prot · H70968 · 2020-02-04 00:00:00 — Jag tycker att det är viktigt att man faktiskt har en god kännedom om det område där man opererar, och jag tycker också att det är viktigt att vi har goda möjligheter att kunna se till att den som anlitar en taxi färdas tryggt. Så ska det vara, för du ska vara trygg när du åker taxi. Det är därför svarttaxi inte är taxi utan någonting helt annat. Det är privatpersoner som vill tjäna pengar på att skjutsa andra människor. De har inte utbildning. De har ingen grund för sin avgiftssättning. Det finns liten förutsägbarhet i vilket pris man kommer att få betala för resan. Det finns även åtskilliga rapporter om att man i samband med resan hamnar i utpressningssituationer eller utsätts för andra typer av brott. Därför är det viktigt med den kontrollverksamhet som finns. Därför är det viktigt när nu kan visa att man har stoppat två nya typer av delningstjänster som annars hade inneburit att väldigt många människor anlitat det som är illegal yrkestrafik. Därför är också den här interpellationsdebatten viktig, även om det kanske inte är hundratusentals människor som följer den. Medvetenheten är låg i det svenska samhället om att den typ av delningsgrupper till exempel på Facebook, där man delar tjänster mellan varandra, inte är okomplicerade utan kan innebära att man bakvägen gynnar brottslig verksamhet. Det måste komma fler till del. Där kan diskussionen om effektivare yrkeskontroller och den utredning vi nu har vara en viktig del i och med att vi får en samhällsdebatt som handlar om hur vi ska se till att yrkestrafiken får bättre villkor. Det handlar både om tuffare kontroller för dem som inte sköter sig, ingen tvekan om det, men i grunden också om bättre villkor. Inom taxinäringen har vi sett hur det har blivit tuffare villkor och hur både upphandlingsmodellerna så som de kommit att fungera och illojal konkurrens i form av osjyst eller olaglig verksamhet har försvårat förutsättningarna för taxibranschen att växa, detta tillsammans med en ny teknisk utveckling. Det var bakgrunden till att jag som statsråd och minister tog fram den nya lagstiftningen om beställningscentraler för att på det sättet både skapa mer ordning och reda och se till att de som vill använda ny teknik kan göra det på ett sätt som skapar trygghet för både kunden, företaget och inte minst den anställde. I grunden har vi nog inte olika uppfattningar när det gäller målbilden: Det ska vara ordning och reda i yrkestrafiken. I grunden är det bra att vi tillför resurser till våra myndigheter så att de kan utöva den kontrollen. Jag konstaterar att nu ligger debatten på att skapa mer ordning och reda. När det var en moderatledd regering, och det är ändå det parti som vill samverka mest med, var det avreglering och delningsekonomi som var utgångspunkten. Jag tror på ordning och reda inte minst i yrkestrafiken, och det är det som den här regeringen arbetar med. 29 (SD): Jag tror inte att det är en kioskvältare om jag säger att jag samarbetar med alla som vill ha ordning och reda, inklusive Socialdemokraterna, om man har intresse av att komma framåt i frågan. Den fråga jag tänkte ställa förut, men klockan var lite snäv, gällde att jag inte kan förstå varför regeringen inte satsar mer pengar för att komma åt problemet. Det är ett samhällsproblem som skapar bekymmer för det seriösa företagandet och för de anställda. Staten förlorar skatteintäkter på grund av passivitet. Även om det pågår en utredning går det att göra någonting här och och . Passiviteten göder de kriminella. Det ska också vara tydligt att när man bedriver olaga yrkesmässig trafik, olaga taxitrafik, finns ett straffansvar enligt 5 kap. Allmänheten är kanske inte medveten om det, men den som uppsåtligen bedriver taxitrafik utan tillstånd enligt denna lag döms för olaga taxitrafik till böter eller fängelse i högst . Det är ganska tufft, men det är få fall som leder till lagföring. Detta beror på att man inte har tagit steg framåt för att verkligen komma åt dem som