prot · H709120 · 2020-05-13 00:00:00 — Polisen ska kunna arbeta förebyggande mot brott, som de ska kunna agera snabbt om något inträffar. De ska ingripa mot dem som bryter mot lagarna men också kunna möta medborgare, brottsoffer och anhöriga på ett bra sätt. Det är ett tufft arbete, och det kräver att polisen har goda möjligheter att utföra sina uppdrag. Den miljöpartistiska och socialdemokratiska regeringen har gjort en historiskt oöverträffad satsning på polisen med ett massivt resurstillskott. Bland annat ska antalet anställda öka med 10 000 i . Men ett tryggt samhälle med låg kriminalitet kräver även fokus på brottsförebyggande insatser. Det är med minskad marginalisering och utsatthet som vi på riktigt kan skapa en tryggare samtid och framtid. Gång på gång lyfter polisen själva fram vikten av en kompensatorisk skola och ett fungerande skyddsnät för att förebygga kriminalitet. En jämlik skola, tidiga insatser och en likvärdig tillgång till vård och stöd är samhällets mest humana och effektiva sätt att förebygga att det går snett. Om det går snett måste fokus vara att stödja en återanpassning till samhället. Straff ska alltid ha som ett av sina mål att den dömde ska kunna återgå till ett liv som är laglydigt. Det måste också finnas möjliga exitvägar för dem som befinner sig i ett kriminellt sammanhang. Ett nationellt avhopparprogram är en punkt mot gängkriminalitet i regeringens 34-punktsprogram, och ett gemensamt uppdrag har getts för att det ska verkställas. har flera brottstyper minskat, till exempel lägenhetsinbrott och misshandel på krogen, eftersom människor hållit sig hemma mer än vanligt. har våldet inom hemmets fyra väggar ökat. Det är tyvärr inget nytt samhällsproblem. Nästan en femtedel av alla misshandelsbrott bestod av relationsvåld där offret och förövaren befann sig i en parrelation. Risken är att mörkertalet är stort. Att anmäla sin partner till polisen kan vara väldigt svårt. Det är därför av största vikt att polisen har rätt kompetens för att bemöta dem som misshandlats av en närstående. Även barn drabbas hårt av våld i hemmet, antingen genom att de själva är offer för misshandel eller som vittne till att den ena vårdnadshavaren misshandlar den andra. När barn är brottsoffer och vittnen är det av stor vikt att polisen har rätt kompetens. Den som förhör barn ska ha en särskild utbildning och följa den handledning som finns på området. Brott i nära relation, brott mot barn och hedersbrott är brottstyper som behöver tydligare fokus från samhället och från . Som jämställdhetsminister säger kan vi aldrig acceptera att människor inte har makten över sina egna liv. Därför är det glädjande att regeringen trycker på behovet av att utöka kompetensen på dessa områden i regleringsbrevet till polisen. Jag vill med detta understryka att det pågår ett viktigt arbete för att stärka möjligheter att bedriva ett gott arbete. Med en bra arbetsmiljö, goda villkor för att utföra arbetet och fler kollegor finns förutsättningar för polisen att bidra till ett tryggare . Jag vill också passa på att yrka bifall till reservation 31. 46 (SD): Jag yrkade bifall till reservation 3, vilket var felaktigt. Jag står bakom tillkännagivandet om brott av så kallade djurrättsaktivister och yrkar i stället bifall till reservation 51. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 24.) § 18 Straffrättsliga frågor betänkande 2019/20:JuU26 47 (S): Jag tror att vi är många som är väldigt stolta över vårt land i de svåra tider som vi nu befinner oss i. Vår demokrati står stark, inte bara när vi tar nödvändigt avstånd från varandra och tillbringar mer tid i vår skog och våra marker och påminns om hur vackert land vi lever i, utan även när vi blickar ut över världen och ser hur stater använder coronakrisen för att trycka ned sin befolkning och inskränka demokrati. Ett uttryck för detta är att vi här diskuterar frågor som inte har direkt bäring på covid-19. Det kan verka märkligt, men för mig är det ett sunt bevis för att demokratin