prot · H70972 · 2020-02-11 00:00:00 — Jag tycker att man i stället ska fundera på vilken typ av fodermedel som ska få användas. De flesta vilda djuren i den södra halvan av behöver inte äta rotfrukter. Men man kan också fundera på att sätta upp avstånd mellan utfodringsplatser och trafikerade vägar, känsliga grödor och fastighetsgränser. Ett förbud och även de andra förslagen skulle vara en direkt inskränkning av äganderätten. Jag tror därför att vi får svårt att motivera ett sådant. Jag tror att det finns andra lösningar för utfodring och vill gärna höra hur ministern tänker i just den frågan. 81 Statsrådet (S): Jag vill återigen tacka interpellanterna. lyfter upp att det måste ske en förändring och att en sådan inte har skett . Jag håller inte med. Det sker en förändring. Det ser vi tydligt, med de verktyg som finns, till exempel ökad möjlighet till avskjutning och branscher själva, jägarförbund och andra, som erbjuder sig att skjuta av och så vidare. Problemet är bara – jag tror att det är därför säger så – att det inte hjälper på totalen. Det är fortfarande inte en rimlig förvaltning, givet att stammen är så stor, att den inte har tillräckligt många naturliga fiender och att tillgången på mat är stor. har vi till exempel en mild vinter. Det kommer sannolikt att innebära att populationen ökar direkt, eftersom det är god tillgång på mat. Det finns inte heller någon frost eller kyla som leder till självdöd, vilket kanske normalt sett hör till . Det är bekymmersamt. Det får stora konsekvenser, för såväl företagare och enskilda individer som trafikstatistik och så vidare. Därför är frågan prioriterad. Återigen, jag tror att vi behöver vara beredda att använda alla verktyg. Jag tror dock att det är klokt att införa dem, utvärdera dem och vara beredd att gå vidare med nya insatser ifall de inte är tillräckliga eller inte når syftet. Det är ett tydligt medskick. I mitt förra svar hann jag inte säga något om fråga om afrikansk svinpest. Det skulle såklart sannolikt innebära att vildsvinen blir färre. Det innebär dock inte att vi vill ha den. Att de är många innebär inte heller att det är mer troligt att de upptar smitta. Men om vi skulle få smitta till blir det troligen en okontrollerad spridning, eftersom de är många och spridda över stora områden. Det största problemet är givetvis att det skulle drabba våra svenska grisfarmar på ett förödande sätt. Därför har vi vidtagit åtgärder för att ha en så god beredskap som möjligt. Enligt den information jag får har vi god beredskap. Det innebär inte att det inte skulle bli ett väldigt svårt läge om vi får smittan till . Mycket handlar om information, beredskap och så vidare. Jag har stort förtroende för våra myndigheter ifall vi skulle behöva hantera ett svårt läge där vi får smittan till . jobbar också tillsammans med andra EU-länder med informationsinsatser och annat. Jag tror att det är viktigt. Jag fick även specifika frågor när det gäller utfodring, som jag tror är viktigt i sammanhanget. Det finns stor efterfrågan på ett förbud, inte minst från bönder som är drabbade. Frågan är svår. Det berör ägandefrågor och annat, vilket har lyft upp. Det vi har gjort nu är att lyssna in alla de intressenter och olika frågeställningar som finns och har försökt hitta en rimlig balans utifrån att frågan har varit i och vänt. Vi är också väldigt måna om att hitta något som vi kan gå vidare med för att få en begränsning i något som jag uppfattat är ett stort problem. Jag ska inte säga särskilt mycket om propositionen, eftersom den kommer att gå ut på remiss i närtid. Jag föreställer mig att jag kommer att få nya interpellationer om innehållet i den så fort den blir känd. Givet de diskussioner som har varit är det rimligt att man tittar på förbud mot utfodring som rör ett visst begränsat område, som kan vara tidsbegränsat och som väger in ett antal olika värden. Ni får ge er till tåls tills vi presenterar den, vilket kommer att ske . 