ägnar sig åt kriminell verksamhet. Jag kan ärligt talat inte förstå detta. Vi har samma ambitioner, nämligen att komma åt det osunda, men statsrådet har makten i sin hand att verkligen sätta till resurser för att komma åt denna verksamhet och stötta det seriösa företagandet och dem som är anställda där. 30 Infrastrukturminister (S): Jag använder nog den makt jag har som statsråd för att skapa mer ordning och reda i yrkestrafiken och skärpa kontrollerna. En viktig del är också att skapa resurser för att göra förstärkningar. Vi gör historiskt sett stora satsningar, inte minst på polisen och för att ska kunna arbeta effektivare med sina kontroller. Men när fick chansen att bestämma över den ekonomiska politiken tog ni bort 20 miljarder. Ni sänkte skatten med 20 miljarder och minskade möjligheterna att tillföra resurser till polisen eller till annan kontrollverksamhet. När det väl gäller i verkligheten väljer ni att rösta med och på en budget som innebär 20 miljarder färre kronor till offentlig verksamhet med de skattesänkningar som ni prioriterar. Politik är att välja, och politik är inte bara att säga utan även att ta ansvar i för de beslut man står inför. Vill man ha mer resurser ska man lägga fram förslag och rösta för de förslag som innebär mer resurser. I det här fallet valde att i budgetsammanhanget stödja och motion, och det innebar att det blev mindre resurser och sämre förutsättningar att stärka den offentliga kontrollverksamheten. Det handlar inte bara om vad man argumenterar för, utan det handlar även om hur man faktiskt agerar i riksdag. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2019/20:279 om svensk filmindustri 31 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig vilket ansvar regeringen med sin filmpolitik har för det som beskrivs som ett krisläge för svensk filmindustri samt om regeringen kommer att förändra inriktningen på sin filmpolitik för att bidra till att kan komma ur detta krisläge. Den kris som interpellanten och hänvisar till gäller svensk film som visas på biograf. Självklart är det inte positivt att besöken på svensk film på biograf har minskat. Det finns anledning att ta denna utveckling på allvar. Däremot är det inte självklart att färre biografbesök på svensk film innebär en generell kris på alla områden för svensk film. Svenska filmer och dramaserier, upphovspersoner och skådespelare vinner priser och lockar publik internationellt. Det saknas inte nya talanger eller nyskapande innehåll. Förklaringarna till att svensk film går sämre på biograf är inte enkla, och ansvaret för att vända utvecklingen ligger inte på en enskild aktör. Ingen kan helt och hållet förutsäga vilka filmer som kommer att gå bra eller inte på biograf, inte heller biografägarna själva. Både i och i andra länder pågår det förändringar på filmområdet som utmanar det vi är vana vid och som kräver diskussion och analys. Biografägarnas utbud av utländskt producerade filmer har ökat mycket , så konkurrensen har hårdnat som biografen tävlar med de nya visningsfönstrens enorma utbud. Hur tittarsiffrorna för svensk film ser ut på de nya visningsfönstren har vi inte tillräcklig kunskap om för att kunna dra några säkra slutsatser. Den övergripande inriktningen för filmpolitiken är de filmpolitiska mål som antog 2016. Målen motsvarar till stor del de mål som tidigare fanns för de filmavtal som staten och ett flertal branschaktörer ingick. Som jag ser det finns det därför en stor uppslutning och en stabil grund för filmpolitikens inriktning. Regeringens ansvar är att sätta de ekonomiska och organisatoriska ramarna samt att skapa så goda förutsättningar som möjligt för svensk film. Exempelvis behövs bättre statistik för svensk film på biograf och andra plattformar. Därför har regeringen i budgetpropositionen aviserat att film ska bli ett officiellt statistikområde och att Myndigheten för kulturanalys ska bli ansvarig myndighet. På de branschdagar för film som avslutats i under filmfestivalen var alla aktörer ense om att