prot · H70980 · 2020-03-03 00:00:00 — De högre bostadspriserna och att de har gått upp beror på marknadsekonomi – tillgång och efterfrågan. Det är ingen hemlighet att många har sökt sig till storstäderna. ser vi att trenden vänder. Barnfamiljerna flyr från , och har vi i princip nolltillväxt på invånare i regionen. Min sista fråga till statsrådet blir: Vill statsrådet bromsa också Stockholmsbörsen när den går upp? gick den upp . 82 Statsrådet (MP): Om man tycker att börsen är samma sak som bostadsmarknaden har man uppenbarligen inte varit utan bostad. Ingen kan bo i en aktie, men man har behov av en bostad att bo i. Det är klart att det för en ung person som ser priserna skjuta i höjden inte är lätt att se en ingång på bostadsmarknaden. Om priserna däremot är stabila, vilket de är , är möjligheterna betydligt större. Jag kan lugna herrarna, som uppenbarligen är mycket engagerade i bostadspolitiken, med att vi nu har en mer aktiv bostadspolitik än vi har haft på många årtionden. Vi har inte längre den hands off-politik som präglade de åtta åren med moderatledd regering. Man hade ingen som helst politisk ambition att påverka utan ville låta marknaden avgöra hela bostadsförsörjningen helt på egen hand. Det ledde till den här situationen. Det byggdes alldeles för lite under . Det ledde till ett stort underskott på bostäder. har vi en helt annan situation. Det byggs mer än det har gjorts . Vi har ett bostadsbyggande som ligger på 50 000 . Det är närmast dubbla byggtakten jämfört med under den moderatledda regeringen. Vi har redan många verktyg på plats i januariavtalet. Vi har sagt att vi ska reformera hyresmodellen. Vi har också sagt att vi ska ta bort flyttskatten genom att räntebeläggningen på uppskovsbeloppet ska avskaffas. Det kan öka rörligheten på bostadsmarknaden. Vi genomför omfattande regelförändringar. Vi har ett gediget program för att kunna gå fram med att både förenkla och förkorta planprocessen och göra byggandet snabbare och billigare. Vi har gjort om investeringsstöden för hyresrätter. Det är det investeringsstöd som i sin budget bara drog ett streck över och tog bort helt och hållet. Det gjorde att alla de tusentals bostäder som, om man hade låtit systemet verka, nu hade varit ute på marknaden försvann. Det försvårar såklart för alla människor som behöver en bostad och som har behov av alla de hyreslägenheter med rimliga hyror som skulle ha kommit ut på marknaden. Men genom oansvariga agerande, när man drev igenom en budget trots att man inte hade regeringsansvaret, omöjliggjordes den reformen. Det har lett till ett stort glapp och tapp i hyreslägenheter. Vi har fått ut 35 000 hyreslägenheter så här långt. Med ett nytt investeringsstöd kommer det att komma ut tiotusentals nya bostäder med en rimlig hyresnivå. Det är bostäder som det finns ett stort behov av. Januariavtalspartierna har också sagt att vi ska göra en omfattande skattereform. Inte minst att förbättra bostadsmarknadens funktionssätt kommer att vara vägledande där. Vi har dessutom inrättat ett stöd för byggemenskaper. Det är en form för byggande som i andra EU-länder, till exempel , står för en stor del av byggandet. Det finns nu ekonomiska förutsättningar för dem att bedriva sin verksamhet. Fler föreningar kan genomföra byggande som passar behoven. Vi har alltså en aktiv bostadspolitik, till skillnad från den passiva politik som har präglat inte minst borgerlig bostadspolitik och som har lett till det marknadsmisslyckande som vi sitter med. Behovet av bostäder är betydligt större än tillgången. Jag skulle önska att de herrar som har ett högt tonläge i den här debatten kunde visa någon sorts ansvarstagande för det misslyckande som vi ändå kan konstatera att de åtta åren med moderatledd politik blev. Vi kommer att behöva arbeta vidare, inte minst för att se till att bostäder som motsvarar de behov som finns kan komma ut på marknaden, det vill säga för människor som inte har de allra tjockaste plånböckerna. Om det handlade också det byggsamtal som lite föraktfullt hänvisade till. Tillsammans med byggbolag, branschorganisationer och fackföreningar kunde vi sätta oss runt ett bord för att se hur vi kan få ett ökat byggande men också ett byggande som passar de behov som finns. Jag kan glädja med att det fanns en stark uppfattning om att marknaden håller på att vända uppåt, att det finns goda förutsättningar för att bygga mer och ett starkt behov av att bygga på ett annat sätt än man gjorde med en moderatledd regering. 