prot · H80950 · 2020-12-09 00:00:00 — Det som är vår stora utmaning är att vi måste kunna jobba med flera av de här olika sakerna . I mitt anförande lade jag särskild tyngd på just demokrati och rättsstat men också på välståndsutveckling och att det svenska biståndet måste bli bättre på att kroka arm med näringslivet. Det handlar dels om att mobilisera större resurser, dels om att vara med och bygga välstånd. Jag tror att det är någonting som vi både behöver och kan bli bättre på, men när vi gör det och har sådana projekt kan vi heller inte blunda för att vi måste sträva efter att det sker i samhällen där det finns institutioner som garanterar enskilda människors och företags rättigheter, det privata ägandet och folkinflytandet. Jag tror nämligen inte att man bygger ett hållbart samhälle om inte alla de här delarna finns med. 130 (SD) replik: Jag håller med. Men jag vill säga att just de här projekten där man samlas runt att bygga någonting, vad det nu kan vara, gör att man inte bara utvecklar vackra papper, utan det är sådant som måste funka i praktiken. Om man håller på att bygga upp ett industriprojekt kanske man vill ha virke eller någon annan råvara. Man kanske vill att leverantörerna ska finnas runt det projektet, och det är där institutionerna byggs. Det blir på riktigt och inte på papperet. Det var egentligen bara det jag vill få fram. 131 (C) replik: Det finns ju både lysande exempel och horribla exempel på när vi har försökt att gå in och bygga den här typen av projekt. Jag ber om ursäkt, herr talman, för att jag kommer att raljera något de kommande sekunderna. Jag har hört horribla exempel på hur till exempel amerikanska biståndsorganisationer går in och bygger upp en jättestor anläggning för solenergi eller för att rena vatten. Sedan säger de ”Mission accomplished!” och åker därifrån, och anläggningarna förfaller eftersom det inte finns någon som har ansvaret. Det finns inget lokalt ägarskap, det finns inget lokalt kunnande, och som vi vet: Om vi inte har entreprenörer och individer som känner ett ägarskap och som har med sig kunskap för att driva det här, ja, då är den här typen av projekt meningslösa. Det finns det skräckexempel på. Det finns också ganska goda exempel på när vi har med det lokala ägarskapet från början. Det är det som jag tror är avgörande de kommande decennierna om vi vill utrota fattigdomen och bygga rikare och starkare samhällen – att inte bara kolla på hur vi bygger välstånd utan också hur det lokala ägarskapet kan vara med från början och hur vi jobbar i ett riktigt partnerskap. 132 (V): Detta är som jag debatterar utgiftsområde 7. Varje gång har jag inlett med att säga att klyftan mellan fattiga och rika är avgrundsdjup – mellan länder, inom länder och mellan kvinnor och män. som gått har denna ojämlikhetsklyfta fördjupats, och det kommer den att fortsätta att göra om världens regeringar fortsätter med den orättvisa, nykoloniala ekonomiska politiken. Om inte vi ser till att människor har sjysta arbetsvillkor och löner, om inte skola, sjukvård och omsorg ges efter behov i stället för efter storleken på plånboken, om inte jämställdhet uppnås och kvinnor får rätt att bestämma över sin egen kropp, om inte diskriminering och rasism motas spelar det ingen roll hur många millenniemål eller Agenda 2030 som upprättas; ojämlikheten kommer att fortsätta att öka. Det gäller inte bara alla andra regeringar utan även . Här prioriteras skattelättnader för rika som inte ska behöva betala fullpris för att få Armaniskjortan tvättad eller poolen rengjord, detta trots att förskolor, skolor och äldreomsorgen gör nedskärningar. Här prioriteras privata utförare i välfärden trots att den därmed utarmas och majoriteten av svenska folket vill ha bort vinster ur välfärden. Här är regeringen beredd att försämra arbetsvillkoren trots att de allra flesta vill ha bättre arbetsvillkor. Det gäller inte minst våra ungdomar och nyanlända som utnyttjas hänsynslöst på en arbetsmarknad på timmar, i dålig arbetsmiljö och med