prot · H709105 · 2020-04-15 00:00:00 — Jag har i de debatter om sjukförsäkringen som har ägt rum upprepat budskapet att alla inte kan arbeta av en heltid men att alla ska ha möjlighet att arbeta av sin förmåga. Om vi låter arbetsförmågan, inte arbetsoförmågan, vara utgångspunkt blir behovet av mer flexibilitet tydligt. Därför menar vi kristdemokrater att de fasta stegen i sjukpenningen, sjukersättningen och rehabiliteringspenningen som är 25, 50, ska slopas. Det måste vara möjligt för en person att arbeta exempelvis , om det är där gränsen går för en framgångsrik rehabilitering. Men det går inte , med de trubbiga, fasta stegen. Avslutningsvis vill jag lyfta fram det förebyggande arbetet. Om vi ska lyckas i vårt arbete med att ha en socialförsäkring som även förmår att leverera måste vi ha större fokus på det förebyggande arbetet. Det behövs därför en politik som bidrar till minskad stress och till att skapa goda förutsättningar för en förbättrad folkhälsa. Möjligheterna för var och en att få ihop sitt unika livspussel påverkas således av den förda politiken inom en rad olika områden vid sidan av socialförsäkringen. 6 (S): Vi behandlar nu socialförsäkringsutskottets betänkande om socialförsäkringsfrågor. Det handlar till stor del om den trygghet som ska fånga upp oss när vi drabbas av sjukdom eller skada. Det är stora och viktiga frågor, även när vi inte har en pandemi att hantera. Men den här krisen sätter verkligen ljus på våra socialförsäkringssystem och manar till eftertanke. I sådana här lägen, då ovisshet och otrygghet drabbar väldigt många, är det oerhört viktigt att vi agerar snabbt, resolut och i bred enighet. Det har onekligen gjorts i det här fallet. Innan jag går vidare med att redovisa den socialdemokratiska socialförsäkringspolitiken lite mer allmänt vill jag passa på att nämna några av de åtgärder som regeringen har vidtagit på sjukförsäkringsområdet. Slopad karens och slopat läkarintyg under de första dagarnas sjukdom har varit helt nödvändiga åtgärder för att minska smittspridningen och avlasta sjukvården, som behöver samla resurserna till att vårda de sjuka och rädda liv. Man ska kort och gott kunna stanna hemma om man har symtom, utan att behöva oroa sig för ekonomin. Ett annat viktigt besked är att om en behandling eller operation ställs in eller skjuts upp på grund av att sjukvården nu är så djupt ansträngd ska man inte förlora sin sjukpenning. Trots kraftfullt agerande drabbas samhället hårt. Den här krisen synliggör vikten av att ha starka sjukvårds- och trygghetssystem. Men ser vi de brister som finns i systemen. Många drabbas av sjukdom eller arbetslöshet. Vi är många som ser det på nära håll och berörs. Det positiva i allt elände är ändå att samhällsgemenskapen träder fram. Jag tycker att vi ska ta till oss det och bygga vidare på just det. Sjukdom och ohälsa drabbar redan utsatta och svagare grupper i samhället särskilt hårt. För oss socialdemokrater är en trygg och väl fungerande sjukförsäkring en del av det starka samhället. Det ska finnas där för oss när vi är som allra svagast. Principen är enkel: Vi betalar när vi är friska, och vi får tillbaka när vi är sjuka. Vi vill ha en sjukförsäkring som innebär att den som är sjuk och inte kan arbeta har rätt till snabb rehabilitering och ekonomisk trygghet man behöver. När olyckan är framme ska det inte vara sjukförsäkringen man är orolig över. Men jag vet att det för många i samhället är tvärtom. Vi är många i den här kammaren som har kommit i kontakt med personer som har nekats sjukskrivning och hänvisats till Arbetsförmedlingen utan att förstå varför. Det finns mycket vi socialdemokrater vill göra för att förbättra sjukförsäkringen där vi ännu inte har nått hela vägen fram. En del saker har vi genomfört. Vi har avskaffat den bortre tidsgränsen, vi har höjt taket så att fler får en rimligare ersättning och vi har sett till att en nationell samordnare sätter fokus på den enskilde i sjukskrivningsprocessen. Vi har tagit initiativ till en bred