83 (M): Den aktiva bostadspolitik som bostadsministern står för har alltså lett till ett tapp på i byggandet i . Precis som min kollega konstaterade har flyttlassen nu vänt från . Barnfamiljer kan inte bo i för att de inte får tag på boende. Den aktiva bostadspolitik som bostadsministern påstår sig föra har alltså lett till att byggandet i minskat . Det vore nog bättre om bostadsministern blev ännu mer passiv i stället för att försöka vara aktiv, så att byggandet möjligtvis kan vända i . 84 Statsrådet (MP): Låt oss konstatera att tycker om att ha ett högt tonläge i bostadsdebatten. Vi kan också konstatera att man däremot inte levererar när man har möjlighet att genomföra saker på egen hand. Då står man i stället handfallen och tycker att man inte har något ansvar utan att marknaden ska sköta bostadspolitiken på egen hand. Vi kan nu konstatera vad effekten av detta blir: alldeles för lågt byggande och byggande som inte passar för de behov som finns. ser vi hur bostäder som kom till under den planering som den borgerliga regeringen inledde kommer ut på marknaden i . Prisläget är sådant att det inte finns någon efterfrågan. Vi har tomma bostadslägenheter i för att priserna är för höga, som det finns en akut bostadsbrist. Den politiken behöver vi inte se igen. Det är lätt att konstatera att bostadspolitik fungerar, men bara när man är i opposition. När man är i majoritet kan man inte leverera de lägenheter som behövs. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2019/20:310 om kollektivtrafik och ökad jämlikhet 85 Infrastrukturminister (S): har frågat mig hur jag avser att arbeta för att kollektivtrafik och transportplanering i stort ska öka tillgängligheten för socioekonomiskt svaga grupper och bidra till ett socialt hållbart transportsystem samt om jag avser att främja användandet av sociala konsekvensbedömningar och hälsokonsekvensbedömningar vid planering av infrastruktur och kollektivtrafik. För mig och regeringen är det viktigt att hela ges goda förutsättningar att växa och utvecklas. En utgångspunkt för regeringens politik inom transportområdet är självklart det övergripande transportpolitiska målet om att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. Transportsystemet ska vara jämställt, och det ska bidra till ökad hälsa. Enligt kollektivtrafiklagen är det regionen och kommunerna inom ett län som gemensamt ansvarar för den regionala kollektivtrafiken. I ansvaret ligger att fastställa behov och mål för den regionala kollektivtrafikförsörjningen liksom att besluta om trafikering och prissättning. beslutade regeringen om en ny nationell trafikslagsövergripande plan för transportinfrastrukturen för perioden –2029. Det är en satsning på svensk infrastruktur, vilket möjliggör stora satsningar i hela landet, på nybyggnation men också på upprustning och underhåll av befintlig infrastruktur. Det innebär också den största järnvägssatsningen i modern tid. Regeringens uppdrag åt att ta fram ett förslag till nationell plan inkluderade ett uppdrag att redovisa vad social hållbarhet innebär när det gäller transportinfrastruktur och hur social hållbarhet kan integreras i transportplaneringen. har därefter fortsatt att bedriva ett utvecklingsarbete för att ännu tydligare kunna svara mot denna hållbarhetsaspekt. Bland annat finansieras forskning om transportplanering ur ett socialt perspektiv och metodutveckling av planeringsunderlag som fångar sociala dimensioner av tillgänglighet. Staten