fungerar. Det är en viktig debatt som vi har . Man kan se det som att den handlar om demokratin i sig. En demokratisk stat kränker inte invånarnas mänskliga rättigheter. Den måste även göra sitt yttersta för att ingen annan ska göra det heller. Kampen mot den organiserade brottsligheten är kampen för våra invånares frihet. Hur denna kamp förs är också det en fråga om demokratiska ideal. Rättsstaten måste värnas när vi väljer medel för att nå våra mål. Mycket har redan gjorts, men mer måste göras. För att slå hårt mot den organiserade brottsligheten måste vi förebygga att unga människor tar steget in i den. Detta arbete ryms inte inom justitieutskottet. Det handlar om en bra skola, tidiga sociala insatser, jobb och framtidstro. Brottslingar måste gripas, straffas och sedan komma bättre ut. Här finns inget motsatsförhållande. Vi har inte råd att ställa viktiga insatser mot varandra. Kriminalpolitik är inte något för den enögde. På justitieutskottets bord har det kommit väldigt många bra förslag om hur vi ska ta kampen mot brottsligheten . Om vi hade haft en slö regering hade jag gladeligen röstat för många av de förslag som oppositionen lagt fram, men för mig har politik aldrig handlat om att slå in öppna dörrar. Regeringen är på bollarna. arbetar mängder av utredningar med att i detalj mejsla ut den bästa möjliga lagstiftningen för att nå dit många motioner pekar. Samtal över blockgränserna har även förts för att ta nya gemensamma tag mot gängkriminaliteten. Detta resulterade i en att-göra-lista för regeringen som kommit att kallas 34-punktsprogrammet. Här följer några exempel på frukterna av detta arbete. För att få bort grova brottslingar från gatan ska det utredas om fler brott som ofta begås i gängmiljö behöver få skärpta straff för att spegla brottets allvar och ge möjlighet till obligatorisk häktning. Detta har fungerat mycket väl för vapenbrotten. Det vi pratar om är rån, grov misshandel samt grov utpressning. Straffreduktionen för unga vuxna ska nu begränsas vid grov brottslighet. Till detta ska läggas allt annat som regeringen har tagit initiativ till utanför gängsamtalen. skärpte vi här i kammaren straffen för mord. satsas stort på polisen. Regeringens mål att vi ska ha 10 000 fler polisanställda har redan nu lett till en påtaglig ökning av antalet i polisens personalstyrka. Detta var några exempel på hur vi stärker friheten i vårt land. Rätten till en rättvis rättegång är en annan mänsklig rättighet som en demokrati måste värna. Den som hindrar rättsväsendets arbete med att utreda brott och ställa förövarna till svars slår mot vår demokrati. Gäng som hotar brottsoffer och vittnen för att slippa möta lagens konsekvenser ska möta hårt motstånd från ett beslutsamt och enat demokratiskt samhälle. Även här är regeringen långt framme i arbetet. En utredning arbetar nu med att möjliggöra kraftfullare lagstiftning. utreds även hur vittnen ska kunna skyddas bättre. Få företeelser hotar friheten i vårt land så mycket som det sexuella våldet. Var femte kvinna har enligt undersökningar varit utsatt för sexuellt våld. Regeringen har därför gett en utredning i uppdrag att arbeta med att  se över bestämmelserna om sexuellt ofredande och överväga om ett grovt brott bör införas  analysera och se över de bestämmelser som rör straffansvaret för sexualbrott på distans samt för utnyttjande av barn för sexuell posering  analysera om samlagsbegrepp behöver förändras  utreda vissa frågor om spårsäkring efter sexualbrott  se över straffskalorna för sexualbrotten och lämna förslag på de ändringar som kan behövas för att dessa i tillräcklig mån ska spegla brottens allvar. Därutöver vill jag även nämna utredningen om att straffbelägga uppmaning om att någon ska begå självmord. Det är ett fasansfullt beteende som vi har kunnat läsa om i tidningarna och som självfallet bör kunna straffas under en egen brottsrubricering. är regeringen i mål även på den punkten och kan överlämna ett lagförslag till . Detta var ett axplock av allt som sker på straffrättens område. Tyvärr hinner vi inte med allt . Avslutningsvis vill jag yrka bifall till reservation 27. 