sou · H8B363d3 · 2020-11-12 00:00:00 — Det kan inledningsvis noteras att formuleringen i artikel 32 skiljer sig från dem i artiklarna 33–35. Enligt dessa artiklar åtar sig staterna 2017/18:220 s. 72. 2017/18:220 s. 150. Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande att vidta alla lämpliga åtgärder. Artikel 32 ålägger inte staterna, enligt dess lydelse, att vidta alla lämpliga åtgärder eller några andra åtgärder än lagstiftningsåtgärder, administrativa, sociala och utbildningsmässiga åtgärder. Icke desto mindre ska vidta tillräckliga åtgärder för att säkerställa genomförandet av artikeln. Därtill måste artikel 4 i kon- ventionen beaktas. Enligt den ska alla lämpliga åtgärder vidtas för att genomföra de rättigheter som erkänns i , dvs. även ett barns rätt till skydd enligt artikel 32. Vidare framgår det av för- arbetena till att hänvisningen i artikel 32 till de olika slagen av åtgärder lades till för att bättre likna t.ex. artikel 19.57 Även den artikeln hänvisar till alla lämpliga åtgärder av dessa slag. Det bör således emellertid inte läggas alltför stor vikt vid denna skillnad. Ett annat särdrag med artikel 32 är att den, vid redogörelsen för de åtgärder som varje stat särskilt ska vidta, hänvisar till andra inter- nationella instrument. Som framgår under avsnittet om artikelns inne- börd, är det främst konventioner som avses. Konventionerna är nära kopplade till de åtgärder som särskilt anges i artikeln. Därutöver nämns i förarbetena till och konvention nr 182 nämns i inledningen till tilläggsprotokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. Svensk lag- stiftnings överensstämmelse med denna del av artikeln måste därför analyseras mot bakgrund av bl.a. relevanta . Av sär- skilt intresse är konvention nr 138, om minimiålder för tillträde till arbete, och nr 182, om avskaffande av de värsta formerna av barn- arbete. har ratificerat båda . Artikel 32 förbjuder inte barnarbete i sig. I stället fokuserar artikeln på att barn inte ska arbeta på ett sätt som riskerar att skada deras hälsa, utveckling eller skolgång. Kravet på t.ex. fastställda minimi- åldrar för tillträde till arbete (admission to employment) måste ses mot bakgrund härav, i synnerhet eftersom det inte stadgas någon specifik minimiålder i . Motsvarande gäller för arbetstider och andra arbetsvillkor. 57HR/PUB/07/1, artikel 32, D 3. Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande I är minimiåldern för tillträde till anställning reglerad mot bakgrund av konvention nr 138. Av konventionen framgår att en minimiålder ska anges för tillträde till anställning eller arbete (admission to employment or work). ställer emeller- tid endast krav på tillträde till anställning (jämför den engelska och franska originalversionen). De svenska bestämmelserna om minimiålder gäller oavsett om ett barn anlitas till eller utför arbete. Enligt vår be- dömning är de förenliga med konvention och innebörden av artikel 32 i (se dock nedan om undantag). Bestämmelserna om arbetstid och arbetsvillkor är i svensk lag mycket generellt utformade. Däremot finns det detaljreglering i föreskrifter. Några mer konkreta krav på hur regleringen om arbetstid och vill- kor ska vara utformad följer inte av eller av andra internationella instrument av relevans. Den svenska regleringen, som utgör en anpassning till , tar hänsyn till att skolgången ska kunna skötas. Därtill finns det en möjlighet att säga upp ett barns anställningsavtal, om arbetet påverkar barnets skolgång, hälsa eller utveckling. Det finns en ”svart lista” med arbetsuppgifter som inte får utföras av barn. Både , som är tillsyns- myndighet, och socialnämnden, som har ett generellt ansvar för barns uppväxtförhållanden, kan på olika sätt reagera om bestämmelserna inte följs eller tolkas på ett sätt som är skadligt för ett barn. Enligt vår bedömning överensstämmer denna reglering med innebörden av artikel 32 i (se dock nedan om undantag). Från bestämmelserna om tillträde till arbete och barns arbetsmiljö finns det några undantag som det finns anledning att analysera när- mare. Möjligheterna till att förordna om undantag ges i första hand i 5 kap. 2 § tredje stycket arbetsmiljölagen. Bestämmelsen, som är utformad med konvention nr 138 som utgångspunkt, fram- står i sig som förenlig med artikel 32 i . Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande emellertid noteras att det varken i arbetsmiljölagen eller i Arbets- miljöverkets föreskrifter finns några bestämmelser om att barnets bästa ska beaktas när undantag förskrivs eller när medger enskilda undantag från bestämmelserna. Det finns inte heller något krav i regleringen på att barnets åsikter ska inhämtas och be- aktas inför att medger tillstånd att låta ett barn arbeta. Som framgår i kapitlen om artiklarna 3.1 och 12 betyder emeller- tid inte en avsaknad att lagstiftningen nödvändigtvis är oförenlig med konventionen, eftersom det likväl får anses finnas en sådan skyldighet. Verksamheter som bedrivs av en familjemedlem Ett undantag gäller att ett barn får utföra mycket lätta och ofarliga arbetsuppgifter inom verksamheter som bedrivs av en familjemedlem utan andra anställda. Till skillnad från undantaget för artistverksamhet (se nedan), finns det inte direkt i undantagsbestäm- melsen uttryckt något förbud mot att sådant arbete inverkar på bar- nets skolgång. Även om det kan tyckas olyckligt att det inte uttryck- ligen framgår (i synnerhet eftersom det anges i artistundantaget), måste bestämmelsen ändå anses innebära att ett sådant förbud gäller. Annars skulle dessa yngre barn få ett sämre skydd än barn som fyllt . Det finns dessutom en generell bestämmelse i föreskrifterna om att arbete som såväl yngre som äldre barn utför inte får gå ut över skolarbetet. Därtill finns det regler om skolplikt (se kapitlet om artikel 28). Detta undantag ger inte möjlighet att använda ett barn till annat än mycket begränsade sysslor. Ett barn kan således inte ersätta en anställd eller utföra något arbete som kan vara skadligt. Artikel 32 i har till syfte att skydda barn mot skadligt arbete och föreskriver bl.a. att det ska finnas en eller flera minimiåldrar för anställning till arbete (se ovan). Undantaget för familjens verksam- het innebär inte att något avsteg görs från detta skydd.58 Det harmo- nierar också med vad som stadgas i artikel 4 i konvention nr 138. 58Jämför även artikel 2.2 i EU-direktivet 94/33/EG. Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande Enligt föreskrifter får myndigheten ge enskilda tillstånd till att låta yngre barn uppträda och repetera inom kulturell eller konstnärlig verksamhet och vid sport- eller reklamevenemang. För sådan verksamhet kan myndigheten också medge undantag från bestämmelserna om arbetstider för barn. Dessa undantag strider inte mot , enligt vår mening. Som tidigare nämnts är det skadligt arbete och arbete som påverkar skolgången som ett barn ska skyddas mot. Att det vid enstaka tillfällen, efter särskilt tillstånd, kan förekomma filminspelningar på kvällstid med yngre barn in- kräktar inte på det intresse som artikeln avser skydda. Deltagande i artistuppträdanden anges dessutom uttryckligen i konvention nr 138 som en sådan godtagbar verksamhet som en behörig myndig- het i enskilda fall får medge undantag för.59 Därtill ger barnkonven- tionen barnet rätt att till fullo delta i det kulturella och konstnärliga livet (artikel 31.2). I förarbetena till delegationsbestämmelsen i arbetsmiljölagen an- gavs att undantagen får avse småsysslor, som t.ex. statist i en film vid enstaka tillfällen. Mot bakgrund av det och formuleringen av 5 kap. 2 § tredje stycket arbetsmiljölagen kan det möjligen ifrågasättas om t.ex. en huvudroll i en teveserie verkligen är ett sådant undantag som lagstiftaren avsåg. Det kan även noteras att möjligheten i lagen att föreskriva undantag har utformats mot bakgrund av artikel 4.1 i och utan resonemang kring artikel 8, som avser artistuppträdande, i samma konvention. Det framstår således som att artistundantaget i föreskrifter har en svag förank- ring i bemyndigandet i arbetsmiljölagen. Som nämnts ovan är undan- taget däremot förenligt med . Ett omfattande undantag gäller om hamnar i krig eller krigs- fara. Vid krig får det göras avsteg från bestämmelserna om minimi- ålder m.m. i arbetsmiljölagen och tillhörande föreskrifter. Detsamma gäller efter regeringens förordnande vid krigsfara. Bestämmelsen innebär inte att eller regeringen får förordna om att vissa avsteg får göras. I stället innebär regleringen 59Se även artikel 5 i EU-direktivet 94/33/EG. Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande att bestämmelserna om minimiålder och att barn inte får utföra skad- ligt arbete inte behöver följas, om t.ex. en arbetsgivare anser det nöd- vändigt med hänsyn till totalförsvarets behov. Undantaget i 14 a § arbetsmiljöförordningen innebär inte att yngre barn ska användas som barnsoldater, vilket hade stått i strid med artikel 38 i barnkon- ventionen, utan syftar snarare till att det ska finnas tillräckligt med arbetskraft för att bemanna andra viktiga samhällsuppgifter. Det finns anledning att ifrågasätta detta undantags förenlighet med . Undantaget innebär att den arbetsmiljölag- stiftning som utgör grunden för svensk rätts överensstämmelse med artikel 32 i inte behöver följas. Det finns visser- ligen kvar en reglering om minimiåldrar och förbud mot skadligt arbete, men avsteg får göras från regleringen. ger inte ut- rymme för att rättigheterna i konventionen kan inskränkas vid krig eller krigsfara eller till förmån för totalförsvaret. Tvärtom ålägger kon- ventionen medlemsstaterna särskilda skyldigheter vid väpnade kon- flikter, se artikel 38. Rätten till skydd mot skadligt arbete kan således inte inskränkas. Artikel 32 medger däremot att en stat har flera minimi- åldrar. En särskild minimiålder i händelse av krig är därmed i och för sig förenlig med konventionen, så länge bestämmelserna i barnkonven- tionen och tillhörande internationella instrument beaktas. Undantaget är föreskrivet med stöd av 8 § arbetsrättslig bered- skapslag. I den bestämmelsen anges endast att regeringen får före- skriva sådana ändringar och tillägg som behövs för att tillgodose total- försvarets behov i bl.a. lagar som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Den faktiska möjligheten att inskränka ett barns rätt till skydd mot skadligt arbete framgår av arbetsmiljöförordningen. Regleringsordningen framstår i och för sig som godtagbar mot bak- grund av 15 kap. 6 § RF och formuleringen av artikel 32.2. Däremot kan det finnas anledning att i förordningsbestämmelsen begränsa vilka avsteg som får göras, t.ex. genom att ange en absolut lägsta ålder för arbete samt tydliggöra att ett barn aldrig får utföra arbete som kan vara skadligt (hazardous), hindra (interfere with) barnets utbildning eller inverka skadligt på (be harmful to) barnets hälsa eller fysiska, psykiska, andliga, moraliska eller sociala utveckling. Om ändringar i bestämmelserna övervägs måste även andra av internationella åtaganden beaktas. Vår slutsats är sammanfattningsvis att undantaget som gäller vid krig och krigsfara inte är förenligt med bestämmelserna i barnkon- Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande En sådan undantagsbestämmelse bör tydligt ange vilken annan lägsta minimiålder och vilka andra regler för arbetstid som i stället gäller vid krig eller krigsfara. Det bör också vara tydligt att ett barn inte får utföra skadligt arbete. I den svenska lagstiftningen finns det sanktioner kopplade till regler- ingen om minderårigas tillträde till arbete och arbetsmiljö. Det finns inga krav i på att sanktionerna ska vara av visst slag eller på viss nivå. Böter är den huvudsakliga påföljden för den som bryter mot bestämmelserna. Vid allvarligare händelser kan ett arbetsmiljöbrott ha begåtts och straffet blir då normalt högre. Straffet kan också bli högre om överträdelsen innebär att ett föreläggande eller förbud från inte följts. Det straffrättsliga skyddet och regleringen kring sanktionsavgif- ter