har även möjlighet att främja kollektivtrafiken, och regeringen har tagit flera initiativ inom området. Den nationella planen bidrar genom investeringar i till exempel järnvägar och busskörfält, och kommuner kan söka statlig medfinansiering för infrastruktur för kollektivtrafik genom stadsmiljöavtal och genom förordningen om statlig medfinansiering till vissa regionala kollektivtrafikanläggningar. Vidare ger regeringens elbusspremie möjlighet till ett visst bidrag till införskaffande av elektriskt drivna bussar. Avslutningsvis vill jag understryka att arbetet för ökad social hållbarhet är mycket angeläget, inte minst i transportsystemet. 86 (V): Jag tackar ministern för svaret. Jag vill tydliggöra att min fråga inte i någon del handlade om hur mycket regeringen lägger på infrastruktur i sin budget. För att förtydliga, fru talman: Jag frågade vad regeringen tänker göra åt transportfattigdom och om hälso- och konsekvensanalys av infrastrukturprojekt, inte om asfalt och räls. är det land inom där ojämlikheten ökat mest . Vi får allt fler invånare som lever i ekonomisk utsatthet medan några blir rikare. har priserna i kollektivtrafiken höjts fyra gånger så mycket som för andra varor och tjänster . Bland annat detta – det finns naturligtvis flera andra faktorer som bidrar till transportfattigdom – gör att man stänger ute delar av befolkningen, ofta dem som har störst behov av kollektivtrafiken. Kollektivtrafikens tillgänglighet är grundläggande för många människors sociala inkludering och möjlighet till deltagande i samhället, främst i socialt utsatta områden där majoriteten inte har råd att ha bil och många inte har körkort. Att förflytta sig på något annat sätt än att gå eller cykla börjar bli ett privilegium för dem som har god ekonomi. Att göra kollektivtrafiken orimligt dyr är ytterligare ett sätt att låsa in dem som inte har råd att ha bil och begränsa deras rörelsefrihet. De rabattsystem som finns är oftast inte tillgängliga för dem med låga inkomster, som ofta reser med dyrare biljetter än övriga befolkningen. Exempelvis är månadskort ofta inte möjliga att köpa för dem med låga inkomster eftersom de inte har möjlighet att betala så mycket pengar på en gång. Fattiga personer avstår ofta från att resa för att de inte har råd, vilket är ytterligare ett exempel på hur social utsatthet också innebär sämre transportmöjligheter och risk för exkludering från samhället. Det är dyrt att vara fattig, fru talman. Dessutom utgår planeringen av kollektivtrafiken oftast från en norm av dagpendlare och från något som kallas starka stråk, vilket gynnar en arbetande medelklass. Mindre hänsyn tas till dem som arbetar kvällar, nätter och och till dem som arbetar på avsides belägna arbetsplatser. Arbetsplatsområden som vanligtvis befolkas av personer med låg utbildning och lågt bil- och körkortsinnehav är ofta dåligt försedda med kollektivtrafik. Detta kan även i storstäder ge helt orimliga pendlingstider för människor som är helt beroende av kollektivtrafiken för sina transporter. Hänsyn tas inte heller till hur nyttan av satsningar på kollektivtrafiken fördelas mellan olika befolkningsgrupper. Socioekonomisk hållbarhet och social inkludering nedprioriteras, och det ger orättvisor som riskerar att öka klyftorna mellan svaga och starka socioekonomiska grupper. Missgynnade personer har inte heller något inflytande eller någon representation i planeringsprocesserna. Man kan göra som ministern och hänvisa till anslag för järnvägar, anslag som för all del är större än tidigare men enligt oss inte tillräckliga. Eller så kan man exempelvis göra som gjort i sin budget, där vi har med ett generellt statligt stöd till regionala kollektivtrafikmyndigheter på 2 miljarder för att kollektivtrafiken ska kunna bli både mer tillgänglig och billigare. Det finns naturligtvis även andra åtgärder som måste till, men extra medel är en början. Så, fru talman, jag upprepar min fråga i hopp om att faktiskt få ett svar: Hur avser ministern att arbeta för att kollektivtrafik och transportplanering ska öka tillgängligheten för ekonomiskt svaga grupper och bidra till ett socialt hållbart transportsystem? 