sou · H8B357 · 2020-10-08 00:00:00 — Ingripande- graden mot den enskilde, av åtgärden att meddela ett kontaktförbud, måste stå i proportion till vikten av syftet med åtgärden. Principen gäller såväl vid tillämpning av föreskrifter om kontaktförbud i ett en- skilt fall som vid normgivning, exempelvis genom lagstiftning, på 46Se avsnitt 4.5. Utgångspunkter för en reform Vidare gäller naturligtvis också legalitetsprincipen allmänt inom den offentliga rätten och inte bara inom straffrätten.47 I denna del bör avslutningsvis nämnas att det i 24 och 25 §§ lagen (1988:688) om kontaktförbud finns straffbestämmelser om över- trädelse av kontaktförbud respektive hindrande av elektronisk över- vakning. Dessa är självfallet straffrättsliga. Vid en eventuell ändring av dessa bestämmelser måste alltså allmänna straffrättsliga principer beaktas. 47Se avsnitt 7.3.2. 8 Ett särskilt hedersbrott Utredningen har, som framgår av avsnitt 2.1, fått i uppdrag att analy- sera och ta ställning till om det bör införas en särskild straffbestäm- melse, med en egen brottsbeteckning, som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterat våld och förtryck, lämna förslag på en sådan reglering oavsett ställningstagande när det gäller frågan om ett särskilt heders- brott bör införas och – om det bedöms ändamålsenligt – lämna förslag på hur ett effektivare straffrättsligt skydd mot hedersrelaterat våld och förtryck kan åstadkommas på något annat sätt. Vi kan som en bakgrund i denna del notera att många befintliga straffbestämmelser, inklusive bestämmelserna om de s.k. fridskränk- ningsbrotten och det s.k. stalkningsbrottet i 4 kap. 4 a och b §§ brotts- balken, kan tillämpas även i hedersrelaterade situationer samt att det genom lagstiftning har införts straffbestämmelser om äktenskapstvång (4 kap. 4 c § ) och vilseledande till tvångs- äktenskapsresa (4 kap. 4 d § ). Könsstympning är kriminali- serat (se lagen (1982:316) med förbud mot könsstymp- ning av kvinnor) och straffskalan i den lagens 2 § skärptes . Därtill kommer den ändring av straffskärpningsbestäm- melsen i 29 kap. 2 § som trädde i kraft . Enligt 29 kap. 2 § 10 ska det som en försvårande om- ständighet vid bedömningen av ett brotts straffvärde, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas ”om ett motiv för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder”. I anslutning till detta lag- stiftningsarbete har föreslagits och införts ett nytt barnäktenskaps- brott och ett straffsanktionerat utreseförbud.1 Se även SOU 2018:69 och prop. 2019/20:131. Vi kan alltså konstatera att mycket redan har gjorts som kan mot- verka hedersrelaterad brottslighet. Frågan är om det därutöver är lämp- ligt att införa en ny brottstyp avseende hedersrelaterat våld och för- tryck och hur en sådan i så fall bör se ut. I avsnitt 8.2 behandlas utredningens överväganden i fråga om be- hovet av en särskild brottstyp avseende hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck. Sedan följer i avsnitt 8.3 vårt konkreta förslag om att införa en helt ny brottstyp (hedersbrott) avseende upprepade heders- relaterade gärningar. Därefter diskuteras i avsnitt 8.4 om ytterligare ändringar behöver genomföras inom ramen för det befintliga regel- verket. Utredningen har också i uppdrag att överväga hur preskriptions- tiden för hedersrelaterad brottslighet bör beräknas och ta ställning till om särskilda preskriptionsregler bör gälla om brott har begåtts mot en person . Dessa frågor behandlas i avsnitt 8.5.1. Ut- redningen ska också analysera svensk domstols behörighet att döma över sådan brottslighet begången utomlands. Den frågan behandlas i avsnitt 8.5.2. 8.2Det finns ett behov av en särskild brottstyp avseende hedersrelaterade gärningar Bedömning: Det finns ett behov av att markera ytterligare i straffsystemet att hedersrelaterat våld och förtryck är oacceptabelt. Det behöver införas en särskild brottstyp som tar sikte på heders- relaterade gärningar. 