sou · H8B363 · 2020-11-12 00:00:00 — Bestämmelserna om beslag är beskrivna ovan i avsnittet om privat- och familjelivet. För beslag av skriftliga handlingar gäller vissa be- gränsningar. Ett exempel är att ett skriftligt meddelande mellan den misstänkte och en närstående (eller mellan två närstående till den miss- tänkte) endast under vissa förutsättningar får tas i beslag hos någon av dessa personer. Det krävs således att förundersökningen antingen rör ett brott med ett lägsta straff om , eller vissa särskilt angivna brott, som huvudsakligen utreds av Säkerhetspolisen. Det- samma gäller om beslaget görs hos ett post- eller telebefordrings- företag och mottagaren skulle vara någon av dem som omfattas av beslagsförbudet. (Se 27 kap. 2 och 3 §§ RB.) har föreslagit att beslagsförbudet för skrift- liga handlingar mellan en misstänkt och hans eller hennes närstående ska tas bort.74 Hemliga tvångsmedel, datalagring, m.m. Bland de straffprocessuella tvångsmedlen intar de hemliga tvångsmed- len en särställning. Dessa är hemlig avlyssning av elektronisk kommu- nikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning, hemlig rumsavlyssning, hemlig dataavläsning, kvar- hållande och kontroll av försändelse (postkontroll) samt inhämtning enligt lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelse- verksamhet (inhämtningslagen).75 Den berörde är inte medveten om dessa åtgärder, men det antas att de äger rum mot hans eller hennes vilja. För att få använda tvångsmedlen krävs det ett tillstånd från 74SOU 2017:100 s. 32 och 467–475. 75Det har ifrågasatts om inte fler tvångsmedel och polismetoder bör räknas till de hemliga tvångs- medlen, eftersom de kan utföras utan att den enskilde är medveten om dem, se och , Några problematiserande aspekter på hemliga tvångsmedel, Juridisk (2019). Artikel 16 – privat- och familjeliv domstol.76 Vid brådskande fall kan åklagaren besluta om tillstånd i avvaktan på rättens prövning. Det gäller dock inte för hemlig rums- avlyssning. Vid domstolens tillståndsprövning för ett flertal av de hem- liga tvångsmedlen medverkar offentliga ombud, som ska bevaka en- skildas integritetsintressen. Det finns också bestämmelser om att vissa personer som utsatts för ett hemligt tvångsmedel ska underrättas här- om. (Se bl.a. 27 kap. 9 a, 21, 21 a, 26 och 31 §§ RB.) Förutom vid förundersökning får vissa av de hemliga tvångsmed- len användas vid särskild utlänningskontroll och för att förhindra vissa brott, främst sådana som faller under Säkerhetspolisens ansvar. Tillstånd får endast beviljas om det finns synnerliga skäl (vid särskild utlänningskontroll) respektive om åtgärden är av synnerlig vikt för att förhindra den brottsliga verksamheten (20–21 a §§ lagen om särskild utlänningskontroll samt lagen, 2007:979, om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott, preventivlagen). I de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet får en inhämtning av upp- gifter om elektronisk kommunikation göras i vissa fall, som regleras i inhämtningslagen. Det tvångsmedlet liknar hemlig övervakning av elektronisk kommunikation men är något mer begränsat. (Se inhämt- ningslagen.) Det finns en stor mängd avgöranden från som rör hemliga tvångsmedel och förhållandet till rätten till privatliv och korrespondens i artikel 8 i . Ett omfattande och illustrativt exempel är målet Roman mot , som rörde den tidigare ryska lagstiftningen kring telefonavlyssning.77 Användningen av hemliga tvångsmedel står under särskild tillsyn av . Utredningen om rätts- säkerhetsgarantier vid användningen av vissa hemliga tvångsmedel har ansett att vissa ändringar behöver göras i bestämmelserna om hem- liga tvångsmedel för att leva upp till de krav ställer på rätten till privatliv.78 Förenklat kan de hemliga tvångsmedlen beskrivas enligt följande. 76Undantag när det gäller inhämtning enligt inhämtningslagen, som i stället kräver åklagar- beslut (3 § inhämtningslagen). 