kraftsamling för att få ned de stegrande sjuktalen, och vi vill förstärka rehabiliteringen. har vi sett att tillämpning har lett till att fler människor upplever att de inte får den trygghet de behöver i en utsatt situation. Det synliggör att regelverket inte ger tillräckligt skydd. Därför fortsätter regeringen med sitt arbete. En utredning om sjukersättning för dem med varaktigt nedsatt arbetsförmåga har precis tillsatts. har tuffaste krav för att få sjukersättning, trots att vi vet att en stor andel av dem som nekas ersättning saknar arbetsförmåga. Det är inte rätt att tvinga dessa personer att söka sjukintyg om och om igen, uppta resurser i hälso- och sjukvården eller gå med en klump i magen av oro för hur man ska få ihop ekonomin när livet är svårt. En annan utredning har presenterat slutsatser angående tillämpningen av det som i sjukförsäkringen kallas normalt förekommande arbete och särskilda skäl. En del i rehabiliteringskedjan är att man prövar arbetsförmågan mot, som det heter, normalt förekommande arbete. Om man anses ha arbetsförmåga att utföra något tänkbart arbete, oavsett om det finns i verkligheten eller inte, nekas man i regel den ersättning man förväntas få och ska ställa sig till arbetsmarknadens förfogande. Några särskilda skäl för undantag verkar inte förekomma. Vi socialdemokrater tycker att det är rimligt att det finns kontrollstationer under sjukskrivningsprocessen. Det kan vara okej att prövas mot annat arbete än hos den nuvarande arbetsgivaren. Men lika rimlig som en sådan prövning är, lika märkligt blir det att man, om man har ett jobb som man kan komma tillbaka till, behöver söka ett arbete bara för att man inte får den där operationen som man väntar på. Den typen av kantighet och stelbenthet faller långt utanför rimlighetens gräns, och bedömningarna uppfattas av många som rättsosäkra och svåra att förstå. Precis den här problematiken lyfts upp och analyseras i delbetänkandet En begriplig och trygg sjukförsäkring, som presenterades . Värt att nämna är att om förslagen i utredningen om normalt förekommande arbete vinner gehör ska de specificeras och vara angivna. Det föreslås också fler undantag från att pröva arbetsförmågan mot hela arbetsmarknaden, exempelvis när det finns skäl att tro att återgång i arbete hos arbetsgivaren är möjlig och för personer som närmar sig pensionsålder. När det väl är dags för oss här i kammaren att fatta beslut om förslagen hoppas jag att vi tillsammans är redo att göra sjukförsäkringen tydligare, tryggare, mer generös och bättre. Det finns egentligen väldigt mycket mer att säga om de här frågorna, och det kommer vi att återkomma till efter krisarbetet. Pandemin sätter oss alla på prov. Den visar oss hur viktiga våra sjukvårdssystem är. Tillsammans ska vi ta oss igenom coronakrisen. Vi klarar det om vi håller ut och håller ihop men håller avstånd. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 7 (MP): Våra gemensamma försäkringssystem har som övergripande syfte att ge den enskilde trygghet när livet förändras, när man blir sjuk, när man blir av med jobbet eller när man på annat sätt förlorar sin inkomst eller försörjning. Betänkandet som vi debatterar handlar om socialförsäkringarna. Det handlar om stöd och ersättning vid nedsatt arbetsförmåga, ofta i samband med sjukdom. Det handlar om vägen tillbaka till ett friskare liv, tillbaka till arbete, eller hur livet kan anpassas till den arbetsförmåga som man har. En trygg sjukförsäkring är en bärande del i det starka samhälle som vi vill ha. När den enskilde drabbas ska det finnas socialförsäkringar. När ett helt samhälle drabbas prövas våra gemensamma system extra hårt. I coronapandemins spår har regering och riksdag agerat resolut och kraftfullt. Vi har till stor del kunnat använda oss av de socialförsäkringssystem som vi har byggt upp. De har visat sig vara stabila och möjliga att förstärka i krissituationen. Genom starka statsfinanser kan vi förstärka stödet till enskilda som drabbas av smittan och