det är ett gemensamt ansvar att dela erfarenheter och analyser med varandra för att tillsammans stärka svensk film. Det är en ambition som jag välkomnar. Statskontoret har på regeringens uppdrag analyserat genomförandet av filmpolitiken, och rapporten från visade bland annat positiva effekter av att alla delar av verksamhet nu bedrivs utifrån samma riksdagsbundna mål och samma finansieringsmodell. har den nya filmpolitiken inneburit en stor omställning, och det finns gott om utmaningar att hantera. Regeringen följer löpande upp utvecklingen på filmområdet och överväger på vilket sätt olika filmpolitiska frågor kan utvärderas. 32 i (SD): Tack, ministern, för svaret på interpellationen! Jag hävdar att svensk film genomgår en kris, i varje fall vad rör de kommersiella framgångarna och mottagandet hos svenska folket på biograferna. Statistiken från talar ett tydligt språk. Besöken till svenska filmer på biograferna minskade medan biobesöken totalt sett minskade med . Trenden är illavarslande även över med en halvering av andelen besök till svenska filmer . hamnade inte ens en enda svensk film på tio i topp av dem som drog flest biobesökare. Det finns inte en enskild och enkel förklaring till att det går så pass dåligt för svensk film på biograferna. Där håller jag med . Framgång på biograferna är såklart inte det enda måttet som visar på framgång i filmpolitiken. Även framgång i andra visningsfönster, till exempel streamingtjänster som vi har varit inne på, är av betydelse, och jag välkomnar regeringens initiativ till förbättrad statistik på filmområdet. Oavsett detta är framgång på biograferna ett viktigt och relevant mått, i varje fall om man har en syn på svensk film som något som ska nå och engagera många. Svensk filmpolitik har stor betydelse för utvecklingen på området, så det finns tveklöst anledning att rannsaka den politik som förs. Jag vill hävda att det politiska stödet för regeringens filmpolitik är svagt, inte starkt som det lät i svaret från . När regeringen lade fram sin filmproposition för underkändes politiken på en rad punkter. Hela sju tillkännagivanden riktades från . Det är sanningen; ville se en helt annan inriktning. Kritiken har inte upphört . Regeringen kritiseras för hur filmbranschen har exkluderats från mycket i den helförstatligade filmpolitiken via de branschråd som man menar inte fungerar på ett tillfredsställande sätt. Regeringen kritiseras för att man inte tar tag i frågan om produktionsincitament, vilket gör att missgynnas i den internationella konkurrensen och förlorar såväl kulturellt som ekonomiskt. Sist men inte minst: Regeringen kritiseras även för identitetspolitik och en styrning åt vänster när det gäller hur stöd delas ut via . Jag skulle vilja uppehålla mig just vid frågan om identitetspolitiken. Det är en kritik som har intensifierats i debatten mot bakgrund av den allvarliga statistiken från biograferna. Att döma av hur ser på saken finns problem med att satsar på det sätt man gör på mångfald. I en debattartikel i skriver , ordförande i följande: ”Men om fokus bara ligger på mångfald, och man exkluderar erfarenhet och kunskap, blir urvalet för enögt. Då sjunker kvaliteten på filmerna, vilket vi tror är en delförklaring till dagens situation.” Jag skulle vilja fråga minister om hon tror att det ligger något i kritiken om mångfald som framförs från apropå krisen för svensk film på biograferna. 