8.2.1Behovet av en särskild brottstyp I våra direktiv talas om hedersrelaterat våld och förtryck som en särskild företeelse. Redan i direktivens inledning fastslås att ”[b]rott med hedersmotiv ska utgöra en egen brottsrubricering”. I det sam- manhanget kan konstateras att våra direktiv har föregåtts av bl.a. januariavtalet 2019 mellan Socialdemokraterna, och de gröna, innehållet i betänkandet Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet (SOU 2018:69) och propositionen med samma namn (prop. 2019/20:131), ett uttalande av (bet 2017/18: JuU14 s. 80) samt ett tillkännagivande av 2017/18: JuU14 punkt 33, rskr. 2017/18:240), i vilka alla heders- relaterat våld och förtryck har lyfts fram som någonting säreget. Be- greppet hedersrelaterat våld och förtryck har funnits i i vart fall sedan slutet av 1990-talet.2 Som framgår av avsnitt 6 är problematiken tilltagande och det finns ett stort och ökande behov av att motverka hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck. Alla som är utsatta för upprepade integ- ritetskränkande gärningar har ett stort behov av stöd. Den som är utsatt för hedersrelaterat förtryck är särskilt utsatt och sårbar efter- som hon eller han ofta helt saknar stöd från anhöriga. Mot denna bakgrund konstaterar vi att det är vårt uppdrag inte bara att överväga hur hedersrelaterat våld och förtryck kan motver- kas genom strafflagstiftning utan också att överväga hur det kan mar- keras särskilt i lagtexten att sådant våld och förtryck är oacceptabelt. Intresset av att genom straffrätten sända ut signaler i samhället om vilka typer av ageranden som är oacceptabla ska här inte underskat- tas. Våra överväganden bör alltså vara inriktade i första hand mot tänkbara lösningar som innebär att det anges uttryckligen i lagtext att det finns ett straffansvar som är direkt kopplat till hedersrelaterat våld och förtryck. Detta gäller även om den av oss föreslagna lag- stiftningen skulle utformas med utgångspunkt i redan befintlig straff- lagstiftning. Redan här kan påpekas att det infördes en ny straff- skärpningsgrund i 29 kap. 2 § 10 som tar sikte på brotts- lighet med hedersmotiv. Denna ska kunna tillämpas på såväl enstaka hedersrelaterade gärningar som flerfaldig hedersrelaterad brotts- lighet.3 Vårt uppdrag handlar huvudsakligen om att utreda möjlig- heten att införa en ny brottstyp för upprepade hedersrelaterade gär- ningar som riktar sig mot samma brottsoffer. I detta delavsnitt ska diskuteras om det är nödvändigt att införa en ny brottstyp avseende upprepade hedersrelaterade gärningar eller om ett tillräckligt bra resultat skulle kunna uppnås genom justeringar av befintliga straffstadganden. Den nya straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 10 – som ska kunna tillämpas i fråga om såväl enstaka hedersrelaterade brott som flerfaldig sådan brottslighet – syftar till att tydliggöra att heders- 2Se avsnitt 2.1 och 6.2.1. 2019/20:131, bet. 2019/20:JuU23, rskr. 2017/20:272. aspekten kan beaktas i straffskärpande riktning. Därutöver bör sam- hällets avståndstagande i förhållande till upprepade hedersrelaterade gärningar mot samma brottsoffer markeras särskilt i lagtexten och det är naturligt att vid skisserandet av en eventuell ny brottstyp låta sig inspireras av regleringen av de s.k. fridskränkningsbrotten. Det huvudsakliga alternativet till att införa en ny brottstyp avse- ende upprepade hedersrelaterade gärningar är att justera bestäm- melsen om grov fridskränkning i 4 kap. 4 a § första stycket brotts- balken. Det skulle i så fall inte finnas någon skillnad i regleringen av hedersrelaterade gärningar och andra gärningar som täcks av den nämnda bestämmelsens tillämpningsområde. Det finns dock flera nackdelar med att helt föra samman regleringen av de s.k. fridskränk- ningsbrotten med regleringen av hedersrelaterade gärningar. En första nackdel är att den viktiga symbolfunktionen med en ny brottstyp som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterade gärningar går förlorad. Vidare vore det