sou · H8B351 · 2020-09-02 00:00:00 — Direktivets tolkningsregel avseende fall när det råder tvivel om vad köpeavtalet omfattar bör däremot inte behöva tas in i lagtext för att kunna tillämpas vid tolkningen av avtal. Enligt artikel 3.6 första stycket i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll ska direktivet, när ett och samma avtal mellan samma näringsidkare och samma konsument i ett paket innefattar inslag av tillhandahållande av digitalt innehåll eller en digital tjänst och inslag av tillhandahållande av andra tjänster eller varor, endast tillämpas på de delar av avtalet som gäller det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Det kan ifrågasättas om det är nödvändigt med några lagstiftningsåtgärder med anledning av denna bestämmelse. Det kan dock finnas ett värde i att det klargörs att vid denna typ av blandade avtal ska lagens bestämmelser om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster tillämpas på den del av avtalet som avser sådant tillhandahållande. En sådan bestämmelse bör därför införas. I artikel 3.6 tredje stycket i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll anges att de följder som uppsägningen av en del av ett paketavtal kan ha på de övriga delarna av paketet ska regleras i nationell rätt. De följder som en uppsägning har på den del av avtalet som avser tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst kommer att regleras i den nya lagen. I vad mån en sådan uppsägning får effekter på övriga delar i ett paketavtal, eller om en uppsägning av en annan del av avtalet får effekt på den del som avser tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst, är en fråga som normalt kommer att bero på avtalets utformning och innehåll. Vid avsaknad av uttryckliga bestämmelser i avtalet framstår det som lämpligast att en bedömning görs utifrån allmänna avtalsrättsliga principer. Det bör inte införas någon särskild bestämmelse i den nya lagen med anledning av artikel 3.6 tredje stycket. En ny lag ersätter konsumentköplagen I artikel 3.3 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll anges att med undantag för artikel 5, som behandlar tillhandahållande av bland annat digitalt innehåll, och artikel 13, som behandlar påföljder för underlåtenhet att tillhandahålla bland annat sådant innehåll, ska direktivet tillämpas även på varje fysiskt medium som endast fungerar som bärare av digitalt innehåll. I skäl 20 anges som exempel på sådana fysiska medier dvd-skivor, cd-skivor, USB- minnen och minneskort. Direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll träffar således till exempel en näringsidkares försäljning till en konsument av en cd-skiva med musik. Av artikel 3.4 a i varudirektivet framgår att denna typ av produkter faller utanför varudirektivets tillämpningsområde. De produkter som avses har i svensk rätt tveklöst utgjort varor och träffats av konsumentköplagens tillämpningsområde. Av det skälet är det angeläget att i lagtexten klargöra att de nu som utgångspunkt kommer att regleras av lagens bestämmelser om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll. Avvikande bestämmelser i annan författning Enligt artikel 3.7 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll gäller att om en bestämmelse i direktivet strider mot en bestämmelse i en annan unionsakt som reglerar en särskild sektor eller ett särskilt ämne, ska bestämmelsen i den andra unionsakten ha företräde framför direktivet. I artikel 3.8 anges att unionsrätten om skydd av personuppgifter är tillämplig på alla personuppgifter som behandlas i samband med sådana avtal som träffas av direktivet och att direktivet i synnerhet inte påverkar tillämpningen av dataskyddsförordningen (också kallad GDPR) och direktivet om integritet och elektronisk kommunikation1. Enligt artikel 3.9 påverkar direktivet inte tillämpningen av unionsrätt och nationell rätt om upphovsrätt eller närstående rättigheter, inklusive det så kallade infosoc-direktivet2. Gemensamt för de tre bestämmelserna i direktivet är att de föreskriver att annan unionsrätt och viss nationell rätt ska ha företräde framför direktivets reglering. 