33 Kultur- och demokratiminister (MP): Tack, , för interpellationsdebatten i en väldigt aktuell politisk fråga om svensk film! Som jag sa i mitt svar är det självklart inte bra att besöken på svensk film på bio har minskat. Jag tycker ändå att det finns anledning att nyansera bilden av att svensk film generellt skulle befinna sig i kris. Det var jag också inne på. Svensk film belönas runt om i världen. Vi har svensk film som når ut väldigt brett, både på bio och via andra visningsfönster. Om man tittar på statistiken kan man se att det totala antalet biobesök har hållit sig stabilt – medel är 16,7 miljoner besök . Vi vet att utbudet av utländsk film som har biografpremiär har ökat kraftigt. Vi vet att det kan påverka tendensen också för svensk film på bio. Med det sagt vore det såklart önskvärt att fler tog del av svensk film även på bio. Jag tror att det uppdrag som vi nu har gett, att Myndigheten för kulturanalys är ansvarig statistikmyndighet, kan ge oss en bredare bild av hur den svenska publiken tar del av svensk film. Det är ett underlag för den fortsatta diskussionen om hur vi kan stärka svensk film framöver. citerar ur en debattartikel. Jag har själv inte läst den. Han uttrycker det som att fokus ligger enbart på mångfald, inte på kvalitet. Det ska vara ett uttalande från . Det påståendet är fullständigt felaktigt, och jag hoppas att inte baserar sin politik enbart på åsikter från en aktör som framförs i en debattartikel. Vi har en vision för svensk filmpolitik som lyder så här: ”Svensk film ska ha hög kvalitet och uppvisa sådan bredd och mångfald av berättelser att den angår alla. Svensk film ska vara ett självklart och tillgängligt val för publiken i hela landet och attraktiv internationellt.” Vi har också ett antal målsättningar som har antagit och som jag bedömer att det finns bred uppslutning bakom. De liknar i stora delar de mål som fanns då vi hade filmavtal. Ett av de målen är detta: ”Jämställdhet och mångfald präglar filmområdet.” Vi har den typen av ambitioner för svensk kulturpolitik – jämställdhet och jämlikhet, som också är grundstenar i vår demokrati, och att alla oavsett bakgrund och kön ska känna att filmbranschen är något för dem och inspireras att ta plats på vita duken eller för den delen bakom kameran. Att det är generella målsättningar ser jag som tämligen okontroversiellt och dessutom i linje med de tidigare målsättningar som filmavtalen hade. Detta ska dock inte prägla besluten om enskilda projekt. Det vet , hoppas jag. Där ska armlängds avstånd råda. Där ska kvalitet och kompetens styra. Exakt hur stöden fördelas är upp till . Men det finns absolut ingen koppling däremellan. Hur begrepp som kvalitet ska tolkas och vad kvalitet är, det är inte upp till filmpolitiken eller regeringen att avgöra. och branschen för en levande diskussion om detta, och så bör det vara. Jag vill ställa en motfråga till . I er budgetmotion aviserade ni att ni vill dra ned filmstödet med . Det är av det totala stödet till filmen som den statliga filmpolitiken ger. Min fråga till är på vilket sätt det främjar svensk films utveckling framåt. 34 i (SD): vill se ett nytt och moderniserat filmavtal. Det framgår tydligt av våra riksdagsmotioner. Våra beräkningar förhåller sig till de kostnader för filmavtalet som fanns innan den helförstatligade politiken infördes. Exempelvis låg filmstödet i regeringens budget på . För att gå in på den andra delen som tar upp kan jag garantera henne att det jag säger är väl förankrat i politik. Men givetvis tycker jag att det är intressant om andra, viktiga aktörer på området landar i den typ av slutsatser som jag lyfter fram. Det är mycket riktigt så som säger att ett av regeringens filmpolitiska mål är att jämställdhet och mångfald ska prägla filmområdet. Jag tycker att det låter ganska harmlöst när man bara hör det på det sättet. Men av detta följer ju en styrning och en politisk inriktning i övrigt från regeringens sida som har lett till att svensk filmpolitik har detaljstyrts mycket åt vänster. Till exempel ser mångfald som en kvalitativ aspekt redan vid stödgivningen. För att få stöd till filmprojekt från krävs i praktiken ”rätt” uppsättning kön och hudfärg på personerna som medverkar i produktionen. Filmkonsulenterna hos institutet ska i praktiken säkerställa att ”rätt” värderingar framträder i de projekt som får stöd. har ju mål om att man ska ha hälften kvinnor och hälften män framför och bakom kameran. , som är vd för , har till och med hotat med att dra in allt stöd till manliga filmskapare. Söker man stöd granskas ens filmprojekt därefter. Det gäller