82 (KD): Tack, ministern, för ett jätteintressant samtal och dialog som vi har haft här under debatten, i vilken även deltog! Det har varit mycket bra. Som vi var inne på har mycket hänt. Flera åtgärder har vidtagits och mer kommer att göras. Men fortfarande, fru minister, finns problem. gick en enkät ut till 6 800 LRF-medlemmar. av alla som svarade hade fått skador av vildsvin. Detta är alltså en otroligt viktig fråga. Livsmedelsstrategin, som vi talade om i den föregående debatten, är viktig för många. Det uppstår ett problem när man märker att just vildsvin gör att man inte kan producera livsmedel på det sätt man vill. Jag vet till och med folk som säger att de funderar på att lägga av eftersom det inte längre går. Därför måste något göras. Det känns dock som om ministern har flera saker på gång, vilket jag tycker är jättepositivt. En viktig fråga att ställa till ministern är: När kommer förslagen? Får vi vänta eller ? Vi i är mer inne på att detta ska regleras. Vi tycker att det är viktigt att man redan från början vet vad som gäller. Länsstyrelserna runt om i vårt land, speciellt i de län som har det väldigt tufft, ska veta att man inte kan köra ut tonvis av till exempel sockerbetor. Det måste finnas reglerat i lag. Vi tycker att det är viktigt. Vi måste också jobba för att ha fler jägare som kan jaga vildsvin. Det är viktigt att tänka på att stötta även dem så mycket vi kan. 83 Statsrådet (S): Jag upplever att vi har en stor samsyn, både att detta är ett problem och att vi behöver vidta åtgärder för att komma till rätta med problemet. Vi har redan vidtagit åtgärder och fler ligger i pipeline. Jag utesluter inte att ytterligare åtgärder kan behövas. Väldigt viktigt i sammanhanget är att ha en effektiv utvärdering av vad som ger god och önskad effekt och vad som inte ger det. Jag fick en fråga om ”när”. Om jag inte var tydlig nog i mina tidigare anföranden gäller att vi bereder förslag om ökad avsättning till konsument och har för avsikt att komma med ett förslag . För mig sträcker sig fram till påsk. Det är den tidsram som jag rent hypotetiskt jobbar med. Vi måste givetvis säkerställa att det hela är rättssäkert och håller måttet så att man kan skicka ut förslaget på remiss. Det finns ingen anledning att vara så snabb att man får backa för att man inte har gjort procedurerna på ett lämpligt sätt. Alla vi som jobbar med politik och har gjort det länge vet att man som politiker alltid vill vara jättesnabb. Men vi behöver ta hänsyn till att detta är rättssäkert och att vi levererar detta på ett seriöst sätt. Samma sak gäller det här med utfodring. Vi har haft långa diskussioner med alla intressenter. Alla här i kammaren kommer nog inte att få exakt så som man vill när det gäller hur det ska utformas. Det är dock bra att man vill väldigt mycket. Men jag förväntar mig att vi alla erkänner att det här är ett problem som vi behöver ta ansvar för och få till en minsta gemensam nämnare. Det är inte konstruktivt att blockera eller skicka tillbaka en fråga. Vi har verkligen försökt att ha en konstruktiv dialog. Jag hoppas att ni har uppskattat det. Jag hoppas också att det kommer att leda till att vi kan leverera på området. Det efterfrågar inte minst bönderna. Detta är väldigt viktigt. Tack för en bra och konstruktiv debatt! Jag ser fram emot att fortsätta den. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2019/20:291 om bristen på veterinärer 84 Statsrådet (S): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta när det gäller den akuta bristen på djursjukskötare och veterinärer. har efterfrågan på och utbudet av djursjukvård stigit kraftigt. Inom djursjukvården finns avancerade diagnostiska verktyg och behandlingsalternativ som i princip är fullt jämförbara med dem som används vid vård av människor. har i sin rapport konkurrens om fler byter djurförsäkring redovisat att omsättningen för privata veterinärverksamheter som bedrivs i aktiebolagsform har ökat . Denna utveckling har starkt bidragit till att det råder brist på veterinärer och djursjukskötare. är antalet utbildningsplatser