dess effekter. Det kommer att kosta mycket pengar. Vi räknar det extra stödet till enskilda i . Det är mycket pengar, men det kan jämföras med stöden till näringslivet. Där har vi kanske inte samma upparbetade system. Kostnaderna för det kommer snarare att räknas i hundratals miljarder. Vi kan även jämföra det med stödet till civilsamhället. Det generella extra stöd som har kommunicerats dit är 1 miljard, som delas mellan kulturen och idrotten. Jag lägger inga vidare värderingar i det. Det kanske kommer att diskuteras mer ingående i samband med debatten om vårändringsbudgeten. Men jag tycker att jämförelsen är något som bör finnas med i de betraktelser och analyser som kommer att behöva göras i pandemins spår när vi utvärderar det samhälle vi lever i. Det handlar om hur uthålligt det är, hur motståndskraftigt det är och hur pass hållbara liv vi lever. Vi har ett sjukförsäkringssystem som förväntas ge trygghet vid sjukdom. Det handlar om ekonomisk ersättning när man inte kan arbeta och om stöd på vägen tillbaka till friskhet och arbete. Vi kan konstatera att vi har ett system som till övervägande del fungerar bra. Men ser vi att människor hamnar i kläm eller faller mellan stolarna mellan de olika trygghetssystemen. Exempelvis fångar arbetslöshetsförsäkringen inte alltid upp människor där sjukförsäkringen lämnar dem. Det kan också handla om människor som blir utförsäkrade eller nekade sjukpenning trots att arbetsförmågan enlig egen utsago är så pass nedsatt att det helt enkelt inte går att arbeta. är rehabiliteringen inte anpassad till den enskildes situation eller förutsättningar. Alltför många vittnar om att de känner press och misstro, snarare än stöd och tillit. Vi behöver stärka våra sjukförsäkringssystem. röstade emot den förändring som den dåvarande alliansregeringen drev igenom med den nuvarande rehabiliteringskedjan, hårda tidsgränser och en bortre parantes, som tack och lov är borta. vill se ett helt nytt trygghetssystem. Det ska vara ett system där sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen slås samman och läggs under en gemensam myndighet. Det ska vara ett system där man inte faller mellan stolarna utan som är individanpassat och flexibelt. Det ska bygga på tillit och möta den försäkrade i dennes egen situation. Vi ska jobba utifrån ett helhetsperspektiv. har drivit det här . Vi kallar systemet arbetslivstrygghet, och det är vårt svar på många av de problem som vi ser med både arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringarna. Men en sådan förändring tar tid. I närtid behöver justeringar göras inom det ramverk som finns . Det är därför glädjande att regeringen tar frågorna om en tryggare sjukförsäkring, sjukersättning och aktivitetsersättning på stort allvar. Vissa förbättringar har gjorts. De stora förändringarna har dröjt, men jag tror och hoppas att vi bör kunna ta viktiga beslut – och fortsatta viktiga beslut – i relativ närtid. Den pågående har lämnat två delbetänkanden med viktiga och bra förslag. Det tredje och sista delbetänkandet väntas komma om bara någon vecka, i slutet av den här månaden. Inom sjuk- och aktivitetsersättningen har också vissa förbättringar gjorts. Bland annat har regeringen höjt nivåerna i garantiersättningen och bostadstillägget. En utredning har tillsatts för att se över de villkor som gäller för att beviljas ersättning. Är man långvarigt sjuk och därmed har en ihållande nedsatt arbetsförmåga är det sjukersättningen som ska kunna ge den långsiktiga tryggheten. Man ska inte behöva känna oro för att försörjningen ska tas ifrån en om man till exempel vill pröva på att arbeta eller aktivera sig i civilsamhället, föreningslivet eller politiken. Jag vill avsluta mitt anförande med att säga något om en av de motioner i betänkandet som jag själv har varit med och skrivit. Det handlar om basinkomst eller medborgarlön. Jag har skrivit den tillsammans med min partikollega som också står på talarlistan . Vi skrev naturligtvis motionen innan vi hade en hälsokris, en