48 (M): Vi ska nu debattera motionsbetänkandet om straffrättsliga frågor. Den straffrättsliga lagstiftningen behöver i många avseenden skärpas för att i större utsträckning spegla brottets allvar, för att ge brottsoffer den upprättelse de förtjänar och, inte minst, för att pressa tillbaka brottsligheten. Det finns självfallet inte en lösning för att öka tryggheten i , utan det behöver ske väldigt många olika saker, inte minst brottsförebyggande. Vi moderater vill se en nolltolerans mot all form av brottslighet. Detta innebär att brott ska bekämpas, oavsett om de är stora eller små. Ett framgångsrikt brottsbekämpande arbete kan heller inte ta sikte bara på den typ av brottslighet som får de allra största rubrikerna – gängkriminaliteten – utan måste också ta sikte på den typ av brottslighet som lite slarvigt brukar beskrivas som vardagsbrott. Men, fru talman, det får aldrig bli vardag att acceptera brott. Brottsligheten och otryggheten skadar inte bara de enskilda som utsätts för brott, utan brottsligheten skadar också förtroendet för hela samhällskontraktet. Det är en farlig utveckling om människor börjar tvivla på samhällets förmåga att upprätthålla lag och ordning. Vi moderater har många bra förslag, tycker vi, på det straffrättsliga området. Jag hinner inte gå igenom alla våra motioner, utan jag kommer främst att uppehålla mig vid de tillkännagivanden som vi föreslår att ska rikta till regeringen. Vi har en regering som håller på att sätta någon form av världsrekord i antal pressträffar, men det händer väldigt lite konkret ute på gator och torg. Resultaten saknas efter de löften som har ställts ut. Vi kan konstatera att när det gäller många av de löften som getts till svenska folket har arbetet inte ens inletts. Man kan alltid beskriva det genom talepunkter – att det är på gång eller att det kommer att hända något – men vi ska hålla oss till hur det faktiskt ser ut. Arbetet går väldigt långsamt, och detta är svårt att komma ifrån. finns det på andra håll en annan typ av handlingskraft. riktar i betänkandet inte mindre än sju tillkännagivanden till regeringen. Ett av dessa rör skärpt straff för våldtäkt av normalgraden. Det är ett tillkännagivande som återigen riktar till Socialdemokraterna och . I Brottsförebyggande rådets nationella trygghetsundersökning vittnar nu mer än var tredje ung kvinna om att hon har blivit utsatt för ett sexualbrott. Många unga kvinnor och även kvinnor i andra åldrar känner nog igen sig i beskrivningen att man ibland väljer en annan väg eller ett annat färdsätt på grund av oro för att utsättas för brott. Det är inte acceptabelt att så många kvinnor, av rädsla för att utsättas för brott, får sin frihet inskränkt på detta sätt. Våldtäkt är ett mycket allvarligt brott som bör ha ett högre straffvärde än . Regeringen måste lyssna på och skyndsamt återkomma med ett lagförslag om att skräpa straffet för våldtäkt. Inbrott, framför allt i den egna bostaden, är ett mycket integritetskränkande brott som drabbar alltför många människor i . kunde vi höra på nyheterna att kriminella ligor nu utnyttjar coronakrisen och gör inbrott i lokaler och i butiker där det inte är lika mycket aktivitet nu som tidigare på grund av att både arbete och föreningsliv sker digitalt. Vi har också hört om ligor som lurar äldre för att på olika sätt försöka ta sig in i den äldres bostad och stjäla värdesaker. Det är helt enkelt fruktansvärt. Vi moderater har länge drivit på för att ny brottsrubricering för något som vi kallar inbrottsstöld med minimistraffet fängelse ska införas. Utskottet föreslår i detta betänkande ett tillkännagivande till regeringen om att skyndsamt återkomma till med ett sådant förslag. Även ett tillkännagivande om höjda straff för grov stöld föreslås i och med detta betänkande. Det är alltför vanligt att den som har blivit utsatt för ett brott på olika sätt hotas till att inte anmäla brottet