på veterinärutbildningen vid , , 100 stycken . SLU har , i flera steg, ökat antalet utbildningsplatser för djursjukskötare från 40 till 80. har beslutat om tidsbegränsade undantag så att icke legitimerad personal, efter viss utbildning och erfarenhet, får utföra moment som ska vara förbehållna dem som är legitimerade till exempel när det gäller att söva djur. Det så kallade snabbspåret för nyanlända veterinärer var ett lyckat samarbete mellan SLU och Arbetsförmedlingen som avslutades och resulterade i att nära nog samtliga 20 deltagare fick legitimation som djursjukskötare. Glädjande nog startade ett nytt snabbspår. Dessa projekt ger ett välkommet tillskott av djurhälsopersonal. Distriktsveterinärerna påverkas också av veterinärbristen och det faktum att privata aktörer kan tillgodose de behov som finns i vissa områden. Regeringen har därför förstärkt de avsatta medlen för veterinär fältverksamhet med 2020 och 2021 samt 2022. Agrifood genomför en analys av veterinärmarknaden. I denna ingår att analysera vad bristen på veterinärer beror på och behov av åtgärder för att få marknaden att fungera bättre. Jag vill också nämna att både branschorganisationer, näring och myndigheter i olika sammanhang arbetar tillsammans för att öka kunskapen och försöka finna lösningar på bristen på djurhälsopersonal. Djurskydd är en prioriterad fråga för regeringen. Den uppkomna bristen på djursjukskötare och veterinärer är allvarlig. Orsakerna till den uppkomna bristen är många. Jag kommer att ta del av resultatet av de aktiviteter som pågår och bedöma om, och i så fall vilka, ytterligare åtgärder bör tas från regeringens sida. 85 (M): Jag vill inledningsvis tacka statsrådet för svaret, men jag måste erkänna att jag blev besviken. Vi politiker beskylls ibland för att vara otydliga och inte besvara frågor, och jag måste säga att detta interpellationssvar dessvärre nog var ett exempel på det. Jag ställde en tydlig fråga där jag undrade vad landsbygdsministern hade för avsikt att göra för att råda bot på den akuta bristen på veterinärer och djursjukskötare. Men i svaret nämns inte ett ord om det. I stället ges en exposé av olika fakta knutna till ämnet. Ministern avslutar också sitt svar med orden ”Djurskydd är en prioriterad fråga för regeringen. Den uppkomna bristen på djursjukskötare och veterinärer är allvarlig.” Ändå ges inga svar på hur man tänker jobba för att lösa detta. Detta är allvarligt, då denna brist går ut över djuren. Nog måste det kännas hårt för den hästägare i som fick köra för att få hjälp och få en akut operation av hästens ben. Och nog måste det vara tufft för hästtjejen i norra , som redan mist en häst, att konstatera att där hon bor är kolik – en sjukdom som alltså drabbar ungefär var femte häst – lika med en dödsdom för hästen till följd av veterinärbristen. Detta är vardagssituationer som visar att det är uppenbart att något måste göras. har sett dessa problem och behov. I vår budget fanns därför förslag om att öka antalet utbildningsplatser på veterinärprogrammet och på djursjukskötarprogrammet . Intresserade studenter finns. Detta är två av de utbildningar i för vilka det råder störst söktryck. Det kommer därför inte att bli några problem med tomma utbildningsplatser. Detta söktryck är så stort att det på veterinärsidan är många studenter som till och med väljer att studera utomlands för att få sin drömutbildning. Men de får då plugga på egen bekostnad. Hur vet man detta? När man tittar på vilka som plockar ut legitimation efter examen visar det sig att har en utländsk utbildning med sig i bagaget. Detta är inte hållbart. borde göra sin egen läxa och bygga ut utbildningarna, precis som föreslår. Detta gjorde alliansregeringen när det gällde läkar- och tandläkarprogrammet. Då fanns en likartad situation med att många reste utomlands. Det är, som sagt, inte hållbart. har ett gott renommé när det gäller djurvälfärd, djurhälsa och låg antibiotikaanvändning. Vi har också goda förutsättningar för animalieproduktion både