prot · H709136 · 2020-06-10 00:00:00 — 1 Statsminister (S): Dagens partiledardebatt inleds i när hela och omvärlden väntar på att åklagare och polis ska hålla en presskonferens vad gäller utredningen av mordet på . Jag tror att allas tankar är hos familj. Jag tror också att många är tillbaka då de fick veta att statsminister mördats, tillbaka till den dag då vårt land förändrades och tillbaka i de långa år då vårt land fick leva med obesvarade frågor och ett traumatiskt sår som därför inte kunde läka. Även om det är konstigt tycker jag att det ändå känns fint att diskutera framtid just . Dagen kommer att präglas av , och på något sätt blir denna debatt också ett sätt att minnas inte bara hans tragiska död utan också hans liv, ett liv som präglades av en stark vilja och ett mycket hårt arbete för att förbättra vårt land. Denna partiledardebatt hoppas jag kan gå i samma anda: viljan att förbättra . Vårt land genomgår nu en historisk prövning på grund av coronakrisen. Vi har mött ett helt nytt virus. Hela det samlade har gjort allt för att rädda så många människors liv, hälsa och jobb som det bara går. har vi sett vårt lands riktiga styrkor: styrkan i sammanhållningen – hur föreningar och regioner har kraftsamlat och hur grannar har hjälpt varandra och visat att ingen i är ensam i en kris, styrkan i att vi höll skolorna öppna, att vi plattade till kurvan över sjuka så att vården klarade av situationen och att vi räddade hundratusentals jobb genom att låta staten ta en del av lönekostnaden och styrkan i att så många människor har tagit ansvar för sig själva och sina medmänniskor men också för sjukvården och samhället. Jag vill också säga att svensk demokrati har visat sig från sin bästa sida. Partipolitiska konflikter har lagts åt sidan, och blicken har lyfts. Varenda ledamot av riksdag har fokuserat på vad som är bäst för vårt land. Vi har förenats i kampen för att rädda liv, hälsa och jobb, och detta är en styrka att vara stolt över. Den politiska diskussionen om är nödvändig och viktig, men jag vill lite stillsamt påminna om att krisen är långt ifrån över. Vi har inget komplett facit . Vi behöver fortsätta att samarbeta för skull. har vi också sett allvarliga svagheter. Det är alldeles för många som har avlidit på våra äldreboenden, och varje avliden är en sorg, naturligtvis i första hand för familj, nära och kära men också för hela samhället. Vi borde dessutom ha testat fler vid det här laget. Den historiska kris som vi går igenom skapar också historiska möjligheter för framtiden. Förutom de konkreta och allvarliga svagheter som jag nämnde har en större fråga väckts, nämligen den om vi har organiserat vårt land på bästa sätt. Mitt svar är att förändringar behöver göras. behöver rustas upp. Jag tror att de flesta i vårt land känner igen sig i att det är alltför få anställda i äldreomsorgen och att dessa anställda inte har tillräckligt bra arbetsvillkor. Sjukvården har tack vare stor omställningsförmåga och kunskap kunnat klara krisen, men det har varit mycket tufft. Jag tror att de flesta känner en stark övertygelse om att resurser och fokus nu behöver läggas på välfärden. Det är äldreomsorgen, sjukvården och skolan. har stora och viktiga delar av vårt land fått stå åt sidan för kortsiktiga vinster, som har fått styra alltför mycket. Detta har gällt , under olika regeringar. Och under krisen har vi verkligen fått se hur fel det var att avskaffa beredskapslagren och hur farligt det är om sjukvård och äldreomsorg inte prioriteras på allvar. Därför, herr talman, behöver lära av krisen, i det lilla och i det stora. När vi nu ska välja vilken riktning vårt land ska ta efter krisen och när riksdag ska stifta lagar och besluta om statens budget framöver behöver vi göra det för att rusta starkt, så att varje människa i vårt land ges möjlighet att bli sitt bästa jag. fokus behöver ligga på den människa som behöver stöd av när det gäller promenader eller städning, på den man som har som yrke att sköta just detta, på