77Europadomstolens avgörande i målet Roman mot (2015). 78Se utredningens betänkande Rättssäkerhetsgarantier och hemliga tvångsmedel (SOU 2018:61). Artikel 16 – privat- och familjeliv Hemlig avlyssning och övervakning av elektronisk kommunikation Elektronisk kommunikation utgörs av bl.a. telefonsamtal (med fast eller mobil telefon eller via ip-telefoni), sms, e-post och internet- trafik. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation innebär att man (i hemlighet) tar del av innehållet i ett meddelanden (dvs. även samtal), som överförs eller har överförts elektroniskt. Förenklat kan man säga att man lyssnar på ett samtal eller läser ett meddelande. För vissa uppgifter finns det ett avlyssningsförbud. Något förenklat om- fattar förbudet uppgifter som personer inom vissa yrkesgrupper med tystnadsplikt fått del av i sitt arbete. (Se 27 kap. 18 och 22 §§ RB och 11 § preventivlagen.) För att samtal och meddelanden ska hamna rätt och för att de ska kunna faktureras genereras en del information, t.ex. telefonnummer till båda samtalsparterna, tidpunkter mellan vilka samtalet pågick, telefonernas eller datorernas utrustningsnummer, abonnenter och vilka mobilmaster som telefonerna befann sig vid. Denna informa- tion kallas för metadata. Genom hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får man tillgång till den informationen.79 Däremot får man inte tillgång till innehållet, dvs. vad som sägs i ett samtal eller vad det står i ett meddelande; för det krävs tillstånd till hemlig av- lyssning av elektronisk kommunikation. Det är alltså möjligt för t.ex. polisen att genom övervakningen se vilka kontakter som en viss telefon har haft, vilka telefoner som befunnit sig vid en viss plats (mobilmast) en viss tidpunkt eller se var en telefon befinner sig eller har varit. Genom hemlig övervakning av elektronisk kommunikation kan man också hindra ett samtal eller annat meddelande att komma fram till mottagaren. (Se 27 kap. 19 § RB.) För att säkerställa tillgången till historiska metadata, dvs. uppgifter om t.ex. samtal, meddelanden och internetuppkopplingar från tiden innan den brottsbekämpande myndigheten fick tillstånd till över- vakningen, är telekomoperatörerna skyldiga att lagra vissa uppgifter om elektronisk kommunikation. Uppgifterna lagras under några måna- der (olika tid beroende på uppgiftsslag). (Se 6 kap. 16 a–16 d §§ LEK.) I en promemoria från har det föreslagits att det 79Även vid hemlig avlyssning av elektronisk information får man tillgång till dessa uppgifter (27 kap. 18 § RB). Artikel 16 – privat- och familjeliv ska vara obligatoriskt att registrera abonnent för kontantkort, för att uppgiften ska vara tillgänglig för de brottsbekämpande myndighe- terna.80 Förslaget bereds inom . I LEK finns ett förbud mot att ta del av eller på annat sätt be- handla uppgifter i ett elektroniskt meddelande (även samtal), se ovan. Avlyssningsförbudet utgör dock inte något hinder för bestämmel- serna om hemlig avlyssning och övervakning av elektronisk kommu- nikation. (Se 16 kap. 17 § LEK.) Hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda kameror eller lik- nande utrustning i hemlighet används för att övervaka en person. Det är bara optisk övervakning (bild/video) som är tillåtet; tillstån- det omfattar inte ljud. Men ett tillstånd till hemlig kameraövervak- ning kan kombineras med ett för hemlig rumsavlyssning, om för- utsättningarna för det är uppfyllda. (Se 27 kap. 20 a § RB.) Hemlig rumsavlyssning innebär att man i hemlighet avlyssnar tal i enrum, samtal eller sammanträden, som allmänheten inte har till- gång till, med hjälp av tekniska hjälpmedel. Det krävs en förunder- sökning om mycket allvarlig brottslighet för att hemlig rumsavlyss- ning ska få användas. Vissa platser är skyddade från avlyssning, t.ex. advokatkontor, sjukhus, biktbås, psykologmottagningar och mot- tagningar för familjerådgivning enligt