sou · H8B332 · 2020-06-05 00:00:00 — När bestämmelsen infördes inom ramen för folkpensionssyste- met anförde lagstiftaren inte några egentliga skäl till varför den borde införas eller varför den var begränsad till personer som uppbar hel förtidspension.39 I den utredning som föregick lagstift- ningen gjordes bedömningen att det för den som uppburit hel för- tidspension kunde te sig stötande om den utgående förtidspensionen skulle minskas av att den ersätts av ålderspension. Enligt den utred- ningens uppfattning fanns det dock ingen anledning att föreslå mot- svarande regler för den som uppburit förtidspension med en mindre omfattning än hel sådan förmån.40 Bestämmelsen kom att utan vidare överväganden föras vidare när folkpensionen i form av ålderspension ersattes med garantipension, när förtidspension ersattes med sjukersättning och aktivitetsersätt- ning och när lagregleringen om sjukersättning och garantipension överfördes till den nya socialförsäkringsbalken. Det kan dock note- ras att lagstiftaren – när bestämmelsen fördes in i den numera upp- hävda lagen (1998:702) om garantipension uttalade att behovet av 2006/07:29, s. 12. 1991/92:7, s. 44. 40SOU 1992:26, s. 126. Tillgodoräknande av försäkringstid i vissa situationer regeln eventuellt fick övervägas på nytt när det stod klart vilka regler som ska gälla för förtidspension.41 Detta har dock inte kommit att ske. Förtidspensionen utgjorde ursprungligen tillsammans med ålders- pensionen delar av folkpensionen och utgavs med samma belopp. 1990-talets pensionsreform innebar att den förmån som skulle komma att ersätta förtidspensionen inte längre skulle ingå i pensionssyste- met utan i sjukförsäkringssystemet bl.a. med skälet att skapa en finansiellt sammanhållen försäkring som innefattade alla ersätt- ningsfall på grund av sjukdom och annan nedsättning av den fysiska eller psykiska arbetsförmågan, oavsett varaktighet.42 Sjukersätt- ningen utgör således till skillnad från förtidspensionen inte en del av pensionssystemet utan är en egen sjukförsäkringsförmån som beräk- nas enligt egna från pensionssystemet separata bestämmelser. Det är därför i sig mycket tveksamt ur ett systemperspektiv om en pen- sionsförmån ens i undantagsfall bör grundas på bestämmelser vars syfte är att beräkna en sjukförsäkringsförmån. En skillnad mellan dagens pensionssystem och det system som rådde vid tiden för undantagsregelns införande var att folkpensionen utgjorde en del av den sammanlagda pensionen och gav ett pen- sionsskydd för alla (för det stora flertalet) pensionärer och motsvarade det första basbeloppet för vilken inkomstdel någon rätt till ATP inte kunde uppkomma. Dagens inkomstgrundade ålders- pension är över huvud taget inte konstruerad som ATP var och sam- spelar inte med garantipensionen eller den föreslagna grundpen- sionen på samma sätt som folkpensionen och ATP gjorde. Detta förhållande minskar enligt vår mening skälen för att bibehålla undan- tagsregeln. I fråga om tillgodoräknande av försäkringstid finns likheter mellan den i kap. 6 föreslagna sjukersättningen i form av grundersättning och den i delbetänkandet föreslagna grundpensionen. Detsamma gäller i fråga om dagens garantiersättning och garantipension. Det tidsinter- vall inom vilket man kan tillgodoräknas försäkringstid är i båda fallen 16 till och vad som kan avse försäkringstid är detsamma i båda fallen. Däremot beräknas förmånerna inte på samma sätt vilket med- för att ersättningsbeloppen i princip undantagslöst ändras och blir lägre när en sjukersättning i form av garantiersättning övergår till 1997/98:152, s. 55. 