sou · H8B37 · 2020-02-11 00:00:00 — Åklagaren gjorde vidare gällande att samtliga djur dessutom hade vistats i en mycket smutsig med gammal avföring och för djur olämp- lig vistelsemiljö, såväl inomhus som utomhus. Eftersom tingsrätten inte fann visat att RH hade en garantställning i förhållande till de aktuella djuren ogillades åtalet mot honom redan på denna grund. Tingsrätten fann uppenbart att hunden hade utsatts får ett lid- ande i de av åklagaren påstådda hänseendena och att MA hade varit grovt oaktsam som underlåtit att ge hunden erforderlig vård och omsorg. Tingsrätten fann åtalet i denna del styrkt och uttalade att straffvärdet motsvarade tre månaders fängelse. Vidare konstaterade tingsrätten att det var uppenbart att två katter som hade påträffats i ett utedass hade utsatts för ett lidande eftersom de hade stängts in utan tillgång till vatten och foder under högsommarvärme. Katternas tillstånd hade varit sådant att de antingen dött eller fått avlivas. Tingsrätten fann att MA hade varit grovt oakt- sam som underlåtit att ge katterna erforderlig tillsyn och omsorg och ansåg därmed åtalet i denna del styrkt och uttalade att straffvärdet motsvarade en månads fängelse. Vidare fann tingsrätten mot bakgrund av utredningen att de ca 24 avlivade katterna hade utsatts för ett lidande i de av åklagaren påstådda hänseendena samt att MA hade varit grovt oaktsam som underlåtit att ge de aktuella katterna erforderlig vård och omsorg. Även i denna del fann tingsrätten således åtalet styrkt och uttalade att straffvärdet motsvarade en månads fängelse. Tingsrätten konstaterade att utredningen var oklar vad gällde åter- funna kattkadaver som påträffats på fastigheten. Återfunna kattkada- ver kunde således inte enligt tingsrätten läggas MA till last. Tingsrätten konstaterade i påföljdsfrågan att MA hade dömts till dagsböter för djurplågeri som inträffat 2014 och att det således var fråga återfall i likartad brottslighet. Mot denna bak- grund fann tingsrätten att straffvärdet uppgick till sex månaders fängelse. Varken brottslighetens art eller omfattning uteslöt enligt tingsrätten annan påföljd än fängelse. Eftersom MA meddelats djur- förbud och då det hade gått relativt sedan det tidigare brotts- tillfället ansåg tingsrätten att påföljden kunden stanna vid villkorlig dom med dagsböter. MA dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 100 dagsböter. mål nr B 2788-17 Åklagaren yrkade ansvar för JÅ för djurplågeri under påstående att JÅ runt julen 2016 uppsåtligen hade utsatt en katt för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att JÅ hade lyft katten i ett ben, hållit den i nackskinnet och slagit den i ansiktet/knäppt den på nosen ett flertal gånger. Tingsrätten fann genom den åberopade bevisningen bestående i bl.a. en videoinspelning visat att JÅ hade lyft katten i ett ben, hållit den i nackskinnet och sträckt ut den som han vid ett stort antal tillfällen hade knäppt den på nosen. rätten noterade dock inte att slag hade utdelats. Tingsrätten uttalade att det inte rådde något som helst tvivel om att förfarandet hade inneburit ett lidande för katten som under förloppet skrikit, försökt krypa ihop och haft öronen lagda bakåt kring huvudet. Tingsrätten uttalade vidare att det är allmänt känt att nosen på katter är känslig för beröring och JÅ hade utfört en uppsåtlig misshandel som inneburit att katten otillbörligt hade utsatts för lidande. Vidare fann tingsrätten att JÅ under förloppet hade framstått som lugn och kon- trollerad, väl medveten om vad han utfört – och att det således inte varit fråga om en enstaka våldshandling i tillfälligt vredesmod. Tings- rätten konstaterade också att det sätt som JÅ hade hållit fast katten under misshandeln varit utstuderat och att katten saknat möjlighet att fly eller på något sätt freda sig. Tingsrätten fann att straffmätningsvärdet för gärningen motsva- rade en månads fängelse. Tingsrätten konstaterade att det varken med hänsyn till brottets art eller till andra omständigheter fanns skäl