socialtjänstlagen. (Se 27 kap. 20 d och 20 e §§ RB.) Vid hemlig rumsavlyssning får den verkställande myndigheten, efter särskilt tillstånd av en domstol, i hemlighet skaffa sig tillträde till och installera tekniska hjälpmedel på en plats som annars skyddas mot intrång. Detsamma gäller för hemlig kameraövervakning, om platsen ska bli föremål för hemlig rumsavlyssning och den inte är en persons bostad. (Se 27 kap. 25 a § RB.) Postkontroll enligt innebär att rätten förordnar att en försändelse som väntas komma in till ett befordringsföretag (t.ex. ett postföretag) i hemlighet ska hållas kvar till dess frågan om beslag Artikel 16 – privat- och familjeliv Tvångsmedlet innebär alltså inte att försändelsen får öppnas eller på annat sätt granskas. Det förutsätter att försändelsen tas i beslag. (Se 27 kap. 9 § RB.) En liknande bestämmelse finns för postkontroll i syfte att för- hindra brott. Enligt den bestämmelsen får meddelandet även öppnas och granskas. (Se 4 § preventivlagen.) Hemlig dataavläsning innebär förenklat att den brottsbekämpande myndigheten läser av den information som är lagrad eller som gene- reras t.ex. i en dator eller telefon eller på ett användarkonto hos en molnlagringstjänst eller en webbmejl. Dataavläsningen är begränsad till vissa uppgifter, i huvudsak motsvarande dem som kan inhämtas med stöd av andra hemliga tvångsmedel. Därtill kan hemlig dataav- läsning ge tillgång till uppgifter som finns lagrade i det medium som åtgärden avser samt information om hur systemet (utrustningen) används, t.ex. vilka appar som startas och annan realtidsinformation. (Se lagen, 2020:62, om hemlig dataavläsning.) Lagen om hemlig data- avläsning upphör att gälla vid utgången av . Begränsningar av kommunikation för barn som vårdas eller är frihetsberövade Barn i särskilda ungdomshem Ett barn som vårdas vid ett särskilt ungdomshem har rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster och ta emot besök i den ut- sträckning det är lämpligt. Denna rätt kan emellertid vägras eller be- gränsas om kommunikationen eller besöket kan äventyra vården eller ordningen vid hemmet. Sådana begränsningar får även, när det gäller någon som dömts till sluten ungdomsvård, göras om det kan motverka den dömdes anpassning till samhället eller annars vara till skada för någon. Åtgärden måste vara proportionerlig. Ett beslut om begränsningar får gälla . När det inte längre finns för- utsättningar för beslutet ska det upphävas. (Se 15 a och 20 a §§ LVU samt 16 och 18 b §§ LSU.) I 19 § LVU och i 15 § LSU regleras möjlig- Artikel 16 – privat- och familjeliv heterna för att öppna och ta del av för- sändelser som sänds till eller från den unge. Barn inom psykiatrisk tvångsvård När det gäller den slutna psykiatriska och rättspsykiatriska tvångs- vården får en chefsöverläkare besluta att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster, om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. Den som ges rättspsykiatrisk vård med beslut om särskild utskrivningsprövning och som vårdas på en sjukvårdsinrättning eller avdelning för vilken en förhöjd säker- hetsklassificering gäller, får endast använda sådan teknisk utrustning för elektroniska kommunikationstjänster som tillhandahålls av vård- givaren. Chefsöverläkaren får besluta om kroppsvisitation för att kon- trollera om patienten har någon annan elektronisk kommunika- tionsutrustning på sig. Utrustningen ska i så fall omhändertas. (Se 20 b § LPT samt 8 § och 8 a § LRV.) En chefsöverläkare kan också besluta att en patients försändelser ska övervakas. Försändelser till patienten får undersökas för kontroll att de inte innehåller sådan egendom som inte får innehas på vård- inrättningen (t.ex. narkotika och alkohol). Granskningen av en för- sändelse får inte avse det skriftliga innehållet i brev eller annan skriftlig handling. När det gäller försändelser från patienten får de övervakas