eller att den som har blivit vittne till någonting skräms till tystnad. Den som tvingar någon att inte berätta vad den har varit med om, eller som hotar ett vittne, hotar hela vår rättsstat. Samhället måste markera starkt mot denna typ av brottslighet, och vittnesskyddet måste stärkas. Efter denna debatt kommer vi att debattera betänkandet om processrättsliga frågor, där vi moderater har ett antal reservationer bland annat om anonyma vittnen. I detta betänkande föreslår en majoritet i utskottet att ska tillkännage för regeringen att straffen för övergrepp i rättssak ska skärpas. Vidare föreslår justitieutskottet att riktar ett tillkännagivande till regeringen rörande vistelseförbud. En person med anknytning till kriminella grupper som har gjort sig skyldig till upprepad brottslighet ska kunna hindras från att återvända till exempelvis sitt gamla bostadsområde. Syftet är givetvis att säkra tryggheten för de boende i ett visst område och att motverka och bryta upp kriminella grupperingar. Vidare föreslår justitieutskottet att riktar ett tillkännagivande till regeringen om att lagstiftningen om förverkande av brottslingars tillgångar behöver skärpas. Utöver de tillkännagivanden som jag nu har redogjort för föreslår utskottet även att riktar ett tillkännagivande till regeringen om att uppmaning om att begå självmord ska kriminaliseras. Utöver dessa förslag har vi moderater flera andra förslag som tyvärr inte har vunnit majoritet i utskottet . Det handlar bland annat om stärkt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal, skärpta straff för gängkriminella, en översyn av preskriptionsbestämmelserna och avskaffande av den så kallade mängdrabatten. Vi moderater står självfallet bakom alla våra förslag i detta betänkande, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 33. 49 (SD): Vi debatterar nu betänkandet om straffrättsliga frågor som handlar om många av de frågor som berör väldigt många människor ute i samhället som utsätts för brott eller som känner någon som har utsatts för brott. Och de som utför brotten berörs givetvis i allra högsta grad av den debatt som vi har , de beslut som vi fattar och det som regeringen slutligen väljer att gå vidare med. Det finns ett antal tillkännagivanden i detta betänkande, som baseras på stöd från , där vi riktar uppmaningar till regeringen att göra vissa saker. Många av dessa tillkännagivanden är sådana som vi har gjort tidigare i denna kammare. Vi har valt att återigen rikta tillkännagivanden till regeringen eftersom vi upplever att det inte är någon riktig styrfart i rättspolitiken och på just det straffrättsliga området från regeringens sida. Det kanske beror lite grann på att det är just oppositionen i riksdag som riktar tillkännagivanden till regeringen som föranleder att regeringen faktiskt gör någonting i slutändan. Men det är också högst motvilligt som regeringen gör just detta. Tro det eller ej, men vi kan från denna talarstol säga att vi ska skärpa straffen, men vi kan mena helt olika saker beroende på vilket parti vi tillhör. När vi sverigedemokrater säger att vi vill skärpa straffen menar vi att det ska vara en konsekvens för den dömde och en upprättelse för den som har blivit utsatt. Men när en socialdemokrat säger att man vill skärpa straffen menar man att det ska vara en konsekvens för den dömde men också en möjlighet för den dömde. Det är dessa olika betoningar som vi har och som ofta leder till att vi har så olika uppfattningar om straffen är tillräckliga eller inte. När Socialdemokraterna väljer att skärpa straffen gör de det med betoning på att den dömde ska få en möjlighet att bli en bättre människa och bortser allt som oftast från brottsofferperspektivet. Det är det som jag tror att allmänheten stör sig på. Människor upplever alltför ofta att väldigt grovt kriminella kan begå mycket allvarliga brott men att straffrabatter, mängdrabatter och möjligheter inkluderas för den dömde medan man bortser från rätt till upprättelse för den som har blivit utsatt