prot · H80952 · 2020-12-11 00:00:00 — Regeringen fick genom en tillfällig undantagslag rätt att vidta mycket kraftfulla åtgärder för att bekämpa pandemin, men den lagen användes över huvud taget inte. Samma minister som hyllade lagen efter beslut och sa att den säkerställde ett snabbt agerande och inflytande har sedan gjort helt om och sagt att lagen var oanvändbar. Grunden för krishantering i ett samhälle är tydliga och väl underbyggda beslut som skapar förtroende hos allmänheten. För mig är det uppenbart att det svenska agerandet under pandemin kännetecknats av motsatsen alldeles för ofta. Risken är att detta har urholkat förtroendet och efterlevnaden av de råd och riktlinjer som lämnats från regering och myndigheter. Jag förväntar mig såklart inte att statsrådet ska föregripa kommande granskningar i kommissionen och i av hur regeringen och myndigheterna har hanterat pandemin, men jag vill ändå ställa två konkreta frågor till statsrådet. Varför använde inte regeringen den tillfälliga lagen för att vidta åtgärder mot pandemin? Hur avser regeringen att agera framöver för att stärka förtroendet för den svenska pandemibekämpningen? Just nu går det faktiskt precis åt fel håll. 131 Statsrådet (S): Jag tog upp målen för den svenska strategin i mitt interpellationssvar. De är utgångspunkten för den svenska strategin. Det finns ingen annan strategi än den jag tog upp. Utgångspunkten är att minska smittspridningen för att skydda människors liv och hälsa samt säkra sjukvårdens kapacitet. Det är den första delen av strategin. Sedan handlar det också om att balansera så att man minskar effekterna av pandemin i samhället och lindrar konsekvenserna för både företag och individer. Det är den strategi vi har. Jag kan se att myndigheter har givit delvis olika besked under pandemin, men det beror på att kunskapsläget har utvecklats. Det är också en del av arbetet med ett okänt virus som vi lär oss mer om under hela utvecklingen. Vi ser också hur viruset sprids i samhället. Vad lär vi oss av det? Vilka nya beslut ska vi fatta? Se på första vågens effekt på äldreomsorgen! har granskat den redan som en del av sitt eget uppdrag. Den kommer säkert att diskuteras mycket även i fortsättningen. Vi ser uppenbara problem i hur äldreomsorgen var förberedd och organiserad samt i relationen till regionernas sjukvårdssystem. Det har kommit fram tydliga exempel på hur systemet inte har klarat av att skydda de mest sårbara i samhället. Vi har dragit slutsatser av detta för att vara tydliga med att det finns saker och ting att göra här och , inte minst att utbilda personal och ge kommunerna mer resurser. Sedan finns också frågan av testningen av hela personalkategorin. Vidare jobbar regionerna nu på ett helt annat sätt för att stötta med sjukvårdsresurser gentemot äldreomsorgen. I en pandemi måste man lära sig under resans gång. Även om kommissionen ska göra en granskning anser jag att det är för tidigt att säga att det är just målen för strategin som skilde sig åt mellan länderna. Däremot är det uppenbart att länder drabbades olika hårt av pandemin i början och därmed fick in smittspridningen på olika sätt. Detta kommer säkert att diskuteras. Vad skulle ha gjorts annorlunda, och vad kan vi lära oss av det? Vi måste fortsätta att diskutera de frågorna. Den konkreta frågan handlade om varför man inte har använt den tillfälliga lagen. Det formella svaret är väl att om man skulle använda den tillfälliga lagen hade man lika gärna kunnat lägga fram en proposition till . Det var det tidsperspektivet i lagstiftningen. Det blev svåranvänt att stifta den lagen separat. Då kan man lägga fram en proposition för med ett förslag i en sakfråga, och då hade man inte behövt använda en tillfällig lag. Däremot har jag inte upplevt att det har funnits en uppfattning i riksdag eller hos att man vill stänga ned stora delar av det svenska samhället med politiska beslut. Jag kan ha fel i den delen. Jag uppfattar att det har funnits en stor uppslutning bakom att jobba med råd, rekommendationer och riktlinjer för verksamheter, till exempel att näringsidkare måste anpassa sin verksamhet och följa vissa krav och restriktioner. Men vi har i inte valt en nedstängningsstrategi. Det har inte myndigheterna föreslagit, och det vore en nyhet för mig om det är position i detta eftersom jag inte har uppfattat det tidigare. Däremot har regeringen varit tydlig med att vi inte utesluter någonting. Hamnar vi i ett allvarligare läge än måste vi kunna fatta beslut om ännu tuffare åtgärder. 