pandemi, över oss. Pandemin gör dock motionen än mer aktuell. Coronaviruset antas ha sitt ursprung i dålig djurhållning – marknad med levande djur – i diktaturen . Vi kan inte säga om den snabba spridningen eller uppkomsten av just den här krisen har med vårt levnadssätt i väst att göra. Men vi vet säkert att vi har andra stora kriser runt hörnet som definitivt har med vår livsstil att göra. Vi har klimatkrisen. Det är inte en kris utan flera. Det handlar till exempel om olika väderrelaterade kriser. Det är nästan som att vi redan har glömt de massiva megabränderna i . Det handlar om olika typer av flyktingkriser. Till den situation med runt 70 miljoner människor på flykt , globalt sett, menar FN att vi kommer att behöva addera ytterligare 200 miljoner klimatrelaterade flyktingar bara under de närmaste två decennierna. Därefter lär det fortsätta om vi inte gör radikala förändringar i vårt sätt att leva. Den snabba minskningen av antalet arter i både flora och fauna, det vill säga hotet mot den biologiska mångfalden, kommer också att innebära svåra globala kriser, kanske ytterligare pandemier. Våra ekosystem tappar motståndskraft, och planeten blir mer sårbar. Det är sättet som vi lever på som är orsaken till allt detta. Vi behöver ändra livsstil. Ny teknik är väldigt bra, men det är inte elektrifieringen som kommer att rädda oss. Det kommer inte heller digitaliseringen, smarta städer eller AI att göra. Vi behöver ändra livsstil, och vi behöver ändra våra ekonomiska system. Basinkomst är i grunden ett annat sätt att se på arbete, ekonomi och hållbarhet. I coronakrisen har allt fler seriösa aktörer på allvar börjat tala om medborgarlön, basinkomst, som en lösning på ett hållbart och resilient post-corona-samhälle. Det är intressant. Basinkomst behöver utredas, och det är vad vår motion handlar om. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 8 (MP): På grund av coronakrisen har vi alla fått uppmaningar om att hålla distans och i möjligaste mån stanna hemma. Detta har lett till en minskad konsumtion. Vi konsumerar bara det nödvändigaste. Egentligen är det lite ironiskt att ekonomin kraschar när vi bara konsumerar det mest nödvändiga. Men de sorgliga effekterna är att många har förlorat inkomster och jobb och själva grundtryggheten i livet. Många som har haft inkomst vet nu inte om de vågar spendera sina pengar, då nästa inkomst är högst osäker. Många personer kommer inte att fångas upp av de presenterade åtgärder som finns på plats, vilka bara indirekt ger människor trygghet via arbetsgivare och med villkor. Pengar ges alltid med villkor. En måste jobba eller fylla i rätt blanketter och uppfylla olika kriterier. När vi märker att människor hamnar mellan stolarna, för det gör de, hittar vi nya vägar. Vi hittar sätt att sänka trösklar, införa retroaktiva betalningar och inkludera fler kategorier av människor. Men varför, egentligen? Varför måste vi göra det så svårt för oss? Borde inte den ekonomiska grundtryggheten vara en del av mänskliga rättigheter? Skulle man inte kunna ge pengar direkt till medborgare? Jo, det kan man, och det görs. I och med coronakrisen har mer än 30 länder infört politiska åtgärder med olika varianter av basinkomst. Det finns ett mycket effektivt botemedel mot fattigdom: pengar. Det finns också ett politiskt recept för grundtrygghet: basinkomst. Varför har vi då inte redan basinkomst? En del tror att samhället stannar om vi får pengar utan motprestation, som att vi människor bara kan motiveras med pengar. Det är en cynisk bild av människan som jag inte delar. Jag tror att vi alla människor har en vilja och en lust att bidra till någonting bättre. Det finns redan bevis på det i och med alla tusentals människor som jobbar ideellt för en bättre värld. Inte minst i coronatider märks solidariteten starkt. Man hjälps åt. Man hjälper sina grannar. Man hjälper sina släktingar. Man hjälper dem som behöver hjälp. Man ställer upp för varandra. Det finns inga som helst bevis för att man blir