problematiskt, som vi kommer att diskutera närmare i avsnitt 8.3.1, att ha ett närståenderekvisit i fråga om hedersrelate- rade gärningar – som det inte är önskvärt att ta bort närstå- enderekvisitet i fråga om grov fridskränkning och grov kvinnofrids- kränkning. På motsvarande sätt som det är hederskomponenten som gör den upprepade hedersrelaterade brottsligheten mot samma brotts- offer mer straffvärd, än straffvärdet för gärningarna isolerade, är det bl.a. närståendeaspekten som förklarar varför sådan brottslighet som är att bedöma som grov fridskränkning eller grov kvinnofrids- kränkning är mer straffvärd. I tillkännagivande som det refereras till i våra direktiv hänvisas till följande uttalande i ett betänkande av Justitieutskottet:4 Brott med hedersmotiv ska enligt utskottet ses som ett samlingsbegrepp för många olika företeelser, de flesta straffbara redan med nuvarande lagstiftning. Precis som när det gäller fridskränkningsbrotten kan det vara svårt att inom det straffrättsliga regelsystemet tillräckligt beakta det straffvärda i ett upprepat och systematiskt kränkande handlande, som i och för sig kan utgöras av ganska bagatellartade gärningar. Det straff- rättsliga regelsystemet är inriktat på enskilda handlingar som i både tid och rum är avgränsade som ”enskilda” handlingar. Då sådana handlingar blir ett led i en upprepad kränkning, eller en del av ett trakasserande mönster mellan ojämlika parter, kan lagföringen och domen över hand- landet lätt försumma det samlade beteendets straffvärde. 2017/18:JuU14 s. 80. Se även avsnitt 2.1. brottsrubricering, med grov fridskränkning som förebild, skulle enligt ut- skottet avhjälpa detta. Av våra direktiv framgår att en viktig del av uppdraget är att överväga hur ett mönster av upprepade gärningar mot samma brottsoffer skulle kunna beaktas i straffvärdehöjande riktning. Det ligger då närmast till hands att, i enlighet med vad utskottet har uttalat, ta sin utgångs- punkt i de s.k. fridskränkningsbrotten i 4 kap. 4 a § , även om det s.k. stalkningsbrottet i 4 b § har en snarlik konstruktion. Vi delar därför den utgångspunkt som framgår av direktiven och som innebär att det bör införas en särskild brottstyp som tar sikte på hedersrelaterade gärningar. Som vi har angett i avsnitt 7.3.3 ser vi inte att en reglering som tar sikte på hedersmotiv skulle kunna stå i strid med förbuden mot diskri- minering. Även om religion är en diskrimineringsgrund och hög grad av religiositet kan innebära en s.k. överrisk för hedersrelaterat våld och förtryck, så kan sådant förtryck förekomma också utan religiös kontext. Det är alltså inte någon trosuppfattning eller annan över- gripande livsåskådning som förbjuds. Sammanfattningsvis menar vi att det finns ett behov av en ny brotts- typ – som markerar i strafflagstiftningen att upprepade hedersrelate- rade brottsliga gärningar mot samma brottsoffer är särskilt förkast- liga – och att övervägande skäl talar för att en sådan införs i stället för att ändringar genomförs endast i befintliga straffbestämmelser. Vi bedömer att införandet av en ny brottstyp avseende upprepade heders- relaterade brott kan ha en viktig normbildande effekt. 8.2.2Också annan påverkan än sådan som sker genom fysiskt våld bör omfattas av regleringen som helhet Ovan har vi diskuterat den del av vårt uppdrag som gäller att skissera en ny brottstyp avseende flerfaldiga hedersrelaterade gärningar, som sedda var och en för sig utgör brott. Det handlar i den delen framför allt om att markera den hedersrelaterade brottslighetens allvar genom att peka ut sådan brottslighet som någonting särskilt och åstadkomma en tydligare grund för straffskärpning i de fall brotts- ligheten upprepas mot samma brottsoffer. I vårt uppdrag ligger därutöver att ”överväga om det är lämpligt att sådana nedvärderande, manipulerande eller kränkande handlingar i syfte att kontrollera en person som i det enskilda fallet inte utgör en straffbar gärning bör omfattas av den särskilda kriminaliseringen”.5 