132 (M): Jag tror att vi har väldigt mycket att fundera över när det gäller den tillfälliga lagen. Om det nu var så att lagen inte fungerade, varför lade regeringen då fram den? Man ville ju ha lagen, och man berömde den när den röstades fram av . Man sa att den verkligen säkerställer att vi kan ta de krafttag vi behöver – och sedan konstaterade man att det visst inte gick. Men det var ju regeringen som skrev propositionen, så insåg man inte det innan? Det är jättekonstigt. Jag har inte föreslagit några åtgärder som man skulle ha vidtagit enligt den tillfälliga lagen, utan jag frågar helt enkelt statsrådet om det fanns några åtgärder man hade velat men inte kunde vidta på grund av den tillfälliga lagen. Det hade varit intressant att veta. När det gäller att pandemin drabbade olika länder olika hårt i början – ja, så var det säkert. Men är vi ju i våg två, och man har haft på sig att förbereda sig för den andra vågen. Man varnade faktiskt för att det med all sannolikhet kommer en ny våg , och ändå är vi i samma situation nu igen. Det tycker jag är väldigt märkligt. Målet att klara sjukvården och så vidare finns ju i alla länder, men varför misslyckas just vi i ? Sedan kan man ju inte bara skylla detta på äldreomsorgen. Enligt de senaste siffrorna jag har sett utgörs ungefär en tredjedel av dödsfallen av personer som har bott på äldreboenden. Två tredjedelar är personer som inte har bott på äldreboenden, så det är en ganska stor andel av dödsfallen som finns utanför den verksamheten. Det gör också det hela väldigt konstigt. Det är många av de beslut som har tagits under den här pandemin som människor upplever som motstridiga. minskade till exempel smittspridningen kraftigt i hela , och då lättade många länder på sina restriktioner. Det gjorde dock inte , utan vi hade fortsatt besöksförbud i äldreomsorgen och kraftiga begränsningar av publik på idrotts- och kulturevenemang, till exempel. släppte sedan regeringen på restriktionerna när det gällde besöksförbud i äldreomsorgen, trots att smittspridningen hade satt fart igen. Man ville då även lätta på publikbegränsningarna och så vidare, precis som man såg siffror på att pandemin ökar. Det här med allmänna sammankomster har varit väldigt förvirrande. Inom loppet av gick från först max 50 personer i publiken till en möjlighet att öka till 300, för att sedan snabbt minska till en ny, strikt norm om 8 personer. Det blir väldigt svårt för folk att följa med i turerna och förstå vad det egentligen är som gäller. Det finns många sådana här beslut som människor upplever som lite ologiska, till exempel beslutet att begränsa publiken på en stor utomhusarena med 20 000 sittplatser till 50 personer som det är överfullt i kollektivtrafiken och de stora varuhusen. Ingen begrep hur det kunde bli mindre smittspridning av att fotbollssupportrar satt tätt packade på en pub och såg en match på storbilds-tv i stället för att sitta väl utspridda i en utomhusarena och se matchen utan alkoholförtäring. Det är sådana saker som gör att människor tycker att det är motstridiga signaler, att det inte är logiskt, att det slår konstigt i samhället och så vidare. Jag tror att även statsrådet kan hålla med mig om att många måste ha uppfattat detta som väldigt förvirrande, och därmed kommer jag tillbaka till min fråga. Det finns ett samband mellan att människor följer riktlinjer, som ofta är väl genomtänkta av regering och myndigheter, och att de känner att helheten hänger ihop. Människor måste ha förtroende för att det finns en tydlig linje i det som görs och inte tycka att det känns motstridigt och konstigt, för annars kommer folk att strunta i reglerna. Då sitter man där sedan och ser att smittspridningen ökar och att folk inte tar det på allvar. Jag tycker inte att det är så konstigt att de inte gör det, för det känns väldigt motstridigt och konstigt för många. 