om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. För- sändelsen får öppnas, granskas och kvarhållas. Vissa försändelser är dock undantagna, t.ex. försändelser till myndigheter. (Se 22 och 22 a §§ LPT och 8 § LRV.) I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård finns bestämmelser om besök på vissa vårdinstitutioner. Barn i häkte och anstalt För personer intagna i häkte eller anstalt finns det bestämmelser an- gående rätten till besök och andra kontakter i 3 kap. häkteslagen re- spektive 7 kap. fängelselagen. Artikel 16 – privat- och familjeliv En intagen får ta emot besök och stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Både besök och elektronisk kommunikation får i vissa fall vägras av säkerhetsskäl. Det är också möjligt att övervaka besök och avlyssna elektronisk kommunikation, om det är nödvän- digt av säkerhetsskäl. Elektronisk kommunikation får endast äga rum med utrustning som tillhandahålls eller godkänns av Kriminalvården. (Se 3 kap. 1–5 §§ häkteslagen, 7 kap. 1–5 §§ fängelselagen, 10 § häktes- förordningen, 2010:2011, och 20 § fängelseförordningen, 2010:2010.) En intagen i häkte får vägras att sända eller ta emot en försändelse, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. En försändelse till eller från en intagen i anstalt får granskas om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Vissa försän- delser, t.ex. från myndigheter ska dock vidarebefordras utan gransk- ning till den intagne på ett häkte eller en anstalt. (Se 3 kap. 6–9 §§ häkteslagen och 7 kap. 6–9 fängelselagen.) I vissa fall kan ytterligare restriktioner åläggas en häktad person. Som huvudregel krävs det då tillstånd från domstol och beslut från en åklagare. Förutsättningarna för att få tillstånd att ålägga en häktad person restriktioner framgår av 24 kap. 5 a § RB. Restriktioner kan t.ex. inskränka rätten att ta emot besök, stå i förbindelse med annan genom elektronisk kommunikation och sända och ta emot försän- delser (6 kap. 2 § häkteslagen). Läs mer om restriktioner i kapitlen om artiklarna 17 och 37. En utlänning som hålls i förvar ska ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen, utom om besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksam- het som rör förvaret. Om det är nödvändigt med hänsyn till säker- heten, får ett besök övervakas. Ett besök av ett offentligt biträde eller en advokat får övervakas endast om biträdet eller advokaten själv begär det. (Se 11 kap. 4 § utlänningslagen.) En utlänning som hålls i förvar får inte ta emot en försändelse utan att den först har undersökts, om det finns skälig misstanke att den innehåller alkohol eller narkotika som inte får innehas på för- varet. En undersökning får inte avse det skriftliga innehållet i brev Artikel 16 – privat- och familjeliv eller andra handlingar. Vissa försändelser, t.ex. från advokater, får aldrig undersökas. (Se 11 kap. 10 § utlänningslagen.) Läs mer om barn i förvar främst i kapitlet om artikel 37. Regler om expropriation finns bl.a. i regeringsformen. Enligt 2 kap. 15 § RF är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Den som genom ex- propriation eller annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom ska vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. Mer detaljerade regler om expropriation finns i expropriations- lagen (1972:719). Enligt 1 kap. kan expropriation ske dels av en fastig- het som tillhör annan än staten, dels av en särskild rätt till en sådan fastighet. I 2 kap. expropriationslagen föreskrivs att expropriation får ske för ett antal uppräknade ändamål, bl.a. för att ge en kommun möjlighet att förfoga över mark eller annat utrymme som med hän- syn till den framtida utvecklingen krävs för tätbebyggelse (2 kap. 1 § expropriationslagen). Expropriationstillstånd ska inte meddelas om ändamålet lämpligen bör tillgodoses på annat sätt eller olägenheterna av expropriationen från allmän och enskild synpunkt