I denna del har vi att ta ställning till dels vilka grader av påtryckning som bör vara tillåtna i syfte att påverka en annan persons agerande, dels vad som täcks av strafflagstiftningen. Det är bara om gällande rätt inte ger utrymme för den önskvärda tillämpningen som lagstiftningen bör ändras. Vid denna bedömning är det relevant att beakta gränssnittet mellan straffrätten och exempelvis familjerätten. I viss utsträckning har exempelvis föräldrar rätt – och ibland till och med en skyldighet –att utöva kontroll för att påverka ett barns agerande. Under vissa förutsättningar kan kontrollen innefatta till och med våldsanvänd- ning. Det skulle exempelvis kunna handla om en förälder som griper ett hårt tag i ett barn som springer mot en trafikerad gata, i syfte att barnet inte ska bli överkört av en bil. Det handlar här om en avväg- ning mellan å ena sidan individens rätt till självbestämmande och å andra sidan förälderns rätt och skyldighet att se till att ett barn inte skadar sig självt eller annan/annat. Motsvarande problematik finns även i förhållandet mellan vuxna, där exempelvis en vuxen använder något slags våld för att förhindra att en annan vuxen råkar (mer) illa ut. Det kan då röra sig om situationer som omfattas av bestämmelsen om nöd i 24 kap. 4 § eller snarlika situationer. Termen våld implicerar alltså inte (i sig) att det agerande som beskrivs är vare sig otillåtet från juridisk synpunkt eller icke önskvärt från moralisk synpunkt. Hur lagstiftningen som helhet bör vara utformad – för att också annat slags otillbörlig påverkan med anknytning till heder än sådan som sker genom fysiskt våld ska täckas av det kriminaliserade om- rådet – behandlas i avsnitt 8.4. 5Se avsnitt 2.1. 8.3Ett särskilt hedersbrott införs Förslag: Det införs en ny bestämmelse i 4 kap. om att den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 5, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud i syfte att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder, döms, om var och en av gärningarna ut- gjort led i en upprepad kränkning av den utsattes integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada hans eller hennes självkänsla, för hedersbrott. Straffskalan för den nya brottstypen ska vara densamma som för grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning. ändras 4 a § första stycket och nuvarande 4 b § på så sätt att förtals- och förolämpningsbrott enligt 5 kap. brottsbal- ken kan ingå även i en grov fridskränkning eller en grov kvinno- fridskränkning respektive en olaga förföljelse. Vi föreslår att den nya bestämmelsen förs in i 4 kap. 4 b § och att nuvarande 4 b–4 d §§ placeras i 4 c–4 e §§. 8.3.1Lagstiftningen mot hedersrelaterade gärningar bör omfatta en vidare krets än ”närstående” För ansvar för grov fridskränkning krävs att gärningarna begås ”mot en närstående eller tidigare närstående person” (4 kap. 4 a § första stycket ). För att brottet i stället ska rubriceras som grov kvinnofridskränkning krävs att gärningarna har begåtts ”av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållan- den” (andra stycket samma paragraf). De s.k. fridskränkningsbrot- ten kan alltså sägas bygga på ett slags allmänt närståendebegrepp respektive ett slags kvalificerat närståendebegrepp. Det allmänna närståendebegrepp, i 4 kap. 4 a § första stycket , som måste vara uppfyllt för ansvar för grov fridskränk- ning definierades inte närmare när paragrafen infördes. I förarbetena angavs dock att det med begreppet närstående ”i första hand” avsågs en person som gärningspersonen har eller har haft ett förhållande med, vilket i sin tur exemplifierades med äktenskap och samboskap. Vidare angavs att begreppet skulle omfatta personer som är närstå- ende på annat sätt, exempelvis föräldrar, syskon, barn och s.k. bonus- barn. En utgångspunkt – dvs. inte ett absolut villkor – var att gär- ningsperson och brottsoffer bor eller har bott tillsammans.6 Frågan är då om den personkrets som kan göra sig skyldig till den