133 Statsrådet (S): Det finns absolut ologiskheter som har drabbat på grund av att vi har utgått väldigt mycket från förbudsförordningen, som reglerar allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Det har lett till att vissa verksamheter har omfattats och att andra inte har omfattats. När vi använde förordningen för att begränsa antalet till 50 såg vi dock att det fick en normerande roll för annan typ av verksamhet, som formellt sett inte reglerades av detta. Det var en signal från myndigheterna om att det finns ett sätt att tänka som vi i befolkningen måste anamma – att vi inte ska ha större sammankomster och därmed bidra till ökad smittspridning. Det konkreta svaret på frågan är alltså snarare att den nya pandemilag som är ute på remiss är ett sätt att bli mer träffsäker i begränsningsåtgärder, som alltså inte ska bygga på förbudsförordningen utan på smittspridningsläget. Det handlar om att vi ska kunna jobba mer riktat mot olika sektorer än vad ordningslagen medger. Å andra sidan kan man väl säga att den svenska strategin handlar om att vi inte tror att det bara är regler och beslut i som leder till att människor ändrar sina beteenden. Människor måste tänka själva och förstå att det är allvar. Flera länder har haft helt andra typer av strategier, som har byggt väldigt mycket på regler och förbud och gått väldigt långt – till exempel införde väl utegångsförbud igen nu – och det har funnits situationer där dessa länder har fått sin befolkning emot sig. Det har varit stora demonstrationer; mitt under en pandemi har människor nästan med våld demonstrerat mot hur makthavarna har begränsat deras frihet och därmed också reglerat deras vardag på ett sätt som verkligen inte uppfattas som logiskt. Man kanske har fått gå från sin bostad, eller också har man fått vara ute om man tränar. Man får träffas i trädgården, men man får inte träffas i sin egen trädgård. Det finns ologiskheter i detta som är ganska långtgående. Jag tror därför att det är viktigt att fortsätta bygga på just det som säger, nämligen att det finns en förståelse för att läget är allvarligt och att vi alla bär ett ansvar för att förändra våra beteenden. Vi gjorde det , och vi håller på att och måste fortsätta göra det . Förtroendemätningar är lite svåra att värdera, eller hur? De ändrar sig också . Jag minns inte om det var som gjorde den senaste stora förtroendemätning som jag såg, men det var i alla fall . Mätningen är alltså lite gammal, men då låg förtroendet för på någonstans – och det i en pandemi där vi hade fått mycket kritik för hur det hade gått . Jag uppfattar alltså att det hos svenska folket finns ett i grunden starkt förtroende för att vi ska fatta politiska beslut, att de besluten ska grundas på expertmyndigheter – den profession som är satt att hantera detta – och att vi försöker arbeta tillsammans för att minska smittspridningen. Detta är inte ett försök att polemisera, utan jag vill förklara att olika länder har valt olika strategier. När jag tittar på smittspridningen nu under den så kallade andra vågen kan jag tyvärr konstatera att nästan alla de länder som drabbades hårt av den första vågen har drabbats hårt också av den andra vågen, oavsett vilka åtgärder som vidtogs. Länderna har dessutom vidtagit väldigt olika åtgärder. Man kan också se att en del länder som inte drabbades förra gången – typ , som till och med firade på gator och torg att de hade bekämpat pandemin – nu drabbas hårt. Det är alltså en lurig sjukdom och en pandemi som slår väldigt hårt, och vi måste lära oss att tillsammans bekämpa smittan. 