att bestämma påföljden till fängelse. Tingsrätten ansåg att påföljden kunde stanna vid en villkorlig dom och dagsböter. JÅ dömdes för djurplågeri begånget mellan –till villkorlig dom och 50 dagsböter. mål nr B 1981-17 Åklagaren yrkade ansvar för CW för djurplågeri under påstående att CW –uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen hade utsatt en hund för lidande då hon underlåtit att tillse dels att hunden hade erhållit tillräckligt med foder och vatten av god kvalitet och anpassat efter djurslaget, till följd varav den hade blivit kraftigt avmagrad och oförmögen att röra sig, dels att hunden avlivats eller erhållit erforderlig vård av veterinär. Åklagaren gjorde gällande att hundens bristfälliga kondition hade föranlett att den omhändertagits och avlivats. Tingsrätten fann klarlagt att hunden hade utsatts för lidande och borde tagits till veterinär i vart fall innan den avlivades och att CW under åtminstone 7–före den 26 au- gusti 2016 hade insett detta. Tingsrätten fann dock inte bevisat att CW också skulle ha underlåtit att tillse att hunden erhållit tillräckligt med foder och vatten. Tingsrätten fann således styrkt CW med upp- såt hade utsatt hunden för lidande genom att inte tillse att hunden avlivats eller erhållit erforderlig veterinärvård och fann att gärningen var att bedöma som djurplågeri. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att mot bakgrund av det lidande som CW med uppsåt hade utsatt hunden för kunde straffet inte stanna vid böter. Tingsrätten fäste här uppmärksamhet vid att CW hade sagt att hon aldrig sett en magrare hund och att ett vittne hade berättat att hunden – när han uppmärksammade den – legat delvis dold under en filt i bagageutrymmet på en stängd bil i soligt och mycket varmt väder. Tingsrätten fann att påföljden i stället skulle bestämmas villkorlig dom. Men med hänsyn till CW:s ålder och på- tagligt utsatta ekonomiska och sociala situation fanns det enligt tings- rätten särskilda skäl mot att förena den villkorliga domen med böter. CW dömdes för djurplågeri begånget mellan –2016- 08-26 och med åberopade av 29 kap. 5 § 2 st bestämdes påföljden till villkorlig dom. mål nr B 1114-17 Åklagaren yrkade ansvar för AF och UF för djurplågeri under påstå- ende att de innan av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen utsatt slakt- svin för lidande. Åklagaren gjorde gällande att AF och UF, trots information om att det varit onormalt stor förekomst av frakturer hos slaktsvin, hade underlåtit att utfodra djuren med koncentrat- foder innehållande en betydande del av foderstatens protein och mineraler, vilket ledde till att ca 15 grisar, utöver de som redan var uppsatta för avlivning, inte kunde resa sig alternativt reste sig och uppvisade stora svårigheter att röra sig och därmed var i skick för avlivning. Vidare gjorde åklagaren gällande att ett tjugotal djur hade hältor utan att stå under behandling samt att det i djurbesättningen fanns stora problem med svansbitning och rörbitning. Tingsrätten fann visat att ett stort antal slaktsvin hade utsatts för vanvård genom utfordring med felaktig foderblandning samt att ett antal djur hade varit i skick att avlivas utan att detta skett och att minst ett tjugotal djur haft hältor utan att stå under behandling. Tingsrätten fann bl.a. också visat att såväl AF som UF hade vetat om att det varit en onormalt stor före- komst av frakturer hos slaktsvin levererade från deras gård. Tingsrätten fann att AF av grov oaktsamhet hade underlåtit att vidta nödvändiga åtgärder för att ta reda på orsaken till grisarnas lidande och åtgärda den orsaken. Vidare hade han enligt tingsrätten av grov oaktsamhet utsatt ett antal svårt sjuka grisar för lidande ge- nom att inte avliva dessa utan väntat med detta ibland samt av grov oaktsamhet utsatt minst ett tjugotal grisar med hälta för lidande genom att inte ge dem nödvändig be- handling. Tingsrätten fann därmed åtalet mot AF styrkt. Tingsrätten fann det inte visat att UF av grov oaktsamhet otill- börligen