helt enkelt att anpassa sig till de vänsterpolitiska idéerna om man vill ha något stöd. gör bedömningar om jämställdhet räknar man dock bort de personer som identifierar sig som något annat än man eller kvinna. Det gör att målen om könsfördelning blir något röriga och godtyckliga, minst sagt. Som om detta inte vore nog har institutet till och med verkat för att införa obligatoriska politiserade utbildningar i normkritik för alla som vill erhålla filmstöd. Efter hård kritik ändrade man sig dock till att dessa utbildningar bara ska erbjudas i stället för att vara tvingande. Det är ju knappast en miljö som lägger en bra grund för konstnärlig frihet och kreativitet. Tvärtom är det en hämmande miljö som likriktar åt vänster. Detta är illa nog i sig, men som framhållit kan det också försämra svenska filmers chans att leverera på biograferna. Detta sker med regeringens goda minne. Det är det som är så viktigt att komma ihåg. Det är faktiskt ni som är ansvariga, . Med anledning av det vill jag fråga: Varför ska ha en politiserad detaljkontroll av filmpolitiken på det sätt som jag har lyft fram här med filmkonsulenter som ska agera politiska kommissarier, hota med att dra in stöd till personer som har ”fel” kön och så vidare? Ser inte ministern att den typen av miljö hämmar konstnärlig frihet och kreativitet, som annars skulle kunna ge svensk film ett lyft på biograferna? 35 Kultur- och demokratiminister (MP): Först måste jag säga att jag tycker att det är häpnadsväckande att pratar om jämställdhet som en vänsterfråga. Att det ska finnas en ingång för dig vem du än är, att du oavsett kön och bakgrund ska känna att filmen kan vara något för dig, den strävan har vi haft under många mandatperioder – även då vi hade filmavtal, vilket jag förstår är något som tycker att vi ska återgå till. Det ser jag som helt okontroversiellt och som en positiv strävan i ett samhälle där din bakgrund inte ska spela någon roll för dina möjligheter att ta plats både framför och bakom kameran. Med det sagt vill jag vara tydlig där: Det ska inte styra det konstnärliga innehållet. Kompetens och kvalitet ska vara i centrum. Det är som, helt i linje med principen om armlängds avstånd mellan politik och institutioner, fattar beslut om vilka filmer som får stöd. ska dessutom utse råd med sakkunniga som ska bistå i utformningen av de filmpolitiska stöden. Det är en fråga som självklart måste jobba med i löpande och nära dialog med branschen, vilket man också gör. tar upp frågan om branschråden, som inte har fungerat så bra. Det är sant att branschråden var ett av de områden där Statskontoret pekade på att det fanns utmaningar. De hade inte utformats och landat helt optimalt. vet jag att har skruvat på detta. Det är också något som vi har fört dialog om under året, och både jag och de representanter från branschen som jag pratat med har förhoppningar om att branschråden ska funka bättre framöver. Vi måste komma ihåg att när den nya filmpolitiken formulerades var syftet att få till dels en stabil finansiering och dels goda samverkansformer för filmen framåt. De gamla filmavtalen ansågs ha spelat ut sin roll och inte fungera på ett optimalt sätt. Den nya politiken togs fram efter en lång fas av dialoger och utredningar och har varit i kraft under . Den filmpolitiska visionen är bred såtillvida att man sätter kvaliteten i centrum men också vill att den svenska film som produceras ska ha förutsättningar att nå alla, oavsett vem man är och var man bor i – bredd och spets. Målen liknar i hög grad de mål som fanns . Vi har säkrat ett armlängds avstånd mellan politiken och utförandet eftersom agerar självständigt vad gäller stödgivningen och dessutom i de råd man tillsätter har olika aktörer med sig i besluten om stöd. Omställningen av filmpolitiken var ett stort steg, och precis som alla reformer har den fört med sig både framgångar och bakslag. Den behöver att landa, och när den är en statlig politik, som andra delar av kulturpolitiken, behöver vi löpande utvärdera detta. Den åsikten delar vi helt. Men att i sitt budgetförslag ta bort 100 miljoner till filmen och tro att det ska gå att utforma ett nytt filmavtal utifrån ingenting köper jag inte. Detta skulle innebära en slakt av filmanslagen. Det är klart att det skulle innebära en förändring och en försämring av svensk films förutsättningar. 