lat av den grundtrygghet som basinkomst ger. Alltså skulle inte samhället stanna upp eller sluta utvecklas. vinnare av visar i sina fältstudier och tester att villkorslösa pengar inte gör människor mindre benägna att arbeta eller gör att de spenderar sina pengar vårdslöst. Tvärtom spenderar de personerna sina pengar mer ansvarsfullt än de som har det ekonomiskt väl ställt. Egentligen kanske det inte är så konstigt. Det borde vara uppenbart att de direkta problem som man behöver lösa är det som man tar tag i först. De som har stark ekonomi har mer tendens att spendera pengar på onödiga saker, som alkohol, droger, spel och tillfälliga nöjen. Det sätter oss i beroende och leder till en börda för samhället. Den fattige spenderar sina pengar på mat, vatten och förnödenheter och investerar dem i långsiktiga projekt. Vi skapar inte längre jobb för att uppfylla syften, utan vi skapar syften för att vi ska jobba. Det känns väldigt märkligt. 1900-talsekonomen förutspådde att 15 timmars arbetsvecka skulle räcka för hans barnbarn – på grund av effektivisering – för att kunna producera det nödvändiga arbetet. Det är positivt att maskiner och effektivisering befriar människor från slitsamma och monotona jobb. Men att till varje pris skapa jobb, oavsett om de är meningsfulla och oavsett vilka ekologiska fotavtryck de orsakar, är raka motsatsen till en hållbar utveckling. En grönare och mer solidarisk väg, fru talman, vore att dela på jobben och konsumtionsutrymmet genom att sänka arbetstiden. Pengar växer inte på träd, sägs det. Men det gör de. Ekologin är själva primärekonomin. Därifrån hämtar vi allt. Alla resurser och byggkomponenter kommer från ekosystemens förmåga att skapa. Den monetära ekonomin är den sekundära. Om vi ser det som att alla människor på jorden har rätt till dessa ekosystemtjänster borde alla människor ha rätt till en grundekonomi. vision är att alla som saknar inkomst ska vara garanterade ett stöd som går att leva på, oavsett vilken inkomst man har haft tidigare och oavsett orsaken till att man saknar inkomst. Det finns många frågetecken med basinkomst. Det är hög tid att räta ut dessa frågetecken och på riktigt undersöka basinkomst. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 5 Reglering av vapenmagasin betänkande 2019/20:JuU17 Reglering av vapenmagasin (prop. 2019/20:58) 9 (M): Regeringens proposition angående reglering av vapenmagasin kommer en stor majoritet i att besluta att avslå. Det är mycket bra. Regeringen har försökt påstå att magasinlagen är till för att kunna bekämpa den grova gängbrottsligheten, trots att man redan nu med dagens lagstiftning kan omhänderta magasin från de kriminella. De grova brotten och skjutningarna begås av grovt kriminella som borde ha längre och hårdare straff, och de begås i huvudsak med olagliga och insmugglade vapen. Att magasinlagen skulle vara så avgörande för att bekämpa gängkriminaliteten och den grova brottsligheten är inte ens trovärdigt, då regeringen säger nej till alla skarpa förslag mot gängkriminalitet och grov brottslighet. Regeringen har sagt nej till följande förslag från :  Vi vill ha fler poliser som jobbar med gängkriminella och ökade löner för polisen. Vi vill få fler tidigare poliser att återgå till sitt polisjobb. Vi vill ha betald polisutbildning, fler stödfunktioner för polisen med mera.  Vi vill dubbla straffen för de kriminella. De ska alltså sitta i fängelse . Varför tycker regeringen att de ska ha lindrigare straff?  Vi vill införa visitationszoner.  Vi vill införa vistelseförbud.  Vi vill sänka gränsen för häktning.  Vi vill ha fler övervakningskameror.  Vi vill pröva kronvittnessystemet.  Vi vill pröva anonyma vittnen.  