2000/01:96, s. 69. Tillgodoräknande av försäkringstid i vissa situationer Därmed har det som ursprungligen synes ha varit det enda skälet till undantagsbestämmelsen, dvs. att säkerställa en oförändrad ersättningsnivå, förlorat sin betydelse. Det är vidare svårt att motivera varför de försäkrade som haft hel sjukersättning behandlas förmånligare än de som haft tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels sjukersättning. Enligt de beräkningar vi gjort, och som redovisas närmare i avsnitt 8.4, var det (cirka 1 000 personer) som nybeviljades garantipension och som fick pensionen beräknad utifrån den försäkringstid som hade gällt för personens tidigare sjukersättning. För dessa var försäkringstiden i snitt längre än om den uteslutande beräknats enligt de all- männa reglerna om försäkringstid för garantipension. Ett slopande av den aktuella undantagsregeln skulle således leda till att vissa per- soner kommer att få en lägre garantipension eller grundpension än han eller hon skulle ha kunnat få med nuvarande regler, i flera fall med ett för den enskilde betydande belopp. Det rör sig dock om ett mindre antal personer och vi anser med hänsyn till de ovanstående skälen i övrigt att det sammanfattningsvis inte längre bör vara möj- ligt att som försäkringstid för grundpension räkna den försäkrings- tid som har legat till grund för sjukersättning. Det förtjänar att på- pekas att för den vars grundläggande försörjningsbehov därmed inte tillgodoses genom den allmänna ålderspensionen finns – till skillnad från när undantagsbestämmelsen första gången infördes – möjlig- heten att få äldreförsörjningsstöd. 6Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning Vad är sjukersättning och aktivitetsersättning? Sjukersättning eller aktivitetsersättning kan lämnas till en försäkrad vars arbetsförmåga är långvarigt nedsatt på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan (33 kap. 2 och 5 §§ socialförsäkringsbalken). Enligt huvudregeln har en försäkrad vars arbetsförmåga är ned- satt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom eller annan ned- sättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan och som var försäkrad vid försäkringsfallet rätt till sjukersättning eller akti- vitetsersättning. Om försäkringsfallet har inträffat före ingången av det år då den försäkrade fyllde , gäller inte kravet att den för- säkrade ska vara försäkrad vid försäkringsfallet (33 kap. 5 §). För rätt till sjukersättning krävs att arbetsförmågan kan anses sta- digvarande nedsatt och att medicinsk eller arbetslivsinriktad rehabi- litering inte bedöms kunna leda till att den försäkrade återfår någon arbetsförmåga (33 kap. 6 §). För rätt till aktivitetsersättning krävs att nedsättningen kan antas bestå under (33 kap. 7 §). Förmånerna kan lämnas enligt fyra förmånsnivåer: hel, tre fjärde- dels, halv eller en fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning. Avgörande för vilken förmånsnivå som är tillämplig är storleken av förmånstagarens nedsättning av arbetsförmågan (33 kap. 9 §). När det bedöms hur nedsatt arbetsförmågan är ska Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning beakta den försäkrades förmåga att försörja sig själv genom förvärvs- arbete på arbetsmarknaden (33 kap. 10 §). Hel sjukersättning kan lämnas tidigast det år då den försäkrade fyller och längst till och med månaden före den månad då han eller hon fyller . Tre fjärdedels, halv eller en fjärde- dels sjukersättning kan lämnas tidigast från och med den månad då den försäkrade fyller och längst till och med månaden före den månad då han eller hon fyller (33 kap. 16 §). Aktivitetsersätt- ning kan tidigast lämnas det år då den försäkrade fyller och längst till och med månaden före den månad då han eller hon fyller (33 kap. 18 §). 