när det gäller betesmark och tillgång på rent vatten. I livsmedelsstrategin står det också att svensk animalieproduktion vid en internationell jämförelse är relativt hållbar och därför bör ges goda förutsättningar att öka. Men för den skull kan vi inte lämna lantbrukare och djurägare i sticket när de får problem med sina djur och djuren behöver behandling. Då måste vi kunna komma åt professionell kompetens och kunna ringa in den hjälp som faktiskt behövs. Jag tänker ge ministern en chans till att svara på min fråga. Vilka åtgärder tänker statsrådet vidta för att råda bot på denna akuta brist som faktiskt råder? 86 KOPPARKLINT (M): Jag vill börja med att tacka min kollega för en mycket bra interpellation. Detta är en fråga som ligger oss varmt om hjärtat. Allt fler ser sina husdjur som familjemedlemmar. Blir de sjuka vill man ha en likvärdig vård för dem oavsett var i landet man bor. stängde flera djursjukhus ned sin jourverksamhet på grund av bristen på veterinärer och djursjukvårdare. Detta innebar att våra husdjur riskerade onödigt lidande. Och i allra värsta fall hade de kunnat avlida för att de inte fick rätt vård i rätt tid. Detta känns fruktansvärt att tänka på, i synnerhet om man själv är djurägare – att ens djur inte ska få den hjälp de behöver om de blir sjuka, blir påkörda, blir ormbitna eller om det blir komplikationer när de är dräktiga och ska föda fram valpar eller kattungar. Listan kan göras lång. Varför ser det då ut som det gör? När det gäller kompetensförsörjningen för svensk djursjukvård råder det minst sagt ett krisläge när bristen på både veterinärer och djursjukvårdare är enorm. Det råder inte brist på personer som vill utbilda sig, som min kollega var inne på. Söktrycket på utbildningsplatserna är jättestort. Tyvärr innehöll landsbygdsministerns svar inte något om vad som ska göras åt bristen på veterinärer och djursjukvårdare. Det som ministern har skrivit är en uppräkning av åtgärder som redan har vidtagits och som har visat sig helt otillräckliga. Min fråga till landsbygdsminister är: Tänker regeringen verkligen sitta passiv och vänta på en utredning och se på när våra husdjur riskerar att få lida och i allra värsta fall dö för att det inte finns tillräckligt mycket djursjukvård? Detta känner jag mig inte trygg med. Landsbygdsministern borde veta vad huvudorsakerna till bristerna är. Det kräver inte någon vidare utredning. Veterinärbristen beror på att inte utbildar tillräckligt många veterinärer, varken eller historiskt sett, för det svenska behovet. Svenskar utbildade sig utomlands redan långt före EU-inträdet, främst i . Men efter EU-inträdet utbildar sig svenskar också i stor utsträckning i . Detta har skett i så stor omfattning att danskarna tvingats begränsa antalet platser för svenska veterinärstudenter. De tröttnade helt enkelt på att utbilda svenska veterinärer för den svenska arbetsmarknaden. SLU har dessvärre inte tagit dessa signaler på allvar och ökat omfattningen på den svenska utbildningen i tillräckligt hög grad. Av dem som fick sin veterinärlegitimation hade en utländsk utbildning. Omsättningsökningen i branschen, som ministern hänvisar till, handlar främst om att vi utför alltmer avancerad och dyrare sjukvård. Antalet sällskapsdjur i landet har inte ökat . Tvärtom har det varit närmast . Bristen på legitimerade djursjukvårdare är skapad. Den skapades genom att införandet av legitimationskravet aldrig synkades med en rimligt dimensionerad utbildningsinsats. De 80 platser som SLU nu gärna vill framhålla erbjöds först , så ingen av dessa 80 är ännu ens ute på arbetsmarknaden. Det tog alltså för att antalet utbildningsplatser skulle öka från 40 till 80 från det att legitimationskravet infördes . 