36 i (SD): Tack, , för svaret! Jag välkomnar såklart en förbättring gällande branschråden. Vad gäller hur vi ser på filmstödet och de nivåer vi ligger på, exempelvis , är de ändå högre än 2016 i regeringens budget. Den kritiken förstår jag inte riktigt, om jag ska vara ärlig. I anslutning till frågan om hur dagens politiserade detaljstyrning i filmpolitiken påverkar svensk films framgång på biograferna vill jag lyfta frågan ur ett lite bredare perspektiv. och andra regeringsföreträdare har återkommande gett sig på med anklagelser om att vi skulle vilja begränsa konstnärlig frihet, komma med politiska diktat i kulturen och så vidare. har till och med kallat för ett skräckexempel med hänvisning till kulturpolitiken. I själva verket är naturligtvis en mycket mer välmående kommun än många av de dystopier som har varit med och skapat, där det sprängs och skjuts var och som bidragen skjuter i höjden. Det är regeringens kulturpolitik som är ett skräckexempel. Man kastar jättestenar i glashus när man angriper på detta sätt. Se bara hur det har gått med den helförstatligade filmpolitiken! De kommersiella framgångarna och framgångarna hos svenska folket uteblir på biograferna. I stället hårdsatsar man på vänstervridna idéer om jämställdhet och mångfald. Budskapet från regeringen är att det är viktigt att hålla sig inom åsiktskorridoren om man vill ha några bidrag och komma sig fram i Filmsverige. Med anledning av detta vill jag fråga: Kan det vara så att regeringen och ger sig på sverigedemokratisk kulturpolitik och för att rikta fokus bort från den politiska detaljstyrning som sker på kulturpolitiska områden som man själv är ansvarig för? 37 Kultur- och demokratiminister (MP): försöker, genom att utgå från statistiken över biografbesök gällande svenska filmer , utmåla det som att hela den svenska filmen och den svenska filmpolitiken är i kris. Detta är svagt. Att hänvisa till de övergripande kulturpolitiska målsättningar som är helt gängse – att på ett övergripande plan jobba för jämställdhet och mångfald, naturligtvis utan att styra innehållet – är häpnadsväckande. Vi vet att vi lade om filmpolitiken. Det krävdes ett stort arbete, och har vi säkrat stabila förutsättningar och stabil finansiering – en finansiering som vill rasera. Man har högt tonläge i debatten. Man talar om produktionsrabatter, som såklart vore bra; det är inte bra för att vi inte har detta. Fanns produktionsrabatten med i budgetförslag ? Stenarna i glashusen är många från sida. nämns som exempel. Där pekar man ut en särskild genre på konstområdet: utmanande samtidskonst eller menskonst, som den sverigedemokratiska kulturnämndsordföranden raljerande och svepande kritiserar och inte vill ha i det offentliga rummet i . Det är som att vi inom filmpolitiken skulle peka ut en viss genre och säga: Detta ska inte få stöd. Så gör vi inte. Det är som avgör vilka projekt som får stöd. En bred dialog mellan olika aktörer i branschen är självklar för att den svenska filmen ska kunna utvecklas starkt framåt. Jag och regeringen kommer att ta vårt ansvar. Vi ska fortsätta föra dialog med branschen och fortsätta att kontinuerligt utvärdera den svenska filmpolitiken. Men att, som vill, slakta anslagen till svensk film, är inte en hållbar lösning framåt. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. Följande dokument anmäldes och bordlades: 2019/20:74 Genomförande av EU:s direktiv om automatiskt utbyte av upplysningar som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang 2019/20:79 Presentation av betalningssätt vid marknadsföring av betaltjänster online 2019/20:80 Ersättningsbeloppet i insättningsgarantin och vissa andra frågor