överväger de fördelar som kan vinnas genom den (2 kap. 12 § expropriationslagen). Bestämmelser om ersättning till den vars egendom blir exproprierad finns i 4 kap. expropriationslagen. I regeringsformen finns grundläggande bestämmelser som har bety- delse för det allmännas ansvar att skydda den personliga integriteten och privatlivet (se avsnitten ovan). Medan det grundlagsfästa skyd- det för den enskildes personliga integritet gäller i förhållande till det allmänna ger bl.a. det straffrättsliga regelsystemet skydd mot integ- ritetskränkningar mellan enskilda. Nedan redogörs för de mest grund- läggande bestämmelserna som syftar till att skydda ett barn från olag- liga angrepp på sin heder och sitt anseende. Artikel 16 – privat- och familjeliv diskriminering m.m., som också kan anses vara ett slags angrepp på en persons heder och anseende, läs kapitlet om artikel 2. Av störst intresse när det gäller det straffrättsliga skyddet för en- skildas personliga integritet – i andra fall än vid angrepp på den fysiska eller sexuella integriteten – är bestämmelserna i 4 kap. BrB. Gemen- samt för dessa bestämmelser är att de syftar till att skydda enskilda mot kränkningar av rent personliga intressen, som inte är av ekono- miskt slag. Vidare är ärekränkningsbrotten förtal och förolämpning i 5 kap. BrB av betydelse. En förutsättning för ansvar för förtal är att gärningspersonen har pekat ut någon såsom brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämnat en uppgift som är ägnad att utsätta någon för andras missaktning (5 kap. 1 § BrB). Vanligen lämnas en sådan upp- gift i tal eller skrift men även bilder kan, med eller utan tillhörande text, förmedla en uppgift i bestämmelsens mening.81 Från straffan- svar undantas fall när den som lämnat uppgiften varit skyldig att uttala sig eller det annars varit försvarligt att lämna uppgiften. I båda fallen måste den som lämnat uppgiften visa att den var sann eller att han eller hon hade skälig grund för uppgiften (5 kap. 1 § BrB). I samma kapitel föreskrivs att den som riktar beskyllning, ned- sättande uttalande eller förödmjukande beteende mot någon annan ska dömas för förolämpning, om gärningen inte är belagd med straff enligt bestämmelserna om förtal. Ytterligare en förutsättning är att gärningen varit ägnad att kränka den andres självkänsla eller värdig- het. (Se 5 kap. 3 § BrB.) Brotten förtal och förolämpning kan i regel inte åtalas av annan än målsäganden. Om brottet riktar sig mot någon som är får dock även åklagaren, under vissa villkor, väcka åtal. Detsamma gäller om målsäganden anger brottet till åtal och i vissa andra fall. 5 § BrB.) Förtal och förolämpning utgör också tryck- och ytt- randefrihetsbrott, vilket innebär att straffansvar även kan komma ifråga när dessa brott begås genom sådana medier som omfattas av TF och YGL. Detta kan t.ex. vara fallet om någon förtalas i en tidningsarti- 81Se t.ex. rättsfallen NJA 1992 s. 594 och 1994 s. 637. Artikel 16 – privat- och familjeliv kel eller i ett tv- eller radioprogram. (Se 7 kap. 3 och 4 §§ TF och 5 kap. 1 § YGL.) Artikel 16 i stadgar att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingrepp i bl.a. sitt privat- och familjeliv. For- muleringen har ett direkt tilltal till skillnad från många av de andra artiklarna i konventionen. Följaktligen hänvisar den inte till att kon- ventionsstaterna erkänner rätten eller att staterna ska vidta åtgärder för att, utan stadgar uttryckligen att inget barn får utsättas för de in- grepp och angrepp som anges i artikeln. På liknande sätt framgår det i artikelns andra punkt att ett barn har rätt till lagens skydd mot dessa ingrepp och angrepp. Det blir särskilt tydligt i artikel 16 att det kan finnas anledning att tolka dynamiskt och utifrån nu gällande för- hållanden. ser samhället väsentligt annorlunda ut än det gjorde när skrevs, bl.a. när det gäller hur barn och för- äldrar kommunicerar och