87 Statsrådet (S): Jag tackar och Kopparklint för dessa frågor. Detta är också jätteviktiga frågor. Det är alldeles uppenbart att vi har ett problem när det gäller tillgången på veterinärer i . Detta problem uppstod inte i går eller ens , utan det har skett . Man skulle önska att man hade satsat på fler platser. Socialdemokraterna och brukar vara överens i detta sammanhang, dock givet att jag och möjligen har ett näringspolitiskt perspektiv mer än ett utbildningspolitiskt perspektiv kopplat till dessa frågor. Men summa summarum är det väl ändå så att politiker i båda våra partier tycker att lärosätena är bättre lämpade att avgöra hur de dimensionerar sina utbildningsplatser. Men en del av oss tycker att det behövs tydligare koppling till näringslivet och näringslivets behov. Jag kan konstatera att det är inskrivet i SLU:s regleringsbrev att man ska ta hänsyn till arbetsmarknadens behov. Men med detta sagt förstår jag också de utmaningar som finns i att dimensionera upp denna typ av utbildning på , särskilt när det för inte jättelänge sedan var så att de som ger rekommendationer och bedömer framtida arbetskraftsbehov snarare ansåg att behovet skulle minska, något som går stick i stäv med den utveckling som vi nu ser. Jag kan också konstatera att de båda ledamöterna i någon mening lite grann riktar in sig på två olika djurslag här. Det är i sig lite intressant. Det som man kan konstatera i sammanhanget är att vi har en kraftigt ökad efterfrågan på veterinärtjänster som driver framför allt den privata marknaden till både vissa typer av segment, alltså smådjur, och vissa delar av landet – alltså tätbefolkade områden där man kan tjäna pengar. Det är marknadslogik och sunt utifrån ett företagarperspektiv att man gör det. Men givet att man har en brist som har ackumulerats är det klart att detta får konsekvenser, inte minst kopplat till det som är lantbrukets behov. lyfter fram kor och hästar – stora djur. Men det blir också ett bekymmer kopplat till vissa delar av landet och vissa delar av dygnet. Min bild är att man behöver ta ett ganska samlat grepp. Givetvis behöver man titta på förutsättningarna för att hitta verktyg och incitament för fler utbildningsplatser och driva den utvecklingen, men det kommer att ta tid innan den lösningen genererar nya veterinärer ute på marknaden. Man behöver också titta på hur man kan säkerställa att de privata alternativ som finns på ett rimligt sätt tar ansvar för att det finns tillgång till exempelvis jour dygnets alla timmar, veckans . Som det är nu är detta nämligen en kostnad och ett åtagande som i hög grad tillfaller distriktsveterinärerna, och jag kan tycka att det är lite orimligt givet att vi tvingas skjuta till pengar för att säkra att verksamheten fungerar. Det är någonting vi har gjort. Vill man ha snabba resultat på det här området behöver man jobba med de verktyg som vi har gjort. Jag delar inte bilden att jag inte gav svar på frågorna. Vi jobbar med att ha en dialog med branschen för att identifiera hur branschen och intressenterna – både de som är veterinärer och de som är i behov av veterinärtjänster – ser på problemet och på snabba lösningar. Jag tycker att det är klokt att man har bra beslutsunderlag. Vi har jobbat med snabbspår, för att ta ett annat exempel, och vi kommer att fortsätta jobba med snabbspår. Då får vi färdigutbildade veterinärer eller djursjukskötare som snabbt kan komma in på arbetsmarknaden. 88 (M): Jag tackar ministern för svaret. Jag delar bilden av historien och att något borde ha gjorts långt mycket tidigare än vad som är fallet, men ministern går bort sig lite när vi talar om det här med hur utbildningsplatser dimensioneras. En utbildningsplats på veterinärprogrammet kostar i storleksordningen 1 ½ miljon. Det är alltså ingenting som lärosätet själv kan ordna; man kan inte helt plötsligt avvara så mycket pengar att man kan dimensionera upp detta till en adekvat nivå. Därför är det viktigt att regeringen i så fall tillför pengar, precis som gjorde – och precis som alliansregeringen gjorde när det gällde läkar- och tandläkarprogrammet, vilket också är extremt dyra utbildningar. Att vi vill öka antalet utbildningsplatser är klokt, men det är en lösning på lång sikt och ingen quickfix. Vi har dock även några snabbfotade förslag, och det gäller till