sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — 66Generella iakttagelser om hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade tolkas ....................... FN:s konvention om barnets rättigheter .................. Konventionen för lösande av vissa kon- flikter mellan medborgarskapslagar som och verkställighet av avgöranden om un- och verkställighet av avgöranden angå- Europeiska konventionen om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt återställande av Konventionen om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn Konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner Konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och sam- arbete i frågor om föräldraansvar och åt- gärder till skydd för barn som antogs i Konventionen om internationell indriv- ning av underhåll till barn och andra familjemedlemmar som antogs i den Barns behov i centrum rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av hörighet och om erkännande och verk- ställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphä- vande av förordning (EG) nr 1347/2000 ning (EU 2016/679) av om skydd för fysiska personer med av- seende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor Europeiska domstolen för de mänskliga den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, med de till- lägg och ändringar som gjorts genom de Europeiska unionens stadga om de grund- läggande rättigheterna (EGT C 202, 2016) fördraget om Europeiska unionens funk- regler om skydd av frihetsberövade ungdomar (FN:s gene- ralförsamlings resolution 45/113 den hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) hem för vård eller boende Inspektionen för vård och omsorg lagen (1986:765) med instruktion för lagen (2003:389) om elektronisk kom- lagen (1994:137) om mottagande av asyl- lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk lagen (1993:387) om stöd och service till lagen (1998:603) om verkställighet av lagen om (1991:572) om särskild utlän- lagen (1964:167) med särskilda bestäm- melser om unga lagöverträdare lagen (1988:870) om vård av missbrukare lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga lagen (2001:82) om svenskt medborgar- Myndigheten för familjerätt och föräldra- om indrivning av underhålls- för rättsskipning rörande ungdomsbrotts- regeringsformen (1974:152) Romstadgan för den Internationella brott- socialförsäkringsbalken (2010:110) socialtjänstförordningen (2001:937) socialtjänstlagen (2001:453) tryckfrihetsförordningen (1949:105) utsökningsbalken (1981:774) utsökningsförordningen (1981:981) bildning, vetenskap och kultur lagen (1989:14) om erkännande och verk- ställighet av utländska vårdnadsavgöran- den m.m. och om överflyttning av barn yttrandefrihetsgrundlagen (1991:1469) Vårt uppdrag har varit att •göra en kartläggning av hur svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med rättigheterna i FN:s konvention om barnets rättig- heter () •behandla artiklarna 1–42 och –analysera konventionsbestämmelsernas innebörd utifrån svenska förhållanden med återgivande av bl.a. relevanta avgöranden från svenska domstolar, och , och –redogöra för relevanta delar av barnrättskommitténs allmänna kommentarer, trots att det inte är en rättskälla •särskilt redovisa hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att få uttrycka sina åsikter och få dem beaktade tolkas i den praktiska tillämpningen samt vilken innebörd de ges inom olika rättsområden •inom ramen för redovisningen av barnets bästa och barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade analysera hur bar- nets bästa förhåller sig till andra intressen som ska beaktas. Syftet med kartläggningen är att ge ett stöd i det fortsatta arbetet med transformering av bestämmelser. I uppdraget har ingått att, där så är möjligt, anlägga ett jämställdhetsperspektiv och ett funktionshinderperspektiv. I vårt uppdrag har inte ingått att lämna förslag. Kartläggning av svensk lagstiftning och praxis