med krav på registrering av anläggningar och akt- örer, godkännande av vissa anläggningar, journalföring, spårbarhet och märkning. Medlemsstaterna har därutöver möjligheter att ställa nationella krav och att göra vissa undantag. Det ställs krav på de be- höriga myndigheterna att föra register och att upprätta en databas som ska innehålla uppgifter om vissa hållna landlevande djur. Vi föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter på området. De före- slagna bemyndigandena motsvarar i huvudsak det som gäller , med vissa anpassningar till bestämmelserna i . föreslås som behörig myndighet att sköta regis- trering och att godkänna anläggningar i de fall detta krävs. Jord- bruksverket föreslås även få ansvaret för att upprätta den databas över vissa hållna landlevande djur som krävs och att vara personupp- giftsansvarig för uppgifterna i databasen. I likhet med vad som gäller enligt dagens reglering i provtagnings- lagen och provtagningsförordningen föreslår vi att det ska vara möj- ligt att delegera uppgiften att föra register och utfärda identitets- handlingar. Möjligheten föreslås även i fortsättningen vara begrän- sad till juridiska personer, dvs. organ med delegerade uppgifter. EU:s djurhälsoförordning innehåller, när det gäller landlevande djur, framför allt bestämmelser om krav för förflyttning mellan medlems- staterna. Vissa allmänna krav ska dock tillämpas även vid förflytt- ningar som sker inom ett medlemsland. Det ställs högre krav vid för- flyttning mellan medlemsstater av landlevande djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung (vilket med förordningens terminologi i huvudsak avser livsmedel) från sådana djur än vid för- flyttning inom landet. När det gäller vattenlevande djur är den av- görande faktorn i stället hälsostatusen med avseende på de förteck- nade sjukdomarna i den medlemsstat, zon eller anläggningskrets som är destination för förflyttningen. Vilka krav som ställs i fråga om förflyttningen beror vidare på om djuren är avsedda för vatten- bruksanläggningar eller utsättning i naturen och även om de är av- sedda som livsmedel eller inte. Förutsättningarna för nationella bestämmelser som innebär en restriktion av förflyttningar varierar beroende på vad det är som för- flyttas. Vi har dock valt att föreslå ett generellt utformat bemyndig- ande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, i syfte att förhindra spridning av en åtgärdssjukdom, meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut om krav på särskilt tillstånd, förbud, begränsningar och andra villkor i fråga om förflytt- ningar av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Det blir alltså en uppgift för den myndighet som meddelar före- skrifter eller fattar beslut att ta ställning till om en viss förflyttnings- restriktion är tillåten enligt EU-regleringen. Vi föreslår även ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut om krav på särskilt tillstånd, förbud, be- gränsningar och andra villkor i fråga om förflyttning av smittämnen. Det finns enligt artikel 139 i EU:s djurhälsoförordning en möj- lighet för medlemsstaterna att träffa överenskommelser med andra medlemsstater om undantag från vissa förflyttningskrav. För de fall där en sådan överenskommelse har träffats föreslår vi ett bemyndig- ande att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut om sådana undantag. EU:s djurhälsoförordning innehåller även vissa bestämmelser om införsel av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung från ett tredjeland eller territorium. Med anledning av de krav som i förordningen ställs i fråga om sådan införsel föreslår vi att den endast ska vara tillåten om kraven för införsel enligt artiklarna 229–239 i EU:s djurhälsoförordning är uppfyllda och det som ska införas inte omfattas av ett införselförbud enligt ett särskilt beslut inom Euro- peiska unionen. Vi föreslår vidare ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela före- skrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för eller förbud mot införsel från ett tredjeland eller territorium av djur, avelsmaterial, smittämnen och produkter av animaliskt ursprung. Huvudregeln enligt EU:s djurhälsoförordning är att export och åter- export av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung till ett tredjeland eller territorium ska ske i enlighet med bestäm- melserna om förflyttning mellan medlemsstaterna. Det