sou · H8B316 · 2020-04-01 00:00:00 — Visserligen bedömde utredningen att ett sådant tvångsmedel kunde ha fördelar, som att det var huma- nare, mindre resurskrävande och innebar ökade möjligheter till stöd- insatser från . Som tungt vägande skäl mot en sådan lösning anförde utredningen framför allt att övervakning med elek- tronisk fotboja krävde en noggrann utredning som tog att genomföra, att det krävdes mycket av den person som övervaka- Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot des, att få ungdomar kunde antas komma att leva upp till de kraven och att volymerna därför skulle bli små och övervakningstiden rela- tivt kort. föreslog att en ny påföljd, villkorligt fäng- else, skulle ersätta villkorlig dom och skyddstillsyn och att påföljden skulle kunna förenas med vissa tilläggssanktioner (SOU 2012:34 s.18 f.). Kortare villkorliga fängelsestraff – som mest upp till tre må- nader – skulle som utgångspunkt förenas med dagsböter. I den mån böter inte kunde anses vara en tillräckligt ingripande tilläggssanktion med hänsyn till fängelsestraffets längd eller den tilltalades tidigare brottslighet skulle det villkorliga fängelsestraffet som utgångspunkt förenas med samhällstjänst. Om samhällstjänst inte bedömdes vara en lämplig sanktion för den dömde, skulle tilläggssanktionen därför i stället kunna bestå av övervakning och kontroll enligt en särskild övervaknings- och kontrollsanktion. Den sanktionen skulle vara lika ingripande som det antal timmar samhällstjänst som annars skulle ha dömts ut. Möjligheten att verkställa kortare fängelsestraff genom in- tensivövervakning med elektronisk kontroll skulle utmönstras. Det skulle i stället finnas möjlighet att förena ett villkorligt fängelsestraff med ett förbud för den dömde att lämna bostaden, s.k. hemarrest. Hemarrest skulle endast kunna användas som tilläggssanktion om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott på sådant sätt eller i sådan utsträckning att det annars inte hade funnits förutsättningar att besluta att fängelsestraffet skulle vara villkorligt. Förslaget har inte genomförts. I promemorian Processrättsliga konsekvenser av Påföljdsutred- ningens förslag (Ds 2012:54) påpekades att det fanns anledning att överväga andra former av straffprocessuella tvångsmedel, men att så- dana överväganden inte rymdes inom uppdraget. I promemorian redovisades emellertid uppfattningen att andra former av tvångs- medel i så fall borde medföra större inskränkningar av den misstänk- tes frihet än vad reseförbud och anmälningsskyldighet gör. Som exempel på ett tänkbart tvångsmedel nämndes elektroniskt överva- kat förbud mot att lämna hemmet eller skyldighet att vistas på någon annan plats som var mer geografiskt avgränsad än den vistelseort som ett reseförbud kan omfatta. I SOU 2016:52 föreslog Häktes- och restriktionsutredningen att hemarrest eller områdesarrest skulle kunna utgöra alternativ till häktning. Hemarrest innebar enligt förslaget att den misstänkte för- Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot bjöds att utan tillstånd lämna sin bostad och områdesarrest att den misstänkte förbjöds att utan tillstånd lämna ett visst område. Endast rätten skulle få besluta om hemarrest och områdesarrest. Det före- slogs att båda förbuden skulle kontrolleras genom elektronisk över- vakning. Kriminalvården skulle genomföra övervakningen. I lagråds- remissen Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering förklarar regeringen att den inte avser att gå vidare med förslagen. 16.3Befintlig och föreslagen lagstiftning om elektronisk övervakning 16.3.1Elektronisk övervakning som led i verkställighet av vissa påföljder Lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll Kriminalvården har använt elektronisk övervakning som ersättning för fängelsestraff . Från början var det fråga om en försöksverksamhet, men från perma- nentades regleringen. Elektronisk övervakning som ersättning för fängelsestraff regle- ras i lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kon- troll. Lagen är enligt 1 § tillämplig på alla fängelsestraff (utom sådana som utdömts vid sidan av skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 § brottsbal- ken), om tiden för avtjänande är högst . Den dömde kan då enligt 2 § lagen om intensivövervakning ansöka om att få avtjäna straffet utanför anstalt. En sådan ansökan får inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser eller om särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt. Har den dömde tidigare fått verkställa straff i form av intensivövervak- ning, får ansökan bifallas endast om han eller hon under efter det inte har begått