gigjobb. Med tanke på att regeringen inte driver på för ökad jämlikhet i är jag inte förvånad över att regeringen inte driver på för det som verkligen behövs för att göra världen mer jämlik. Bland annat lyfter både FN och mängder av organisationer human rights due diligence för att företag ska tvingas följa de mänskliga rättigheterna och klimatavtal och erbjuda sjysta arbetsvillkor och löner. Även land-för-land-rapportering lyfts upp som ett verktyg mot skatteflykt, men regeringen bara rycker på axlarna åt de viktiga förslagen. Här står vi nu med en ekonomisk ojämlikhet som är så stor i världen att de män som äger mer än alla kvinnor tillsammans inte är fler än att de kan spela en fotbollsmatch, utan avbytare och utan domare. Därför behövs bistånd. Det är liksom det minsta vi kan begära av den rika världen, som gjort, och fortsätter att göra, sina rikedomar på bekostnad av folkflertalet. Mycket av den svenska biståndspolitiken är riktigt bra. är bäst i klassen på många parametrar. Vi ger av bni i bistånd – nästan, med tanke på avräkningarna, men ändå – till skillnad från de flesta givarländerna, som inte ens når , vilket vi gemensamt har kommit överens om. Det svenska biståndet är oftast effektivt och pricksäkert, vilket innebär att vi för varje krona som ges kan vara säkra på att näst intill allt går till det som det är tänkt. Men när antalet svältande och flyktingar ökat och pandemin som härjar förvärrat läget kan och bör göra mer. Behovet av solidaritet synliggörs av den pågående pandemin. I stället för att som regeringen flytta om pengar inom den befintliga biståndsbudgeten föreslår ett särskilt coronabistånd på utöver den befintliga budgeten. Det ska kunna gå till åtgärder såsom vaccinering för att minska smittspridningen, för sjukvårdsbehov och för att mildra de ekonomiska effekterna av pandemin. Det ska också kunna gå till människorättsaktivister eller andra som under ännu svårare omständigheter kämpar för ett fritt och demokratiskt samhälle. Den här pandemin uppmärksammar oss på den klimatkris som pågår. Exempelvis märks bristen på vatten extra tydligt nu när människor saknar möjligheten att följa basala råd om hygien och handtvätt. Det är världens rikaste människor som har orsakat klimatförändringarna och har störst påverkan på klimatet. Enligt en alldeles nysläppt rapport från släpper de allra rikaste ut 430 gånger mer än de allra fattigaste. De som drabbas värst är däremot världens fattiga människor. Utifrån ett klimaträttviseperspektiv är det de rika länderna som har det historiska ansvaret för klimatförändringarna och som även har det största ansvaret för att minska sina utsläpp och ge stöd till de fattiga länder som drabbas. Behovet av ett klimatbistånd, som i enlighet med är utöver det vanliga biståndet, finns kvar. har lagt fram ett nytt klimatbistånd som utjämnar klyftor och som ger världen bättre förutsättningar att möta kommande kriser och katastrofer. Att få bestämma över sin egen kropp och uttrycka sin egen sexualitet är en grundläggande mänsklig rättighet. Men den kränks och inskränks i många länder som bedriver utvecklingssamarbete med. Bristande tillgång till preventivmedel och sexualupplysning, bristande mödravård, starka begränsningar i aborträtten och användandet av sexuellt våld mot kvinnor och flickor i konflikt är centrala hinder för utveckling och fattigdomsbekämpning. Reaktionära och auktoritära ledare världen över har använt coronapandemin som anledning till att inskränka de mänskliga rättigheterna. Till exempel har den polska regeringen valt att gå fram med ett hårt kritiserat förslag om att skärpa en mycket restriktiv abortlagstiftning ytterligare. I har minskad tillgång till säker abort märkts som en direkt följd av coronapandemin. I utegångsförbudens spår ökar dessutom risken för att kvinnor och barn utsätts för våld i hemmet. Ökad fattigdom har resulterat i fler fall av könsstympning och att ett ökat antal barn gifts bort. Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter måste alltså prioriteras i svenskt utvecklingssamarbete och i det humanitära biståndet. Jag anser att regeringen bör öka andelen bistånd som avsätts för arbete med SRHR till av den totala biståndsbudgeten. Som ni säkert har märkt vill jag se en rättvis och jämlik värld där alla människor är fria att leva de liv de själva valt. Jag vill se en värld där alla människor kan leva i frihet från fattigdom, i frihet från orättvisor, våld och rasism, i frihet till sina kroppar och till sin kärlek, att i frihet se sina barn växa upp i trygghet och få den kunskap och det stöd de behöver för att bli det bästa de kan. Det jag har lyft upp i dagens debatt är bara ett axplock av alla våra förslag för en sådan värld. Eftersom förslag till anslag inom utgiftsområdet ligger över den nivå som regeringen anvisar till utgiftsområde 7 kommer vi inte att delta i beslutet om budgetanslaget. Däremot har vi en reservation när det gäller prioriteringarna inom budgetanslaget, och jag vill därmed yrka bifall till reservation nummer 8. 133 (L) replik: Det var stora ord från om att alla människor i världen ska omfattas av frihet. Låt oss då titta på hur engagemanget är i för detta. Det är en bra temperaturmätare på hur pass mycket ett parti står för global solidaritet med de utsatta om man tittar på vad partiet självt gör. har en lång historia, årtionden av historia, av att vara blint lojalt med den kommunistiska diktaturen på exempelvis . har stödet minskat en del, och det har kommit lite kritiska uttalanden från . Det är förstås bra och ett steg på vägen. Men om man tittar lite noggrannare på organisation ser man att partiet har ett rätt nära samarbete med den kubanska kommunistregimens svenska lobbyorganisation. Den heter , förkortat Svek, och den har endast ett enda syfte, nämligen att blint och totalt försvara regimen på . har en rad vänsterpartiföreningar arrangerat möten tillsammans med lobbygruppen för en enpartidiktatur. Man har oftast logotyper tillsammans med organisationen. Därtill listas flera vänsterpartistiska politiker i fullmäktigeförsamlingar och även i kommunstyrelseförsamlingar runt om i landet som kontaktpersoner för lobbyorganisationen. De är inte bara stödmedlemmar, utan de är kontaktpersoner för en organisation som enbart har till syfte att verka för kommunistiskt enpartistyre. Detta sker även i närtid. hade ett möte i . Talaren sa att han representerade både och . Det var en ren hyllningsorgie till diktaturen på . Kan man representera och representera en förening som vill införa enpartidiktatur? Är det möjligt? 134 (V) replik: Jag vet inte om jag ska riktigt tacka för frågan när den inte handlar om bistånd, som är det vi debatterar . och jag har otaliga gånger stått här och pratat om just , och han har ställt frågan till andra ledamöter som sitter i för . Vi har alla sagt samma sak, nämligen att vi inte tycker att är en demokrati. Det behöver arbetas med mycket i för att det ska kunna kallas ett fritt, demokratiskt och rättvist land. blundar vi inte heller för de framsteg som faktiskt har skett på , men det ena utesluter inte det andra. Det är därför som vi gång efter annan när lyfter upp frågan talar om för att vi inte är nöjda med den utveckling som har skett på , och vi tycker inte att det är en demokrati. 135 (L) replik: Jag förstår att tycker att det är en besvärlig debatt. Faktum är att många av medlemmarna i partiet, tvärtemot vad säger här, vill ha en utveckling lik den på . De ställer upp i val i och säger att det ska vara demokrati i , men är de med i en organisation som vill förvägra kubanerna precis de rättigheterna. Det är klart att detta har med bistånd att göra därför att bistånd är kopplat till frågan om global solidaritet och globalt demokratiarbete. Jag frågar än en gång följande. Hur är det möjligt, , att det finns representanter i som är representanter för en organisation som vill införa kommunistisk enpartidiktatur? Hur är det möjligt? Vad säger till dem? Vad är budskap till dem? Det är hennes medlemmar, inte mina medlemmar. 