överensstämmelse med artiklarna 1–42 I arbetet med artiklarna 1–42 i har vi fokuserat på om svensk lagstiftning och vägledande praxis överensstämmer med . Vi har inte haft i uppdrag att undersöka om lag- stiftningen följs eller om barn i praktiken får sina rättigheter uppfyllda. I arbetet har vi gjort en analys av konventionsbestämmelsernas innebörd utifrån svenska förhållanden och jämfört med relevant svensk lagstiftning och vägledande praxis. Vi har samrått med ett an- tal myndigheter och organisationer samt mottagit synpunkter från enskilda. Undersökning om hur bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sin åsikt tolkas i den praktiska tillämpningen I slutet av betänkandet behandlas den del av uppdraget som gäller hur bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sin åsikt tolkas i den praktiska tillämpningen. För att undersöka detta har vi gått igenom relevant praxis, gjort en rättsfallsstudie där vi gått igenom ett flertal underrättsavgöranden, en enkätstudie bland utvalda yrkesgrupper samt gått igenom bl.a. myndigheters handböcker, allmänna råd och rikt- linjer. Vi har även i viss mån redogjort för tidigare kartläggningar inom området. antogs av FN . Konven- tionen trädde i kraft i . blev artiklarna 1–42 i konventionen svensk lag. Dessa artiklar rör såväl medborgerliga och politiska rättigheter som ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Rättigheterna i konventionen gäl- ler för alla barn inom en stats jurisdiktion. Till konventionen finns det tre fakultativa protokoll, ett om bar- nets rättigheter vid indragning av barn i väpnade konflikter, ett om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi, ett om ett individuellt klagomålsförfarande. De två första av dessa protokoll har ratificerat. Huruvida svensk lagstiftning överensstämmer med har tidigare undersökts. Inför godkännandet av gjorde regeringen en kartläggning (prop. 1989/90:107). Barnkommit- tén lämnade betänkandet Barnets bästa i främsta rummet – FN:s konvention om barnets rättigheter förverkligas i (SOU 1997:116). gjordes en kartläggning av , som presen- terades i promemorian Hur svensk lagstiftning och praxis överensstäm- mer med rättigheterna i – en kartläggning (Ds 2011:37). Ytterligare kartläggning gjordes av i be- tänkandet blir svensk lag (SOU 2016:19). Kartläggningen av hur svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med Utredningens bedömning är att svensk lagstiftning och praxis till allra största delen stämmer överens med . Som några övergripande exempel kan följande nämnas. I har barn rätt till yttrande-, religions- och mötesfrihet, rätt att gå i skolan och att få sjukvård. Kommuner och myndigheter har ansvar för att barn har en skälig levnadsstandard och att de skyddas från våld, övergrepp och utnyttjanden och diskriminering. Ett barns föräldrar har det huvud- sakliga ansvaret för barnet men det allmänna har befogenheter att skydda barn som far illa. Särskilt stöd ska i olika sammanhang ges till barn med funktionsnedsättning. Ett barn som frihetsberövats eller misstänks för brott åtnjuter flera rättssäkerhetsgarantier. Vi har inte kartlagt hur den praktiska tillämpningen av lagstift- ningen ser ut, om regleringen följs eller om barn i praktiken får sina rättigheter uppfyllda. Vårt uppdrag är begränsat till om svensk lag- stiftning och vägledande praxis överensstämmer med konventionen. Vi har kommit fram till att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med innebörden av artiklarna 1–42 i med följande undantag. •Det är inte förenligt med artikel 2.2 att det saknas ett fullgott skydd mot diskriminering och bestraffning av ett barn på grund av barnets föräldrars, vårdnadshavares eller familjemedlemmars ställning, verksamhet eller uttryckta åsikter. •Det är inte förenligt med artikel 9 att ett barns möjlighet att fram- föra sina åsikter och delta i ett förfarande om vårdnad, boende och umgänge inte till fullo säkerställs av regleringen i eller