stämmer enligt vår bedömning överens med artikel 32 i barnkon- ventionen. Ofta när artikel 32 diskuteras läggs störst fokus på att ett barn inte ska utnyttjas för skadligt arbete. Som framgår av artikelns ordaly- delse ska barnet emellertid även skyddas mot ekonomiskt utnytt- jande. I det begreppet ligger naturligtvis att ett barn inte ska behöva tvingas att arbeta och att om det arbetar ska barnet erhålla skälig ersättning. Vidare kan det innefatta sådana utnyttjanden som tas upp i artiklarna 33–35. Enligt vår mening omfattas emellertid även andra former av ekonomiska utnyttjanden, t.ex. sådana som rör ett barns egendom. Ett barn skyddas i från tvångsarbete och utnyttjande för t.ex. tiggeri genom att ett flertal beteenden som kan kopplas till sådant utnyttjande är kriminaliserade. Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande Genom det nya brottet människoexploatering straffbeläggs vissa former av exploatering som inte tidigare täcktes av det straffrättsliga regelverket. Barn får ett särskilt skydd av bestämmelsen, eftersom det, om gärningen begås mot någon som inte fyllt , inte krävs att det har förekommit något otillbörligt medel60 för att exploater- ingen ska vara brottslig (se 4 kap. 1 b § andra stycket BrB). Det kan emellertid ifrågasättas hur mycket extra skydd en sådan specialbestä- mmelse faktiskt ger. Som framgår av förarbetena innebär nämligen rekvisitet tvångsarbete i princip att det ska ha förekommit just en sådan otillbörlig påverkan; tvångsarbete är per definition ofrivilligt. Det extra skyddet som ges för ett barn blir således främst aktuellt för annan exploatering enligt bestämmelsen, dvs. för arbete med uppen- bart orimliga villkor eller tiggeri. Även vid dessa fall är det dock tvek- samt vilket värde det extra skyddet ger. Rekvisitet exploaterats inne- bär nämligen att personen på ett otillbörligt sätt ska ha använts för syftet. Det framstår som att det endast är i ett begränsat antal fall som någon på ett otillbörligt sätt kan använda ett barn för arbete under uppenbart orimliga villkor eller tiggeri utan otillbörlig påverkan (t.ex. olaga tvång eller utnyttjande av beroendeställning eller skyddslöshet). Oavsett ger bestämmelsen om människoexploatering ett straffrätts- ligt skydd mot att ett barn utnyttjas ekonomiskt genom tvångsarbete, arbete under uppenbart orimliga villkor eller tiggeri. Utöver det straffrättsliga skyddet finns det avtalsrättsliga bestäm- melser om t.ex. ocker och oskäliga avtal som också skyddar ett barn mot att utnyttjas ekonomiskt på detta sätt (om detta, se främst kapit- let om artikel 36). Även den socialrättsliga lagstiftningen ger ett bety- dande skydd (se främst kapitlet om artiklarna 19, 20 och 25.) Ett barns egendom skyddas genom att transaktioner normalt kräver en förälders samtycke. Ett barn kan därför inte utnyttjas ekonomiskt av annan genom att barnet förmås att t.ex. ge bort eller låna ut pengar, i vart fall inte med bindande verkan. Inte heller en förälder, som förvaltar sitt barns egendom, kan fritt disponera över barnets medel. Vissa rättshandlingar kräver nämligen 60Normalt krävs det att ett olaga tvång, vilseledande eller utnyttjande av någons beroendeställ- ning, skyddslöshet eller svåra situation använts för att exploatera personen, se 4 kap. 1 b § första stycket BrB. Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande Det är t.ex. inte möjligt för en förälder att skuldsätta barnet utan sådant samtycke. Om ett barn har en större egendom uppkommer det en redovisningsskyldighet för barnets för- äldrar gentemot överförmyndaren. Det finns också en möjlighet för överförmyndaren att begära att en förälder entledigas som förmyn- dare eller att en medförmyndare förordnas av domstol. Alla dessa begränsningar i en förälders förfoganderätt över egen- domen utgör ett skydd mot att ett barn utnyttjas ekonomiskt. Ytter- ligare skydd ges av de straffrättsliga bestämmelserna på området, främst genom förmögenhetsbrotten. Barn kan även utsättas som konsumenter. För