134 (M): Självklart är det så att ingen av oss är expert på pandemier, utan vi får helt enkelt försöka lita på vad expertisen säger. Däremot kan jag känna mig lite bekymrad ibland när olika experter har väldigt olika åsikter. Totalförbud och utegångsförbud är uppenbarligen ingen patentlösning, för vissa länder som har använt det har inte heller lyckats. Men jag tror ändå att den svenska strategin hade vunnit på om människor hade uppfattat besluten som mer logiska och tydliga. Framför allt hade det varit bra om en ansvarig myndighet som inte vet säkert hade låtit bli att gå ut och säga tvärsäkra saker som den sedan tvingas ta avstånd från. Det är självklart inte statsrådets fel att enskilda tjänstemän i myndigheter gör det, men tyvärr faller det ändå under statsrådets ansvarsområde. Jag tror att det skadar förtroendet när man gör på det viset, och det tycker jag är olyckligt. Det här med förtroende är en lurig fråga. Visst kan man fråga om de har förtroende för myndighet si och så och så vidare – men om människor nu har ett så stort förtroende för en myndighet och vad den säger, varför följer de då inte råden? Det går inte riktigt ihop, tycker jag. För mig är det uppenbart att människor kanske säger att de har förtroende men struntar i vad myndigheten säger, och då har de faktiskt inte riktigt förtroende. måste jag ge statsrådet lite beröm för att regeringen verkar ha bytt strategi. I början av pandemin var det väldigt mycket myndigheterna som själva höll hov i medierna, och vi såg aldrig till statsråden och statsministern. Det har blivit bättre ; regeringen har synts mer och varit tydligare än den var i början av pandemin. Jag tror att det hade varit en fördel om man i början av pandemin hade sett statsministern framföra de viktiga budskapen i medierna, i likhet med andra länders presidenter eller premiärministrar, i stället för enbart tjänstemännen vid en myndighet. får vi dock hoppas att det här ska bli bättre och att vaccinet ska göra sitt. 135 Statsrådet (S): Jag vill börja där interpellanten slutade, det vill säga lite hoppfullt gällande de vaccin som är på gång. Med stor sannolikhet kommer de första att börja godkännas i , och det kommer att leda till en annan utveckling. Men det är, än en gång, lite av den svenska strategin att säga att pandemin inte är över bara för att de första börjar vaccineras. Det kommer att ta ett tag, så det gäller att hålla ut och hålla i och att inse att den här hösten samt både det kallare klimatet och det inomhusagerande vi har på ett annat sätt än gör att vi nu måste vara ännu mer noga med att följa råden och rekommendationerna. Det blir på något sätt en ökad smittspridning . Vi ser också att människor faktiskt förändrar sitt beteende; jag tror att det är viktigt att säga det. När vi tittar på rörelsedata för transporter ser vi att de har gått ned. När vi tittar på hur många som jobbar hemifrån ser vi att detta går upp. Vi tittar till och med på hur många som besöker köpcentrum; antalet går ned. Vi ser ett förändrat beteende. gäller det att hålla ut och att hålla i detta och att se till att människor förstår regeln om åtta personer, även om det handlar om allmänna sammankomster, och att man inte ska umgås utanför den egna familjen eller den absolut närmaste kretsen. Det är ju det som bryter smittspridningen och får ned smittan. Detta blir extra utmanande i relation till jul- och nyårsfiranden, som ofta är sammanhang där människor reser runt och umgås i större sällskap, vilket vi inte får göra. Avslutningsvis kan jag säga att vi har samma strategi som . Vi har en väldigt nära dialog med myndigheterna. Frågan är om våra myndigheter verkligen bara har präglats av tvärsäkra uttalanden. Jag tycker att de ofta har fått kritik för att ha sagt ”å ena sidan, å andra sidan” just därför att kunskapsläget inte har varit helt glasklart och därför att det förändras . Att myndigheterna har resonerat och inte varit så tvärsäkra tror jag är en av anledningarna till att de behåller ett ganska högt förtroende trots den här svåra pandemin. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 24 Svar på interpellationerna 2020/21:196 och 197 om femårslicenserna för jägare och sportskyttar 136 Statsrådet (S): Kopparklint har frågat mig hur jag ämnar verka för att regeringen ska följa det beslut som har fattat grundat på tillkännagivandet om att slopa kravet på förnyande av vapentillstånd . har frågat mig när jag och regeringen kommer att ta bort de tidsbegränsade licenserna. Enligt vapenlagen ska tillstånd för en enskild att inneha helautomatiska vapen eller enhandsvapen för flerskott tidsbegränsas till att gälla i högst om inte särskilda skäl talar emot en sådan begränsning. har två gånger tillkännagett för regeringen att reglerna för innehav av helautomatiska vapen och enhandsvapen bör förenklas och att man bör överväga att slopa kravet på förnyande av tillstånd . Det nuvarande kravet på tidsbegränsning av tillstånd till helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott infördes och bygger på bedömningen att dessa vapen är särskilt stöldbegärliga och särskilt farliga (prop. 1999/2000:27 s. 34). Syftet med bestämmelsen om tidsbegränsade tillstånd är att säkerställa en kontinuerlig uppföljning av att förutsättningarna för tillstånd är uppfyllda. Med anledning av tillkännagivandena från har frågan om slopande av kravet på förnyande av tillstånd övervägts i den överlämnade propositionen Genomförande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv (prop. 2020/21:42). Regeringen konstaterar där att det inte finns anledning att göra någon annan bedömning avseende tidsbegränsning av tillstånd för helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott än den som gjordes . Det dödliga skjutvapenvåldet i kriminella miljöer har ökat kraftigt , och det är av största vikt att motverka att särskilt farliga och stöldbegärliga skjutvapen används i kriminella syften. Regeringen står därför fast vid den bedömning avseende tidsbegränsning av tillstånd för helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott som har gjorts tidigare. Regeringen tar alltid tillkännagivanden från på största allvar men har alltså i detta fall inte ändrat uppfattning. Avslutningsvis vill jag lägga till att det på regeringens initiativ pågår ett reformarbete hos som bland annat syftar till att korta handläggningstiderna för vapenärenden. fick myndigheten i uppdrag av regeringen att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att stärka hanteringen av vapentillstånd. redovisade uppdraget med rapporten med att öka och effektivisera den digitala hanteringen av vapentillstånd. Av rapporten framgår att det pågår ett omfattande digitaliserings- och effektiviseringsarbete när det gäller vapentillståndsprocesser. 137 KOPPARKLINT (M): står vi här igen, statsrådet och jag. Det har ju visat sig att vi förmodligen kommer att göra det fler gånger framöver med tanke på regeringens försvårande politik för landets laglydiga jägare, sportskyttar, samlare och vapenhandlare. Men det gör mig inget att stå här, för jag kommer bestämt att fortsätta att försvara de fri- och rättigheter som den här målgruppen ska ha. Det är en självklarhet för mig att bekämpa de svårigheter som regeringen försöker att införa för landets jägare och sportskyttar. Jag anser att vi i stället för att agera som regeringen gör ska uppmuntra och underlätta för jakt- och sportskytte. Jag förstår ärligt talat inte varför statsrådet verkar ha gjort det till sin uppgift att försämra för dessa grupper gång efter annan. röstade igenom lättnader i vapenreglerna i syfte att underlätta för laglydiga jägare och sportskyttar. Bland annat var tydlig med att reglerna för innehav av vapen bör förenklas och att man bör överväga att slopa kravet på förnyande av tillstånd . Gång på gång får vi se exempel på att regeringen struntar i att följa beslut som fattat. har deklarerat 16 tillkännagivanden vars syfte är att underlätta för Jakt- och sportskyttesverige. Trots det fortsätter regeringen att driva en motsatt