utsatt slaktsvin för lidande genom sådan vanvård av djuren som åtalet avser varför åtalet mot henne ogillades. Tingsrätten ansåg att gärningen hade ett straffvärde på fängelse . Tingsrätten ansåg dock att påföljden kunde stanna vid en villkorlig dom med dagsböter. Vid bestämmandet av antalet dags- böter beaktade tingsrätten i sänkande riktning att AF p.g.a. brottet hade belagts med djurhållningsförbud och därmed inte längre kunde bedriva slaktsvinsuppfödning som varit en betydande inkomst- källa för honom. Vidare beaktades den långa tid som förflutit mellan gärning och dom. AF dömdes för djurplågeri begånget – till villkorlig dom och 40 dagsböter. mål nr B 1155-16 Åklagaren yrkade ansvar för KÅN för djurplågeri under påstående att KÅN uppsåtligen eller av grov oaktsamhet fram till otillbörligen utsatt merparten av sina 37 får för lidande genom vanvård, då dessa inte utfordrats tillräckligt och med foder av tillräckligt god kvalitet. Åklagaren yrkade även ansvar för KÅN för brott mot djurskydds- lagen under påstående att KÅN uppsåtligen eller av oaktsamhet fram till hade brustit i tillsyn av sina får och inte gett dem nödvändig vård genom att inte låta verka klöv- arna på merparten av sina 37 får. Åklagaren gjorde vissa mindre justeringar av åtalet i fråga om bl.a. tiden för brotten i hovrätten. Tingsrätten fann bl.a. utrett att merparten av fåren vid omhänder- tagande hade varit kraftigt avmagrade, att samtliga tackor visat symtom på långvarig avmagring, att fårens avmagrade tillstånd i vart fall berott på att de inte utfordrats med foder av tillräckligt god kvalitet och att avmagringen i vart fall måste ha pågått om minst samt att merparten av fåren haft över- vuxna respektive kraftigt övervuxna klövar. Vidare fann tingsrätten bl.a. utrett att får som inte har tillgång till adekvat foder lider både psykiskt och fysiskt, att får som svälter blir stressade och magrar av, att den fysiska stressen kan leda till annan sjukdom, att dräktiga tackor kan resorbera sina eller kasta (abortera) och de får som har lyckats behålla sina kan få svårt med födsel och att mjölkproduktionen kan sina helt, varför även nyfödda lamm riskerar att svälta ihjäl. Tingsrätten fann att KÅN i vart fall av grov oaktsamhet hade gjort sig skyldig till djurplågeri samt att han i vart fall av oaktsamhet hade gjort sig skyldig till brott mot djurskyddslagen, allt i enlighet med åtalet. Tingsrätten fann således åtalet i sin helhet styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att de gärningarna som KÅN befunnits skyldig till var inte av allvarligare slag än att påföljden kunde stanna vid villkorlig dom och ett kraftigt bötesstraff. KÅN dömdes för djurplågeri, begånget samt för brott mot djurskyddslagen begånget . Påföljden bestämdes till villkorlig dom och 100 dagsböter. KÅN yrkade att hovrätten skulle ogilla åtalet eller bestämma påfölj- den till dagsböter. Hovrätten konstaterade bl.a. att fåren hade varit i kraftigt avmagrat skick. Hovrätten ansåg att fårens tillstånd då de omhändertogs helt måste tillskrivas det sätt på vilket de skötts och utfordrats. Hovrätten fann åtalet styrkt. I påföljdsfrågan uttalade hovrätten att brottsligheten var så allvar- lig att den inte kunde sonas med enbart böter och att påföljden därför skulle bestämmas på det sätt tingsrätten hade gjort. Hovrätten fann inte skäl att nedsätta antalet dagsböter. Hovrätten fastställde tingsrättens dom. Hovrätten för mål nr B 550-15 Åklagaren yrkade ansvar för envar av HW och LW för brott mot djurskyddslagen under påstående att de tillsammans och i samförstånd iegenskap av djurhållare –hade underlåtit att ge i vart fall 70 stycken får tillräckligt med foder eller foder av god kvalité och anpassat för djurslaget, vilket fått till följd att djuren blivit avmagrade och utsatts för lidande. Åklagaren gjorde vidare gällande att de i vart fall hade underlåtit att ge djuren nödvändig vård, vid behov av veterinär, eller vidtagit andra åtgärder, eller avlivat djuren, trots att djuren varit