att motverka det finns det särskilda marknadsföringsregler liksom bestämmelser som begränsar barns möjligheter att köpa varor och tjänster utan översyn från föräldrarna. Av särskild vikt är kanske begränsningarna att teckna t.ex. ett mobilabonnemang. För det krävs överförmyndarens god- kännande. När det gäller spel om pengar skyddas ett barn bl.a. genom bestäm- melserna i spellagen och socialtjänstlagen. I spellagen finns det ett krav på licens för att anordna spel, ett förbud mot att tillåta ett barn att delta i spel och ett krav på att spelarens ålder ska kunna kon- trolleras. De spel som barn får delta i är av relativt oskyldigt slag, t.ex. korsordstävlingar, spel på nöjesfält och spel utan insats. Undantagen utgör enligt vår mening inte något konventionsstridigt ingrepp i skyd- det mot att ett barn utnyttjas ekonomiskt för spel. Ett ytterligare skydd ges genom socialnämndernas uppdrag att aktivt förebygga och motverka spelmissbruk bland barn inom kommunen. Den svenska lagstiftningens skydd mot att ett barn utnyttjas eko- nomiskt består av såväl civilrättsliga som straffrättsliga bestämmelser. Därtill finns det möjligheter för det allmänna att genom social- tjänsten på olika sätt ge stöd och vård åt ett barn som utnyttjas, med eller utan samtycke från barnet och barnets vårdnadshavare. Det all- männa kan också begränsa en olämplig förälders behörighet att för- valta egendom. Sammantaget bedömer vi att svensk lagstiftning i denna del står i överensstämmelse med innebörden av artikel 32 i barn- konventionen. Artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande Om kravet på att en förmyndare ska höra den omyndige endast om barnet fyllt , läs mer i kapitlet om artikel 12 i . Svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 32 i med följande undantag. 14 a § arbetsmiljöförordningen är inte förenlig med artikel 32, efter- som den vid krig och krigsfara ger möjlighet att göra obegränsade avsteg från den lagstiftning som annars uppfyller kraven i artikel 32. 36 Artikel 33 – skydd mot narkotika Utredningens bedömning: Svensk lagstiftning och praxis överens- stämmer med innebörden av artikel 33 i . Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive lagstift- ningsåtgärder, administrativa, sociala och utbildningsmässiga åtgärder, för att skydda barn från olaglig användning av narkotika och psyko- tropa ämnen såsom dessa definieras i tillämpliga internationella fördrag och för att förhindra att barn utnyttjas i den olagliga framställningen av och handeln med sådana ämnen. Artikel 33 innebär ett åtagande för en stat att skydda ett barn från olaglig användning av narkotika och psykotropa ämnen så som de definieras i internationella överenskommelser. Det innebär också ett åtagande att förhindra att ett barn utnyttjas i den olagliga framställ- ningen av och handeln med sådana ämnen. Bestämmelser som direkt motsvarar dem i artikel 33 finns inte i det grundläggande ramverket för mänskliga rättigheterna (The inter- national of Human Rights). I artikel 16 i konventionen om rättig- heter för personer med funktionsnedsättning1 finns dock bestämmelser om att en stat har en skyldighet att skydda personer med funktions- nedsättning mot alla former av utnyttjande, våld och övergrepp både inom och utom hemmet, vilket även bör omfatta att utnyttjas i fram- ställningen av narkotika. Artikel 33 – skydd mot narkotika De internationella överenskommelser som åsyftas i artikel 33 och som tas upp i förarbetena till är konvention ersät- tande äldre konventioner rörande narkotika, 1961 (allmänna narkotika- konventionen)2 med protokoll rörande ändringar konvention ersättande äldre konventioner rörande narkotika och konvention om psykotropa ämnen3 (psykotropkonventionen). Även FN:s konvention mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen4 (narkotika- brottskonventionen) tillhör detta ramverk. har ratificerat samt- liga dessa konventioner. Vid bildandet av diskuterades det om artikel 24 borde innehålla någonting om olaglig