eventuella nya brottstypen avseende hedersrelaterade gärningar bör avgränsas genom någon form av närståenderekvisit. Utifrån vår kun- skapsinhämtning i fråga om hedersrelaterat våld och förtryck gör vi till att börja med det övergripande konstaterandet att sådant våld och förtryck ofta utövas inom en familj eller släkt. är det inte med nödvändighet så att gärningspersonen i dessa fall återfinns inom den snäva personkrets som avses med det ovan nämnda närstående- begrepp som används i 4 kap. 4 a § första stycket . Det skulle också kunna röra sig om en mer avlägsen släkting, som aldrig har bott tillsammans med brottsoffret.7 Redan detta skulle göra ett införande av ett närståenderekvisit, i det nya straffstadgandet, pro- blematiskt. Om det i ett konkret fall skulle vara exempelvis oklart om – eller sannolikt men inte ställt utom rimligt tvivel att – brotts- offret var närstående till gärningspersonen, så skulle en domstol vara förhindrad att döma till ansvar för den nya brottstypen. Vidare kan det tänkas att hedersrelaterade gärningar utförs av någon som över huvud taget inte kan betraktas som närstående. Det skulle kunna röra sig om en avlägsen släkting som brottsoffret har träffat eller någon som har en relation till någon som brottsoffret i sin tur har eller har haft en relation till men inte direkt till brotts- offret, exempelvis en förälder till en ung persons partner. Även dessa typfall bör omfattas av lagstiftningen. Vi anser därför att konstruk- tionen av den nya brottstypen bör genomföras helt utan närstående- rekvisit. I anslutning till vår bedömning att den nya regleringen inte bör innefatta något villkor som inskränker den personkrets som kan dömas till ansvar för brottstypen kan nämnas att också det s.k. stalknings- brottet, olaga förföljelse, i nuvarande 4 kap. 4 b § är konstruerat utan sådant slags begränsning. 1997/98:55 s. 132. Se även t.ex. rättsfallet NJA 2004 s. 97 och , Grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning: Fridskränkningsbrotten som rättslig konstruktion, ak.avh. 7Se avsnitt 6.2. 8.3.2Intresset av att behålla en koppling till de s.k. fridskränkningsbrotten Enligt vår uppfattning bör konstruktionen av en ny brottstyp för upprepade hedersrelaterade gärningar utformas så att det inte upp- står stora skillnader mellan hedersrelaterade gärningar och sådana gär- ningar som kan utgöra fridskränkningsbrott. Detta kan för det första förklaras med hänvisning till rättviseskäl, eftersom det inom straff- rätten finns en grundläggande och bakåtblickande proportionalitets- princip, enligt vilken straffets stränghet ska spegla brottets svårhet/ allvar. Vid bedömningen av brottets svårhet/allvar, dvs. straffvärdet, ska beaktas ”den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de av- sikter eller motiv som han eller hon haft”. Om gärningen inneburit ”ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till per- son”, så ska detta beaktas särskilt. (29 kap. 1 § andra stycket brotts- balken.) Enligt vår bedömning kommer det – oavsett den exakta defini- tionen av hedersrelaterad gärning – att finnas en betydande överlapp- ning mellan hedersrelaterade gärningar och sådana gärningar som kan utgöra fridskränkningsbrott. Många – om än inte alla – heders- relaterade gärningar begås mot närstående. Såväl hedersaspekten som närståendeaspekten kan sägas göra upprepad brottslighet mot ett brottsoffer typiskt sett mer straffvärd. Någon närmare jämförelse av dessa två aspekter med avseende på klandervärdhet låter sig dock inte göras. Vi anser därför att rättviseskäl talar för att hedersrelaterade gär- ningar så långt som möjligt bör bedömas på motsvarande sätt som sådana gärningar som kan utgöra fridskränkningsbrott. Det är vik- tigt att våld och annat förtryck mot kvinnor eller andra närstående som inte begås inom ramen för en hederskontext inte förringas – eller att sanktionerna för sådana gärningar ”halkar efter” – i förhål- lande till gärningar som begås i en sådan kontext. Ett