1Europaparlamentets och rådets direktiv /58/EG av om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation). 2Europaparlamentets och rådets direktiv /29/EG av om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället. En ny lag ersätter konsumentköplagen dataskyddsförordningen innebär det att den alltså ska tillämpas parallellt när ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster innebär att konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter. Av det följer bland annat att konsumenten när som helst kan återta sitt samtycke till personuppgiftsbehandlingen. För att genomföra direktivet korrekt bör det i den nya lagen tas in en paragraf som klargör att om en bestämmelse i någon annan författning – vilket innefattar även bestämmelser i – avviker från lagens bestämmelser rörande avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster, ska bestämmelsen i den andra författningen ha företräde, om den har sin grund i unionsrätten. I artikel 3.5 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll föreskrivs ett antal undantag från direktivets tillämpningsområde. Undantagen är förhållandevis detaljerat angivna och bör – frånsett i ett fall – med vissa anpassningar till den svenska regleringen föras in i en särskild paragraf om undantag från tillämpningsområdet. Iartikel 3.5 c görs undantag för hälso- och sjukvård enligt definitionen i artikel 3 a i patientrörlighetsdirektivet3. Undantaget kompletteras av skäl 29, varav bland annat framgår att undantaget inte ska gälla för digitalt innehåll och digitala tjänster som utgör en medicinteknisk produkt, till exempel hälsoapplikationer, som konsumenten kan få utan att den förskrivs eller tillhandahålls av hälso- och sjukvårdspersonal. Ett motsvarande undantag finns i artikel 3.3 b konsumenträttighetsdirektivet4. Vid genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet gjordes bedömningen att konsekvensen av att ett avtal undantogs från direktivets tillämpningsområde var att medlemsstaterna själva kan bestämma vilka regler som ska gälla för de undantagna avtalstyperna i den mån de inte omfattas av något annat EU-instrument (se prop. 2013/14:15 s. 36). Det saknas anledning att bedöma innebörden av undantagslistan i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll på något annat sätt. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /24/EU av om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård. 4Europaparlamentets och rådets direktiv /83/EU av om konsument- rättigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och och rådets direktiv /7/EG. En ny lag ersätter konsumentköplagen genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet uttalades vidare avseende avtal om hälso- och sjukvårdstjänster att sådana tjänster i svensk rätt snarare har en offentligrättslig prägel än en privaträttslig men att om ett avtal ingås mellan en enskild och en tjänsteutövare som är näringsidkare omfattas det av tillämpningsområdet för distans- och hemförsäljningslagen (2005:59). Det ansågs lämpligt att behandla de tjänsterna på samma sätt även fortsättningsvis (se a. prop. s. 37). I linje med den bedömningen framstår det som lämpligt att låta även den nya lagens bestämmelser om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster vara tillämpliga också på hälso- och sjukvårdsområdet. Något undantag motsvarande artikel 3.5 c i direktivet bör därför inte införas. Alla övriga undantag som räknas upp i artikel 3.5 bör införas i den nya lagen. Förslag: I den nya lagen införs en paragraf med definitioner. Dit flyttas dagens definitioner av begreppen konsument respektive näringsidkare. Vidare införs sex definitioner som inte funnits i konsumentköplagen. Dessa är definitioner av begreppen digitalt innehåll, digital tjänst, driftskompatibilitet, kompatibilitet, personuppgifter