prot · H70977 · 2020-02-19 00:00:00 — Det kan inte vara jättesvårt att ta till sig en sådan mittenståndpunkt, men i Ytterkantssverige är det väl så. 78 (V) replik: Det är intressant att det fortfarande inte går att få ett seriöst svar från Liberalerna över huvud taget när det kommer till lite mer komplicerade frågor. Hur ska den fria människan kunna värna sin integritet i ett öppet samhälle? börjar prata och raljera om statliga fabriker. Det är inte seriöst att debattera på det sättet. Det är en oerhört stor skillnad mellan olika tvångsmedel. Det är en enorm skillnad att installera statliga trojaner i mobiltelefoner för att i realtid kunna se all kommunikation som sker, jämfört med andra tvångsmedel. Det här är mycket mer ingripande. Så har vi inte haft det i tidigare. Då raljerar Liberalerna och om att det ska vara statliga fabriker som tillverkar trojaner. Det är bara för att inte kan svara på hur det här faktiskt ska gå till, precis som regeringen inte kan svara på hur detta tvångsmedel faktiskt ska kunna användas av polis och . Jag tycker att det är sorgligt. Jag tycker att det är oseriöst när vi lagstiftar om en så här ingripande sak. Det handlar om den fria människans rätt att inte behöva ha staten som övervakare. Hur kan man som ett liberalt parti å ena sidan raljera över att vill ha övervakning överallt eller säger nej till övervakning överallt och å andra sidan inte ha någon som helst tanke på att människor har rätt att inte bli bevakade av en stark stat? Det är oerhört viktigt att vi ständigt värnar den personliga integriteten. Det har Liberalerna totalt tappat bort i sin iver att verka handlingskraftiga. 79 (L) replik: Jag förstår men kan ändå beklaga att inte gärna vill se den historiska kopplingen. I är man kanske inte så glad över sin historia. Men ni vägrar se att ni har sagt nej till alla åtgärder som vi har haft på bordet. Jag vill bara återkomma till att detta är ett sätt att vara teknikneutral när människor kommunicerar till exempel via sina telefoner eller via sina datorer. Det finns rättssäkerhetsgarantier – de är återgivna i vårt betänkande och i propositionen. Tanken är att detta ska användas vid misstanke om mycket grov brottslighet. Det kommer att vara åklagarbeslut. Det kommer att vara domstolsbeslut. Det kommer att granskas av . Det kommer rapporter hit till . Detta är ett sätt att jämna ut spelplanen lite för att se till att människor kan leva i frihet och trygghet. Det finns nämligen för många människor som ägnar sig åt grova brott och som har som affärsidé att förstöra livet för andra. De människorna vill och i praktiken skydda. 80 (MP): Att införa hemlig dataavläsning är att införa ett nytt tvångsmedel. Syftet är att polisen ska kunna lösa grova brott liksom att förhindra att de sker. Det här är en av de åtgärder som såväl rikspolischefen som Säpochefen har understrukit behovet av mest tydligt, och det är också något som har överenskommits mellan flera av partier. Vi lever inte i en polisstat, turligt nog. Att polisen önskar något innebär inte att vi som lagstiftare ska gå dem till mötes utan vidare. Men vi har en skyldighet att lyssna, vara lyhörda och värdera både behovet och hur en utformning i så fall kan se ut. Tvångsmedel är till sin natur integritetskränkande, och det här blir ett nytt tvångsmedel. Vi har i och andra länder haft tvångsmedel som husrannsakan, visitering, telefonavlyssning och buggning. Det här är nödvändiga verktyg. Inte när det gäller alla brott – långt ifrån. Men de måste finnas för de grövre, under ett strikt regelverk och under kontroll och tillsyn. Det är värt att nämna att tvångsmedel är integritetskränkande, men att bli utsatt för brott är det också. Det är oerhört viktigt att det finns en strikt kontroll kring hur tvångsmedlen används. I det här fallet krävs