är dock även tillåtet för medlemsstaterna att bestämma att export och återexport i stället får ske i enlighet med bestämmelserna i tredjelandet eller territoriet, vilket i praktiken lär vara det vanligaste. Vi föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få bestämma att det andra landets regler ska tillämpas. Vi föreslår vidare ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för eller förbud mot export av djur, avelsmaterial och produkter av animaliskt ursprung. Förflyttningar av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte Som tidigare angetts ska sällskapsdjursförordningen tillämpas till och med och ska därefter ersättas av bestämmel- serna i EU:s djurhälsoförordning om sådana förflyttningar. Vi före- slår att det, utöver vad som följer av sällskapsdjursförordningen, ska vara otillåtet med förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte från ett tredjeland eller territorium om djuren kommer från ett område från vilket införsel inte får ske till Europeiska unionen, eller omfattas av ett införselförbud enligt särskilt beslut inom Europeiska unionen. Vi föreslår vidare en ändring som ska träda i kraft som går ut på att hänvisningen i lagen i stället görs till EU:s djurhälsoförordning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer före- slås ha möjlighet att meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för eller förbud mot förflyttning av sällskaps- djur utan kommersiellt syfte från en annan EU-medlemsstat eller från ett tredjeland eller territorium. Vi föreslår att de bestämmelser om frivilliga kontrollprogram med djurhälsosyfte som finns i lagen om kontroll av husdjur, m.m. och förordningen (2006:816) om kontroll av husdjur, m.m. flyttas över till ett eget kapitel i den nya djurhälsolagen och djurhälsoför- ordningen. Bestämmelserna i 6 och 7 §§ lagen om kontroll av hus- djur, m.m. och de bestämmelser i förordningen som anknyter till dem, förs dock inte över. Vi föreslår att EU:s kontrollförordning, till skillnad från vad som föreslås gälla i övrigt, inte ska tillämpas i fråga om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet som bedrivs enligt bestämmelserna i djurhälsolagen och som ligger utanför kontrollförordningens tillämp- ningsområde. Regeringen föreslås dock ha möjlighet att föreskriva om att kontrollförordningen helt eller delvis ska tillämpas. Bestämmelser om frivilliga kontrollprogram som bedrivs med andra syften än djurhälsa föreslås finnas kvar i den nuvarande lagen. Dock föreslår vi att man både i den nuvarande lagen och den nya djurhälsolagen, och de förordningar som meddelats med stöd av dessa, ska ersätta uttrycket husdjur med det modernare uttrycket hållna djur, som är bättre förenligt med den EU-rättsliga terminologin. Till följd av det föreslår vi även att lagen om kontroll av husdjur, m.m. istället ska ha rubriken lagen om kontroll av hållna djur och att mot- svarande ändring görs av rubriken till förordningen om kontroll av husdjur, m.m. Våra förslag innebär att det behöver göras ett antal följdändringar i lagen om kontroll av husdjur, m.m. och förordnin- gen om kontroll av husdjur m.m. Ansvaret för offentlig kontroll Utgångspunkten är att ansvaret för offentlig kontroll i fortsättnin- gen ska fördelas på motsvarande sätt som . Offentlig kontroll ska alltså utövas av , , länsstyrel- serna, kommunerna, Försvarsinspektören för hälsa och miljö och (kontrollmyndigheterna) enligt föreskrifter som regeringen meddelar. Vissa anpassningar i fråga om ansvarsfördelningen krävs dock till följd av att kategoriseringen av sjukdomar enligt EU:s djur- hälsoförordning inte överensstämmer med den indelning av sjuk- domar som följer av den nuvarande djurhälsolagstiftningen. veterinärer som förordnats med stöd av lagen (2009:1254) utövar offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet som enligt EU- bestämmelser ska utövas av officiella veterinärer. Föreskrifter om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet Vi föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer ges bemyndiganden att meddela föreskrifter om –hur offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet ska bedrivas, –skyldighet för en kontrollmyndighet, ett organ med delegerade uppgifter eller en fysisk person som har delegerats vissa uppgifter att lämna information till , och –skyldighet för ett organ med delegerade uppgifter eller en fysisk