angränsande skäl för det sagda – som förtjänar att framhållas särskilt – är att det är omöjligt att utforma ny lagstiftning i den nu tänkta riktningen på ett sätt som eliminerar tolknings- och gränsdrag- ningsproblem. Ett rekvisit i lagtexten som tar sikte på gärningarnas relation till heder kommer – oavsett den närmare utformningen – all- tid att vara förenat med tolknings- och gränsdragningsproblem. hedersrelaterade gärningar på ett systematiskt plan bedöms på mot- svarande sätt som sådana gärningar som kan utgöra fridskränknings- brott, så minimeras de oönskade verkningarna av sådana problem. Den nya brottstypen kan i så fall tillämpas i fall då det står klart att gärningarna kan kopplas till ett hedersmotiv medan det i många av de fall då en sådan anknytning inte kan bevisas kan vara möjligt att döma för grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning. 8.3.3Hänvisning till den brottskatalog som gäller för de s.k. fridskränkningsbrotten Brottskatalogen i 4 kap. 4 a § De brottsliga gärningar som kan utgöra led i grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning tillhör, enligt ordalydelsen i 4 kap. 4 a § , de brottstyper som beskrivs i –3 kap. (exempelvis ringa misshandel och misshandel av normalgraden), –4 kap. (exempelvis olaga tvång, olaga hot, hemfrids- brott, ofredande och dataintrång), –6 kap. (exempelvis sexuellt ofredande), –12 kap. (exempelvis skadegörelse) och –24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud (överträdelse av kontakt- förbud). Det är dock i praktiken inte alla brottstyper i katalogen som kan ingå i ett s.k. fridskränkningsbrott. Domstolarna dömer typiskt sett, i enlighet med vad som har uttalats i förarbetena om att allmänna straf- frättsliga konkurrensregler ska gälla, särskilt för de allvarligaste brotten som anges i ovan nämnda kapitel i , exempelvis mord och våldtäkt, i stället för att låta dessa ingå i en grov fridskränkning eller en grov kvinnofridskränkning.8 Något förenklat beror detta på att straffskalorna för de allvarligaste brotten är strängare än straff- skalan för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. 8Se t.ex. prop. 1997/98:55 s. 80 och , , och , Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2 uppl., 2015 s. 87 f. arbetena till införandet av 4 kap. 4 a § uttalades följande i författningskommentaren:9 Bestämmelsen innebär att domstolen, i stället för att döma för de brott som gärningarna innebär (t.ex. misshandel och olaga hot), skall döma för det nya brottet, om de övriga förutsättningarna för det nya brottet är uppfyllda. Domstolen kan därmed ta hänsyn till den kränkta perso- nens hela situation vid brottsrubriceringen av gärningarna och bedöm- ningen av straffvärdet. Såsom anförts i allmänmotiveringen skall vanliga konkurrensregler till- lämpas. Detta torde normalt innebära att, när fråga är om konkurrens mellan det nya brottet och ett annat brott med strängare straffskala, domstolen skall döma för det senare brottet. Det innebär exempelvis att domstolen skall döma för grov misshandel i konkurrens även om gär- ningen ingår i ett beteende av det slag som omfattas av den nya bestämmelsen. Även t.ex. våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig skall domstolen döma särskilt för. Det bör observeras att samma omständigheter som konstituerar det nya brottet också kan föranleda att t.ex. misshandeln bedömas som grovt brott. Såsom anförts i allmänna motiveringen kan exempelvis det förhållandet att misshandeln varit upprepad eller yttrat sig mot någon som har en särskilt utsatt ställning göra att grov misshandel bedöms föreligga. Det bör, som Lagrådet anmärkt, påpekas att åklagaren efter en fäl- lande dom som regel inte torde kunna komma tillbaka med nya brott av ”normalgraden” som begåtts som den tidigare domen om- fattar. Om de enskilda gärningar som det tidigare åtalet omfattat kunnat bestämt anges i gärningsbeskrivningen, torde visserligen andra gärningar inte formellt omfattas av domens rättskraft.