något brott som har lett till strängare påföljd än böter. Det är således ett flertal faktorer som avgör om den dömde alls kan komma i fråga för intensivövervakning. Verkställigheten utanför anstalt äger enligt 3 § lagen om intensiv- övervakning rum i form av intensivövervakning i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete, ut- Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot bildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av för- budet ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Under verkställigheten är den dömde skyldig att följa en rad andra villkor. Han eller hon ska iaktta skötsamhet, efter förmåga för- söka försörja sig och avhålla sig från alkohol och droger. För att det sistnämnda ska kunna kontrolleras är den dömde under verkställig- heten skyldig att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov. Den dömde är enligt 5 § lagen om intensivövervakning också skyldig att betala en avgift för den. Kriminalvården ansvarar för kontrollen av verkställigheten. Varje beslut om intensivövervakning föregås av en utredning om huruvida det är lämpligt att använda den verkställighetsformen. Den förutsätter att den dömde har egen bostad. Om bostaden delas med andra måste också de godta den övervakning som krävs, vilket bl.a. innefattar oanmälda besök i bostaden. Om den dömde inte har nå- gon daglig sysselsättning i form av arbete, studier eller liknande kan intensivövervakning vara olämplig, eftersom den förutsätter att det är möjligt att upprätta ett schema över var den dömde ska befinna sig . Det är också viktigt att den dömde är till- räckligt motiverad att underkasta sig de olika kontroller som ingår i intensivövervakningen. Kriminalvården ska i ett särskilt beslut ange bl.a. följande: var den dömde ska bo , vad som ska gälla i fråga om arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet, utbildning eller an- nan sysselsättning, under vilka tider och för vilka ändamål den döm- de tillåts att vistas utanför bostaden och på vilket sätt den dömde ska hålla kontakt med Kriminalvården. Kriminalvårdens beslut i fråga om verkställighet utanför anstalt får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ett beslut om intensivövervakning ska enligt 14 § lagen om in- tensivövervakning upphävas om den elektroniska kontrollen annat än tillfälligt blir omöjlig att upprätthålla. Återstoden av straffet ska då avtjänas i anstalt. Sjukhusvistelse ska dock inte leda till upphä- vande. Beslut om intensivövervakning ska också upphävas bl.a. om den dömde åsidosätter vad som åligger honom eller henne och det inte är en fråga av mindre betydelse. Frågor angående upphävande prövas av övervakningsnämnd antingen efter anmälan av Kriminal- vården eller på nämndens eget initiativ. Den dömde kan också själv Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot begära att intensivövervakningen ska upphöra. Beslut av övervak- ningsnämnden får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Kriminalvården har i en skrivelse till regeringen föreslagit att det ska utredas om inte intensivövervakning kan få an- vändas oberoende av om den dömde ansöker om det, vid strafftider och utan den begränsning som treårsregeln innebär. Det bör enligt Kriminalvården även utredas om intensivövervakning bör få användas om bötesstraff har förvandlats till fängelsestraff och om regleringen i lagen om intensivövervakning i vissa delar bör ut- formas på samma sätt som i fängelselagen. Bakgrunden till skrivelsen är dels att andelen fängelsedömda med straff upp till sex månaders fängelse som avtjänar straffet genom intensivövervakning har mins- kat , dels bristen på fängelseplatser. Det finns viss möjlighet att övervaka den som är intagen i en krimi- nalvårdsanstalt med elektroniska hjälpmedel. Det görs som ett led i det säkerhetshöjande arbetet på anstalten med stöd av 2 kap. 1 § fängelselagen (2010:610). Sådan elektronisk övervakning saknar in- tresse i detta sammanhang. Elektronisk övervakning används emellertid även som ett led i ut- slussningen från kriminalvårdsanstalt, vid villkorlig frigivning eller tidigarelagd frigivning. Sådan övervakning görs med stöd av 11 kap. 1 § fängelselagen och kan ha formen av fotboja. Ett tillstånd till en utslussningsåtgärd ska enligt 11 kap. 6 § förenas med de villkor som behövs för att syftet med åtgärden ska uppnås eller för att Kriminal- vården ska kunna utöva nödvändig kontroll. Elektroniska hjälpme- del får användas för att kontrollera meddelade villkor. Om det på grund av nya omständigheter finns skäl för det, får Kriminalvården ändra, upphäva eller meddela nya villkor. Enligt 11 kap. 8 § fängelselagen ska ett tillstånd till en utsluss- ningsåtgärd upphävas om det inte längre finns förutsättningar för åtgärden. Detsamma gäller om den intagne inte rättar sig efter de villkor som meddelats eller fullgör de skyldigheter som gäller för åt- gärden. Om ett tillstånd till en påbörjad utslussningsåtgärd upphävs, ska enligt 11 kap. 9 § den intagne föras till en kriminal- verkställighet av straffet i anstalt. Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot som utslussningsåtgärd används alltså på ungefär samma sätt som intensivövervakning med elektronisk kontroll, men regleringen är inte lika detaljerad. Kriminalvårdens beslut enligt fängelselagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Frågor angående upphä- vande av utslussningsåtgärder prövas enligt 13 kap. 3 § fängelselagen av övervakningsnämnd antingen efter anmälan av Kriminalvården eller på nämndens eget initiativ. Sådana beslut får enligt 14 kap. 4 § fängelselagen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Kriminalvården har även viss möjlighet att använda elektronisk övervakning när dömda beviljas permission eller särskild permission (En ny fängelse- och häkteslagstiftning, prop. 2009/10:135, s. 99). Lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård En motsvarande möjlighet att övervaka verkställigheten av sluten ungdomsvård utanför särskilda ungdomshem infördes genom propositionen Förbättrad utslussning från sluten ung- domsvård, prop. 2010/11:107. Enligt 18 § lagen (1998:603) om verk- ställighet av sluten ungdomsvård ska den dömde tillåtas att vistas utanför det särskilda ungdomshemmet i den utsträckning som kra- vet på samhällsskydd medger. Det förutsätter att det bedöms vara lämpligt för att främja den dömdes anpassning i samhället att han eller hon får vistas utanför det särskilda ungdomshemmet eller att det finns andra särskilda skäl. Ett tillstånd att vistas utanför det sär- skilda ungdomshemmet ska förenas med de villkor som behövs. Vid sådan vistelse får enligt paragrafen elektroniska hjälpmedel användas för att kontrollera villkor som ställts om var den dömde ska befinna sig. Regleringen är således inte lika ingående som den som finns för de som avtjänar fängelsestraff. (SiS) ansvarar för verkställigheten av sluten ungdomsvård. Myndigheten beslutar om verkställighet utan- för särskilda ungdomshem och sköter den elektroniska kontrollen. Myndighetens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot Återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigivning Från kommer elektronisk övervakning att kunna an- vändas för att förstärka kontrollen över dömda som friges villkorligt från fängelsestraff. Tiden för villkorlig frigivning anses vara särskilt känslig när det gäller risken för återfall i brott. Därför har Kriminal- vårdens möjligheter att vidta kontroll- och stödåtgärder avseende villkorligt frigivna utökats. Kriminalvården får genom nya bestäm- melser i 26 kap. 16 § större möjlighet att utfärda sär- skilda föreskrifter för den som är villkorligt frigiven från fängelse- straff. Sådana föreskrifter får endast beslutas om den frigivne enligt 26 kap. 12 § ställs under övervakning under frigiv- ningstiden. Föreskrifterna kan avse bl.a. arbete, skola eller annan sysselsättning, deltagande i programverksamhet, boende, vistelseort och skyldighet att lämna prov för kontroll av drogfrihet. Enligt 26 kap. 17 § får Kriminalvården, om det är särskilt an- geläget för att minska risken för att den frigivne begår nya brott, också besluta om elektronisk övervakning för att kontrollera efter- levnaden av sådana föreskrifter som anges i 26 kap. 16 §. Elektronisk övervakning får beslutas i taget. En kontroll- eller tvångsåtgärd får enligt 26 kap. 14 a § användas endast om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre in- gripande åtgärd är tillräcklig ska den användas i stället. I förarbetena understryker regeringen att möjligheten att använda elektronisk övervakning vid villkorlig frigivning är avsedd att användas restrik- tivt (Förstärkta återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigiv- ning, prop. 2018/19:77, s. 39). Kriminalvården ska enligt 26 kap. 18 § fortlöpande pröva bl.a. beslut om elektronisk övervakning och ändra dem om det finns anledning till det. Kriminalvårdens beslut om elektronisk över- vakning får enligt 37 kap. 7 § överklagas till övervak- ningsnämnd. beslut får enligt 37 kap. 11 § överklagas till tingsrätt. I propositionen Ungdomsövervakning föreslår regeringen att det ska införas en ny påföljd, kallad ungdomsövervakning, för unga lag- överträdare under (prop. 2019/20:118). Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot får dock dömas till ungdomsövervakning endast om det finns sär- skilda skäl för det. Den nya påföljden ska användas när varken ungdomsvård eller ungdomstjänst anses vara en tillräckligt ingripande reaktion med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art och den unges tidigare brottslighet. Tiden för ungdomsövervakning ska vara minst sex må- nader och högst . Verkställigheten av ungdomsövervakning ska regleras i en ny lag, lagen om verkställighet av ungdomsövervakning. Verkställigheten ska framför allt syfta till att förebygga att den unge återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. Kriminalvården ska ansvara för verkställigheten. För den som döms till en sådan påföljd ska det utformas en indi- viduell verkställighetsplan, som kan innehålla föreskrifter om bl.a. boende, skolgång eller annan sysselsättning, fritiden, missbruksbe- handling och åtgärder som syftar till att förebygga att den dömde återfaller i brott. Ungdomsövervakning innebär vissa inskränkningar i rörelsefri- heten. Huvudregeln är att den dömde inte får vistas utanför sin bo- stad och nätter , . Om ett sådant förbud inte bedöms vara lämpligt med hänsyn till den dömdes per- sonliga förhållanden, eller om någon annan inskränkning bedöms vara mer ändamålsenlig, får det generella förbudet ersättas med ett individuellt utformat förbud. Ett sådant förbud får avse förbud att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett sär- skilt angivet område, förbud att under vissa tider lämna ett särskilt angivet område eller skyldighet att under vissa tider uppehålla sig på en särskilt angiven plats. Att inskränkningarna i rörelsefriheten följs ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel, om det inte finns sär- skilda skäl mot det. Den dömde är dessutom skyldig att på begäran lämna prov för kontroll av drog- och alkoholförbud. Om den dömde bryter mot en föreskrift om inskränkningar i rörelsefriheten, ska på begäran av Kriminalvården tillfälligt omhänderta honom eller henne. En polisman får även i annat fall tillfälligt omhänderta den dömde, om han eller hon bryter mot en föreskrift om inskränkningar i rörelsefriheten. Det ska inte vara straffbart att bryta mot sådana föreskrifter. Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot Lagändringarna föreslås träda i kraft . 16.3.2Elektronisk övervakning vid kontaktförbud I 1 § lagen om kontaktförbud finns det bestämmelser om att förbud får meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (kontaktför- bud). Kontaktförbud får meddelas om det på grund av särskilda om- ständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt tra- kassera den som förbudet avses skydda. Vid bedömningen av om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken för- budet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. Ett kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Ett kontaktförbud omfattar inte kontakter som med hänsyn till särskilda omständig- heter är uppenbart befogade. I vissa fall räcker det inte med ett vanligt kontaktförbud. 2§ lagen om kontaktförbud får ett s.k. utvidgat kontaktförbud med- delas om det kan antas att ett kontaktförbud inte är tillräckligt för att avhålla från otillåtna kontakter. Förbudet får då utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller något annat ställe där den personen brukar vis- tas. Syftet med utvidgat kontaktförbud är att skapa en fredad zon runt skyddspersonen. Ett sådant förbud måste emellertid alltid ta tillräcklig hänsyn till den som förbudet ska riktas mot, så att hans eller hennes behov av bl.a. tillgång till samhällsresurser tillgodoses. Det finns ytterligare en form av kontaktförbud, kontaktförbud avseende gemensam bostad. Den typen av förbud, som regleras i 1a § lagen om kontaktförbud, saknar intresse här. Den som har överträtt ett utvidgat kontaktförbud får enligt 2 § andra stycket lagen om kontaktförbud meddelas förbud att uppe- hålla sig inom ett större område än som följer av första stycket (sär- skilt utvidgat kontaktförbud). Förbudet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till platser där den andra personen har sin bo- stad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Förbudet får inte avse ett större område än vad som är nödvändigt. Det krävs starkare skäl Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot för att utfärda ett särskilt utvidgat kontaktförbud. I de fallen ska skä- len för ett sådant förbud väga väsentligt tyngre än den inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär för den som åläggs det. Möjligheten att elektroniskt övervaka en person som har ålagts kontaktförbud