arbetsvillkoren för den kvinna som arbetar som sjuksköterska och på vardagen för den lärare som i klassrummet lär ut världens historia till sina elever men också vet att elevernas framtid i alltför hög utsträckning styrs av föräldrarnas inkomst. Vi genomgår en historisk kris, och framför oss har vi ett nästan lika historiskt vägval, ett vägval där jag ser att vi behöver välja att skapa likvärdig vård i hela , bygga ett jämlikt land där föräldrarnas inkomst inte avgör barnens möjligheter, genomföra en klimatomställning och på allvar sätta välfärden främst – välfärden för alla de människor som bär , som är . Detta kommer att bli dyrt och kräva många människors arbete. Det behövs mycket vilja, men det kommer att vara värt varenda krona och varenda ansträngning. Sedan jag blev statsminister har vi satt välfärden främst, och vi har gjort historiska satsningar. Under den förra mandatperioden anställdes ungefär 100 000 människor i välfärden. Jag är mycket medveten om att detta inte räcker, och därför behöver vi fortsätta på den vägen. Efter denna kris vill jag tro att det är fler partier som vill sätta välfärden först i de hårda prioriteringar som trots allt kommer. Varenda person i ser detta som nödvändigt. Vi kan samlas kring det. Jag hoppas att alla vi i riksdag och regering tillsammans är redo att på riktigt rusta upp svensk välfärd. På det sättet kommer den här prövningen under denna tuffa vår att leda till att blir ett starkare land, efteråt. 2 (M): Samarbeta, driva på, tydlighet – tre begrepp som har väglett mig och mitt parti genom krisen. Man ska samarbeta i kris – samarbeta mellan riksdag och regering, mellan regering och opposition och mellan nationell och lokal nivå. Man lägger andra saker åt sidan och fokuserar, för landets bästa. har drivit på regeringen. Vi har drivit på för större och snabbare stöd till jobb och företag, drivit på för att undvika konkurser och för att fler företag ska kunna övervintra under denna bistra tid. Vi har samlat majoriteter i för att göra mer. Vi har drivit på för många fler tester, och vi har tjatat oss blå för att något ska hända, därför att mäta är att veta. finns äntligen en plan för testning, och det är bra. Men planer och strategier och samverkan och samordning har vi sett till leda. är tid att få saker gjorda, inte tid för fler presskonferenser. Vi har drivit på för att komma igång med en coronakommission så fort som möjligt. Regeringens utkast innehåller mycket som är bra, men en sak är uppenbar: Kommissionens arbete får inte politiseras, och slutsatserna får inte skjutas upp till efter valet . Kriser kräver också tydlighet om exakt vem som bär ansvar för exakt vad. Och ärligt talat vet alla att just det inte är just denna regerings allra bästa gren. Förvirringen i testfrågan är ett exempel. Otydlighet om skyddsutrustning och läkemedel är två andra. Vem är det som kör? Det brukar man fråga. Otydligheten blev närmast övertydlig när statsministern kände sig manad att påpeka att det är regeringen som leder och att det är han som leder regeringen. vet vi det. Vi moderater kommer att fortsätta hjälpa till, och har nog aldrig i modern tid varit lika viktig som den är just . Vi hoppas alla att det värsta är över. Men sanningen är att ingen vet – inte vi och inte några i andra länder. Låt oss därför vara ödmjuka inför det. Fler kommer att bli sjuka, fler kommer att mista livet och mer måste göras för att stoppa smittan. Ledigheten hägrar, men detta blir ingen vanlig sommar. Det vet alla studenter som har förlorat sitt sommarjobb innan det ens kom igång. Det vet de 130 000 människor som redan har blivit arbetslösa. Och det vet alla företag som har gått i konkurs. Jag vet vad det första jobbet betyder, som mitt eget på Expert Foto i . Alla minns sitt första jobb. Väldigt få har det faktiskt kvar. Nästan ingen skulle vilja ha varit utan det. Det är ofta steget in i vuxenvärlden. Men det innebär också självständighet och egna pengar. För den som är ny i vårt land är det bästa