prot · H70984 · 2020-03-10 00:00:00 — Det låter utmärkt, men är det så regeringen agerar till exempel i palestinska områden? Det går att upprepa hur som helst att inte ger något budgetstöd till palestinska myndigheten. Det är att svara på en fråga som inte har ställts – ett påstående som inte har gjorts. Det är inte det vi diskuterar här, utan det vi diskuterar är att den rödgröna regeringen år pumpar in bistånd i ett system som är dysfunktionellt och icke-demokratiskt. I en landsstrategi skriver regeringen att de svenska insatserna i palestinska områden förväntas leda till mer transparenta och demokratiskt styrda offentliga institutioner, stärkt yttrandefrihet och stärkt åtnjutande av mänskliga rättigheter för kvinnor och barn. vet vi hur verkligheten ser ut, : Fria val lyser med sin frånvaro, och regimen berikar sig på folkets bekostnad och sprider antisemitism. Terrordömda som mördat civila israeler belönas – avlönas – av palestinska myndigheten. är ett annat exempel där biståndet måste villkoras. I området kring pågår just nu en av centralregeringen i sanktionerad etnisk rensning av den kristna ursprungsbefolkningen – assyrier/syrianer och kaldéer. Trots att Islamiska staten militärt har slagits tillbaka sprids föreställningen att kristna ska betraktas som otrogna. I och omkring genomförs det som kallas en demografisk förändring – muslimska familjer flyttar in där kristna familjer tvingats flytta ut. Utan att de styrande i lyfter ett finger pågår trakasserier av kristna grupper från den ökända Iranstödda milisstyrkan Hashd al-Shaabi. Enligt regeringens landsstrategi för ska biståndet bidra till ett fredligt samhälle, respekt för mänskliga rättigheter och jämställdhet. Detta är inte ens i närheten av att uppfyllas. Villkorat svenskt bistånd är nödvändigt, till exempel i de fall jag just har nämnt. I båda fallen handlar det om mottagare av miljardstöd och ett korrumperat politiskt ledarskap som medvetet trotsar grundläggande krav på demokratisk utveckling. Så, – varför inte ställa samma krav på palestinska områden och som på ? Varför låta grava kränkningar av mänskliga rättigheter passera i palestinska områden och i när det inte får passera i ? 35 Statsrådet (MP): gör jämförelser som inte är riktigt rimliga att göra. Först och främst: Som jag ser det ställer vi inte upp några villkor, men vi ställer krav. Det är inte ett villkorat bistånd i den meningen, men vi ställer krav på de länder – och på regeringarna i de länder – som vi har ett samarbete med. Biståndet till allt fler länder går dock inte till länderna utan verkar i länderna. Det går till organisationer och människor som finns i civilsamhället och som verkar för demokrati och kan arbeta trots en ibland väldigt svår situation i ett krympande demokratiskt utrymme. Det är tyvärr en utveckling som vi ser i många länder; jag tror inte att vi ska tro att vi med biståndet klarar att vända utvecklingen i hela världen. Tyvärr är detta med ett krympande demokratiskt utrymme en trend vi har sett i många länder i världen. Men i länder där utvecklingen går åt fel håll ska vi ha ett minskat samarbete med staten eller regeringen. Det är detta vi nu har gjort i , och vi kommer att göra det i fler länder allteftersom vi förändrar strategierna och byter ut och förnyar dem när de går ut. Så gör vi också när det gäller den palestinska myndigheten. Som jag sa har vi inte ett samarbete direkt med den palestinska myndigheten. Den stora summan handlar om den som verkar när det gäller sjukvård och skolor, inte bara i de områden som den palestinska myndigheten har viss rådighet över utan också i länderna runt omkring, som och . I stor utsträckning handlar det om palestinska flyktingar och om de barn som går i skolan och som får hälsovård i till exempel eller . Det tycker jag att vi måste komma ihåg när vi för denna diskussion. Dessutom har vi en väldigt besvärlig situation – det måste man inse – och en väldigt polariserad situation när det gäller relationerna mellan och , som kanske