87 (V): I en sådan här viktig debatt om transportfattigdom, som lyfter upp, är det svårt att inte bli engagerad och vara med. Det är precis detta denna debatt handlar om: att det är olika villkor för människor i det här landet. Precis som tog upp har priset på att resa kollektivt i ökat kraftigt. Det kom en ny sammanställning som pekade på att priset på att resa kollektivt hade ökat . Det är mer än den allmänna prisökningen i . Snittpriset på ett månadskort i kollektivtrafiken ligger på . Enkelbiljetter är ofta väldigt dyra. kan vara en överkomlig summa för direktören, men det är väldigt mycket pengar för underskötaren eller förskolläraren, särskilt om man också har ett, två eller tre barn där hemma som man också ska betala kollektivtrafiken för. Då blir det helt enkelt väldigt mycket pengar. Jag tycker att tar upp en väldigt viktig sak. Detta är inte bara en fråga om att vi behöver investera mer i utbyggd kollektivtrafik, något som ministern tar upp i sitt svar. Det är helt riktigt att vi behöver investera mer, totalt sett, i att till exempel köpa in en hållbar bussflotta eller att ge bidrag så att våra regioner kan investera i det, liksom att vi behöver investera mer i järnvägen och så vidare. Men det som tog upp är att även om kollektivtrafiken sorterar under våra kommuner och regioner har vi på nationell nivå möjlighet att göra kollektivtrafiken billigare och mer tillgänglig för större grupper i samhället. Vi kan helt enkelt vara med och delfinansiera driften av kollektivtrafiken. Det var vi i med och gjorde, tillsammans med Socialdemokraterna och , under den tidigare mandatperioden –2018, då vi bland annat fick igenom avgiftsfri kollektivtrafik för barn och unga. Det kunde vi göra genom att vi anslog medel från regering och riksdag genom den nationella budgeten. Det skulle vara intressant att av ministern få veta inte bara vilka investeringar som är på gång utan också om regeringen har en politik för att göra kollektivtrafiken billigare och mer tillgänglig för fler grupper i samhället. Har regeringen en plan för att finansiera en del av driften av kollektivtrafiken i våra regioner? 88 Infrastrukturminister (S): Tack, och framför allt , för en väldigt viktig interpellation och viktiga frågor! Det råder ingen tvekan om att transportsektorn står inför en ganska stor omställning, och mycket av de investeringar vi gör och de stöd vi utvecklar går med all rätt – jag vet att ni håller med om detta – till att ställa om transportsektorn för att klara klimatutmaningen. Detta är ibland också ett av skälen till att biljettpriser ökar i kollektivtrafiken. Man investerar i bussar som drivs elektriskt eller med biogas, eller man ökar på annat sätt förutsättningarna för kollektivtrafiken. Och det är bra. Det börjar bli trångt på gatorna i storstäderna. Vi måste se till att bygga ut kollektivtrafik och hitta smartare lösningar och bättre mobilitet. Det är klart att det finns olika vägar dit. Det jag lyfte fram i svaret och som har varit viktigt för den här regeringen och för regeringen under den förra mandatperioden är att vi också planeringsmässigt tänker på ökad mobilitet för breda samhällsgrupper. Jag har i något sammanhang sagt att vi måste sluta planera infrastruktur utifrån män och bilar och har fått lite skäll för det. Men allvarligt talat behöver vi tänka på en annan typ av mobilitet framöver, både för att klara klimatutmaningen och för att hitta smartare sätt att transportera oss. De stora investeringar vi faktiskt gör är kanske en av de viktigaste insatserna. Det är därför – med all respekt för – som jag i interpellationssvaret väljer att lyfta fram siffran 700 miljarder. De investeringar vi gör är också en grundförutsättning för att öka möjligheten till mer kollektivt resande och mer klimatsmart resande. Min