för brottet. Där går skiljelinjen i rättspolitiken och i straffpolitiken. Det tror jag är viktigt att poängtera när det från talarstolen låter som att den rödgröna regeringen vill skärpa straffen. Man ska inte bli förvånad över att man blir besviken i slutändan om man vill se tydligare konsekvenser för dem som begår mycket allvarliga brott. För att komma till rätta med detta krävs det givetvis att vi har en regering som betonar upprättelse för brottsoffren och prioriterar ned möjligheterna för dem som har begått allvarliga brott att i slutändan bli bättre människor. Vi måste alltså titta på hur vi skärper straffen så att de också inkluderar en större del av upprättelse för brottsoffren och blir en större samhällelig markering mot det som är allvarliga brott. I detta betänkande har vi sverigedemokrater, precis som flera andra partier, väldigt många reservationer som handlar om att vi vill gå vidare med tydligare kriminaliseringar som leder just till allvarligare konsekvenser för dem som begår brotten. Det handlar till exempel om det som har tagits upp i flera debatter, alltså deltagande i kriminell organisation. Där talar man fortsatt om djurrättsaktivister. Men jag skulle vilja kalla dem för djurrättsterrorister. Det är nämligen detta som definierar denna grupp. Det är inte omtanken om djuren som definierar denna grupp av individer utan arbetsmetoderna, och det är terrorism som dessa individer ägnar sig åt. De vill genom våld, hot och skrämsel påverka legala näringar. Vi har i det förra betänkandet ett tillkännagivande till regeringen om detta, där vi också poängterar att vi kanske behöver kolla just på deltagandebrottet för att rättsväsendet ska få möjlighet att komma åt dessa individer. De har kanske begått många enskilda brott med ett lågt straffvärde. Men sammanhanget gör att det blir mycket allvarliga konsekvenser för dem som utsätts. Då ska de många brott med lågt straffvärde kunna ses just i sitt sammanhang och leda till att rättsväsendet får större muskler att gå efter en högre straffskala för att komma åt individer som kanske är svårare att identifiera för enskilda brott men som i ett tydligt sammanhang ingår i den kriminella verksamheten. Just deltagandebrottet tror jag är mycket viktigt för att komma åt djurrättsterroristerna och skapa upprättelse för de näringar som utsätts för denna verksamhet. En annan mycket tydlig skiljelinje i detta betänkande framgår av reservation 49 som gäller just livstidsstraffet och det som vi har valt att kalla för förvaringsdom, som finns i bland annat och i olika former. Vi i saknar förmåga att hålla kvar personer i med ett tidsbestämt straff, trots dessa personers historik och tydliga tecken på återfall i brott. Det kan handla om ideologiskt motiverade terrorister som begår brott med ett visst straffvärde som är tidsbestämt men som vid tiden för frisläppande riskerar att begå mycket allvarliga brott. Det måste finnas en möjlighet för rättsväsendet att hålla kvar dessa individer i anstalt, precis som man kan göra i och i . Än så länge är det bara som ser att detta behov finns. Det kan gälla upprepade kvinnomisshandelsfall, där vi har många tydliga exempel på hur det brister i vårt samhälle. Män kan misshandla ihjäl kvinnor och komma ut efter ett tidsbestämt straff och sedan misshandla ihjäl kvinnor igen, igen och igen. Trots att man från kriminalvårdens sida vet att det finns en stor återfallsrisk för dessa personer släpps de ut – med Socialdemokraternas politik med till och med tvåtredjedelsfrigivning. Här går en väldigt tydlig skiljelinje. presenterar för riksdag förslaget om just förvaringsdom som en möjlighet att säkerställa att inga farliga individer släpps ut i samhället och begår nya allvarliga brott som drabbar oskyldiga människor. Det blir den reservationen, reservation 49, jag väljer att yrka bifall till i den här debatten. 