vägen in i det svenska samhället och in till det svenska språket. I krisens spår kommer att få högre arbetslöshet – enligt KI sannolikt den högsta arbetslösheten sedan . Det kommer inte att bli lätt, men vi måste ta oss igenom även denna kris framgångsrikt. Under en kris för länge sedan var räntan . gick 85 företag i konkurs varje arbetsdag. När året var slut hade 21 000 företag gått under. Detta var dystra tider för . Men mycket blev till slut ändå väldigt bra, för vi tog vara på krisens insikter och vi tog tag i våra problem. Det är precis det som vi måste göra igen – kavla upp ärmarna, se problemen i vitögat, fatta besluten och genomföra dem. hade problem redan före coronapandemin. Vi hade lägst tillväxt per capita i hela EU. Sedan tillträdde har 27 av 28 EU-länder fått lägre arbetslöshet – alla utom . Tiotusentals människor – många är födda utanför – riskerar att hamna i permanent utanförskap. är en halv miljon människor arbetslösa. Underskatta inte dessa problem. Bara för att vi har vant oss vid dem är de inte naturliga. Bara för att det har varit så här länge måste det inte vara så här . Det skulle kunna gå bra för . Men då måste vi än en gång ta tag i våra problem och ta fasta på våra möjligheter, i den ordningen. måste, för det första, återupprätta arbetslinjen. I vårt land jobbar man och gör rätt för sig – unga och äldre, kvinnor och män. Det ska vara lätt att komma in och lätt att stanna kvar, och det ska löna sig bättre att jobba än att leva på bidrag. Efter en kris måste, för det andra, tillfälliga åtgärder rullas tillbaka. Det är därför som de kallas krisåtgärder. Devalvera alltså inte innebörden av kris. Då gör man saker som man annars inte gör. Man ger pengar till företag, man höjer a-kassan och man sätter ekonomin i undantagstillstånd. Vi måste därför, för det tredje, vara försiktiga med skattebetalarnas pengar för att inte högre bidrag ska leda till längre arbetslöshet. Och våra akuta stöd till företag ska inte bli som 1970-talets industripolitik. För det fjärde måste vi återupprätta tryggheten och säkerheten. I vårt land ska både flickor och pojkar våga gå hem själva från träningen. Gängkriminalitetens skjutningar och sprängningar hör inte hemma i . Kriminalitet ska inte vara en alternativ karriärväg för unga grabbar i förorten. Detta är fyra steg till ett friare och tryggare land: ett land som successivt blir bättre, inte sämre, tryggare, inte otryggare, säkrare, inte osäkrare, friare för alla, inte ofriare för många. Om vi gör det vi måste kan vi bli precis det vi vill. Denna hoppfullhet, historiskt bevisade kraft och förmåga att nyktert se problem och fördomsfritt hitta lösningar, bär jag med mig när vi nu tar oss an de prövningar som ligger framför oss. 3 (SD): Det har varit en synnerligen annorlunda vår och ett synnerligen annorlunda riksdagsår, och det kommer att bli en mycket annorlunda sommar. Bakom all den tragik och det lidande som har gjort sig påmint i varje människas vardag finns det en verklighet som också gör sig påmind, en parallell verklighet där det dödliga våldet nu ligger på högre nivåer än . Brottsligheten har inte tagit någon paus. De kriminella gängen är inte med på idén om att vi tillsammans ska kämpa oss igenom denna kris. Tvärtom utnyttjar de tillfället och slår till när människor är som mest sårbara. På samma låga nivå befinner sig de extremister som förklädda till aktivister ger sig på blåljuspersonal, som slår sönder butiker och som rånar barnfamiljer på deras ägodelar. De uppmuntrar till våld, och de ger sig cyniskt och systematiskt på oskyldiga människor. Dessa ligister, herr talman, borde inte, och definitivt inte med statens goda minne, få vistas i stora folksamlingar i stadsmiljö. Den rätta platsen för denna organiserade våldspöbel är i ett avlägset beläget grustag eller någonting liknande eller bakom lås och bom. Deras beteende är under alla omständigheter förkastligt. Det är fullständigt oacceptabelt. Välfärden som redan innan detta virus slog till var i