exempel utländska veterinärer som jobbar här i . har de inte möjlighet att föra sina journaler på engelska språket. Läkare får göra det inom humanvården, men det är inte tillåtet för veterinärer. Det känns lite märkligt att det görs en distinktion mellan humanvård och djursjukvård i detta. På samma sätt har de som utbildat sig till djurvårdare, alltså på gymnasienivå, inte samma befogenheter som en undersköterska har . Det känns också lite anno dazumal och märkligt. Det finns vissa dispenser som ska gälla för just djurvårdarna, så att de får lite utökade befogenheter, men dispenserna riskerar att försvinna . Det kommer att försvåra hela bemanningssituationen när det gäller djurhälsopersonal. Ministerns svar på frågan handlar mycket om att det är en marknadssituation och att de privata aktörerna gynnas på olika sätt på bekostnad av distriktsveterinärerna. Men faktum är ju att många har gått till de privata aktörerna på grund av arbetsvillkoren hos distriktsveterinärerna. Jag hoppas att de 15 miljoner regeringen nu skjuter till faktiskt går till arbetsvillkor, så att distriktsveterinärernas verksamhet prioriteras – och så att lantbruksdjuren prioriteras. Distriktsveterinärerna är nämligen tungt belastade. I radioprogrammet nämndes hur tuffa arbetsvillkor de har. I stället för att gå in i väggen tar de i princip andra vägar för att klara sitt privatliv. Jag tycker också att det är märkligt att distriktsveterinärerna behandlar smådjur i så stor utsträckning, för det är egentligen inte deras uppdrag. I hälften av mötena med djurpatienter är det alltså smådjur de behandlar, och det känns inte heller riktigt relevant med tanke på de stora behov som finns hos lantbrukets djur. Jag skulle gärna vilja att ministern kommenterade någonting om de åtgärder som kanske skulle kunna vara lite mer av en quickfix och som föreslår här. Det gäller även hur man ska kunna stärka och förbättra arbetsvillkoren för distriktsveterinärerna. 89 KOPPARKLINT (M): Enligt branschorganisationen arbetsgivare, och är rekryteringsbehovet ca 275 veterinärer och ca 175 djursjukvårdare. Eftersom dessa utbildningar ligger under SLU är det vi riksdagsledamöter, men framför allt regeringen, som ansvarar för frågan. Flera saker behöver initieras snabbt. Antalet utbildningsplatser på SLU behöver utökas, men det räcker inte. Vi har föreslagit flera saker, vilket min kollega förde fram, men utöver det vill vi se fler utbildningsanordnare – till exempel andra universitet, yrkeshögskolor och distansutbildning – för att tillgodose det mest akuta behovet. Vi behöver också höja kvaliteten på gymnasieutbildningen till djursjukvårdare. Det behövs en yrkeskategori som motsvarar undersköterskorna inom sjukvården för människor. är djurvårdares befogenheter mycket begränsade, trots att utbildningen är lika omfattande. Det är inte rimligt att en undersköterska får utföra ett antal sjukvårdsinsatser på en människa medan det är långt mer restriktivt när det gäller vad djurvårdare får göra på ett djur. får djurvårdare jobba med dessa utökade arbetsuppgifter enligt undantag från behandlingsförbudet, just för att man såg behovet, men undantagen gäller bara till och med . Det är undantag som vi tycker borde permanentas, tillsammans med att man gör en genomlysning av yrkeskategorierna. Vi kan konstatera att politiken skulle ha behövt säkra djursjukvården i för att säkerställa tryggheten för våra djur, fru talman. Djuren ska få rätt vård i rätt tid oavsett var man bor. Detta är inte en fråga som kan viftas bort, fru talman – lantbruksdjur och husdjur ska inte utsättas för onödigt lidande eller dö på grund av brist på djursjukvård. Det här är en djurskyddsfråga som måste prioriteras. 90 Statsrådet (S): Jag tackar interpellanterna. Jag kan bara understryka att jag delar synen att detta är en djurskyddsfråga som behöver prioriteras. Däremot tror jag att jag, möjligen på grund av att jag inte är i opposition, lite mer ser komplexiteten när det gäller att hitta de smarta, snabba lösningarna.