användning av narkotika och psykotropa ämnen. Så blev det inte men efter senare överväganden skapades artikel 33.5 ska ses som en helhet och artikel 4 ska beaktas i genomförandet av samtliga rättigheter i konventionen. lyfter fram några s.k. grundprinciper, artiklarna 2.1, 3.1, 6 och 12, som de anser har en särskild relevans för genomförandet av rättigheterna i konventionen.6 (Läs mer om dessa nedan.) Genom att artikeln även innebär ett åtagande att förhindra att barn utnyttjas i den olagliga framställningen av och i handeln med narkotika, hänger den samman med de andra artiklarna om att skydda barn mot olika former av utnyttjande, dvs. artiklarna 19, 32 och 34–36. Artikeln är också nära knuten till artikel 39 om rehabilitering för barn som ut- satts för någon form av vanvård, övergrepp eller utnyttjande och rät- ten till hälso- och sjukvård (artikel 24).7 Även artiklarna 5, 9, 17, 18, 19, 20, 25, 27, 28, 37 och 40 kan vara relevanta beroende på omstän- digheterna. Till finns också ett fakultativt protokoll till kon- ventionen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitu- tion och barnpornografi8, som ratificerat. Av inledningen till protokollet framgår bl.a. att parterna ansåg att det var lämpligt att utöka de åtgärder som staterna bör vidta för att bättre uppnå syftena med och genomförandet av särskilt artiklarna 1, 2SÖ 1964:59 med ändringar 1972:41. 5HR/PUB/07/1, artikel 33, C 1–4. Jämför Detrick s. 583. 6CRC/GC/2003/5 p. Jämför (2019) s. 113. 7Jämför Detrick s. 580 och 581 och (2019) s. 1275 och 1276. Artikel 33 – skydd mot narkotika 11, 21 och 32–36. Tilläggsprotokollet ska således ses som en förstärk- ning och fördjupning av dessa åtaganden i . Nedan beskrivs i korthet hur de grundläggande principerna i konven- tionen förhåller sig till artikel 33. Läs mer om dessa i kapitlen om respektive artikel. Rättigheterna i gäller alla barn inom en stats juris- diktion utan någon åtskillnad av något slag (artikel 2.1). Detta inne- bär att även barn som inte är svenska medborgare, såsom ett barn med uppehållstillstånd, som söker asyl eller som befinner sig utan tillstånd i , ska omfattas av skyddet enligt artikel 33. Genom artikel 6 garanteras ett barn den grundläggande rätten till liv som uttrycks som en universell mänsklig rättighet i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna9 och den internationella kon- ventionen om medborgerliga och politiska rättigheter10. Vidare ska ett barns överlevnad och utveckling säkerställas till det yttersta av en stats förmåga. Eftersom ett barns existens är en förutsättning för att det ska kunna åtnjuta övriga rättigheter i konventionen får artikel 6 en naturlig prioritet och blir på så sätt grundläggande för hela genom- förandet av konventionen. Artikel 33 kan ses som en vidareutveckling av artikel 6, eftersom ett barns utveckling, och i viss mån även över- levnad, kan riskeras om barnet utsätts för narkotika och psykotropa ämnen eller utnyttjas i framställningen av dessa ämnen. menar att rätten till överlevnad och utveck- ling endast kan genomföras med ett holistiskt förhållningssätt. Det sker enligt kommittén genom att alla de andra bestämmelserna i konven- tionen tillämpas och ses i relation till varandra.11 förväntar sig att konventionsstaterna tolkar ordet utveckling i dess vi- daste bemärkelse, som ett helhetsbegrepp som omfattar barnets fysiska, mentala, andliga, moraliska, psykologiska och sociala utveckling.12 9Antagen av genom resolution 3/217 . 11CRC/C/GC/7 p. 12CRC/GC/2003/5 p. Artikel 33 – skydd mot narkotika I är det en utgångspunkt att familjen är den grundläggande och naturliga enheten för ett barn, vilket bl.a. framgår av konventionens inledning (preambel). Föräldrar eller andra vård- nadshavare har i första hand ansvaret för ett barns överlevnad och utveckling (artiklarna 5 och 18). I föräldrarnas ansvar ligger bl.a. att se till barnets bästa och att på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge barnet råd och ledning då det utövar sina rättigheter.