är värre än på många andra håll runt om i världen. Det gör ju inte situationen enklare att det dessutom finns områden som , som den palestinska myndigheten inte har kontroll över. Där är det i stället Hamas som styr, och 1 miljon människor befinner sig i en situation där inte ens vi från svenskt håll har fullt tillträde till området. Det är väldigt svårt att över huvud taget kunna följa detta och göra bra utvärderingar på grund av de hinder som ställer upp, som begränsar tillträdet till området för svenska myndigheter, för den svenska ambassaden och för svenska biståndsarbetare. Som jag började med att säga följer vi samma grundidé när det gäller som vi gör i . Det kommer vi med all säkerhet att göra också när vi snart ser över biståndet till och en rad andra länder där vi ser stora problem med en krympande demokratisk utveckling och minskad tillgång till mänskliga rättigheter för människor. 36 (KD): Det vi just hörde bidrar tyvärr inte direkt till klarhet vad gäller regeringens utvecklingspolitik. Det biståndsministern säger är att tillbakagången när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter i palestinska områden och i inte motiverar någon förändring av det svenska stödet. skär ned biståndet till av just det skälet. Detta går inte ihop. Det är inkonsekvent. Det undergräver också det som sa i sitt inledande anförande, nämligen att utgångspunkten är att det svenska stödet ska minska vid en negativ utveckling. Detta är inte alls utgångspunkten – i dessa fall är utgångspunkten att se mellan fingrarna med de kränkningar av mänskliga rättigheter som pågår. Kraven på demokrati och respekt för mänskliga rättigheter gäller inte alla mottagare av svenskt bistånd. I jämförelse med andra har ett generöst bistånd. Enprocentsmålet leder innevarande år till att det totala biståndsanslaget i statens budget uppgår till nästan . I av ökande motsättningar, brutala inbördeskrig och en historiskt allvarlig flyktingsituation är ett bistånd på dagens nivå inte bara försvarbart utan nödvändigt. Fungerande bistånd bidrar till minskad fattigdom och skapar förutsättningar för fredlig utveckling. Dessutom är biståndspolitiken i sig en viktig parameter och en riktningsgivare för upprätthållandet av solidaritet och människovärde i vårt samhälle. vet både och jag att stödet för svenskt bistånd och för enprocentsmålet sviktar . publicerade Sida en opinionsundersökning som visade att biståndsviljan sjunker och att den sjunker kraftigt – av de tillfrågade ansåg att biståndet bör minska eller slopas helt. Motsvarande siffra 2018 var . bistånd fyller en viktig funktion; det är ingen tvekan om det. Men utan tydliga resultat vad gäller just demokrati och mänskliga rättigheter går det inte att upprätthålla allmänhetens biståndsvilja. Om inte svenska skattebetalare ser att biståndet går till de svagaste och till de mest utsatta grupperna undergrävs förtroendet för biståndspolitiken. Det är detta som står på spel i denna diskussion. Skattefinansierat miljardstöd som direkt eller indirekt bidrar till att hålla auktoritära regimer under armarna är kontraproduktivt. Det skadar förtroendet och minskar biståndsviljan. Är vi överens om detta, ? 37 Statsrådet (MP): Jag tycker att vi verkar vara överens om väldigt mycket i detta. Vi verkar vara överens om att den skärpning som regeringen nu genomför när det gäller biståndet och synen på demokrati är bra och om att detta är en riktig inriktning. När det demokratiska utrymmet för människor minskar – när det sker en tillbakagång – ska vi också minska samarbetet med staten. Jag tror att vi är överens även om detta, men min känsla är att inte riktigt lyssnar fullt ut på vad jag säger utan väljer halva meningarna. Det finns en särskild aversion och problematik när det gäller och relationen mellan och som gör att denna diskussion, som jag ser det, förs på ett felaktigt sätt. Jag vill säga till att jag tycker att han och förtjänar respekt för att de står upp för enprocentsmålet. Jag tycker att detta är starkt