annan lagstiftning. Detsamma gäller vid mål om verkställighet av avgöranden i sådana mål. •Utformningen av 6 kap. 2 a § , om barnets bästa vid avgöranden om vårdnad, boende och umgänge, kan ge upphov till bedömningar av ett barns bästa som inte stämmer överens med innebörden av artiklarna 3.1 och 9 i . •Det är inte förenligt med artiklarna 9.1 och 18.1 att det inte finns en presumtion för gemensam vårdnad i vårdnadsmål. •Bestämmelserna i 6 och 21 kap. säkerställer inte att ett barn i en familjerättslig tvist fritt får uttrycka sina åsikter på det sätt som avses i artikel 12.2. •I förfaranden som rör förordnande eller entledigande av en för- myndare säkerställs det inte i lagstiftningen att det barn som be- rörs av förfarandet ska beredas möjlighet att fritt uttrycka sina åsikter genom att höras på det sätt som avses i artikel 12.2. •Vid en överförmyndares handläggning av en fråga om samtycke till viktigare förvaltningsåtgärder säkerställs det inte i lagstiftningen att det barn som berörs av förfarandet ska beredas möjlighet att fritt uttrycka sina åsikter genom att höras på det sätt som avses i artikel 12.2. •Bestämmelserna i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) och lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård är inte fullt förenliga med innebörden av artikel 17, eftersom det saknas bestämmelser som uttryckligen säkerställer frihetsberövade barns tillgång till information och material från olika nationella och inter- nationella källor. •Det överensstämmer inte med artikel 18.1 att föräldrar som inte är gifta vid sitt barns födelse inte ges gemensam vårdnad om barnet. •Det överensstämmer inte med artikel 18.1, läst tillsammans med artikel 3.1, att om båda föräldrarna motsätter sig det kan en dom- stol inte döma till gemensam vårdnad om ett barn, även om det är bäst för barnet. •Det finns ingen skyldighet för det allmänna att tillhandahålla barn- omsorg för barn som behöver omsorg utanför förskolans och fri- tidshemmens ordinarie öppettider; kommunerna ska endast sträva efter att erbjuda barnomsorg under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds. Detta stämmer inte överens med artikel 18.3. •Det är inte förenligt med artikel 28 i att grund- skoleutbildningen, enligt svensk lag, inte är obligatorisk för alla barn som har rätt till utbildning, bl.a. asylsökande barn och barn utan tillstånd att vistas i landet. Detta stämmer inte heller överens med artikel 22. •14 a § arbetsmiljöförordningen (1977:1166) är inte förenlig med artikel 32, eftersom den vid krig och krigsfara ger möjlighet att göra obegränsade avsteg från den lagstiftning som annars uppfyller kraven i artikel 32. •Det finns luckor i det straffrättsliga skyddet när det gäller sexu- ella gärningar som begås genom digitala medier. Detta är inte för- enligt med artikel 34. •Det är inte förenligt med artikel 34 (c) att ett barn vars pubertets- utveckling är fullbordad har ett mindre omfattande skydd än andra barn mot att utnyttjas i pornografiskt material. •Bestämmelsen i 18 § tredje stycket lagen (2003:460) om etikpröv- ning av forskning som avser människor, om att gifta barn ska be- handlas som vuxna när det gäller samtycke, är inte förenlig med artikel 36. •Bestämmelsen i 9 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskon- troll ger utrymme för godtyckliga frihetsberövanden på ett sätt som inte är förenligt med artikel 37 (b). •För att svensk lagstiftning ska vara förenlig med artikel 37 (c) när det gäller restriktioner bör förslaget om en rätt för ett häktat barn att vistas med personal eller någon annan genomföras. •Svensk lagstiftning säkerställer inte att alla barn som hålls i förvar (utan en förälder) eller som tvångsvårdas med stöd av LPT eller LRV hålls avskilda från vuxna, såvida det inte bedöms vara till barnets bästa att inte göra detta. Detta överensstämmer inte med artikel 37 (c). •Det är inte förenligt med artikel 37 (d) att ett barn som fyllt inte har rätt