6.1.2Från förtidspension till sjukersättning och aktivitetsersättning Sjukersättning och aktivitetsersättning ersatte den tidigare förtids- pensionen i samband med att det reformerade pensionssystemet trädde i kraft. Nedan redovisas översiktligt regleringen av förtidspensionen och hur denna kom att ersättas av de nuvarande förmånerna. Förtidspension var en del av det tidigare pensionssystemet. Enligt de tidigare reglerna i den numera upphävda lagen (1962:381) om allmän försäkring utgavs förtidspension – inom både folk- och tilläggspensioneringen (ATP) – till en försäkrad som hade fyllt men inte och vars arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan var varaktigt nedsatt med minst en fjärdedel. Inom folkpensioner- ingen betalades hel förtidspension med samma belopp som en ålders- pension som togs ut . För förtidspensionärer som saknade eller hade låg ATP utgick pensionstillskott med ett högre belopp än för ålderspensionärer.1 Storleken av hel förtidspension från ATP motsvarade i princip den ålderspension som den försäkrade skulle vara berättigad till om denne hade börjat uppbära sådan pension från och med den månad då han eller hon fyllde . För att uppnå det syftet fanns särskilda regler om hänsynstagande vid pensionsberäkningen till tänkta för- 1SOU 1994:20, s. 385–388. Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning värvsinkomster mellan pensionsfallet och genom beräknande av antagandepoäng.2 På liknande sätt som för ålderspension infördes intjänandebestämmelser för folkpension i form av förtidspension på så sätt att förmånen beräknades på grundval av den pensionsberättigades bosättningstid. hade folkpension i form av förtidspension utgetts till svenska medborgare. Utländska medborgare eller statslösa hade också haft rätt till folkpension i form av förtidspension, om personen antingen var bosatt i eller, om han eller hon varit bosatt här än , hade varit normalt arbetsför oavbrutet under bosättningstiden.3 Enligt de bestämmelser som trädde 1993 beräknades förtidspension på grundval av dels den tid den berättigade varit bosatt i till och med året före pensionsfallet, dels en antagen framtida bosättningstid. Den antagna framtida bosättningstiden beräknades på så sätt att, om den pensionsberättigade hade varit bosatt i minst 4/5 av tiden från och med det år då han fyllde till och med året före pensionsfallet, fick som bosättningstid tillgodoräknas för pensionsfallet till och med det år då han fyllde . Om den faktiska bosättningstiden var kortare, fick som framtida bosättningstid tillgodoräknas så stor del av tiden för pensionsfallet till och med det år då personen fyller som motsvarar för- hållandet mellan den faktiska bosättningstiden i landet från och med 16-årsåret till och med året före pensionsfallet och 4/5 av hela an- givna period. I fall då den pensionsberättigades arbetsförmåga blev ytterligare nedsatt så att förtidspensionen skulle utges med högre grad, skulle en ny beräkning av bosättningstid göras. Omräkningen skulle i dessa situationer ske efter samma principer som vid den ur- sprungliga beräkningen. Den som före den månad då han fyllde uppburit hel förtidspension fick ålderspension efter samma antal 40-delar som förtidspensionen, om det var förmånligare.4 Förtidspensionen kunde alternativt beräknas enligt den s.k. ATP- anknutna regeln. Hänsyn togs då med faktiska ATP-poäng och med antagandepoäng. Pensionen skulle med andra ord beräk- 2SOU 1994:20, s. 385–388. 3Se 5 kap. 4 § i den numera upphävda lagen om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäk- ring, i dess lydelse före . Se även SOU 1992:26, s. 57–59. 1992/93:7, s. 42. Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning nas under antagande att den försäkrade från och med det år då pensionsfallet inträffar till och med det år då han uppnår skulle ha tillgodoräknats vissa pensionspoäng (antagande- poäng). För att pensionsberäkning med antagandepoäng skulle få äga rum, krävdes att den försäkrade antingen för pen- sionsfallet haft en sjukpenninggrundande inkomst som lägst motsvar- ade det vid årets ingång gällande basbeloppet eller kunde tillgodo- räknas pensionspoäng för två av de fyra åren närmast för pensionsfallet.5 För svenska medborgare som fått sin arbetsförmåga varaktigt nedsatt före ingången av det år då han eller hon fyllde infördes en bestämmelse som innebar att denne som bosättningstid fick tillgodoräkna sig tiden från och med 16-årsåret till och med det år då personen fyller . Vid beräkningen skulle dock bortses från tid efter fyllda under