50 (C): Jag tror att det finns tillfällen då alla tänkande människor misströstar, då man ifrågasätter meningen med det man håller på med. Inte sällan kan jag känna frustration över att viktiga frågor skuffas undan bakom symbolfrågor som i bästa fall kan göra lite tryggare men som oftare används mest som slagträ i kampen om rubrikerna. Det här är dock inte ett sådant tillfälle. Det betänkande vi nu debatterar, straffrättsbetänkandet, får mig att känna hopp och tillförsikt . Det innehåller en stor mängd seriösa förslag som i de allra flesta fall kommit till i bästa välmening. Allt är inte färdigtänkt, och annat kan säkert stöta på både praktiska och principiella hinder. Men jag tror ändå att alla som har jobbat med de motioner som vi nu behandlar till största delen har haft de bästa avsikter. Det finns en hel del som verkligen förtjänar utrymme i en sådan här debatt. Jag tänker på alla idéer för att trycka tillbaka gängvåldet. Jag tänker också på sådant som handlar om att skydda oss från det som är så personligt kränkande: att utsättas för inbrott i sitt hem. Sexualbrotten är förstås oerhört allvarliga, och trots att vi har pinfärsk lagstiftning på plats finns det anledning att titta vidare på hur vi kan skydda brottsoffer och lagföra förövare. Det jag ändå tänker uppehålla mig mest vid i dagens anförande är en annan, oerhört viktig sak. Gemensamt för alla brottstyper jag nämnde tidigare är att de faktiskt redan är föremål för en hel del politisk uppmärksamhet. Många av de idéer som lanseras i betänkandet är sådant som diskuterades i gängsamtalen , och en hel del håller på att bli verklighet. Annat har adresserats i nya lagar. Låt vara att det i många fall finns anledning att gå längre än regeringen har gjort, till exempel när det gäller straffen för våldtäkt och inbrottsstöld. Men det är hög tid att sätta fokus på det som de flesta av oss nog tycker borde vara högst på dagordningen. Det är svårt att säga utan att det låter klyschigt, men barnen är det viktigaste i våra liv. De är vår framtid, och vi sätter deras lycka långt över vår egen. Det borde vi åtminstone göra. har kämpat för att få till en fridkränkningslagstiftning för just de brott som begås mot barn, ett särskilt barnfridskränkningsbrott. Om vi menar allvar med att barnen är viktigast måste det också framgå av våra lagar. Barn är särskilt utsatta. De är helt utlämnade till vuxnas välvilja. Bara den rent moraliska aspekten av att sätta barnen i främsta rummet är anledning nog. Men det finns givetvis mycket övrigt att tjäna på att göra det. Barn som växer upp i familjer där det förekommer våld löper mycket större risk att själva utveckla våldskriminalitet. Det är väl inte så konstigt, om än beklagligt och oerhört sorgligt. När det gäller våldsbejakande extremism finns ett solklart samband, väl belagt i forskningen, när det gäller högerextremism. Sannolikt gäller det även andra former av våldsbejakande extremism. Något som kanske inte alla vet är att i svensk lag är barnmisshandel inte något särskilt brott i . Det borde det vara, fru talman. Vi måste införa ett eget barnmisshandelsbrott som omfattar både fysisk och psykisk misshandel. Vi måste också stärka skyddet för barn som bevittnar brott i nära relationer. De befinner sig i en oerhört utsatt situation och får ofta psykiska ärr som sitter kvar , kanske ett helt liv. Dessa barn behöver ett bättre skydd än vad som är fallet . Dessa barn förtjänar ett bättre skydd än vad som är fallet . Jag förväntar mig inte att ni i detta läge ska ändra er och stödja reservation om detta. Men låt oss diskutera saken vidare. Jag svarar gärna på frågor och är mer än villig att arbeta framåt konstruktivt för att vi när vi debatterar nästa års straffrättsbetänkande ska kunna komma överens om att sätta barnen i främsta rummet och införa ett barnfridskränkningsbrott. Jag vill yrka bifall till reservation 4 om just barnfridskränkningsbrottet. 51 (V): är världsledande när det gäller trafiksäkerhet. Trots det omkommer flera hundra personer i vägtrafiken, och flera tusentals skadas. Antalet olyckor i trafiken måste minska. vill göra tre saker för att öka trafiksäkerheten.