domstolsbeslut för att hemlig dataavläsning ska få användas, precis som för flera av de andra tvångsmedlen. Det här kommer också att följas upp i regeringens skrivelse, som vi kommer att behandla i . Det ska vara en tillsyn av . Det kommer att finnas all anledning att utvärdera den seriöst och följa upp hur det här sker, vilka effekter det får både för brottsbekämpningen och ur andra aspekter liksom hur användbart det är innan detta behandlas nästa gång. lever vi i stor utsträckning våra liv digitalt. Många ägnar sig åt sina mobilskärmar, sin padda eller sin dator fyra , ibland mer, även om många önskar att det vore mindre. Man har sitt liv och sin kommunikation digitalt på ett helt annat sätt än för tio . Det här är en otroligt stor förändring, och det har fått konsekvenser på alla områden, så också när det gäller brottslighet och brottsbekämpning. När det tidigare var mer framkomligt med telefonavlyssning eller husrannsakan är det mindre som framkommer där och mer som finns digitalt på telefonen. Det är också bakgrunden till att det här har tagits fram: Verkligheten har förändrats. Det har skett en utveckling. Det här är förhoppningsvis någonting som kan bidra till att liv räddas och att grov kriminalitet minskar. Det är någonting som jag och ställer oss bakom och ska rösta ja till här i kammaren . Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 16.) § 12 om jämställd sjukfrånvaro betänkande 2019/20:SfU13 om jämställd sjukfrånvaro (skr. 2019/20:50) 81 (S): samlas socialförsäkringsutskottet här i kammaren för att debattera SfU13 om jämställd sjukfrånvaro. har granskat sjukskrivningen av 60 000 individer i län som uppsökte läkare och som då diagnostiserades med antingen lindrig eller medelsvår psykisk ohälsa eller smärtproblematik. När det gäller smärtproblematiken kunde man inte se någon direkt skillnad mellan könen, medan det var en tydlig skillnad på hur bedömningen var av personerna med psykisk ohälsa. Precis som slår fast är det svårt att göra en bedömning av den faktiska psykiska ohälsan, eftersom den utgår ifrån självskattning. Det som däremot uppmärksammas i rapporten är att kvinnor som upplever lindrig eller medelsvår psykisk ohälsa sjukskrivs mer än män med samma självskattning. Generellt är sjukfrånvaron större bland kvinnor än bland män, och man kan se en mängd olika skäl till det. Bland oss här i kammaren finns nog en mängd olika uppfattningar baserat på våra olika ideologier. Men det man kan se i forskningen är att det handlar om en ojämställd arbetsmarknad. Ett annat skäl är det obetalda arbetet som bidrar till det som brukar kallas för dubbelarbete, det vill säga man jobbar inte bara betalt på arbetet, utan man fortsätter när man kommer hem. Det är framför allt kvinnor som tar ett större ansvar för hemmet och barnen när de lever i en relation med en man. rekommenderar regeringen att tillsätta en utredning för att komma till rätta med de oskäliga skillnaderna i sjukfrånvaro, vilket redan har gjorts. I utredningen samordning mellan hälso- och sjukvård och sjukförsäkring föreslås bland annat att man ska höja kvaliteten i det försäkringsmedicinska arbetet och påverka sjukfrånvaron i positiv riktning. Betänkandet bereds just nu i , och därför ser vi ingen anledning att tillsätta ytterligare en utredning som troligtvis får fram ungefär samma rekommendationer. Dessutom har regleringsbreven till tagit sin utgångspunkt i det vi diskuterar. Jag menar att det är dumt att behandla symtomen när det handlar om sjukdomsproblematik. Man borde i stället behandla själva sjukdomen, det vill säga det ojämställda samhället. Jag tycker också att det är onödigt att beställa fler utredningar när jobbet redan är gjort. Dubbelarbete är som sagt var sällan bra. Mot bakgrund av svårigheterna att bedöma arbetsförmåga är det