kris är i ett ännu värre läge. Vi har personal som sliter och går på knäna, vi har en omsorg som dras med uppenbara strukturella problem och resursbehov och vi har besparingar som riktas rakt mot välfärdens kärna. Redan sönderskattade småföretagare har pålagts ytterligare bördor i form av plastpåseskatt och annat symboliskt nonsens. Arbetslösheten skjuter åter i höjden, konkurserna exploderar och människor riskerar att tvingas bort från hus och hem. Framför allt skulle jag vilja ägna en tanke åt alla de äldre som just nu befinner sig i en mycket svår situation. Efter att ha kämpat ett helt liv och bidragit till vårt gemensamma ska man inte behöva känna den rädsla som väldigt många känner , en rädsla för att lämnas åt sitt öde när krisen slår till. Det anstår inte ett välfärdsland som . All personal i vård och omsorg som har fått stå ut med så mycket , inte minst , och all sjukvårdspersonal som har slitit under omänskliga förhållanden är hjältar som förtjänar en trygg och säker arbetsmiljö och som förtjänar vettigt betalt för det jobb som de lägger ned. Och inte minst, herr talman, förtjänar de vår allra djupaste respekt. När statsminister manar till nationell samling är vi sverigedemokrater de första att räcka upp handen. Men att mana till uppslutning får inte innebära att man blir rädd för att idka självkritik och självrannsakan. När vi nu efter denna coronavår i denna kammare ska försöka göra en summering blir det ett sorgens och ett tragikens delbokslut. Det är åtminstone så som jag ser på det. får jag ett intryck av att statsministern är ganska nöjd med sin strategi för att bekämpa viruset men också med de åtgärder som regeringen har vidtagit för att mildra de negativa effekterna på samhället. Någonting säger mig ändå att de som drabbats på olika sätt – alla anhöriga till avlidna, all vårdpersonal som har slitit dag och natt, de tiotusentals som har haft behov av vård men som har fått se sina operationer skjutas upp och alla företagare som kämpar för sin överlevnad – inte är särskilt nöjda med hur vi har hanterat detta, herr talman. är i grunden ett starkt samhälle och en stark nation. Vårt samhälle har byggts av tålamod, strävsamhet och omtanke om varandra. Det där blir i förlängningen helt avgörande för hur vi kommer att lyckas ta oss ur den här krisen. Det kommer dock inte att ske utan uppoffringar, och det kommer inte att ske utan svåra politiska prioriteringar Vi kommer att tvingas till hårda prioriteringar, herr talman, och jag ifrågasätter starkt om den regering vi har besitter förmåga, vilja och kraft att göra de prioriteringarna. 4 (C): Vi lever mitt i en pandemi. Den har slagit stenhårt mot människors liv och hälsa, mot hela vår ekonomi, mot våra företag och mot människors jobb och trygghet. Vi lever i som tvingar våra äldre att avstå från att krama sina barnbarn, som gör att en partner inte kan vara med vid förlossningen och som tvingar anhöriga att ta ett sista farväl via en telefonlur i en sjuksköterskas utsträckta hand. Bara i är det nu 4 700 människor som har dött. Det är en sorg och en tragedi för familjer, vänner, kollegor och bekanta, men det är också en sorg och en tragedi för hela som land. Den svenska sjukvården har ställts inför enorma utmaningar. Vårdpersonalen jobbar under hårt tryck för att ta hand om covidsjuka patienter, ett arbete som förtjänar all vår respekt. I krisens spår har också allt fler företagare och anställda fått se sina livsverk och framtidsplaner slås i spillror. Pandemin har gjort svarta siffror röda, inte minst för småföretag runt om i , och den har drabbat branscher som besöksnäringen särskilt hårt. Även jobben drabbas när företagen drabbas. Det vi upplever nu påverkar oss alla. Det sätter spår i oss som individer och som samhälle, och det kommer att ta att återhämta sig ifrån detta. Viruset har slagit mot våra liv och vår hälsa, och måste vi göra allt vi kan för att det inte ska slå även mot vår framtidstro. har haft som utgångspunkt att ta ansvar och visa