och varor med digitala delar. I både varudirektivet och direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll anges ett antal definitioner av begrepp som används i direktiven (artikel 2 i respektive direktiv). Det rör sig om 16 respektive 13 definitioner. Vissa av definitionerna finns redan i konsumentköplagen, antingen i egenskap av definition eller på så sätt att det annars av lagtexten framgår vad som avses med ett visst uttryck. Några av direktivens definitioner bör lämpligen genomföras i anslutning till andra paragrafer där de aktualiseras. Andra är i princip självförklarande och behöver därför inte införas i lagtext. För att säkerställa ett tydligt genomförande av direktiven bör dock ett antal nya definitioner införas och placeras i en egen paragraf. I samma paragraf bör placeras konsumentköplagens definitioner av begreppen konsument och näringsidkare, vilka motsvarar direktivens definitioner av dessa begrepp. En ny lag ersätter konsumentköplagen De nya definitioner som bör föras in är definitionerna av begreppen digitalt innehåll, digital tjänst, driftskompatibilitet, kompatibilitet, personuppgifter och varor med digitala delar. Den svenska lagtexten bör utformas i nära anslutning till direktivens ordalydelse. Förslag: De grundläggande felbestämmelserna i konsumentköp- lagen görs om i den nya lagen så att strukturen blir mer lik varudirektivets. I några inledande paragrafer regleras de huvudsakliga krav som ställs på varan. Därefter placeras en paragraf som innehåller de centrala bestämmelserna om fel på varan. Skälen för förslaget: De grundläggande bestämmelserna om fel på varan finns i 16 § konsumentköplagen. Där regleras såväl krav på varan, som vad som utgör fel på varan. De krav som ställs på varan återfinns huvudsakligen i första och andra stycket, men det finns även bestämmelser i tredje stycket som medför att varan måste uppfylla ytterligare krav utöver vad som framgår av första och andra styckena. Bestämmelser om avtalade krav på varan finns i både första och andra stycket och bestämmelser om objektiva krav finns eller framgår av samtliga stycken i paragrafen. Tredje stycket anger vad som utgör fel på varan men där framgår alltså indirekt också vissa krav på varan. Varudirektivet är något annorlunda uppbyggt än den svenska lagregleringen. I artikel 5 anges att säljaren ska tillhandahålla köparen varor som uppfyller de krav som följer av artiklarna 6–8. I artikel 6 regleras avtalade (subjektiva) krav på varan. Detta motsvarar vad som i svensk rätt kallas konkreta felregler. I artikel 7 och 8 regleras objektiva krav på varan. Dessa krav ska varan uppfylla utöver de avtalade kraven. Detta motsvarar vad som i svensk rätt kallas abstrakta felregler. Det följer av artikel 10.1 att säljaren svarar för bristande avtalsenlighet hos varorna. Som kommer att framgå i det följande överensstämmer den svenska regleringen materiellt sett i stor utsträckning med direktivets. Det är dock inte helt lätt att med nuvarande uppbyggnad av den svenska lagtexten se huruvida det råder överensstämmelse med direktivet eller inte. För att säkerställa ett korrekt genomförande av direktivet bedömer utredningen att lagtexten avseende den grundläggande regleringen av krav på, respektive fel på, varan bör utformas i närmare överensstämmelse med direktivet. På det sättet kommer det också att tydligt framgå att den svenska lagstiftningen uppfyller direktivets krav. I några inledande paragrafer bör således anges vilka krav som ställs på varan, varvid avtalade respektive objektiva krav bör regleras i olika paragrafer. Därefter bör följa en paragraf som innehåller huvudregeln om vad som utgör fel på varan. Konsumentköplagen innehåller även ett antal andra paragrafer om fel på varan i vissa specifika fall. Dessa regler bör placeras efter de grundläggande bestämmelserna. Förslag: Bestämmelserna om avtalade krav på varan placeras i en inledande paragraf. Dit flyttas dagens reglering