sjuka, skadade eller på annat sätt genom sitt beteende visat tecken på ohälsa, vilket fått till följd att djuren blivit avmagrade och utsatts för lidande. Åklagaren justerade gärningsbeskrivningen i hovrätten genom att lägga till att HW och LW begick gärningen med uppsåt eller av oakt- samhet. Tingsrätten fann styrkt att HW och LW tillsammans och i samför- stånd på sin gård under åtalad period agerat på sätt åklagaren påstått i första stycket i gärningsbeskrivningen. Tingsrätten ansåg att då gärningen hade begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt kunde påföljden inte stanna vid böter. ning förelåg inte någon återfallsrisk varför påföljden skulle bestäms till villkorlig dom i förening med ett relativt kraftigt bötesstraff. av HW och LW dömdes för brott mot djurskyddslagen be- gånget –till villkorlig dom och 60 dagsböter. Hovrätten, som fann att de tilltalade hade varit medvetna om och förhållit sig likgiltiga inför risken att fåren blivit avmagrade och därigenom utsatts för lidande, delade även i övrigt tingsrättens be- dömning i fråga om skuld och rubricering och fann således att HW och LW i enlighet med den i hovrätten justerade gärningsbeskriv- ningen uppsåtligen genom sin underlåtenhet hade brutit mot 3 § och 36 § första stycket den då gällande djurskyddslagen enligt första- handsyrkandet. Då åklagaren inte hade gjort gällande ansvar i enlighet med 36 § andra stycket då gällande djurskyddslagen, fann hovrätten att gärningen inte kunde anses ha avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Vad avser påföljden gjorde hov- rätten ingen annan bedömning än tingsrätten. Hovrätten fastställde tingsrättens domslut. Hovrätten över och mål nr B 1350-15 Åklagaren yrkade ansvar för DF för djurplågeri under påstående att DF, som bedrivit verksamhet med vakthundsbolag, och hade förvarat en schäferhund, en sällskapshund, ensam dygnet runt utomhus på en byggarbetsplats och härvid uppsåtligen eller av grov oaktsamhet otillbörligen utsatt hunden för lidande genom att dels inte ge hunden tillräckligt med foder, vilket medfört att den varit kraftigt avmagrad, muskelfattig, utmattad och haft nötningsskador på tänder då den gnagt på gamla ben i brist på mat, dels inte se till att den haft en hundkoja som varit isolerad och skyddat mot blåst, kyla och fukt, vilket medfört att hunden haft svårt att hålla värmen och dels inte ge hunden tillräcklig tillsyn, rasta honom på annan plats och se till att han fått sitt behov av social kontakt tillgodosett. Åklagaren gjorde gällande att hunden p.g.a. sin situation hade blivit apatisk och att Läns- styrelsen beslutat att omhänderta hun- den. Åklagaren yrkade vidare ansvar för DF för hot mot tjänsteman. Tingsrätten konstaterade att den tillsyn som DF hade utövat över hunden hade omfattat . Vidare konsta- terades att hunden hade varit placerad på den avlägsna fastigheten med enstaka uppehåll. Tingsrätten ansåg att detta inte kunde vara i närheten av rimlig tillsyn och social kontakt för en sällskapshund och fann detta gärningsmoment styrkt. Tingsrätten fann vidare styrkt att hunden inte fått tillräckligt med mat. Tings- rätten fann att dock inte styrkt att kojan saknat isolering, skydd mot regn eller vind. Sammantaget ansåg tingsrätten att DF i vart fall med likgiltighetsuppsåt hade brustit i sin utfodring och tillsyn av hunden och därmed utsatt den för lidande, och fann att han därmed skulle dömas för djurplågeri. Tingsrätten fann vidare åtalet för hot mot tjänsteman styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att såväl djurplågeri som hot mot tjänsteman är allvarliga brott som kan leda till fängelse som på- följd. Tingsrätten fann dock det tillräckligt ingripande med villkorlig dom med samhällstjänst. DF dömdes för djurplågeri begånget –och för hot mot tjänsteman till villkorlig dom med samhällstjänst 50 tim- mar. Om fängelse i stället hade valts som påföljd skulle en månads fängelse ha dömts ut. DF yrkade bl.a. att åtalen skulle ogillas. Hovrätten anslöt sig till tingsrättens