Vi vill slopa straffrabatten och det mängdrabattssystem som finns för brottslingar. Sitter de i fängelse begår de inte brott ute på stadens torg och gator. Det är ofattbart, fru talman, att fortfarande tycker att personer som begår många brott ska ha mängdrabatt . De borde i stället ha längre straff, då de bevisat att de inte klarar att vara ute i samhället. Regeringen säger nej till dessa förslag från eller förhalar dem med nya utredningar. I stället lägger regeringen kraft på en ny vapenmagasinslag, som kommer att slå hårt mot landets jägare och sportskyttar. I stället för att verkligen jaga den grova brottsligheten fortsätter regeringen att jaga landets jägare och sportskyttar, vilket är helt oacceptabelt. Polisen ska inte bjuda grova brottslingar på pizza och fika, utan grova brottslingar ska gripas och sättas innanför lås och bom. Samhället måste skyddas från deras hänsynslösa grova brottslighet. Det är anmärkningsvärt att i dessa coronatider jobbar vidare med detta förslag, att man i dessa virustider försöker försvåra för landets lagliga jägare, sportskyttar och samlare och att man lägger kraft på att försöka få igenom sin magasinsproposition, som redan tidigt sågades av majoriteten i . De flesta remissinstanser har sagt nej till förslaget. Ändå fortsätter regeringen sin envisa kamp för att försöka göra det svårare för landets jägare och sportskyttar. Vi har drygt 600 000 vapenägare i . De har de hårdaste krav på sig när det gäller utbildning, avlagda prov, förvaring och lämplighet. De har en ständig kontroll på sig. Varje vapenägare i kontrolleras . Tänk om regeringen hade haft samma kontroll på kriminaliteten och brottslingarna här i ! Våra jägare och sportskyttar sköter sig på ett föredömligt sätt. De sköter om vår viltvård, tar hand om våra trafikskadade djur och vårdar våra viltstammar. Våra sportskyttar tränar och tävlar för och visar ofta upp mycket goda resultat. Våra vapensamlare tar hand om och sköter om vårt gamla kulturarv. Att regeringen trots detta försöker lägga fram nya förslag som kommer att försvåra, fördyra och försena för landets jägare och sportskyttar är därför mycket anmärkningsvärt. Inför valet var det många socialdemokrater som tydligt uttalade att de inte skulle försämra för landets lagliga vapenägare. efter valet har de två gånger försökt ta fram förslag som ökar krånglet för landets jägare och sportskyttar. Först försökte regeringen med att överimplementera EU-direktivet men insåg att det inte gick och drog tillbaka förslaget då det saknade stöd såväl hos remissinstanser som hos en majoritet i . Det förslaget lade regeringen alltså själv i papperskorgen. återkom man dock med detta magasinsförslag och hänvisade då inte till EU-direktivet utan i stället till gängkriminaliteten. Sedan förslaget synats av remissinstanser, Lagrådet och en majoritet i kommer nu att placera magasinsregleringen i papperskorgen. Denna proposition om att börja reglera vapenmagasin borde aldrig ha skrivits. Den borde aldrig ha kommit till , och den borde aldrig ha belastat arbete under dessa coronatider. Den borde ha lagts direkt i papperskorgen. kommer i stället att göra det. Att bekämpa brottslingar genom att försvåra för landets jägare och sportskyttar är inte rätt väg att gå. För att bekämpa den grova brottligheten har föreslagit en rad punkter som jag har räknat upp här men som regeringen valt att inte genomföra. , med dagens lagstiftning, omhändertar polisen ca 1 000 vapenmagasin . Att det inte går att omhänderta magasin med dagens lagstiftning är alltså inte sant – det görs . Det finns ingen statistik över återlämnade magasin. Polisen har , med stöd i gällande beslag och förverkande, möjlighet att omhänderta och beslagta diverse föremål som man misstänker kan eller ska användas i brottslig verksamhet. Om den lagen behöver skärpas och förtydligas ytterligare i är detta fullt möjligt, och det är också ett förslag som , framför i en gemensam reservation i betänkandet. Men att skapa en ny lagstiftning som kriminaliserar innehav av magasin drabbar både jägare, sportskyttar och samlare på ett helt orimligt sätt. Det är inte rimligt att kriminalisera en jägare eller en sportskytt som har kvar ett gammalt magasin från ett tidigare ägt vapen eller att försvåra handeln med magasin mellan landets jägare och sportskyttar.