handlingskraft. Vi har varit med om att få på plats historiskt stora räddningspaket för att stötta företagen och värna jobben. Vi har skjutit till mer pengar till kommuner och regioner och investerat i svensk infrastruktur. Men vi har också pekat på hur äldres isolering kan minskas och hur vi ska möta den psykiska ohälsa som följer i pandemins spår. Vi har varit starkt kritiska till att äldre som bor på särskilda boenden inte har fått tillgång till sjukvård. Mer behöver dock göras för att man ska komma framåt i arbetet med att stoppa smittspridningen och därmed också kunna ta ur krisen. Det finns områden där vi som land har misslyckats och där vi borde ha agerat mycket snabbare. Den utbredda smittspridningen och den höga dödligheten i covid-19 på våra äldreboenden är två sådana områden, och vår oförmåga att få på plats en bred och effektiv testning av våra medborgare är ett annat. är det att vi uppdaterar den svenska coronastrategin. Börja testa alla med symtom! Det är bara så vi kan återuppta den aktiva smittspårningen och därmed bryta smittkedjor. Att pressa ned smittan är det enskilt viktigaste vi kan göra , både när det gäller att rädda liv och när det gäller att värna företagen och jobben. Det är också viktigt att vår svenska strategi kan skapa förtroende i våra grannländer. Det är helt avgörande för som litet, exportberoende land. Men vi måste även fortsätta arbetet med att minska äldres isolering och se till att möta den psykiska ohälsa som följer i krisens spår. Vi behöver förbereda oss så att alla de som har blivit bortprioriterade på grund av coronapandemin ska kunna få sin vård, och vi måste snabbt åtgärda de brister inom äldreomsorgen som blivit så oerhört tydliga under den här krisen. Vi i kommer att fortsätta driva på för förändring där vi ser att sådan behövs. Vi kommer att fortsätta vara en stark röst för en förnuftets väg som bygger på hur verkligheten ser ut. Det finns nämligen många problem och utmaningar kvar att lösa innan tillsammans har tagit sig igenom den här krisen. Ansvaret för det här vilar tungt på regeringen, och vi förväntar oss att regeringen tar det ansvaret. Vi vet att det här är långt ifrån ett enkelt arbete. Det kommer att kräva det yttersta ledarskapet, såväl individuellt som kollektivt, och det kommer att ta tid. Men precis som sommarens ljus nu påminner oss om att det finns något annat än vinterns långa mörker måste vi påminna oss själva om att det kommer att komma när vi får krama mormor och morfar igen. Med gemensamma krafter kommer vi att ta oss igenom även detta, herr talman. 5 (V): Herr talman och åhörare! Kriser prövar oss. De prövar oss som människor, och de prövar oss som samhälle: Hjälper vi varandra, eller låter vi var och en klara sig bäst den kan? Jag tycker att vi mitt i döden och eländet i coronakrisens spår har sett så mycket omtanke och sammanhållning i . En av de nyheter som berörde mig mest var när sjukvården i efterlyste personal som kunde gå tillbaka till sjukvården och arbeta med de coronasmittade – och 5 000 personer anmälde sig . Det är mitt ! Det är det solidariska , som håller ihop. Vi vet att man just nu sliter. Trots den vackra där ute sliter man på sjukhusen. På intensivvårdsavdelningar jobbar man 10-timmarspass och 60-timmarsveckor, . På våra äldreboenden, där sjukskrivningstalen har varit höga, arbetar man ibland med rädsla för att själv bli smittad eller att av misstag smitta någon av de äldre – det som absolut inte får ske. Krisen har alltså visat mycket av det bästa i , men det finns också tydliga bilder av hur vi har blivit svagare som samhälle – hur vi inte klarar av saker vi borde. Allra tydligast är det förstås inom äldreomsorgen, och det beror inte på dem som sliter och jobbar där utan på att de inte har fått rätt förutsättningar att göra jobbet. De har inte fått rätt förutsättningar i form av alltifrån grundläggande utrustning till att faktiskt ha en utbildning som gör att de vet vad de ska göra. Det är årtionden av nedskärningar