136 (V) replik: Det är inte mina medlemmar eftersom det inte enbart är jag som styr . Det är medlemmarna tillsammans som bestämmer hur ska fungera. Medlemmarna tillsammans har kommit överens om den inriktning som vår politik ska ha, till exempel att mänskliga rättigheter är en viktig ledstjärna i det vi vill utföra i vår politik. Det är därför vi kritiserar , , och . Det är medlemmarna gemensamt som har kommit överens om den politik som jag ska föra här när jag pratar biståndspolitik. Att några enskilda medlemmar gör sådana saker är inte mitt enskilda ansvar. Däremot kritiserar jag det varje gång det sker. 137 (C) replik: Talmannen och kollegorna får ursäkta om ni tycker att jag är väl flitig i replikerna, men jag har suttit och laddat i månader på gårdskontoret hemma i för den här debatten. Jag har längtat efter att få föra en ideologisk debatt om biståndspolitiken, och jag kastar mig över tillfället även här. Jag och är nog överens om att bistånd är viktigt och att vi inte ska skära ned på det utan snarare fundera över hur vi kan växla upp biståndet. Där tror jag också att det finns en skillnad som jag gärna vill försöka borra djupare i. Jag nämnde i mitt anförande det jag och tror är av yttersta vikt, nämligen att vi krokar arm från statens sida med privata aktörer, såväl civilsamhälle som näringsliv, för att växla upp resurserna för att försöka uppnå de globala målen. Det är också fråga om värdet av att vi arbetar med företagande, företagandets villkor och möjligheterna för människor att driva företag i de länder som arbetar i. Här vill jag ställa en fråga till . Hur tror ledamoten att vi ska växla upp resurserna så att vi kan uppnå Agenda 2030 om vi inte på ett mycket mer aktivt sätt än krokar arm med det svenska näringslivet för att försöka stärka våra insatser? Jag saknar den informationen i budgetmotion. 138 (V) replik: Jag tackar för frågan. Den dagen näringslivet vill följa de mänskliga rättigheterna, vill förstärka möjligheterna så att klimatet inte förstörs av den genomförda verksamheten, vill införa sjysta arbetsvillkor och förstärka löner som går att leva på i de länder näringslivet etablerar sig i, den dagen är vi varmt villiga att kroka arm med de företagen. Gång efter annan ser vi hur de stora multinationella företagen, och även andra företag som inte är så stora, passar på att etablera sig i osäkra, fattiga länder där det finns förtryck. Då behöver de inte ha så bra arbetsvillkor, de behöver inte värna arbetsmiljön eller se till att människor får en lön de kan leva på så att de kan skicka barnen till skolan i stället för att barnen ska arbeta. Vi ser ingen motsättning i att kroka arm med företagen, men då måste företagen följa de regler som finns och genomföra de viktiga reformer som behövs i samhället för att alla ska ha ett gott och värdigt liv. 139 (C) replik: Det går inte att klaga på de ideologiska skiljelinjerna. De målades upp tydligt. Det är inte en överraskning att detta är en svartmålning av företagande i största allmänhet. Alla företag är inte stora globala jättar vars yttersta syfte är att suga ut människor. Precis som det finns alla sorters aktörer i civilsamhället, precis som det finns alla sorters människor, finns det också alla möjliga sorters företag. Det jag tycker att man missar från sida är att om vi inte krokar arm med svenska företag som vill in och göra nytta i samma miljöer, i samma kontexter och på liknande sätt som vi vill med det svenska biståndet är att vi tappar resurser. Men vi ska också fråga oss: Vilka är alternativen för länder som vill resa sig ur fattigdom och som vill ha en tillväxt och en utveckling? blir alternativet alldeles för ofta att man tvingas acceptera kinesiska investeringar och kinesiskt inflytande. Och låt mig säga att där kan vi tala om ett inflytande som inte är välvilligt. 