företrädare var den första som såg till att vi i uppdragen till inför transportplaneringen och nationell plan tog med direktiv om sociala frågor, social hållbarhet och konsekvenser för den sociala sammanhållningen. Detta var nog så viktigt när man har sett infrastruktur som separat från annan samhällsplanering. Vi valde att också lyfta in bostadsfrågan i infrastrukturplaneringen. Det var också första gången som bostadsfrågorna och förutsättningarna för bostadsbyggande kom med i nationell plan. Detta gör att vi nu inför kommande planeringsomgång faktiskt har bättre förutsättningar för att bredda perspektiven till att handla om bostadsbyggande, samhällsbyggande och om tillgänglighet för breda samhällsgrupper. Den diskussionen är viktig. Jag välkomnar och tycker att det är utmärkt att och också lyfte fram detta, för det behövs i den här debatten. Däremot är jag noga med att framhålla ansvarsfördelningen. Det är förvisso sant som säger att vi under förra mandatperioden gjorde en särskild insats för att stimulera kommuner och regioner att ha avgiftsfri kollektivtrafik för ungdomar . Det var en populär och bra insats. Finns det ekonomiska förutsättningar tror jag att väldigt många skulle vilja genomföra detta även . Låt oss se hur sådant prövas i budgetarbetet framöver. Men vi får inte frånta regionerna deras ansvar för prissättning och biljetter. Här råder stora skillnader beroende på vilka som har makt och inflytande i regionerna. Låt det bli en viktig fråga i regionerna vilken insats man gör för att främja kollektivtrafiken, för den ger breda grupper ökad möjlighet till rörlighet och är på det sättet också en socioekonomiskt utjämnande faktor, plus att den avlastar vägar och annan infrastruktur. Inriktningen är alltså helt rätt. Det är klart att vi i det samhällsbygge som pågår, med den klimatomställning vi står inför, ska se till att inte reproducera tidigare generationers misstag utan bygga smartare rörlighet och mobilitet som ger fler grupper bredare förutsättningar att komma till en större och växande arbetsmarknad. 89 (V): Tack, ministern, för ett bra svar! Mycket kan vi nog vara ganska överens om. Men låt mig börja med detta med investeringarna i kollektivtrafiken. De är jättebra. Vi behöver ställa om trafiken för klimatets skull. Men då kommer vi till detta med klimaträttvisa: Vem är det som betalar? Priserna går upp kraftigt, och det är för dyrt för många människor. Att behöva ta kollektivtrafiken till vårdcentralen kan vara en ekonomisk katastrof, speciellt för en ensamstående förälder som ska ha med sig sitt barn och åka tur och retur. Det kan avgöra om man kan äta eller inte den sista helgen . Ja, investera gärna i kollektivtrafiken, men låt det inte drabba dem som inte har några medel. Det betyder ju också att vi utelåser delar av befolkningen från mobilitet, eftersom det är för dyrt. är detta inte det enda problemet – även tillgänglighet är ett problem när man exempelvis planerar efter starka stråk. Jag vet ställen där det helt enkelt är svårt att ta sig till närmaste hållplats, även i storstäder. Ett exempel kan vara i . Där går bussarna väldigt sällan , och det är en otrevlig väg att gå, speciellt om man är ensam kvinna. Den typen av tillgänglighetsfrågor är naturligtvis också väldigt viktiga. Biljettsystemen kan vara alldeles för svåra för många att använda, med mera. Jag håller helt med om att vi inte ska planera infrastrukturen efter män med bilar. Den tanken är väldigt bra, och jag hoppas att regeringen håller fast vid den. Vad gäller förutsättningar för bostadsbyggande håller jag helt med om att man när man ger tillstånd för bostadsbyggande bör ha möjlighet att exempelvis inkludera krav på mobilitet och kollektivtrafik. Så är det inte . Jag ser fram emot de ändringarna. Jag håller helt enkelt inte med om att kollektivtrafikutbyggnaden görs tillgänglig för de breda grupperna. I de planeringsdokument som finns i flera regioner är målsättningen regionförstoring och att regionen ska ha ekonomisk tillväxt. Allt detta är jättebra. Men det blir gärna en målkonflikt mellan det och social hållbarhet och att man tänker på de sociala grupperna. Man går in för att få bilåkarna att åka kollektivt. Det ska man också göra, men då nedprioriterar man gärna de socialt utsatta grupperna. Min fråga är: Hur uppnår vi klimaträttvisa? Hur gör vi för att de nödvändiga satsningarna och omställningen av kollektivtrafiken inte ska drabba dem som faktiskt har väldigt lite pengar och som riskerar att uteslutas från mobilitet? 