enligt Socialdemokraternas uppfattning svårt att dra en skarp gräns mellan osakliga och sakliga skillnader i läkarnas bedömning av patientens behov av sjukskrivning. Svårigheterna att fastställa arbetsförmåga är särskilt tydliga vid psykisk ohälsa. Vi delar regeringens uppfattning att osäkerheten i bedömningen av arbetsförmåga behöver minska, detta oavsett om skillnaderna i sjukfrånvaro mellan män och kvinnor ska betecknas som osakliga eller sakliga. granskning utgör här ett välkommet kunskapsbidrag. En minskad osäkerhet i arbetsförmågebedömningen uppnås bäst genom de åtgärder som redovisas i regeringens skrivelse. Regeringen fortsätter även sitt arbete för jämlika levnadsvillkor för kvinnor och män och för en jämställd sjukfrånvaro, precis som jag har anfört. Därmed, fru talman, yrkar jag bifall till vår reservation och avslag på utskottets ställningstagande under punkt 1. 82 (SD): Vi debatterar om jämställd sjukfrånvaro och SfU13. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till tillkännagivande under punkt 1 och vår reservation 2 under punkt 2. har som sagt genomfört en granskning och tittat på om det finns osakliga skillnader mellan män och kvinnor i läkarens bedömning av patientens behov av sjukskrivning. Granskningen visar att skillnaderna förefaller vara delvis osakligt grundade när det gäller just lindrig eller medelsvår psykisk ohälsa. Det kan självklart vara svårt att avgöra huruvida skillnaderna är sakliga eller osakliga, och jag håller med regeringen om att det kan vara svårt att dra en skarp gräns mellan vad som är sakliga och osakliga skillnader. Alldeles oavsett anser jag dock att de skillnader mellan mäns och kvinnors sjukskrivningar som finns är ett problem som behöver utredas och tas tag i – ur båda perspektiven. Det ena behöver inte utesluta det andra. Därför anser vi i att man i enlighet med förslag ska utreda de osakliga skillnader som granskningen visar på, vilket ingår i det tillkännagivande som föreslås i utskottets betänkande. Men, fru talman, vi anser också att man ska gå till botten med frågan och utreda vad som kan vara de grundläggande orsakerna till att så många kvinnor drabbas av just psykisk ohälsa och i många fall utbrändhet. Visst finns det forskning som pekar på olika saker, men vi tycker att man måste utreda frågan närmare. Oavsett sjukskrivning eller inte är detta nämligen ett allvarligt problem i – inte bara psykisk ohälsa generellt utan också att det är så många kvinnor som drabbas av just psykisk ohälsa. I yrkesverksamma åldrar och bland äldre är det fler kvinnor än män som drabbas av psykisk ohälsa, vilket är oroande i sig. visar dessutom att skillnaderna i sjukfrånvaro mellan män och kvinnor har vuxit stadigt första hälft fram till . Kvinnor är sjukskrivna i nästan dubbelt så stor utsträckning som män, och psykisk ohälsa står för över hälften av alla sjukskrivningar i . Detta är en skrämmande utveckling, och det är ännu mer skrämmande att denna negativa utveckling har kunnat ske utan att frågan – i alla fall tycker jag det – har utretts grundligt och tagits på allvar. Jag ser nämligen den stora psykiska ohälsan och sjukskrivningarna delvis som ett symtom på att något verkligen inte står rätt till i dagens samhälle, fru talman. Det är många som inte mår bra, och det är ett synnerligen allvarligt jämställdhetsproblem som den så kallade feministiska regeringen borde ta på mycket större allvar. Jag tycker att det är sorgligt att utskottet inte kunde enas kring ett tydligt tillkännagivande om att även utreda de bakomliggande orsakerna till de skillnader som finns mellan kvinnors och mäns psykiska ohälsa och därmed skillnader i sjukskrivning. Regeringen framhåller en rad olika förklaringar till att det kan vara som det är , med dessa stora skillnader. Bland annat framhåller man