och viktigt i det läge som vi nu har, där flera partier attackerar biståndet och bedriver en kampanj mot enprocentsmålet och mot att vi ska fortsätta att ha ett starkt internationellt solidaritetsarbete. Jag tycker att det är väldigt viktigt. Jag vill tacka för detta engagemang, som jag tycker stärker det arbete som vi bedriver från regeringens sida och som jag försöker att bedriva också i fråga om demokrati och mänskliga rättigheter. Jag är också mycket bekymrad över utvecklingen på i och i en rad andra områden där etniska grupper och religiösa minoriteter hamnar i en utsatt position från olika håll. Jag tycker att vi måste göra allt vi kan för att bidra till att få en lösning och för att ge stöd och hjälp till de grupper som är mycket utsatta, såväl i som i andra delar av världen där samma eller motsvarande saker pågår. Jag tror inte att skillnaderna mellan mig och egentligen är så stora i denna fråga. Det kanske finns en särskild problematik när det gäller frågan om och , vilket man måste ha en viss förståelse för. Detta berör djupa känslor och viktiga saker, och det påverkar hur man ser på denna utveckling. Jag tycker dock att det finns en stark problematik också på den israeliska sidan, där vi har en högerregim som utan att blinka kan säga att man vill annektera hela områden som lyder under den palestinska myndigheten och som är under palestinsk kontroll. Detta kan man göra utan några som helst problem i världssamfundet. 38 (KD): har ingen högerregim. är en demokrati och har en folkvald regering. När det gäller den israelisk-palestinska konflikten trodde jag inte att det skulle behöva sägas, men jag säger det ändå: Det är självklart att vi ska hjälpa och stödja det palestinska folket. Det handlar om människor som har plågats och farit illa på grund av politiskt vanstyre, maktmissbruk, korruption och allting annat. Det är vi överens om, . Det vi inte är överens om är detta med vikten av att ställa krav och vidta åtgärder i utvecklingspolitiken. I stället för tydlighet när det gäller demokratikraven och respekten för mänskliga rättigheter ser vi att det är inkonsekvens som präglar biståndspolitiken. Fallet är inte regel; det är ett undantag. År har auktoritära regimer kunnat förtrycka sin befolkning, fängsla oppositionella och begränsa yttrandefriheten med bibehållet svenskt bistånd. kommer inte att medverka till detta. För de utsattas skull, men även för biståndsviljan och tilltron till svensk biståndspolitik, är det nödvändigt att reagera och agera mot de regimer som undergräver demokrati och människovärde. Att inte agera, , är att ta på sig ett stort ansvar, framför allt i när allt fler ifrågasätter enprocentsmålet och ett generöst svenskt bistånd. Tack för debatten! 39 Statsrådet (MP): Sedan jag tillträdde den här posten har vi skärpt regelverket. Vi kommer inte att fortsätta som det var tidigare. Vi kommer att ställa högre krav när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter på de länder och regeringar som vi samarbetar med eller där vi verkar. Det är en skillnad mot tidigare. Jag ställer högre krav. Det är därför vi diskuterar frågan om som ett exempel. Jag menar att vi går i den riktningen också i andra länder. När det gäller och den palestinska myndigheten förstår jag dock inte riktigt fullt ut vad menar. Är det så att vi ska dra undan det stöd vi ger till så att vi måste stänga skolor för palestinska barn? Är det vad menar? Jag har annars väldigt svårt att se vad det är som vi ska ändra. Vi ger nämligen inget bistånd till den palestinska myndigheten. Vi ger det till organisationer och människor som verkar för demokrati, för ökad yttrandefrihet och för större möjligheter att fungera i det palestinska området. Jag tror därför att det egentligen inte är så stor skillnad i vad vi vill och tycker i den här frågan. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2019/20:348 om arkivpolitik 40 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig om jag i ljuset av betänkande är beredd att ta strid i budgetprocessen för att förstärka anslagen till dels behov, dels den samlade arkivsektorns behov. Han har vidare frågat hur jag ser på den bristande tillgängligheten till vårt kollektiva minne och vilka åtgärder jag ämnar vidta för att säkra tillgängligheten till arkiven. har också frågat mig om jag kommer att se till att enskilda arkivbildare får ett erkännande som kulturarvsinstitutioner och ge dessa institutioner det stöd de behöver, och slutligen hur jag kommer att säkerställa att godtycklig gallring undviks i arkiv med sämre tillgång till expertkunskap. Regeringen har tagit emot betänkande, och planen är att bereda det på sedvanligt sätt med en remittering som grund för eventuella ställningstaganden till utredningens förslag och bedömningar. Jag avser inte att föregripa den processen. Jag är fullt informerad om ekonomiska situation och har en nära dialog med myndigheten om dess arbete med att hantera denna utmanande situation. Jag vill dock kommentera några saker. Jag delar inte syn att det råder en bristande tillgänglighet till det kollektiva minnet. I princip alla arkivhandlingar som förvaltas av är tillgängliga för den som önskar, såväl på plats vid någon forskarsal som via den digitala forskarsalen eller på särskild förfrågan. Tillgängligheten har ökat sedan regeringen möjliggjorde att abonnemangsavgiften till digitala forskarsal togs bort 2018. Tillgängligheten vid övriga arkivinstitutioner svarar respektive huvudman för. Enskilda arkiv betraktas redan som kulturarvsinstitutioner och kan som sådana få statligt bidrag via eller via kultursamverkansmodellen. får utöver sitt uppdrag att stödja statliga och kommunala arkiv även ge råd till enskilda i arkivfrågor. vägledningar, bland annat om informationsvärdering och gallring, finns publicerade på webbplatsen och är fria att användas av vem som helst. erbjuder även kurser för enskilda arkivbildare. Arkiven tillhandahåller rika historiska källor som är öppna för alla. Dessa informationsresurser används i myndighetsutövning, av forskningen och av en intresserad allmänhet. Arkiven är navet i det gemensamma kulturarvet. Min ambition är att med betänkande Härifrån till evigheten som utgångspunkt ge dem en stark grund att stå på, . 41 (SD): Jag tackar kulturministern för svaret. Det är alltför sällan vi debatterar vårt kollektiva minne i denna kammare. Arkiven rymmer och utgör, som vi alla vet, en stor del av vårt samlade kulturarv och berättelsen om . var en del av grundstenarna i statsbygget när Axel grundade arkivet. Genom arkiven kan både forskare och allmänt historieintresserade medborgare ta reda på mer om sin egen historia, sitt eget arv och sin egen miljö. Tillgängligheten till våra arkiv är en tillgänglighet till en del av vår samlade kunskap om vad som försiggått i vårt land. Arkiven fyller en viktig funktion för allt från våra diplomatiska kontakter till vår förståelse av hur livet var för en vanlig medborgare under andra tidsepoker än vår egen samtida. För inte var jag själv tillsammans med , och dåvarande Västarvet involverad i att gemensamt lotsa lantbrukare, näringsidkare och kommuner som ville dra nytta av företagsarkiv, enskilda arkiv, historiska kartor och den lokala platsens historia för att stärka besöksnäringen eller öka kännedomen i lokalsamhället om vad som finns på platsen. Enligt historieforskare som har hört av sig till kulturutskottet har tillgängligheten framför allt till stora mängder handlingar som är intressanta för historieforskningen minskat avsevärt. slår också fast, som jag understryker i interpellationen, att bristen på resurser i grunden är ett större problem än både organisation och lagstiftning på området. Avser ministern att ta avstamp i detta faktum och inleda en verkligt fruktbar dialog med om myndighetens ekonomiska situation? Och oavsett det, gör det tillstånd som ändå med all tydlighet råder att resurser kommer att tillskjutas framgent? verksamhet har på grund av sin natur stigande kostnader allteftersom arkiven