vilken den berättigade inte varit bosatt i . För utländska medborgare gällde motsvarande regler under förutsättning att den pensionsberättigade var bosatt i sedan minst fem år.6 Eftersom förtidspensionen var en del av pensionssystemet, behövde även denna anpassas till det reformerade pensionssystemet som trädde i kraft . Reformeringen av förtidspensionen innebar att den flyttades från pensionssystemet och blev en del av sjukförsäkringen. Skälet till detta var bl.a. att skapa en finansiellt sammanhållen försäkring som innefattade alla ersätt- ningsfall på grund av sjukdom och annan nedsättning av den fysiska eller psykiska arbetsförmågan, oavsett varaktighet. Övriga utgångs- punkter för reformeringen av förtidspensionen var att försäkringen skulle bygga på principen om ersättning för inkomstbortfall och baseras på en uppskattning av den inkomst den försäkrade skulle ha haft om nedsättningen av arbetsförmågan inte inträffat. Till grund för uppskattningen skulle inkomsterna åren närmast före försäk- ringsfallet användas. För den som före försäkringsfallet saknat eller har haft låga förvärvsinkomster skulle den inkomstrelaterade ersätt- 1992/93:7, s. 46 och 47. 1992/93:6, s. 44–46. Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning ningen kompletteras med ett grundskydd som utformades med ut- gångspunkt i en åldersberoende garantinivå. Den garanterade nivån syftade till att säkerställa att alla försäkrade som drabbas av sjukdom eller funktionshinder tillförsäkras en rimlig levnadsstandard. Den inkomstrelaterade ersättningen skulle finansieras genom sjukförsäk- ringsavgifter och grundskyddet med allmänna skattemedel.7 Regeringens ursprungliga riktlinjer för grundskyddet I de ursprungliga riktlinjer för den reformerade förtidspensionen som antogs av angavs att grundskyddet även fortsättningsvis skulle omfatta ett ekonomiskt skydd för dem som före pensionsfallet haft låga eller inga förvärvsinkomster. Skyddet skulle utformas med utgångspunkt i en åldersberoende garantinivå och skulle för dem vars inkomstrelaterade förtidspension understeg garanti- nivån utges som en utfyllnad upp till garantinivån. För dem som sak- nade inkomstrelaterad förtidspension skulle utges en ersättning som motsvarade den garanterade nivån.8 Den inkomstrelaterade ersättningen skulle enligt riktlinjerna alltså kompletteras med en ersättning som garanterade en rimlig försörj- ningsnivå även för dem som före pensionsfallet haft låga förvärvs- inkomster eller inga sådana inkomster alls och som drabbats av en varaktigt nedsatt arbetsförmåga. Garantinivån skulle utformas så att den vid en jämförelse med normala förvärvsinkomster och också den inkomstrelaterade förtidspensionen motsvarade en mycket försiktig uppskattning av vilka inkomster den försäkrade skulle ha haft om han eller hon inte hade drabbats av nedsatt arbetsförmåga. Nivån på den garanterade ersättningen skulle vara sådan att den möjliggjorde en rimlig levnadsstandard för dem som inte fick en tillräcklig in- komstgrundad ersättning. Det ansågs att den ekonomiska garantin borde ligga på en högre nivå än vad som krävs för en skälig levnads- nivå i den mening som avses i socialtjänstlagen. Den garanterade nivån skulle i princip täcka normala konsumtionsbehov, dock med undan- tag av boendekostnaden, vilken skulle hanteras för sig. 2000/01:96, s. 68–70; se även prop. 1997/98:111, s. 4–8. 1997/98:111, s. 21. Frågan om utformningen av den reformerade förtidspensionen hade utretts av , vars slutsatser redovisades i betänkandet Ohälsoförsäkringen – Trygghet och aktivitet (SOU 1997:166). Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning med undantag för de yngre åldersgrupperna, i princip motsvara den nivå som tillämpades i det tidigare systemet.9 I riktlinjerna uttalades också följande.10 Till skillnad från folkpensionen är garantibelopp i den av regeringen förordade utformningen en typ av förmån som inte bör vara exportabel eftersom den torde vara att anse som en s.k. minimiförmån enligt arti- kel 50 i förordning (EEG) nr 1408/71. Rätt till ersättning skall endast föreligga vid bosättning i . Därför uppkommer inte samma risk för totalt sett ökade kostnader vid ett genomförande av regeringens nu lämnade förslag som förelåg för det fall att rätt till folkpension skulle kunna föreligga oberoende av bosättningstid eller efter en kortare bosättningstid i . För att garantibeloppet inte skall behöva beta- las inom hela EU/EES fordras ett enhälligt beslut av Europeiska unio- nens råd om att förmånen skall tas upp i bilaga II a till förordning (EEG) nr 1408/71. Starka skäl kan anföras för att den som är bosatt i och som av medicinska orsaker drabbats av varaktigt nedsatt arbetsförmåga erhåller sin försörjning från socialförsäkringssystemet. Alternativet att bibehålla ett krav på bosättningstid av motsvarande längd som gäller för rätt till folkpension innebär för de allra flesta som inte kan förvärvsarbeta av medicinska orsaker och dessutom inte uppfyller kravet på bosättnings- tid att de blir beroende av sina anhöriga eller av socialbidrag för att kunna försörja sig. En förmån som socialbidrag är inte avsedd att utgöra en långvarig försörjningskälla vid inkomstbortfall på grund av sjukdom eller funktionshinder. Om sjuka eller funktionshindrade människor ställs utanför rätten till ersättning i form av förtidspension och hänvisas till socialbidrag föreligger det dessutom en risk för att de inte får del av relevanta rehabiliteringsinsatser. Med en bosättningsbaserad garantinivå blir vidare försörjningen av sjuka eller funktionshindrade in- vandrare ett statligt ansvar, vilket undanröjer risken för ekonomiska snedbelastningar mellan kommunerna. Det är vidare naturligt att en förmån av sådan karaktär som den före- slagna garantinivån, som är oberoende av tidigare förvärvsarbete och därtill bestämd utifrån det konsumtionsmönster och den prisnivå som råder i det land som utger förmånen, utges endast vid bosättning i detta land. Sammantaget finner regeringen att övervägande skäl talar för att rätt till garantinivå skall föreligga vid och endast vid bosättning i . Regeringen föreslår mot bakgrund av det anförda att rätt till garanti- belopp skall föreligga enbart vid bosättning i , dvs. i princip oberoende av bosättningstid. 1997/98:111, s. 22–25. 1997/98:111, s. 27 och 28. Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning Riktlinjerna förespråkade alltså att grundskyddet inte skulle vara bero- ende av försäkringstid och att det skulle samordnas enligt de sär- skilda bestämmelserna om minimiförmåner i förordning 1408/71.11 Hänvisningen till att förmånen skulle behöva tas upp i en bilaga till förordningen och godkännas av rådet, vilket var ett krav för att en förmån skulle kategoriseras som en hybridförmån, antyder emellertid att regeringen gjorde bedömningen att förmånen skulle behöva kategoriseras som en hybridförmån för att säkerställa att den inte skulle bli exportabel. I samband med att riktlinjerna i propositionen antogs noterade socialförsäkringsutskottet i sitt betänkande att det med de föreslagna reglerna inte skulle vara möjligt att uppbära förtidspension enligt garantinivån vid bosättning utanför , såvitt avser EU/EES- området under förutsättning att Europeiska unionens råd enhälligt godkänner detta och att den ekonomiska situationen i det enskilda fallet då beror på hur trygghetssystemet är utformat i det nya landet. Utskottet förutsatte att effekterna av detta skulle komma att analy- seras i samband med den fortsatta beredningen av ärendet.12 Även socialförsäkringsutskottet förefaller sålunda ha varit av uppfatt- ningen att en kategorisering som hybridförmån var nödvändig för att förmånen inte skulle bli exportabel. Det reformerade grundskyddet – garantiersättning Under den vidare beredningen av frågan om en reformering av för- tidspensionen ändrades synen på hur grundskyddet borde utformas.13 Det ansågs i den efterföljande propositionen med förslag till de nya förmånerna sjukersättning och aktivitetsersättning finnas starka skäl att frångå den av beslutade riktlinjen att grundskyddet skulle vara oberoende av försäkringstid. I stället föreslogs att det nya grund- skyddet skulle vara beroende av försäkringstid genom att garanti- ersättningen skulle vara andelsberäknad, på liknande sätt som garanti- 11Motsvarande bedömning hade gjorts av , se SOU 1997:166, s. 512 och 513. 