person som har delegerats vissa uppgifter att lämna information och ge in handlingar till den myndighet som har delegerat upp- giften. Delegering till enskilda av annan offentlig verksamhet och offentlig kontroll I EU:s kontrollförordning finns direkt tillämpliga bestämmelser om att vissa uppgifter som ingår i den offentliga kontrollen och vissa uppgifter i samband med annan offentlig verksamhet får delegeras till ett organ eller en fysisk person. Bestämmelser om delegering av vissa uppgifter i samband med viss annan offentlig verksamhet finns även i artikel 14 i EU:s djurhälsoförordning. Artikel 14 reglerar ut- tömmande möjligheten till delegering till veterinärer och andra en- skilda när den är tillämplig. Det krävs dock ett nationellt ställnings- tagande när det gäller möjligheten att delegera uppgifter till andra enskilda än veterinärer. Vi föreslår att den behöriga myndigheten ska ha möjlighet att delegera alla sådana uppgifter som avses i artikel 14.2 i EU:s djurhälsoförordning till organ eller fysiska personer som upp- fyller kraven i artikeln och i EU:s kontrollförordning. Uppgiften att föra register och utfärda av identitetshandlingar föreslås dock, som tidigare angetts, enbart få delegeras till organ, dvs. Vi föreslår även att det ska vara möjligt för regeringen att föres- kriva om delegering av annan offentlig verksamhet till veterinärer och andra fysiska och juridiska personer i vissa andra fall där arti- kel 14 inte gäller. I vårt förslag till djurhälsoförordning lämnar vi närmare förslag om de delegeringsmöjligheter som bör finnas. ges uppgiften att samordna övriga kontrollmyndig- heters verksamhet och att lämna råd och hjälp i denna verksamhet. Den myndighet som utövar offentlig kontroll ska genom rådgivning, information och på annat sätt underlätta för den enskilde att fullgöra sina skyldigheter enligt lagen, enligt de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EU-bestämmelser som lagen kompletterar och de beslut som har meddelats med stöd av EU- bestämmelserna. Andra bestämmelser om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet Vi föreslår att det i lagen ska tas in bestämmelser om krav på rap- porteringssystem för överträdelser av EU:s kontrollförordning, om förvaltningslagens (2017:900) tillämpning när uppgifter har dele- gerats till enskilda, tystnadsplikt i enskild verksamhet, rätt till upp- lysningar och tillträde, och om skyldighet för den som är föremål för offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet att lämna den hjälp som behövs. Våra förslag i dessa delar överensstämmer i huvudsak med förslagen i lagrådsremissen En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning. Vi föreslår vidare att det i djurhälsolagen tas in en bestämmelse som klargör att en provtagning eller undersökning enligt lagen, de EU-bestämmelser som lagen kompletterar och föreskrifter som med- delats med stöd av lagen får utföras utan samtycke av ägaren eller en annan rättsinnehavare och ska genomföras på ett sätt som innebär så små olägenheter som möjligt för denne. Vidare föreslår vi att det ska vara möjligt att avliva ett djur om det är nödvändigt för att en under- sökning eller provtagning ska kunna genomföras. Vi föreslår att det i djurhälsolagen ska finnas bestämmelser om före- lägganden, rättelse och hjälp av som i sak mot- svarar vad som gäller enligt bl.a. epizootilagen. Straff, sanktionsavgifter och förverkande Kraven i EU:s djurhälsoförordning Medlemsstaterna är enligt artikel 268 i EU:s djurhälsoförordning skyldiga att fastställa regler om sanktioner för överträdelse av be- stämmelserna i förordningen och att vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, pro- portionella och avskräckande. Vi föreslår ett antal straffbestämmelser som tar sikte på särskilt all- varliga överträdelser och för vilka straffskalan föreslås vara böter eller fängelse i högst . Detta innebär en straffskärpning i för- hållande till bl.a. epizootilagen, där det strängaste straffet är fängelse . De särskilt allvarliga överträdelserna med den strängaste straffskalan föreslås vara underlåtelse att fullgöra anmälningsplikt avseende en förtecknad åtgärdssjukdom eller transmissibel spongi- form encefalopati, underlåtelse att tillkalla veterinär vid bl.a. ökad dödlighet, överträdelser av vissa bestämmelser i samt underlåtenhet att i samband med ett misstänkt eller konstaterat utbrott av en