fr · H7111739 · 2020-07-06 00:00:00 — Fråga 2019/20:1739 påstådda brott mot folkrätten av (SD) till Utrikesminister (S) är det och det beslut som är grunden för folkrättsliga existens. De allierade segermakterna efter beslutade i den 19–att inom det brittiska mandatet garantera inrättandet av ett nationellt hemland för det judiska folket. Texten är också tydlig i beslut med att ”erkännande har därmed gjorts av det historiska sammanhang det judiska folket har med och grunderna för att återupprätta sitt nationella hem i landet”. Beslutet, som var lagligt bindande, följde internationella rättssystem, som också kallas folkrätten och hade den brittiska så kallade Balfourdeklarationen som utgångspunkt. Därför är det beslutade dokumentet en oerhört viktig juridisk grund för existens. Palestinamandatet innehöll vid det vi kallar och . Enligt detta avtal tillhör det som kallas fullt ut. tillerkände () som mandat. Man erkände det historiska bandet mellan det judiska folket och landet. fick till uppgift att underlätta inrättandet av ett judiskt nationalhem i . Palestinamandatet omfattade hela det område som är , , , och . bestämde och att det judiska nationalhemmet inte skulle omfatta området öster om , vilket utgjorde tre fjärdedelar av mandatet. Området öster om blev sedan det hashemitiska kungadömet . Den tvåstatslösning många i världen, däribland , säger sig förespråka finns således redan. Den arabiska delen av Palestinamandatet i – öster om – och den judiska delen av Palestinamandatet – väster om . rekommenderade britterna en delning av landet i två stater: en judisk och en arabisk. Det judiska ledarskapet accepterade idén med en delning och auktoriserade den judiska byrån att förhandla med den brittiska regeringen i ett försök till att omformulera vissa aspekter i förslaget. Araberna var kompromisslöst emot alla planer på någon form av delning. De motstridiga kraven från de judiska och arabiska samfunden ledde till att den brittiska regeringen begärde att ”Palestinafrågan” skulle flyttas över till . Som ett resultat av detta inrättades en specialkommitté för att rita upp ett förslag om landets framtid. FN föreslog en delning av Palestinamandatet, där en arabisk och en judisk stat skulle skapas. En kvalificerad majoritet av FN:s medlemmar röstade för förslaget, och generalförsamlingen antog resolution 181(II). Judarna accepterade delningsförslaget men arabstaterna och de palestinska araberna gjorde det inte. Vill man se resolutionen som ett avtalsförslag, så sa den ena sidan nej, varför inget avtal slöts. Därmed förlorade hela planen rättsligt värde. När FN-förslaget föll är det folkrättsligt och enligt det gamla avtalet man faller tillbaka på. och är inte ockuperad mark, eftersom det till dags datum är en del av , i enlighet med . När erövrade och östra i ett försvarskrig 1967 tog de således tillbaka sina egna internationellt erkända landområden. Från hör vi, förmodligen av djupt ideologiska skäl, gång på gång tal om ”ockupation” och ”illegala bosättningar”. Utrikesminister hävdar att förestående annektering av är ett ”brott mot folkrätten”, trots att det följer det folkrättsligt bindande . Utrikesministern varnar dessutom för att en annektering kommer få konsekvenser: ”En israelisk annektering av delar av skulle få konsekvenser för relationen med och EU.” Relationen mellan och kan knappast förvärras efter den svenska socialistiska regeringens upprepade utfall mot staten och vurmande för och finansiering av den palestinska myndighetens avlönande av terrorister, finansiering av terrorism och spridande av antisemitism. Med anledning av detta vill jag fråga utrikesminister : Mot bakgrund av och det folkrättsliga beslut som då fattades, på vad baserar ministern sina uttalanden om att förestående annektering av är ett brott mot folkrätten?