om att varan i ett antal uppräknade avseenden ska stämma överens med vad som följer av avtalet. I uppräkningen läggs till funktionalitet, kompatibilitet, driftskompatibilitet, uppdateringar, tillbehör och medföljande anvisningar. Också konsumentköplagens bestämmelse om att varan ska vara ägnad för det särskilda ändamål för vilket köparen avsåg att varan skulle användas placeras i paragrafen. I den delen görs ändringen att det anges att säljaren vid köpet måste ha godtagit det särskilda ändamålet. Skälen för förslaget: Artikel 6 i varudirektivet reglerar subjektiva krav på varan. Där anges i fyra punkter (a–d) exempel på olika avtalade krav som kan förekomma och som i så fall ska vara uppfyllda för att varan ska vara avtalsenlig. I 16 § första stycket konsumentköplagen anges att varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning ska stämma överens med vad som följer av avtalet. Som nämnts utgör direktivets uppräkning exempel på sådant som kan vara avtalat. Generellt sett bör det inte utgöra något problem i förhållande till direktivet om även andra exempel skulle anges i den svenska lagstiftningen. Det kan emellertid konstateras att mängd, kvalitet och andra egenskaper finns med i uppräkningen i artikel 6 a. I den engelska språkversionen anges även ”type”, vilket motsvarar art i den svenska lagtexten. Förpackning nämns inte i artikel 6, men däremot tillbehör (artikel 6 c). I artikel 7.1 c anges som ett objektivt krav att varan ska levereras med vissa tillbehör, inklusive förpackning. Förpackning är alltså enligt direktivet en typ av tillbehör till varan. Samtliga de egenskaper m.m. som anges i uppräkningen i 16 § första stycket konsumentköplagen har således sin motsvarighet i direktivet. Uppräkningen bör mot den bakgrunden flyttas över till den nya lagen. I artikel 6 a finns ytterligare exempel på egenskaper m.m. hos varan som kan följa av avtalet. Eftersom det är fråga om exempel och då ”andra egenskaper” anges i den svenska lagtexten kan hävdas att svensk rätt lever upp till direktivet även utan att fler av direktivets exempel förs in i lagtexten. Flera av exemplen tar dock sikte på bland annat egenskaper hos en typ av produkter som har blivit vanligt förekommande , vad som i direktivet benämns varor med digitala delar. Det får anses ligga ett pedagogiskt värde i att föra in dem i lagtexten. I bestämmelsen bör därför även anges funktionalitet, kompatibilitet, driftskompatibilitet och uppdateringar. Enligt artikel 6 c ska varan levereras tillsammans med alla tillbehör och instruktioner, bland annat om installation, som föreskrivs i köpeavtalet. Ovan har redovisats att ordet förpackning inte nämns i artikel 6 men att det framgår av artikel 7.1 c att förpackningar utgör en typ av tillbehör. Mot bakgrund av detta talar tydlighetsskäl för att anpassa lagtexten något till artikel 6 c. Det kan lämpligen ske genom att föra in tillbehör och medföljande anvisningar i lagtexten. I artikel 6 b anges att varorna ska vara lämpliga för det särskilda ändamål för vilket konsumenten behöver dem och som konsumenten informerade säljaren om senast för köpeavtalets ingående och med avseende på vilket säljaren har lämnat godkännande. I konsumentköplagen finns en i huvudsak motsvarande reglering i 16 § andra stycket 2. Där anges dock inte att säljaren efter att konsumenten informerat honom eller henne om det särskilda ändamålet ska ha godkänt detta. I stället är det tillräckligt att säljaren vid köpet måste ha insett ändamålet i fråga. I artikel 2.2 b i konsumentköpsdirektivet finns i det närmaste likalydande skrivningar som i artikel 6 b i varudirektivet. Vid genom- förandet av konsumentköpsdirektivet gjordes bedömningen att direktivet innebar ett krav på att konsumenten aktivt ska informera säljaren om ändamålet och att direktivet därför var strängare mot konsumenten än den svenska regleringen. Eftersom konsumentköpsdirektivet var ett minimidirektiv bedömdes att den svenska regleringen kunde