att arbetsmarknaden är könssegregerad, vilket innebär kvinnor och män möter olika arbetsförhållanden. Ja, absolut – visst påverkar dåliga arbetsförhållanden. Det är någonting vi tar upp i vår följdmotion, och det är ju bra att regeringen erkänner sina egna fatala misslyckanden. Arbetsmarknaden är nämligen segregerad på så sätt att många kvinnor har valt att arbeta inom kontaktyrken, som ofta ligger inom offentlig sektor. Då har de oturen att ha ansvarslösa socialdemokratiska politiker som högsta ansvariga för sina arbetsförhållanden. Vi ser en alltför stor arbetsbörda inom vård och omsorg, kombinerat med små möjligheter till att göra karriär, dålig löneutveckling, liten möjlighet att påverka arbetstider med mera. Det kan vara faktorer som påverkar, och dessa allvarliga brister i arbetsförhållanden måste åtgärdas skyndsamt. Enligt mycket av den forskning som har gjorts och som diverse rapporter har visat är den allra viktigaste enskilda åtgärden för att minska sjukfrånvaron tidiga förebyggande åtgärder. Det är också någonting vi föreslår i vår reservation. För att kunna vidta förebyggande åtgärder behöver kommuner och regioner få ökade resurser. Det gäller även , men regeringen har inte gett de resurser man efterfrågar för att kunna göra detta arbete. Regioner och kommuner går på knäna på grund av den här regeringens ansvarslösa politik. Kunskapen om arbetssituationens påverkan motsäger dock inte behovet av att i ett bredare perspektiv grundligt utreda frågan varför så många kvinnor drabbas av psykisk ohälsa och utbrändhet. Som regeringen påpekar kan det även ha att göra med kombinationen av arbete och familjeförhållanden, där kvinnor får dra ett extra stort lass. Att både axla ansvaret för ett tungt kontaktyrke och ta ett stort ansvar för hus och hem kan som jag ser det absolut vara en orsak till utbrändhet, men i stället för att spekulera kring detta och vilka möjliga åtgärder som behövs anser vi att en grundlig utredning behöver göras. Regeringen verkar tro att ytterligare kvotering i föräldraförsäkringen skulle vara den ultimata lösningen för att råda bot på kvinnors utbrändhet. Men oavsett vad man anser om föräldraförsäkringen och oavsett vem av föräldrarna som är hemma utgör ju föräldraledigheten en mycket begränsad tid under småbarnsåren – det är kanske bara under barnets första levnadsår som man har den möjligheten. De verkliga utmaningarna kommer ju när livspusslet med barn, jobb och familj ska gå ihop. Tro mig, jag har tre små barn och sitter i ; jag vet hur svårt livspusslet kan vara . Därför menar vi att det behövs en förutsättningslös utredning om orsaker för att hitta lösningar och åtgärder som kan göra att målet om en förbättrad psykisk hälsa för både män och kvinnor nås. Det gäller både dem som jobbar inom privat sektor och dem som jobbar inom offentlig sektor och oavsett om man har barn eller inte. Jag kan inte förstå varför regeringen ska vara så motsträvig till en sådan utredning. Med detta sagt anser jag, som jag tidigare framfört, att även om man tittar på de bakomliggande orsakerna och förebyggande åtgärder gällande arbetsmarknad och familjeförhållanden ska den som drabbas av psykisk ohälsa – eller fysisk ohälsa, för den delen – bedömas och bemötas likvärdigt i kontakten med läkare, eller Arbetsförmedlingen. Man ska bedömas likvärdigt oavsett om man är man eller kvinna, och man ska bemötas på ett rättssäkert sätt. Därför ställer vi oss bakom det som utskottet, i linje med det framför, anför om att regeringen bör dels ge i uppdrag att följa upp läkarintygsskrivande, dels tillsätta en utredning i syfte att motverka osakliga könsskillnader i sjukfrånvaro och sjukskrivningar. I utredningen bör det även ingå att utreda läkarens kunskaper om hur arbetssituationen kan förbättras, för att minska osäkerheten