140 (V) replik: Herr talman och ! Jag är själv uppvuxen i en småföretagarfamilj och omgiven av syskon som har småföretag, så jag är mycket väl medveten om skillnaden mellan företag som bara vill göra vinst och företag som drivs för att de vill göra någonting gott. Man kanske har ett hantverk som man är duktig på eller vad det nu må vara. blev en stark nation inte enbart tack vare företag utan tack vare att arbetare gick samman i kollektiv och krävde bättre arbetsvillkor och bättre löner. Genom denna samverkan blev starkt, och det är detta som behövs också i omvärlden. Jag har inga som helst problem med att kroka arm med företag som vill följa human rights due diligence och vill redovisa sina skatter sjyst och ärligt. 141 (KD): Minskad fattigdom samt demokrati och mänskliga rättigheter är övergripande mål för svenskt utvecklingssamarbete. är behoven i världen enorma. I början av det här året var närmare 170 miljoner människor i världen i behov av humanitärt stöd. I coronapandemins spår har situationen ytterligare förvärrats. av framgångsrikt arbete har den extrema fattigdomen och svälten slagit tillbaka. Extrem fattigdom ökar . Enligt FN beräknas 150 miljoner människor vara drabbade . Programme uppskattar att antalet personer som inte har tillräckligt med mat för dagen kommer att stiga till 270 miljoner. Detta sker i en situation när närmare 80 miljoner människor befinner sig på flykt. Inför denna dystra utveckling är det centralt att värna enprocentsmålet. Lika viktigt som ett generöst bistånd är för de allra mest utsatta – lika viktigt är det för varje samhälle att värna humanitet och människovärde. Enprocentsmålet är en viktig del av svensk biståndspolitik, men det är mer än så. Det är också ett mått på halten i våra värderingar – på förmågan att se bortom nationella intressen och egennytta. När detta är sagt ska det också sägas att kvantitet aldrig får gå ut över kvalitet. Det måste vara ett grundkrav att varje skattekrona används så effektivt som det bara går och bidrar till att göra verklig skillnad. har tidigare ifrågasatt regeringen för att man kanaliserar en alltför stor del av biståndsbudgeten till ett ofta trögt och ineffektivt FN-system. Vårt alternativ är i stället att i väsentligt större utsträckning kanalisera stödet via civilsamhällets organisationer, som runt om i världen gör storartade insatser. I katastrofområden är det ofta frivilligorganisationer och kristna samfund som arbetar i den direkta frontlinjen. I utvecklingssamarbetet är det kyrkorna som genom lokala kontakter har de bästa förutsättningarna att arbeta effektivt och långsiktigt framgångsrikt. Detta, herr talman, måste tillvaratas på ett helt annat sätt än . lyfter fram tre områden som särskilt angelägna i biståndspolitiken. För det första: kampen mot fattigdomen. Statistik från visar att fattigdomsbekämpningen redan före pandemin har bromsats in på flera platser runt om i världen. För att nå de två första målen i Agenda krävs med andra ord krafttag. För det andra: måste tillsammans med andra länder i större utsträckning bidra till att hjälpa människor på flykt. I de allra flesta fall är tillvaron i flyktingläger och tillfälliga boenden passiviserande och direkt ovärdig. Detta måste brytas. För det tredje: Demokratin måste utvecklas och värnas. Runt om i världen hotas demokratiska värderingar i större utsträckning . Politisk opposition, civilsamhälle, medier och jurister är under hårt tryck. Stödet till dessa institutioner och grupper måste stärkas. För att biståndet ska ha effekt och möjliggöra ett bättre liv för människor krävs respekt för mänskliga rättigheter. Dessvärre har den rödgröna regeringen alltför ofta valt att se mellan fingrarna med människorättsbrott i biståndsländer. Uttalanden och kritik förekommer, men direkta åtgärder mot regimer som allvarligt kränker mänskliga rättigheter har varit ovanliga. Därför är det viktigt att regeringen – om än senfärdigt – fryser biståndet till länder som , och , där den demokratiska utvecklingen så uppenbart går åt fel håll eller är hotad. bistånd behöver villkoras på fler platser i världen. Palestinska områden är ett sådant exempel. Självklart ska vi stödja det palestinska folket, men det gör