till juridiskt biträde vid överklagande av ett beslut enligt 15 b § LVU om att placeras vid en låsbar enhet. •Det är inte förenligt med artikel 37 (d) att ett barn som är föremål för psykiatrisk tvångsvård först vid en rättegång har rätt till ett offentligt biträde, så länge inte frihetsberövandet blir före- mål för en domstolsprövning. •Det är inte förenligt med artikel 37 (d) att ett barn som häktas med stöd av 36 kap. 21 § inte har rätt till juri- diskt biträde. •Det är inte förenligt med artikel 37 (d) att ett barn som inte fyllt inte villkorslöst kan begära att en domstol (eller annan be- hörig, oberoende och opartisk myndighet) prövar frågan om bar- net ska vara –föremål för vård enligt LVU av sådant slag att vården anses ut- göra ett frihetsberövande (dvs. fall när 15 eller 15 b §§ LVU kan tillämpas) –föremål för sluten psykiatrisk tvångsvård enligt LPT eller LRV –tagen i förvar enligt utlänningslagen eller lagen om särskild ut- länningskontroll. •Skyldigheten att mönstra inträder före ett barn fyllt . Det stämmer inte överens med artikel 2 i det fakultativa protokollet om barns inblandning i väpnade konflikter och därmed inte heller med artikel 38.1 i . •Utrymmet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestäm- melser om unga lagöverträdare (LUL) att underlåta underrättelse till vårdnadshavare, när ett barn är misstänkt för brott och före- mål för en utredning enligt 31 § LUL, är större än vad som är förenligt med artikel 40.2 (b) (ii). •Genom att ett barn inte formellt kan motsätta sig att en straff- varning eller åtalsunderlåtelse meddelas mot honom eller henne, trots att barnet genom beslutet anses ha begått ett brott och upp- gift härom antecknas i belastningsregistret, kan barnet fråntas möj- ligheten att få saken avgjord av en opartisk myndighet vid en för- handling. Det är inte förenligt med artikel 40.2 (b) (iii). •Det finns en risk att avsaknaden av en möjlighet för ett barn att begära att åklagaren ska ta ställning till om en bevistalan ska föras strider mot artikel 40.2 (b) (iii). •Det är inte förenligt med artikel 40.2 (b) (iii) att det inte finns ett absolut krav på att ett juridiskt eller annat biträde ska förordnas för en tilltalad som är , om barnet inte redan har ett lämpligt biträde (t.ex. en privat försvarare). Detsamma gäller för ett barn som är föremål för en bevistalan. •Det är inte förenligt med artikel 40.2 (b) (ii) att det inte finns ett absolut krav på att ett juridiskt eller annat biträde ska förordnas för ett barn som är föremål för en utredning enligt 31 § första stycket LUL. •Det finns en risk att utrymmet i 32 a § LUL att förordna ett juridiskt biträde för ett barn som är föremål för en utredning en- ligt 31 § andra eller tredje stycket LUL är för begränsat för att vara förenligt med artikel 40.2 (b) (iii), i synnerhet eftersom inte heller något annat biträde kan förordnas. •Möjligheten att underlåta att kalla ett åtalat barns vårdnadshavare till en huvudförhandling på grund av andra skäl än att en under- rättelse eller kallelse skulle strida mot barnets bästa överensstäm- mer inte med artikel 40.2 (b) (iii). Detsamma gäller vid bevistalan. •Det saknas en i lag tydligt uttryckt möjlighet att överklaga eller på annat sätt begära omprövning av ett beslut om straffvarning eller annan åtalsunderlåtelse. Detta stämmer inte överens med artikel 40.2 (b) (v). Även om en lagstiftning i sig inte är oförenlig med barnkonventio- nen kan det finnas anledning att se över bestämmelser för att nå en tydligare överensstämmelse med konventionen eller för att fylla ut eventuella luckor. Under vår kartläggning har vi, utöver vad som an- ges ovan, gjort följande iakttagelser. •Det kan finnas anledning att se över bestämmelserna om verk- ställighet i och överväga om barnrättsperspektivet är så påtagligt som förutsätter. (Se kapitlet om artikel 9.) •I de lagar där det inte uttryckligen finns någon bestämmelse om att barn ska beredas möjlighet att