bedömning att DF hade ut- satt hunden för lidande genom att inte ge den tillräckligt med foder och tillräcklig tillsyn. Enligt hovrätten var dock annat inte utrett än att DF hade begått djurplågeribrottet av grov oaktsamhet. Hovrätten ogillade åtalet beträffande hot mot tjänsteman. I påföljdsfrågan uttalade hovrätten att mot bakgrund av det lid- ande som DF utsatt hunden för kunde påföljden inte stanna vid böter, utan borde i stället bestämmas till villkorlig dom. Hovrätten fann att det saknades skäl att vid ogillande dom i frågan om hot mot tjänsteman förena den villkorliga domen med samhällstjänst. som omhändertagandet av hunden hade bidragit till att DF fått sitt tillstånd att driva vakthundsverksamhet indraget och att han därför saknade egen försörjning ansåg hovrätten att det fanns särskilda skäl mot att förena den villkorliga domen med böter. Hovrätten ändrade tingsrättens domslut på så sätt att hovrätten bl.a. ogillade åtalet för hot mot tjänsteman samt bestämde påföljden till enbart villkorlig dom. mål nr B 3212-16 Åklagaren yrkade ansvar för för djurplågeri och skadegörelse under påstående att uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade utsatt en kanin för lidande utan godtagbara skäl. Åklagaren gjorde gällande att hade sparkat kaninen ett flertal gånger så att den fått skador på bakbenet och följaktligen behövt avlivas. Vidare påstod åklagaren att därigenom hade skadat egen- dom till men för annans rätt därtill. Tingsrätten fann styrkt att uppsåtligen hade sparkat på kaninen på sätt åklagaren påstått och att kaninen därigenom hade utsatts för lidande. Åtalet för djurplågeri befanns således styrkt. Tingsrätten fann även åtalet för skadegörelse styrkt. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten att eftersom skulle dömas bl.a. för djurplågeri som hade begåtts uppsåtligen kunde påföljden inte stanna vid böter. Vidare uttalade tingsrätten att det gemen- samma straffvärdet för gärningarna motsvarade ett kortare fängelse- straff. Tingsrätten konstaterade att det fanns förutsättningar att be- stämma påföljden till villkorlig dom och böter. dömdes för djurplågeri och skadegörelse begånget till villkorlig dom och 50 dagsböter. yrkade bl.a. att åtalet i första hand skulle ogillas och i andra hand att straffet skulle lindras. Hovrätten uttalade att utredningen inte föranledde hovrätten att göra några andra bedömningar än de som tingsrätten hade gjort. Hovrätten fastställde tingsrättens dom utan några ändringar. Hovrätten för mål nr B 1208-16 Åklagaren yrkade ansvar för och GA för djurplågeri under påstående att de tillsammans och i samråd eller samförstånd och i vart fall uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom vanvård otillbörligen hade utsatt 179 nöt- kreatur för lidande. Åklagaren gjorde gällande att vanvården hade bestått i att: Djuren inte hade getts tillräckligt med foder av god kvalité. Det foder som getts hade getts direkt på smutsig mark samt på plats där djuren varit tvungna att stå i gödselvatten för att få tillgång till maten. Bristen på foder hade lett till att 42 djur den 17–varit kraftigt under normalhull, 13 djur måttligt kraftigt under normal- hull, 57 djur måttligt under normalhull, 14 djur lindrigt-måttligt under normalhull och 47 djur lindrigt under normalhull. Av ovan nämnda djur hade bristen på foder även orsakat att 16 djur inte hade varit utvecklade fysiskt i den utsträckning som är väntat för nöt- kreatur i motsvarande ålder. Djuren inte hade haft tillräcklig tillgång till vatten. Djuren hade saknat godtagbar liggplats, vilket hade lett till att 33djur den 17–hade varit mycket kraftigt nedsmutsade med gödselpansar på stora områden och att 39 djur varit kraftigt nedsmutsade med gödselpansar på sidor och lår, vilket fräter på huden som blir irriterad/inflammerad. D.Veterinär hade inte tillkallats då djuren den 17–upp- visat följande sjukdomssymptom; a)pälslöshet till större del på 37 djur och pälslöshet till hälften på 20 djur och pälslöshet på del av kropp på 18 