och privatiseringar, otrygga anställningar och underbemanning som gör detta så svårt i grunden, och här finns en grundläggande lärdom att dra: Det måste bli ett slut på den politiken. Välfärden måste gå före sänkt skatt. har vi möjlighet att välja en annan väg – en bättre väg – där de som står mitt i stormens öga i sjukvården och äldreomsorgen faktiskt får det bättre. Det ska inte bara vara ord. Man ska kunna sjukskriva sig, och har man ett fast arbete kan man göra det. Man ska våga säga ifrån när någon säger åt en att gå in och jobba utan skyddsutrustning: Nej, skyddsutrustning ska vi ha! Man ska ha så många kollegor att det inte är tjugo olika personer som går hem till en äldre med hemtjänst, utan det ska vara fyra eller fem som den äldre känner igen och är trygg med. Det där kan vi göra tillsammans. Det är tid att lägga om politiken och rusta äldreomsorgen och sjukvården. Det är också tid att hjälpa småföretag ut ur krisen så att de klarar sig tills det börjar komma nya beställningar och ordrar. Det är tid att bygga upp ett civilförsvar igen, och det är tid att bygga upp beredskapslager – att lära av det som har skett. Krisen visar att vi behöver ett starkt samhälle. För den arbetslöse är det uppenbart att det är samhället man får lita på. För företagen är det också uppenbart. är det samhället – staten – man får lita på. Inte ens högern ropar på högerns lösningar när det är kris. ropar man på staten och på samhället. Men låt oss tala klarspråk: Denna ändrade kurs ger inte utrymme för sänkta skatter, utan den ger utrymme för satsningar och robusthet . Den ger utrymme för ett rättvisare där vi rustar upp sjukvården och där vi ser till att saker faktiskt fungerar. Detsamma gäller återstarten av ekonomin. Den måste vi göra tillsammans; den kommer inte att fixa sig av sig själv. Uppgifterna framför oss är tydliga. Vi ska bygga bort den trångboddhet som har varit så förödande för smittspridningen. Vi ska se till att fler får anställning i välfärden – också i skola och utbildning, inte bara i äldreomsorg och sjukvård. Vi ska göra en grön omstart där vi får ned utsläppen av växthusgaser som vi bygger upp vår konkurrenskraft och ekonomi. Vi ska bygga nya stambanor i järnvägen. Vi ska rusta upp kollektivtrafiken. Vi ska se till att de stora industrierna kan ställa om och bli världsledande i att inte längre släppa ut så mycket växthusgaser. Vi ska bygga upp vårt elnät. Vi ska bygga ett modernare och bättre . Detta, herr talman, kan vi bara göra tillsammans. Detta kommer inte marknaden att fixa. Detta kan vi bara göra om vi sätter jämlikhet och klimat före skattesänkningar för de rika. 6 (KD): Jag är stolt över den solidaritet som visas med äldre och riskgrupper och över allt det vårdpersonalen offrat och fortsätter att offra för sin nästas hälsa. Den gemenskap och medmänsklighet som svenska folket visat oavsett bakgrund eller hudfärg är värd att hylla. Coronakrisen har skakat om världen, visat på sårbarheten i välfärdssystemen, rivit upp handel och ekonomi, blottlagt kinesisk imperialism och exponerat bristerna i svensk beredskap. Vi kommer med tiden att få dra många lärdomar av det som hänt, men en slutsats kan vi dra redan nu: Med den nu sittande regeringen kommer när vi möter en kris alltid att stå ledarlöst. Under migrationskrisen, när vårdköerna fördubblades och under coronapandemin har vi stått ledarlösa. I en kris måste en ledare kliva fram, men tog kliv bakåt. Regeringens passivitet har oroat oss under denna vår. Vid det första mötet vi hade med regeringen tog vi upp behovet av nationell samordning kring vårdresurser, respiratorer och skyddsutrustning, och vi förvånades över att regeringen inte hade tagit sådana initiativ. krävde vi en coronakommission för att bland annat få svar på varför sportlovsfirare som kommit in via fick kliva rakt ut på arbetsplatser och in i samhället. föreslog vi för regeringen att det skulle tillsättas en typ av nationell vårdgeneral med mandat att omfördela vårdresurser vid behov.