lämna sina synpunkter kan det behövas sådana bestämmelser, om det i praktiken inte kan säker- ställas att barn fritt får uttrycka sina åsikter i frågor som rör dem. (Se kapitlet om artikel 12.) •Det kan behövas ett krav i på att föräldrarna, vid utövandet av vårdnaden, ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa, för att svensk lagstiftning ska nå tydligare överensstämmelse med artikel 18.1. •Det finns en risk att avsaknaden av ett lagreglerat föräldraskaps- stöd innebär att skyldigheterna enligt artikel 18.2 inte uppfylls, även om visst föräldraskapsstöd är reglerat i lag. •Det kan behöva utredas om t.ex. kommunernas socialnämnder ska få tillgång till mindre ingripande tvångsåtgärder än ett åtskil- jande från föräldrarna. (Se kapitlet om artikel 18.) •Regionernas och kommunernas breda beslutskompetens i kom- bination med avsaknaden av detaljregler i lag innebär en risk för att likabehandlingsprincip i praktiken åsido- sätts. (Se kapitlet om artikel 24.) •Det kan finnas anledning att på nytt se över lagstiftningen kring omskärelse av pojkar. (Se kapitlet om artikel 24.) •Det kan finnas anledning att utreda om anstiftan och stämpling till alla former av narkotikabrott gentemot barn ska kriminali- seras. (Se kapitlet om artikel 33.) •Det kan finnas anledning att se över sekretesslagstiftningen för att säkerställa att det råder balans mellan möjlighet till samverkan och skyddet för ett barns privatliv. (Se kapitlet om artikel 39.) Iakttagelser om den praktiska tillämpningen Även om det faller utanför vårt uppdrag att kartlägga brister i till- lämpningen så vill vi förmedla några av de iakttagelser vi gjort under vårt arbete och som vi tagit del av i dialogen med olika aktörer. De flesta som vi haft en dialog med upplever att barn har det bra i men att det också finns barn som far illa och vars rättigheter inte fullt ut uppfylls. Vi har under vårt arbete gjort följande iakttagelser. •Inom flera verksamheter finns en uppfattning att yngre barn inte kan uttrycka sina åsikter och att det närmast är skadligt för dem. •Vissa upplever att det är svårt att i sin yrkesroll prata med barn, eftersom de inte är vana vid det. En del upplever att det saknas metodstöd och att det stöd som finns inte kommer från officiella källor eller är svårt att hitta. •På flera håll finns det en osäkerhet kring hur ska tolkas och tillämpas inom den egna verksamheten och i rela- tion till annan lagstiftning på området. Det finns även en osäker- het kring den verksamhetsspecifika lagstiftningen och vad den innebär. En ökad kunskap kring den verksamhetsspecifika lag- stiftningen skulle kunna bidra till en ökad kunskap om hur barn- konventionen ska tolkas och tillämpas i relation till den egna verk- samheten. •Barns rättigheter påverkas av resursbrist, både när det gäller eko- nomiska resurser och faktiskt tillgång till personella resurser. Ett barns möjligheter att få sina rättigheter uppfyllda är olika beroende på var i landet barnet bor. •Det finns en bristande samverkan mellan olika aktörer som arbe- tar med barn. Hur bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sina åsikter tolkas i den praktiska tillämpningen Vår andra del av uppdraget har vi genomfört genom att undersöka hur bestämmelser om barnets bästa och rätt att uttrycka sina åsikter tolkas i den praktiska tillämpningen. Vi har gått igenom bl.a. rätts- fall, handböcker och riktlinjer samt genomfört en enkätundersök- ning med personer som arbetar som barnläkare, familjerättssekre- terare, socialsekreterare och handläggare på . Det har inte varit möjligt att dra några säkra slutsatser av vår kartläggning men vi har kunnat göra följande generella iakttagelser. När det i överrättspraxis hänvisas till en bestämmelse om barnets bästa utgår domstolen ofta från vad som anges i förarbetena till be- stämmelsen. Även i vägledningar och handböcker hänvisas det ofta till innehållet i förarbetena. I vägledande praxis finns i högre utsträck- ning