växer. har arkiven ålagts nya uppgifter. Bland annat fick inte myndigheten ytterligare medel för att hantera det ökade ansvaret för tillsyn av andra organ än myndigheter som har allmänna handlingar. har vi också sett hur som central arkivmyndighet kraftigt minskar sin personalstyrka. var först ut, när man ålade myndigheten nya arbetsuppgifter, att påtala orimligheten i att man inte räknade upp medel och tillsköt nödvändiga resurser. Den uppkomna situationen, det vill säga att myndigheten har ohållbara ekonomiska förutsättningar att klara sitt uppdrag, är märklig om regeringen menar att man handlat ansvarsfullt. Situationen är därför pinsam för regeringen, skulle jag vilja påstå. Av vilka skäl tillät ministern den rådande situationen att uppkomma? Och varför sker viss hantering först nu när krisen är ett faktum? pekar vidare på ett antal konkreta förslag som skulle kunna stärka inte minst de mindre, enskilda arkivinstitutioner och arkivbildare som vi så sällan talar om, genom arkivcentrumlösningar och genom att förstärka deras status i arkivlag och liknande. I flera av de här frågorna saknar jag fortfarande regeringens svar. 42 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag vill först tacka för att här i lyfter upp frågan om våra arkiv. När jag tog emot betänkande var det en väldigt tjock lunta jag fick, och det visar på hur viktigt och relevant det är att vi har en fungerande arkivverksamhet i , att det finns många olika saker att belysa och att detta är en väldigt central verksamhet. Jag tycker att inledningsvis väldigt väl beskriver vikten av vårt gemensamma kulturarv, alltså arkivens funktion som vårt gemensamma kulturarv för forskningen, journalistiken, medborgarna, identiteten och besöksnäringen. Det tackar jag för. Jag är medveten om att har en ekonomiskt utmanande situation, och jag för självklart en löpande och nära dialog med om detta. Det är två delar det handlar om som jag vill lyfta fram. Den ena delen är att vi vet att har strukturella ekonomiska utmaningar. Det var också ett av skälen till att regeringen med en miljöpartist som kulturminister tillsatte vars betänkande jag har tagit emot och som vi nu bereder. Vi hade den insikten och behövde få fram alla de förslag som ligger på bordet. Det är precis som säger att man lägger fram många olika typer av förslag både på ekonomiska förstärkningar och på olika typer av projekt och uppdrag och skärpningar av lagstiftning som ska ge arkiven bättre förutsättningar. Vi kommer i närtid att skicka ut betänkande på remiss. Det är ett väldigt gediget arbete som har gjorts i utredningen, men jag ser fram emot att också få ta emot remissinstansernas synpunkter, inte minst på de enskilda förslagen. Jag ser fram emot det arbetet. Den andra delen är att har en särskilt utmanande ekonomisk situation . Riksdagsledamoten känner väl till att det kommer sig av en planerad flytt av som enligt min bedömning hade fungerat väl ekonomiskt om det inte hade sammanfallit med den så kallade Deponadomen från kammarrätten 2018 som ledde till minskningen av beställningar till verksamheten i . Det skapade en osäkerhet för förutsättningarna för myndigheten att kunna utnyttja den verksamheten. Det ledde till att man på blev tvungen att hantera det. Vad jag förstår ska detta inte vara ett problem längre, men det har lett till en tuff ekonomisk situation. Jag har stort förtroende för hur hanterar detta . Här vill jag säga att regeringen har agerat. gav vi ett större ekonomiskt utrymme genom att de fick en utökad anslagskredit. Men regeringen är medveten om att det är en utmanande ekonomisk situation. Jag kan inte föregripa några budgetprocesser här, men jag vill återigen lyfta fram att arkiven har en helt central funktion för vårt samhälle. Därför ska vi nu självklart med största allvar och seriositet beakta alla de förslag som har lagt fram. 43 (SD): Jag noterar att kulturministern har ett engagemang för de här frågorna, och därför noterar jag också med viss förvåning att hon inte