infördes genom propositionen Förbättrat skydd mot stalkning (prop. 2010/11:45). Då föreskrevs att ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud skulle förenas med villkor om elektronisk övervakning, om det inte fanns särskilda skäl mot det. Ett förbud med sådant villkor fick enligt 4 § lagen om kon- taktförbud gälla högst . Tillämpningsområdet för elektronisk övervakning utvidgades ge- nom propositionen Elektronisk övervakning av kontaktförbud, prop. 2017/18:81. ska enligt 2 § lagen om kontaktförbud inte bara särskilt utvidgade kontaktförbud utan även utvidgade kon- taktförbud förenas med villkor om elektronisk övervakning. I sist- nämnda fall krävs det både att den mot vilket förbudet gäller har överträtt ett kontaktförbud och att det inte finns särskilda skäl mot elektronisk övervakning. Den längsta tiden som elektronisk över- vakning får pågå förlängdes till . Straffet för att över- träda ett kontaktförbud med elektronisk övervakning höjdes till fängelse i högst . Den som har ålagts villkor om elektronisk övervakning är enligt 2 a § lagen om kontaktförbud skyldig att medverka till att den elek- troniska övervakningen kommer till stånd och kan fortgå. Polismyn- digheten ansvarar enligt 13 a § för att verkställa den elektroniska övervakningen. Den som har ålagts villkor om elektronisk övervak- ning och som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hindrar att den elektroniska övervakningen kommer till stånd eller kan fortgå döms enligt 25 § lagen om kontaktförbud för hindrande av elektronisk övervakning till böter eller fängelse i högst . Beslut om kontaktförbud meddelas av åklagare. Både den som har begärt kontaktförbud och den som har ålagts kontaktförbud får be- gära rättens prövning av åklagarens beslut. Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot 16.4Praktiska frågor som rör elektronisk övervakning 16.4.1Tekniken bakom elektronisk övervakning Elektronisk övervakning av kontaktförbud och av verkställighet av frihetsstraff sköts på det sättet att den som ska övervakas förses med en s.k. fotboja. Fotboja innebär att den övervakade ska bära på sig en utrustning som gör att det tekniskt går att kontrollera var den övervakade befinner sig. Det ska vid intensivövervakning med elek- tronisk kontroll och motsvarande kontroll av verkställighet av annan påföljd vara en kontroll av att den dömde finns på den plats där han eller hon enligt ett fastställt schema ska befinna sig. Det ska vid kon- taktförbud gå ett larm om den övervakade går in i ett område där han eller hon inte får befinna sig. Den teknik som används går alltså ut på att lokalisera var en som övervakas befinner sig. Tekniken är av likartat slag, men den används på olika sätt. Vid kontaktförbud ska det utlösas ett larm om den som har kontaktförbud med elektronisk övervakning går in i ett för- bjudet område. Det ska också gå larm om utrustningen inte fungerar eller om den övervakade försöker manipulera den. Uppgifter om var den övervakade befinner sig får över huvud taget inte tas fram förrän systemet larmar om att han eller hon har kommit in i det förbjudna området. Någon ständig övervakning förekommer alltså inte i de fallen. När fotboja används som ett led i verkställighet av straff går den elektroniska övervakningen i stället ut på att kontrollera att den dömde befinner sig på den plats (i bostaden, på arbetsplatsen etc.) där han eller hon enligt det förutbestämda schemat ska vara vid den aktuella tidpunkten. Den övervakningen är således ständigt på- gående och uppgifter om den dömdes position är tillgängliga . Kriminalvården har i huvudsak använt teknik med radio- sändare för intensivövervakning. Den tekniken har både fördelar och nackdelar. Tekniken är ständigt uppkopplad men den kan bara kon- trollera att den dömde befinner sig hemma. Teknik som bygger på radiosändning kan i och för sig användas även på platser där mobil- täckning saknas eller inte är tillräckligt pålitlig. Kontrollfunktionen riskerar därmed inte att slås ut av andras mobilanvändning, vilket kan bli fallet på en plats där mobilnätet tillfälligt blir överbelastat. För överföringen av information till Kriminalvårdens system används Effektivare kontroll av individer som bedömts utgöra ett allvarligt säkerhetshot Kriminalvården kommer att gå över till ett GPS- baserat övervakningssystem som bygger på en mobil lösning. använder enbart teknik som bygger på mobila lösningar och GPS-positionering. Den tekniken förutsätter bl.a. att den övervakade regelbundet laddar utrustningen, att uppkopplingen fungerar och att det finns tillräcklig mobiltäckning på platsen där han eller hon befinner sig.