90 (V): Jag tycker att det är väldigt viktigt att har fått uppdraget att redovisa social hållbarhet i transportplaneringen, men det handlar inte bara om att redovisa den sociala hållbarheten. Det gäller till syvende och sist vad som händer ute på marken. Blir vårt transportsystem mer eller mindre socialt hållbart? Blir det mer rättvist eller inte? Givet de kraftiga prisökningarna vill jag fråga ministern: ministern att vårt transportsystem har blivit mer rättvist ? Om inte undrar jag: Finns det någonting som regeringen kan göra? Både jag och har tagit upp möjligheten att gå in och finansiera en del av kollektivtrafiken så att den blir billigare och mer tillgänglig för större grupper i samhället. Jag instämmer fullt ut i att vi inte ska planera framtida infrastruktur utifrån män och bilar, men jag noterar att regeringen tyvärr är kvar i sådant tänk. Man fortsätter med Förbifart , största motorvägsprojekt. Tvärförbindelse är ett motorvägsprojekt som ännu inte har påbörjats men som och regeringen har lagt in i den nationella infrastrukturplanen. Det kommer att kosta mer än . Det avfärdas av , som menar att det leder till ökade utsläpp och att det binder fast oss i ett inte hållbart transportberoende. Här finns det alltså saker som regeringen kan och måste omvärdera. Jag ser inte att regeringen har gjort det ännu, men möjligheten att revidera den nationella infrastrukturplanen finns. Jag hoppas att ministern menar allvar med det han säger. 91 Infrastrukturminister (S): var med vid framtagandet av den nuvarande infrastrukturplanen och ställde sig bakom den när vi antog den. Men det kommer naturligtvis nya infrastrukturplaner och revideringar av nya nationella planer framöver. Låt oss föra en bra diskussion om vilka investeringar som ska göras då! Det är nämligen viktigt vilka investeringar vi gör. Här tror jag att man måste vara medveten om att ambitionsnivån på infrastrukturinvesteringarna är en nog så viktig utjämnande faktor, för det är någonting vi gemensamt finansierar. Stora delar av det som är förutsättningen för till exempel kollektivtrafik i storstäderna är också gemensamt finansierat, antingen via nationell plan eller via de avtal vi gjort med storstadsregionerna. Vi är då statligt, från hela landet, med och finansierar en del av de kollektivtrafiksatsningar man gör i storstäderna. Jag kommer ursprungligen från , mitt i . Där bor 800 människor. Där görs inte stora investeringar i kollektivtrafiken, men i regionen bygger vi bättre förutsättningar för att man i alla delar av länet ska ha bättre förutsättningar att nå en större arbetsmarknad. På samma sätt understöder vi i regeringen detta med de investeringar vi nu gör i infrastruktur. Jag håller helt med och tror att det är avgörande . Vi står inför en klimatomställning, inte minst i transportsystemet. Det handlar om en långtgående elektrifiering, effektivisering av transportsystemet och införande av bioenergi i större utsträckning. Ska vi få en uppslutning bakom detta måste den resan göras möjlig i hela landet. Det handlar om investeringar vi gör. Jag har tidigare i kammaren nämnt Västerdalsbanan i som ett bra exempel på att det inte bara är i städer eller i befolkningstäta områden som vi gör infrastrukturinvesteringar. Det görs i hela landet. Alla måste vara med på den resan. Men det är viktigt för interpellanten och för att känna till att det inte finns förutsättningar för kollektivtrafik på alla ställen.