behållas. När det gäller kravet på att säljaren ska ha godkänt ändamålet ansågs inte heller lagstiftningsåtgärder behövas. Det uttalades att det förhållandet att säljaren till köparen säljer en vara som köparen behöver för ett särskilt ändamål – och om vilket säljaren har fått kunskap före avtalsslutet – normalt måste anses innebära att säljaren därigenom har godtagit det särskilda ändamålet och att denne svarar för att varan är ägnad för det ändamålet. Vidare angavs att om säljaren när avtalet skall ingås inte kan erbjuda någon vara som motsvarar köparens behov, måste han upplysa köparen om det för att undgå felansvar. (Se prop. 2001/02:134 s. 37 f.) Eftersom varudirektivet inte är ett minimidirektiv utan innebär fullharmonisering finns det anledning att nu anpassa den svenska lagtexten när det gäller köparens särskilda ändamål. Ett krav bör införas på att säljaren ska ha godtagit det särskilda ändamålet. Att detta anges i lagtexten bör vara tillräckligt för att det ska framgå att köparen måste informera säljaren om det särskilda ändamålet, annars kan säljaren knappast ha godtagit detsamma. Direktivet kan inte anses ställa upp något krav på att säljaren uttryckligen anger att han eller hon godtar det särskilda ändamålet. Det ovan redovisade resonemanget angående säljarens godtagande av ändamålet som fördes i förarbetena vid genomförandet av konsumentköpsdirektivet har därför fortsatt relevans. Bestämmelsen om köparens särskilda ändamål bör placeras tillsammans med övriga bestämmelser om avtalade krav på varan. Förslag: De krav på varan som enligt konsumentköplagen gäller när parternas avtal inte reglerar frågan flyttas till den nya lagen. Den ändringen görs att det anges att dessa krav gäller utöver vad som avtalats mellan parterna. Som ytterligare krav på varan utöver vad som följer av avtalet anges dels att den ska föreligga i den kvantitet och uppvisa de egenskaper och andra särdrag som är normalt förekommande för varor av samma slag och som köparen med fog kan förutsätta med hänsyn till varans art, dels att den ska stämma överens med vad köparen med fog kan förutsätta i fråga om hur den är förpackad, vilka tillbehör den åtföljs av och vilka anvisningar för installation, montering, användning, förvaring och skötsel den åtföljs av. I vissa fall ska avvikelse från de angivna objektiva kraven inte anses utgöra fel. Säljaren måste då ha informerat köparen vid köpet om avvikelsen och köparen måste uttryckligen och separat ha godkänt den. En bestämmelse om denna möjlighet att göra avsteg från de objektiva kraven placeras i en särskild paragraf, till vilken hänvisning görs i paragrafen om de objektiva kraven. I en separat paragraf regleras att om annat inte följer av avtalet, ska ett digitalt innehåll eller en digital tjänst i en vara med digitala delar tillhandahållas i den senaste version som fanns tillgänglig när avtalet ingicks. De objektiva kraven i artikel 7.1 i varudirektivet I artikel 7.1 i varudirektivet anges ett antal objektiva krav på varorna. Dessa ska som utgångspunkt vara uppfyllda oavsett vad avtalet anger (de gäller utöver de subjektiva kraven på varan). Viss möjlighet finns dock att avtala om avsteg från kraven, se vidare nedan. Varorna ska enligt artikel 7.1 a och 7.1 b lämpa sig för de ändamål för vilka varor av samma typ normalt skulle användas samt vara av den kvalitet och motsvara beskrivningen av ett prov eller en modell som säljaren gjort tillgänglig för konsumenten innan avtalet ingicks. I artikel 7.1 c anges att varorna ska levereras tillsammans med sådana tillbehör, inklusive förpackning, installationsbeskrivningar eller andra instruktioner som konsumenten rimligen kan förvänta sig. Varorna ska slutligen enligt artikel 7.1 d föreligga i den kvantitet och besitta de egenskaper och andra särdrag som är normala för varor av samma typ och som konsumenten rimligen kan förvänta sig med hänsyn till varornas art och med beaktande av eventuella offentliga uttalanden