linje. Eftersom måttet börjar bli rågat vill jag nu ställa frågan: Behöver regeringen hjälp med att läsa dessa tillkännagivanden? Det måste vara något fel. Tillkännagivanden är ju ändå en form av arbetsbeskrivning som regeringen ska följa – annars urholkas demokratiska arbete, som ska styra vårt land. Med hänvisning till regeringens ovilja att följa ett flertal tillkännagivanden är det inte svårt att dra slutsatsen att regeringen inte har några ambitioner att underlätta regelverk och utövande för landets jägare, sportskyttar, vapenhandlare och samlare. Regeringens ambition verkar i stället vara att försvåra för desamma. Statsrådet hävdar att enhandsvapen är klassade som särskilt farliga och att det därför krävs att vi behåller tidsbegränsade licenser eftersom dessa vapen är särskilt stöldbegärliga och särskilt farliga. Då menar statsrådet att de förmodligen riskerar att hamna ute bland gängkriminella. Men det här har ju jag och statsrådet pratat om tidigare; det är ju fel i sak. Hur många legala vapen från svenska licensinnehavare hamnar egentligen i händerna på kriminella ? Det här har jag pratat med statsrådet om åtskilliga gånger, fru talman, men det verkar vara svårt att ta in. Än en gång: Kopplingen mellan laglydiga jägare och sportskyttar med licenser och att vapnen skulle komma ut bland gängkriminella är högst oklar. Jag kommer att återkomma till detta igen; det är inte första gången. Vi får hoppas att det går fram så att vi en gång för alla kan underlätta för landets jägare och sportskyttar. 138 (M): Tack, ministern, för svaret, även om jag blev förvånad över delar av det! har antagit 16 tillkännagivanden som rör jakt‑ och skyttevapen. Det handlar om att försöka underlätta för landets jägare och skyttar. Ett av tillkännagivandena gäller femårslicenserna. Trots att det har gått åratal har regeringen inte genomfört vad tillkännagivandet har efterfrågat, utan antingen ligger det kvar i ministerns skrivbordslåda eller också har regeringen återkommit med förslag som går helt på tvärs mot tillkännagivandet. Det äldsta tillkännagivandet som vi har för tillfället är om en viltmyndighet. Ännu har vi inte sett någon form av arbete i en riktning som skulle kunna göra att vi inrättar en viltmyndighet i . Jag utgår från att ministern och departementet är läskunniga och med en rätt snabb överblick ändå kan ta till sig det som har tagit beslut om. Ministern och departementet borde vara välinformerade om beslut. Därför kan vi nog utesluta att ministern inte är tillräckligt informerad om tillkännagivandena och deras innebörd. Vi kan då utgå från att ministern har förstått tillkännagivandena men ändå inte vill genomföra dem. Som ministern själv säger i sitt svar, fru talman: ”Regeringen tar alltid tillkännagivanden från på största allvar men har alltså i detta fall inte ändrat uppfattning.” Vad jag förstår innebär det därmed att regeringen, som jag uppfattar det hela, inte har tänkt ta bort de femåriga licenserna. Det är alltså uppenbart att ministern har noterat vad vill men inte tänker genomföra det, utan han står fast vid sin egen gamla åsikt i minoritet. Med detta struntar ministern helt uppenbart i vad i demokratisk anda faktiskt fattar för beslut. Det är inte bara lite allvarligt utan väldigt allvarligt. Det är uppseendeväckande att höra detta i ett svar från ministern och verkar synnerligen nonchalant. arbete är utformat på ett sådant sätt att ger regeringen i uppdrag att genomföra vissa beslut och förändringar genom tillkännagivande. Man har därför utrustat regeringen med departement och utredningsresurser för att kunna genomföra förändringar i lagar och regler. Om inte detta sköts som det är tänkt bör man se över detta. kan också genomföra egen lagstiftning, även om det är krångligt och inte har de resurserna. har också verktyg att entlediga ministrar och regeringar om de saknar stöd i . Ett tillkännagivande är ingen liten rekommendation som kan dribblas bort av regeringen, utan det ska faktiskt följas av beslut.