djur, b)inflammerat öga på en ungtjur, c)hälta på höger bakben på en kviga. d)missljud på de övre luftvägarna på en ko e)samt att flertalet djur uppvisat tecken på diarré. Till följd av vanvården hade sex djur avlivats på plats p.g.a. att de varit mycket under normalhull samt i dåligt allmäntillstånd: En ko hade bedömts vara i ett mycket dåligt allmäntillstånd, kraftigt uttorkad samt ha ett missljud från de övre luftvägarna. hade ytterligare en ko avlivats p.g.a. utmärgling till följd av vanvården. Åklagaren yrkade vidare ansvar för GA och för brott mot djurskyddslagen under påstående att de gemensamt och i samråd eller samförstånd och i vart fall såsom ägare och skötare till 179 nötkreatur uppsåtligen eller av oakt- samhet brutit mot gällande djurskyddsbestämmelser genom att: Redskap, maskiner och föremål som kunnat skada djuren hade inte försvarats oåtkomligt för dessa och betesmarken/rastgården hade inte varit fri från föremål med uppenbar risk att skada djuren. Kvigor hade inte hållits på ett sådant sätt att risken för betäckning minimerats innan första brunstperioden startar och fram till dess att de uppnått en ålder av 13 månader. Det hade saknats ett närbeläget utrymme där djur som behöver särskild vård ska kunna tas omhand lösgående, en s.k. sjukbox. D. Markytor som varit hårt belastade av djuren hade inte varit hård- gjorda eller dränerade och de har saknat naturligt motsvarande funk- tion. Åklagaren yrkade slutligen ansvar för GA och för brott mot lagen om provtagning på djur, m.m. under påstående att de och en av uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hade underlåtit att märka eller ersätta tappade brickor på 73 djur. Tingsrätten fann utrett att förhållandena på platsen hade varit sådana som åklagaren beskrivit i de tre gärningspåståendena samt att det inte rådde någon tvekan om att många djur hade lidit. Tingsrätten fann dock att åtalet för djurplågeri skulle ogillas såvitt avsåg underlåten- heten att tillkalla veterinär. Tingsrätten fann vidare att åtalet för brott mot djurskyddslagen skulle ogillas såvitt avsåg avsaknad av sjukbox. Tingsrätten fann det styrkt att brotten hade begåtts och fram till samt att och GA hade begått brotten tillsammans och i samråd eller samförstånd och att de hade agerat med likgiltighetsuppsåt. Tingsrätten fann att djurplågeribrottet hade ett straffvärde mot- svarande några månaders fängelse och uttalade att de övriga brotten inte påverkade det sammantagna straffvärdet. Eftersom djurplågeriet inte ett brott av sådan art att påföljden ska bestämmas till fängelse, fann tingsrätten att både GA och skulle dömas till villkorlig dom och böter. GA och dömdes envar för djurplågeri, brott mot djurskydds- lagen och brott mot lagen om provtagning på djur, m.m. begånget till villkorlig dom och 70 dagsböter. GA och yrkade att åtalet skulle ogillas. Hovrätten konstaterade att slutsatsen inte kunde dras att djur som kategoriserats till att ha haft lindrigt-måttligt under normalhull (14 djur) eller lindrigt under normalhull (47 djur) hade varit van- vårdade. Hovrätten fann därför att denna del av djurplågeriåtalet skulle ogillas. Vidare konstaterade hovrätten att det i åtalet påståtts att en ko hade fått avlivats till följd av utmärgling. Hovrätten uttalade att det även framkommit andra omständigheter kring beslutet att avliva kon, och att slutsatsen därför inte kunde dras att avlivningen skett p.g.a. utmärgling. Vidare fann hovrätten oklart om hur det hade förhållit sig med djurens tillgång till vatten. Hov- rätten ansåg därför att åtalet även i denna del skulle ogillas. När det gällde övriga delar av åtalet för djurplågeri anslöt sig hovrätten till tingsrättens bedömning och fann således att GA och skulle dömas för djurplågeri i dessa delar. När det gällde de delarna av åtalet för brott mot djurskyddslagen, punkterna A, B och D, som var föremål för prövning i hovrätten, gjorde hovrätten samma bedömning som tingsrätten. Detsamma gällde åtalet för brott mot lagen om provtagning på djur, m.m.