vi inte genom att hålla en genomkorrumperad regim under armarna. Det är en regim som har spridit antisemitism, gett stöd till terrorism och berikat sig på befolkningens bekostnad. Att inte ställa krav på att detta stoppas och att fortsätta miljardbiståndet som om ingenting hänt är oacceptabelt. Och det är, herr talman, att ta på sig ett stort ansvar. Genom att se mellan fingrarna med oegentligheter och förminska allvarliga problem äventyras tilltron till svensk biståndspolitik och medborgarnas biståndsvilja. Det är det sista vi behöver i där behoven av internationell hjälp och bistånd växer dramatiskt. 142 (L): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 10 av Liberalerna. Den pandemi som sveper över världen skördar hundratusentals människoliv, och det kommer att bli miljontals. För människor som redan befinner sig i en svår situation förvärras givetvis det medicinska tillståndet av pandemin. Vi ser ju de enorma problem vi har i vårt samhälle, både medicinska och ekonomiska, till följd av covid-19-pandemin. Det är klart att ett land som har mycket svagare ekonomi än , svagare sjukvårdssystem och svagare samhällsfunktioner, drabbas ännu hårdare av pandemin. Det innebär att många av de länder som är mottagare av bistånd har ohyggliga svårigheter just . Det handlar inte bara om hur pandemin skördar liv, utan detta får konsekvenser för hela samhällen. Vi kan exempelvis titta på de ekonomiska konsekvenserna, med stora mängder jobb som försvinner och naturligtvis en ökad arbetslöshet. För fattiga länder innebär det också att de direktinvesteringar från rikare länder och företag runt om i världen som man är väldigt beroende av minskar. Många av de fattigare länderna är också mer riskfyllda miljöer att investera i, och de mer riskfyllda direktinvesteringarna är de man ofta drar ned på först i en sådan här situation. får man en överbelastad sjukvård i många länder. Självklart måste man då fokusera på dem som är drabbade av coronaviruset, vilket innebär att väldigt mycket av den ordinarie, reguljära sjukvården trängs undan på olika sätt. Det kan handla om mödravård och andra typer av vård. Det innebär att många människor dör inte nödvändigtvis till följd av pandemin utan till följd av att den vård de behöver för någon annan åkomma inte kommer dem till del. Man har sett liknande exempel tidigare, exempelvis i samband med ebolakatastrofen i . För biståndet får pandemin även den konsekvensen att eftersom många rikare länder får en kraftigt försvagad ekonomi sker det neddragningar på biståndet. Det behöver inte vara medvetna neddragningar; det kan vara en ren följd av att länder, på samma sätt som vi i , har låst sitt bistånd till en viss nivå av bruttonationalinkomsten. Vi ser också en annan konsekvens av pandemin, herr talman, nämligen hur auktoritära och hårdhänta regimer använder detta tillfälle som pandemin ger till att strama åt lagar kring exempelvis yttrandefrihet. Vi har också i genomfört restriktioner för att hindra smittspridning. Till exempel får man inte träffas hur många som helst ute på gator och torg, vi har digitala möten och så vidare. Det är på sätt och vis en inskränkning av demokratin som är motiverad. Den genomförs i demokratiskt syfte, och vi vet att när tar sig ur pandemin kommer detta att rullas tillbaka. Vi kommer att återgå till normalitet, så att säga. Men när den här typen av inskränkningar sker i en auktoritär stat med ett hårdhänt, aggressivt och kanske polariserande ledarskap innebär det att vi inte har några som helst garantier för att de restriktioner som införs kommer att rullas tillbaka . Vi har även sett på diskussionen kring , exempelvis, att detta också påverkar Europeiska unionen. Det finns alltså väldigt stora risker med pandemin, både när det gäller biståndet och biståndsnivåerna och när det gäller demokratins situation i världen. Om vi nu tittar lite på vårt närområde i kan vi säga att problemen går som en hästsko runt – över norra , Mellanösternregionen, delar av och givetvis inte minst .