konkreta bedömningar om barnets bästa jämfört med under- rättspraxis. Detta gäller bl.a. vid utlänningsärenden. Skillnaden är inte lika stor vid mål och ärenden där barnets bästa ska vara avgörande, t.ex. vid vårdnadsmål eller när det gäller stödåtgärder till barn. Kriterier som särskilt nämns i en bestämmelse (se t.ex. 6 kap. 2 a § FB) tycks ges särskilt stor vikt vid bedömningarna av barnets bästa. När det gäller hur barnets åsikter ska beaktas verkar det ha skapats vissa utgångspunkter, t.ex. att en 12-årings vilja normalt ska ges av- görande betydelse. Detta förefaller även ha lett till att yngre barns vilja beaktas i mindre grad. Individuella bedömningar görs dock. Flera avgöranden, främst i underrätterna, saknar ordentliga be- dömningar av barnets bästa, liksom redogörelser för barnets åsikter. Av vår enkätundersökning framgår att majoriteten av responden- terna känner sig trygga i att göra bedömningar av vad som är barnets bästa och att de anser att de har tillräcklig kunskap för att göra en fullgod prövning. tyder en del av svaren på att det finns en viss osäkerhet kring bedömningarna av barnets bästa. Bl.a. har det framhållits att det är svårt att vikta barnets bästa mot andra intressen. Det har också önskats mer vägledning och praxis för vilka omstän- digheter som är relevanta i bedömningen av barnets bästa. Sekretess- lagstiftningen tas upp som ett hinder mot att göra fullständiga bedöm- ningar, liksom föräldrars rätt att bestämma över sitt barn. Många respondenter har angett att tidsbrist och resurser i stor utsträckning försvårar en fullgod prövning av barnets bästa. terna samtalar med barn som berörs av ärendena, i syn- nerhet om barnet är eller äldre. Däremot bedöms det ibland ut- göra ett hinder mot att samtala med barnet om barnet är för ungt eller att det har en funktionsnedsättning. Av både vår enkätundersökning och rättsfallsstudien kan generellt sägas att yngre barns åsikter ofta inte beaktas på grund av barnets ålder. Även om vi inte kan dra några säkra slutsatser om hur barnets bästa och barnets rätt att uttrycka sin åsikt och få den beaktad tolkas i den praktiska tillämpningen samt vilken innebörd de ges inom olika rättsområden kan vi konstatera att bestämmelserna inte fått fullt genomslag inom vissa rättsområden. Vi startade vårt arbete . Arbetet har letts av utredaren och domaren . antogs av FN 1989. Den trädde i kraft i . blev artiklar 1–42 svensk lag. Fyra gånger har staten undersökt om lagar säger samma sak som . Resultatet kan man läsa i 1989/90:107 från regeringen •SOU 2016:19 från . Vårt uppdrag har varit •att undersöka om de svenska lagarna stämmer med •att undersöka hur domstolar och myndigheter lyssnar på barn •att undersöka hur domstolar och myndigheter tar reda på vad som är bäst för barnet ”barnets bästa”. För att göra det har vi gått igenom många lagar och domar och jämfört dem med . Syftet är att de svenska lagarna ska kunna anpassas ännu mer till bestämmelser. Vi bedömer att de svenska lagarna stämmer överens med för det mesta, men vi hittade cirka 30 undantag. Här är några exempel på det som inte stämde: •I artikel 2.2 står det att barn ska skyddas mot diskriminering och bestraffning för något som deras föräldrar gjort eller tycker. Det skyddet behöver blir bättre i . •Föräldrabalken är en lag. Där står det vem som ska ta hand om barnet om föräldrarna skiljer sig. är inte lika tydlig som när det gäller barns rätt att säga vad de tycker. •Föräldrabalken förklarar inte vad som är barnets bästa när föräldrar ska skilja sig på samma sätt som . •I artikel 9 står det att barn oftast inte ska skiljas från sina föräldrar om de inte vill det. I artikel 18 står det att båda föräldrarna har gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Men om föräldrar skiljer sig i så utgår man inte alltid ifrån att de ska ha gemensam vårdnad om sitt barn. •Artikel 12 handlar om att barn har rätt att säga hur de vill ha det. Vuxna ska lyssna på barn.