1997/98:SfU11, s. 20. 13Den vidare beredningen skedde i projektform inom och resultatet redovisades i ett antal promemorior, bl.a. promemorian Sjukersättning i stället för förtidspension – Ersättning och ålderspensionsrätt vid långvarig eller varaktig medicinskt grundad nedsättning av arbetsförmågan (Ds 2000:39). Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning pensionen, för den som inte kan tillgodoräknas försäk- ringstid i Sverige.14 De förmåner som tidigare hade föreslagits i riktlinjepropositio- nen (prop. 1997/98:111) bedömdes nu snarare eventuellt kunna in- ordnas under regelverket för hybridförmåner, än under bestämmelsen om minimiförmåner. Regeringen konstaterade att enligt regelverket för hybridförmåner ska personer för vilka förordningen gäller erhålla sådana kontantförmåner uteslutande i den medlemsstat där de är bo- satta och i enlighet med den statens lag, under förutsättning att förmånen är förtecknad i bilaga II a till förordningen. För att för- månen ska upptas i bilaga II a fordras ett enhälligt beslut om detta av Europeiska unionens råd.15 Ett skäl att frångå det tidigare förslaget var de konsekvenser som en sjukersättning eller aktivitetsersättning i form av garantiersätt- ning, av den typ som föreslogs i riktlinjepropositionen, skulle kunna få i förhållande till EG-rätten. Effekterna bedömdes inte bli tillfreds- ställande vare sig för den enskilde eller för staten. Regeringen an- förde bl.a. följande.16 Den enskildes rätt till garantiersättning och den totala omfattningen av svenska statens åtagande när det gäller denna ersättning skulle, som en följd av reglerna i förordningen (EEG) nr 1408/71, inte vara kända förrän Europeiska unionens råd fattat beslut i frågan om garantiersättning är att betrakta som en sådan icke avgiftsfinansierad förmån för vilken det inte föreligger exportskyldighet. Den omständighet som bedöms mest kritisk för möjligheten att få acceptans hos samtliga medlemsstater för att få garantiersättning upptagen i bilaga II a till förordningen (EEG) nr 1408/71 antas vara att garantiersättningen inte kommer att vara bero- ende av en uppskattning av individuella behov (inkomstprövning). Om garantiersättning inte skulle bli accepterad som en särskild icke avgiftsfinansierad förmån enligt artikel 10 a får det givetvis betydelse både för exportskyldigheten och risken för överkompensation. Som framgår av motiven för nuvarande bestämmelser om krav på viss bosätt- ningstid för rätt till oavkortad folkpension och viss försäkringstid för garantipension, skulle en garantiersättning som inte görs beroende av försäkringstid kunna innebära mycket långtgående åtaganden för räkning och leda till tveksamma resultat. Ett sådant system skulle bl.a. innebära att en person som endast varit bosatt i skulle få rätt till full garantiersättning oberoende av varifrån han eller hon hade invandrat. Det skulle vidare innebära att en försäkrad som 2000/01:96, s. 102 och 103. 2000/01:96, s. 104 och 105. 2000/01:96, s. 105 och 106. Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av grundersättning omfattas av förordningen (EEG) nr 1408/71 skulle ha rätt att få denna ersättning utbetald inom hela EU/EES-området. Om garantiersättning å andra sidan blev undantagen från exportskyl- dighet, skulle det medföra att den som beviljats garantiersättning går miste om denna även när han eller hon flyttar till annat land inom EU/EES-området. För den som inte omfattas av förordningen eller som flyttar till ett land utanför detta område blir förhållandet givetvis det samma.