åtgärdssjukdom fullgöra vissa åligganden för att för- hindra smittspridning. Den strängaste straffskalan föreslås även gälla den som på vissa, närmare angivna sätt, visar bristande försiktighet i en restriktionszon samt veterinärer som åsidosätter sina åligganden att i vissa fall vidta preliminära åtgärder. För övriga överträdelser föreslås straffskalan endast innehålla böter. För straffansvar föreslår vi att det ska krävas uppsåt eller oakt- samhet. Vi föreslår inte att det ska krävas att oaktsamheten är grov. Straffbestämmelserna föreslås inte omfatta överträdelser av EU:s kontrollförordning eller delegerade akter och genomförandeakter som meddelas med stöd av den förordningen och inte heller bestäm- melser om myndighetsutövning. Vi föreslår att det införs ett system med administrativa sanktions- avgifter för vissa mindre allvarliga överträdelser som lämpar sig för sådana avgifter. Enligt förslaget ska en sanktionsavgift tas ut även om överträdelsen inte är uppsåtlig eller oaktsam, dock inte om det är oskäligt. I lagen föreslås ett antal kriterier som särskilt ska beaktas vid bedömningen om det är oskäligt att ta ut en avgift. Vi föreslår vidare att det ska vara kontrollmyndighetens uppgift att pröva frågor om sanktionsavgifter och att den som anspråket rikas mot ska ges tillfälle att yttra sig. En sanktionsavgift ska inte beslutas för en över- trädelse som omfattas av ett föreläggande om vite om överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Vi lämnar även förslag om när beslutet om sanktionsavgift får verkställas och om bortfallande av sanktionsavgifter som inte har verkställts inom . I likhet med vad som gäller enligt bl.a. livsmedelslagen (2006:804) föreslår vi att det i lagen ska anges vilka typer av överträdelser som kan beläggas med sanktionsavgift och att regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om sanktionsavgift. Vi föreslår att regeringen ska kunna föreskriva om att en sanktionsavgift ska betalas av den som påbörjar en verksamhet som är registreringspliktig utan att någon anmälan om registrering har gjorts, påbörjar en verksamhet som kräver godkännande eller tillstånd utan att den godkänts eller fått tillstånd, eller brister när det gäller att uppfylla krav på journalföring eller annan dokumentation. Avgiftens storlek föreslås framgå av regeringens föreskrifter och kunna uppgå till och högst . När regeringen meddelar föreskrifter om avgiftens storlek föreslår vi att hänsyn ska tas till hur allvarlig över- trädelsen är och till betydelsen av den bestämmelse som överträdel- sen avser. I vårt förslag till djurhälsoförordning lämnar vi förslag till närmare bestämmelser om vilka överträdelser som ska leda till sank- tionsavgift och vilka avgiftsbelopp som ska gälla för de olika över- trädelserna. Fall där det inte ska dömas till ansvar Om en gärning är belagd med samma eller strängare straff i brotts- balken eller i lagen (2000:1225) om straff för smuggling föreslår vi att det inte ska dömas till ansvar enligt straffbestämmelserna i djur- hälsolagen. Samma sak föreslås gälla i fråga om en gärning som om- fattas av ett föreläggande om vite om gärningen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Bestämmelserna om sanktionsavgift föreslås ha företräde i för- hållande till bötesbrotten. Enligt förslagen ska det alltså inte dömas till ansvar för ett bötesbrott om gärningen kan leda till en sanktions- avgift. Med förebild i epizootilagen föreslår vi att det i lagen tas in en bestämmelse om förverkande. Bestämmelsen ska vara tillämplig om ett brott som rör bristande försiktighet i en restriktionszon inne- fattar en olovlig förflyttning av djur eller varor. I ett sådant fall före- slår vi att djuren eller varorna ska förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt. Vi föreslår även att det ska vara möjligt att i stället för egendomen förverka dess värde. Överklagande och verkställbarhet av beslut Vi föreslår att samtliga beslut, dvs. även sådana som fattats av en- skilda efter delegering, ska överklagas till allmän förvaltningsdom- stol om inte regeringen föreskriver något annat. föreslås föra det allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol, om en officiell veterinär som förordnats enligt lagen (2009:1254) om officiella veterinärer eller en organisation eller sammanslutning som ansvarar för frivilliga kontrollprogram har meddelat det överklagade beslutet.