som gjorts av bland annat säljaren. De objektiva kraven på varan som finns i 16 § konsument- köplagen gäller uttryckligen endast om inte annat följer av avtalet. Med anledning av vad direktivet föreskriver måste en ändring ske så att kraven som utgångspunkt gäller utöver vad som följer av parternas avtal. Artikel 7.1 a överensstämmer i övrigt i sak med regleringen i 16 § andra stycket 1 konsumentköplagen. Den bestämmelsen bör således flyttas över till den nya lagen. I 16 § andra stycket 3 regleras att varan ska stämma överens med den beskrivning som säljaren har lämnat och ha de egenskaper som säljaren har hänvisat till genom att lägga fram prov eller modell. Även den bestämmelsen bör flyttas över till den nya lagen och därigenom genomförs artikel 7.1 b och delvis artikel 7.1 d. Angående resterande del av artikel 7.1 d finns en motsvarighet i viss utsträckning i 19 § konsumentköplagen, se vidare avsnitt 5.3.4. Konsumentköplagen saknar i övrigt bestämmelser som motsvarar artikel 7.1 d. För att uppfylla direktivets krav bör i den nya lagen anges att varan också ska föreligga i den kvantitet och uppvisa de egenskaper och andra särdrag som är normalt förekommande för varor av samma slag och som köparen med fog kan förutsätta med hänsyn till varans art. Det bör inte vara nödvändigt att i lagtexten ange samtliga de exempel som tas upp i artikel 7.1 d, vissa av dem kan i stället anges i författningskommentaren. När det gäller artikel 7.1 c finns en till stor del motsvarande reglering i konsumentköplagen, dels i 16 § första stycket andra meningen om att varan ska vara åtföljd av de anvisningar som behövs, dels i andra stycket 4 om att varan ska vara förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt om förpackning behövs. Dessa bestämmelser bör således flyttas över till den nya lagen. För att fullt ut genomföra direktivet bör dock även tillbehör räknas upp och det bör vidare anges att varan i dessa avseenden ska stämma överens med vad köparen med fog kan förutsätta. Enligt artikel 7.5 i varudirektivet ska avvikelse från de nu behandlade objektiva kraven inte alltid utgöra bristande avtalsenlighet hos varan. Om det sker på visst sätt är det möjligt att avtala om avvikelser från dessa krav. Säljaren måste då särskilt informera köparen om att en särskild egenskap hos varan avviker från de objektiva kraven och köparen måste uttryckligen och separat godkänna avvikelsen vid köpeavtalets ingående. Det ställs alltså särskilda krav på tydlighet på ett avtal om avvikelse från de objektiva kraven. En bestämmelse om detta bör införas i den nya lagen och placeras i en särskild paragraf. I den paragraf som behandlar de beskrivna objektiva kraven på varan bör tas in en hänvisning till den paragrafen. Krav på senast tillgängliga version I artikel 8.6 i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll anges att såvida inte parterna kommit överens om något annat ska ett digitalt innehåll eller en digital tjänst tillhandahållas i den senaste version som fanns tillgänglig då avtalet ingicks. Någon motsvarande bestämmelse avseende de digitala delarna av en vara med digitala delar finns inte i varudirektivet. Även såvitt gäller varor med digitala delar kan det dock förekomma att varan vid ett och samma tillfälle finns på marknaden försedd med olika versioner av det digitala innehållet. Det bör därför kunna uppkomma situationer då en lagregel rörande detta kan ha betydelse. Intresset av att båda direktiven så långt möjligt genomförs genom enhetliga regler, vilket understryks i kommittédirektiven, talar också för att införa en sådan regel även när det gäller varor med digitala delar. Det är fråga om en bestämmelse som reglerar vad som ska gälla beträffande version om inte parterna avtalat om annat. Det bör vara möjligt att införa en sådan bestämmelse med stöd av artikel 3.6 i varudirektivet om medlemsstaternas frihet att reglera allmänna avtalsrättsliga aspekter i den mån de inte regleras i direktivet.