väljer att ytterligare kommentera just hur man ser på behovet ute i landet. Den ena delen är som sagt som central arkivmyndighet och nationellt ansvarig expertmyndighet, men den andra delen, som också pekar på, är det stora behov som finns av att stärka statusen för enskilda arkivbildare ute i . De är i behov av både rådgivning och resurser för att minska godtycklig gallring och liknande. Det är lätt att tolka den uppkomna situationen som antingen ett ointresse eller en bortprioritering av myndighetens verksamhet från regeringens sida. Då är frågan om det handlar om långsiktigt medvetna prioriteringar av kulturarvets former, som vi ser nonchaleras och underfinansieras i hög grad i debatt efter debatt, eller om man bara har varit sen på bollen. Regeringen har inte säkrat ekonomiska situation i ett tidigare skede, vilket man hade kunnat göra. öppettider har, bara som ett exempel, gått ned . Det är en tydlig signal om att det finns en försämring i tillgängligheten som också påverkar historieforskningen och den breda bilden av tillgängligheten totalt. Som kulturministern hänvisar till i interpellationssvaret har avgiften mycket riktigt tagits bort för tillgång till den digitala forskarsalen. Givetvis innebär det en viss förbättring i tillgänglighet. ska man nämna att det enbart är av det analoga materialet som finns i den digitala forskarsalen. Den faktiska fysiska tillgängligheten är således fortfarande avgörande för den totala tillgängligheten, som går i rakt motsatt riktning. Vidare behöver den digitala forskarsalen utvidgas. Det vet man. Det rör sig, återigen, om en resursfråga. Ämnar man tillföra medel för att skynda på digitaliseringen, som är så mycket större i sig, så att den totala digitala tillgängligheten ökar när den fysiska tillgängligheten begränsas så att det ena möter upp det andra? Så till den fråga som påvisar är det stora behovet , alltså resurser – kronor och ören. Jag förstår att man inte helt kan föregripa budgetprocessen, men jag undrar ändå om kulturministern från sitt perspektiv i budgetförhandlingar ämnar lägga in vikten av att tillföra ekonomiska medel så att den här fysiska tillgängligheten kan upprätthållas fram till att merparten av det analoga materialet är digitaliserat. Vi vet att det är ett omfattande arbete som kan och kommer att ta år, men det kan ta olika beroende på hur starka politiska och ekonomiska incitament man lägger kraft på från politiken. 44 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag börjar med tillgängligheten. Det är klart att det är beklagligt att det blev en tillfällig begränsning av öppettiderna i forskarsalarna. Man införde den begränsningen med anledning av den ekonomiska situation som har uppstått på grund av de omständigheter som jag nämnde i mitt förra anförande. Jag har tagit emot skrivelser från olika aktörer, forskare, och jag tar självklart den här situationen på allvar. Jag vet att målmedvetet arbetar med att öka tillgängligheten. I den här situationen där man har en begränsad öppettid i salarna vill jag säga att vi har kompetent och duktig personal på som gör sitt yttersta för att det inte ska innebära sämre service i den här ekonomiskt ansträngda situationen. Sedan kan jag också återkomma till utredningen. Som jag sa i mitt första svar vill jag inte föregripa den, men jag kan konstatera, precis som säger, att utredningen lämnar flera förslag om att främja tillgängligheten till arkivmaterial, till exempel att det ska framgå i lagen att arkivmyndigheterna och de enskilda arkiv som får statsbidrag ska tillgängliggöra arkiven och främja användningen av dem. Den typen av signaler blir väldigt viktiga för helhetsarbetet. Man lyfter också fram i utredningen att ska få i uppdrag att ansvara för ett nationellt arkivinformationssystem. Den satsningen har man budgetsatt. Utredningen lyfter fram värdet av massdigitalisering och föreslår också uppdrag till detta. När vi tar vidare och allt det här summeras är tillgängligheten såklart en av de bärande delarna.