fr · H7111776 · 2020-07-09 00:00:00 — Fråga 2019/20:1776 påstådda brott mot folkrätten av (SD) till Statsrådet (MP) är det och det beslut som är grunden för folkrättsliga existens. De allierade segermakterna efter beslutade i den 19–att inom det brittiska mandatet garantera inrättandet av ett nationellt hemland för det judiska folket. Texten är också tydlig i beslut med att ”erkännande har därmed gjorts av det historiska sammanhang det judiska folket har med och grunderna för att återupprätta sitt nationella hem i landet”. Beslutet, som var lagligt bindande, följde internationella rättssystem, som också kallas folkrätten och hade den brittiska så kallade Balfourdeklarationen som utgångspunkt. Därför är det beslutade dokumentet en oerhört viktig juridisk grund för existens. Palestinamandatet innehöll vid det vi kallar och . Enligt detta avtal tillhör det som kallas fullt ut. tillerkände () som mandat. Man erkände det historiska bandet mellan det judiska folket och landet. fick till uppgift att underlätta inrättandet av ett judiskt nationalhem i . Palestinamandatet omfattade hela det område som är , , , och . bestämde och att det judiska nationalhemmet inte skulle omfatta området öster om , vilket utgjorde tre fjärdedelar av mandatet. Området öster om blev sedan det hashemitiska kungadömet . Den tvåstatslösning många i världen, däribland , säger sig förespråka finns således redan. Den arabiska delen av Palestinamandatet i – öster om – och den judiska delen av Palestinamandatet – väster om . rekommenderade britterna en delning av landet i två stater: en judisk och en arabisk. Det judiska ledarskapet accepterade idén med en delning och auktoriserade Judiska byrån att förhandla med den brittiska regeringen i ett försök att omformulera vissa aspekter i förslaget. Araberna var kompromisslöst emot alla planer på någon form av delning. De motstridiga kraven från de judiska och arabiska samfunden ledde till att den brittiska regeringen begärde att Palestinafrågan skulle flyttas över till . Som ett resultat av detta inrättades en specialkommitté för att rita upp ett förslag om landets framtid. FN föreslog en delning av Palestinamandatet där en arabisk och en judisk stat skulle skapas. En kvalificerad majoritet av FN:s medlemmar röstade för förslaget, och generalförsamlingen antog resolution 181(II). Judarna accepterade delningsförslaget men arabstaterna och de palestinska araberna gjorde det inte. Vill man se resolutionen som ett avtalsförslag så sa den ena sidan nej, varför inget avtal slöts. Därmed förlorade hela planen rättsligt värde. När FN-förslaget föll är det folkrättsligt och enligt det gamla avtalet man faller tillbaka på. och är inte ockuperad mark eftersom det till dags datum är en del av , i enlighet med . När erövrade och östra i ett försvarskrig 1967 tog de således tillbaka sina egna internationellt erkända landområden. Från hör vi, förmodligen av djupt ideologiska skäl, gång på gång tal om ”ockupation” och ”illegala bosättningar”. Biståndsminister säger i sitt svar på min fråga 2019/20:1640 att han noterar min ”oro för efterlevnaden av Osloavtalen”. Det är ingen oro från min sida då jag kan konstatera att avtalet inte över huvud taget har efterlevts av den palestinska sidan och därmed har avtalet spelat ut sin roll. Min fråga syftade på att visa det orimliga i regeringens hantering av bistånd när man säger att är viktigt men blundar för att det inte efterlevs av de man sedan finansierar med svenska skattekronor. Jag kan åter konstatera att biståndsministern vägrar att kommentera det faktum att den palestinska myndigheten även fortsatt använder sig av den ursprungliga PLO-stadgan i vilken det fastslås att ”väpnad kamp är det enda sättet att befria . Detta är den övergripande strategin, inte bara en taktisk fas...” och artikel 15 som fastslår att ”, från en arabisk synvinkel, är en nationell plikt som försöker avvisa den sionistiska och imperialistiska aggressionen mot det arabiska hemlandet, och syftar till att eliminera sionismen...” I stället hävdar han att ”regeringen konstaterar att PLO formellt tog avstånd från våld 1993 i samband med erkännandet av rätt att existera och att under president står fast vid principen om att inte använda våld”, vilket alltså inte stämmer utan är en ren och skär lögn från biståndsministern. Det finns åtskilliga exempel på att det inte stämmer. För att nämna några: mötte den frisläppta terroristen , som var involverad i kidnappningen av och mordet på en 16-årig israelisk pojke. lurade 2001 den israeliska pojken till ett möte med henne i och körde honom sedan till ett område i närheten av där hennes kumpaner sköt honom 15 gånger. mötte henne i och hyllade henne i tv. höll ett tal då palestinska fångar släppts fria: ”... ni är kampens människor och Jihad-kämpar för och hemlandet. Vi ber för , må han upphöjas, att uppfylla vår önskan att se resten av våra bröder och systrar släppas som ni, på detta torg, om vill. ... , om vill, i en mycket nära framtid, kommer vi att se vår bror och vår bror 'adat, för vilka vi önskar en snabb återhämtning. Och vi vill se, om vill, också, och , och alla manliga och kvinnliga fångar, som återvänder, släpps, till hemlandet, om vill. De personer nämnde i sitt tal, som han bad för och önskade skulle bli frisläppta är , som avtjänar fem livstidsstraff för organisering av självmordsbombare mot israeliska civila, (chef för terroristorganisationen ), som tros ha planerat mord på den israeliska turismministern , (Hamas ledare), som organiserat många självmordsbombningar inklusive attacker på hebreiska U., Cafe Moment och Cafe , , som avtjänar 35 livstidsdomar för att ha planerat många självmordsbombningar , inklusive påskmassakern på i . I Almonitor säger följande om och erkännandet, som biståndsministern hänvisar till i sitt svar: ”Vi kommer inte att erkänna en så kallad judisk stat bara för att vi har erkänt sedan , på president och premiärminister tid.” Det kan vara på sin plats att påminna om att både och Balfourdeklarationen var tydliga med det nationella hemlandet för det judiska folket, det vill säga en judisk stat. Utöver president många egna uttalanden och ageranden finns en uppsjö av exempel på hans ministrars uttalanden och ageranden som bevisar att man varken tar avstånd från våld eller erkänner staten . Detta blundar biståndsministern och regeringen för, vilket är synnerligen skrämmande. I stället försöker biståndsministern i sitt svar undkomma kärnan i min fråga och i stället rikta fokus mot förestående annektering av . ”En annektering skulle utgöra ett allvarligt folkrättsbrott och kraftigt underminera möjligheterna till en tvåstatslösning som är målet med Osloprocessen”, skriver biståndsministern. Med anledning av detta vill jag fråga statsrådet : Mot bakgrund av och det folkrättsliga beslut som då fattades, på vad baserar statsrådet sina uttalanden om att förestående annektering av är ett brott mot folkrätten?