vilka tekniska möjligheter som finns att övervaka en persons beteenden. Det har lett och kan leda till nya frågeställningar som i högsta grad berör ett barns rätt till sitt privatliv men också barnets rätt till skydd mot övergrepp av olika slag.82 19.3.1Godtyckliga och olagliga ingrepp och angrepp Enligt artikel 16 är det bara godtyckliga och olagliga ingrepp och angrepp som ett barn inte får utsättas för. När det gäller angrepp på heder och anseende gäller skyddet, enligt ordalydelsen, bara olagliga angrepp (inte godtyckliga). Någon skillnad i detta avseende verkar emellertid inte vara avsedd. Vad som utgör ett tillåtet ingrepp i privatlivet framgår i princip inte av artikeln. Till skillnad från vad som gäller för t.ex. yttrandefri- heten i artikel 13, tanke-, samvets- och religionsfriheten i artikel 14 samt föreningsfriheten i artikel 15, anges det i artikel 16 inte några sär- skilda syften som inskränkningar i rätten enligt artikeln kan godtas för. Artikeln måste emellertid, som alla andra artiklar i barnkonven- 82Ett illustrativt exempel på denna intressekonflikt finns i , säsong 4, avsnitt 2, ”Arkangel”. Artikel 16 – privat- och familjeliv tionen, tolkas mot bakgrund av konventionen som helhet. Samman- fattningsvis får stadgandet i artikeln anses betyda att ingrepp i privat- livet måste ha stöd i lag. Därtill behöver det finnas ett reellt och god- tagbart syfte bakom såväl den lagliga möjligheten till ingreppet som ingreppet i sig. Syftet måste vara förenligt med i övrigt men det finns ett visst utrymme för respektive stat att bedöma vilka syften som inskränkningar kan godtas för. Eftersom vår kartläggning i denna del är begränsad till lagstiftning och praxis (och inte tillämpning) blir det främst relevant att under- söka om de ingrepp som det finns lagstöd för inte framstår som god- tyckliga. En sådan utvärdering kräver ingående analyser av bl.a. nyttan av ingreppet, behovet av åtgärden, upplevt intrång, proportionalitet och vilka rättssäkerhetsgarantier som omgärdar ingreppet (förhands- prövning, tillsyn, insyn, etc.). Inom vårt uppdrag finns det inte ut- rymme att göra en mer djuplodande granskning. I stället kommer vi att fokusera på om lagstiftaren redogjort för syftena med lagbestäm- melserna eller i övrigt motiverat varför det allmänna ska ha möjlighet att göra ett specifikt ingrepp i rätten till privatliv m.m. Därtill är det, med hänsyn till andra punkten i artikel 16, av betydelse att under- söka vilket skydd (i form av lagbestämmelser) som finns mot att den enskilde utsätts för andra ingrepp än dem som har lagstöd. Sådant skydd bör finnas både i förhållande till offentliga aktörer och gent- emot enskilda. Det bör påpekas att det allmännas ingrepp i privatlivet m.m. ofta syftar till att skydda enskilda och är således nära kopplade till skyd- det för bl.a. privatlivet. En åtgärd av staten kan alltså utgöra ett integ- ritetsingrepp och ett skydd mot integritetsintrång på samma gång. Ingreppet och skyddet kan avse olika individer, en och samma in- divid eller både och. Ett exempel på det senare är en kroppsvisitation av ett omhändertaget barn, i syfte att se till att barnet inte har något föremål på sig som det kan skada sig själv eller andra med. I både regeringsformen och finns det ett grund- läggande skydd för vissa former av ingrepp i enskildas privat- och familjeliv, hem och korrespondens. I viss mån finns det även ett skydd för angrepp på en persons heder och anseende. Rätten till privat- och Artikel 16 – privat- och familjeliv familjeliv, hem och korrespondens enligt är om- fattande och väldefinierad genom praxis. Möjlig- heterna till inskränkningar i det skyddet är mer begränsade än när det gäller skyddet enligt . Sammantaget framstår rätten till privatliv m.m. enligt artikel 8 i och skyddet mot egendom i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till Europa- konventionen som mer långtgående än det i .