i bedömningarna. Det är nämligen just vid psykisk ohälsa som det är svårt med de här bedömningarna. Inget hindrar regeringen att även utreda frågan i ett bredare perspektiv. Jag vill också instämma i det som har framfört i sin motion, nämligen att vi faktiskt behöver utreda hela sjukförsäkringen grundligt. Ett mål som alla borde vara överens om här är att den psykiska och fysiska hälsan måste förbättras. Framför allt den psykiska ohälsan är särskilt oroande, och där måste det bli mer jämlikt mellan män och kvinnor – och därmed också jämlikt vad gäller sjukskrivningar. För att uppnå det målet behöver vi ta reda på hur vi bäst når dit. 83 (C): Det är en viktig rapport från som vi nu hanterar. I rapporten om jämställd sjukfrånvaro belyser nämligen på ett mycket tydligt sätt att sjukfrånvaron är orättvis – och att det finns brister i kunskapen om varför sjukfrånvaron är ojämställd. Rapporten visar också att det finns belägg för resultaten i rapporter från till exempel Inspektionen för socialförsäkringen, som har pekat på samma sak. Det har även uppmärksammats av social utvärdering, det sociala råd som hade regeringens uppdrag . Man agerade rådgivare i hälso- och sjukvårdsfrågor och i sociala frågor, och även där framkom vikten av att jobba vidare med dessa frågor. Trots alla rapporter och utredningar har det dock inte skett några stora förändringar. Det är helt enkelt inte viktigt. Regeringen säger också att man inte behöver göra något mer utifrån , vilket jag och menar är otroligt. Av det skälet, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget om tillkännagivandet. Jag uppskattar att det har blivit en majoritet för detta, så att regeringen verkligen måste jobba vidare med de tre viktigaste punkterna som pekar på. Regeringen anser alltså inte att det behöver göras mer åt saken och pekar i stället på vad man har gjort eller på vad man önskar göra men inte gör, vilket innebär att man inte har gått till botten med problemet helt och hållet. De som drabbas allra mest är kvinnor. De är sjukskrivna mer, och de ges inte möjlighet till rehabilitering. Hur kan man anse att man har gjort tillräckligt när man har läst ? För mig, som är centerkvinna och centerpartist, är detta inte försvarbart. Jag och menar att hela sjukskrivningsprocessen behöver förändras. roll som samordnare förpliktar inte över huvud taget. Arbetsgivarens roll i rehabiliteringen är omöjlig, då läkarintygen är bristfälliga. Arbetsgivaren får inte veta sjukdomsorsaken och kommer med andra ord inte att kunna agera och medverka. Vården, med den sjukskrivande läkaren, har verkligen en nyckelroll i detta sammanhang. Men kunskaperna om den sjukskrivnes arbetssituation och arbetsförhållanden är inte tillräckliga från läkarnas sida när de ska skriva läkarintygen, vilket också pekar på. Någon av de inblandade parterna behöver få ett huvudansvar för att agera rätt i processen vad gäller i vilken ordning man behöver vidta olika åtgärder och medverka i sjukskrivningsprocessen. I enlighet med , fru talman, ska ges ett uppdrag att följa upp läkarintygsskrivandet för män och kvinnor. Det är bra, för då upptäcker man ännu tydligare och ännu lättare de könsskillnader som förekommer. För att läkaren ska få bättre kunskaper och möjligheter att bedöma en persons arbetsförmåga behöver läkaren medarbetare. Då behövs till exempel fysioterapeuter, som det heter , arbetsterapeuter och psykiatrer eller kuratorer som involveras i arbetsförmågebedömningen. En kontakt med arbetsplatsen är nödvändig, och detta måste ske på ett mycket tidigt stadium. Det betyder att man kan öka kvaliteten och enhetligheten i läkarintygen. Man kan också öka de försäkringsmedicinska kunskaperna, som verkligen behövs i dessa sammanhang. En tidig kontakt med arbetsplatsen innebär att arbetsgivaren kan agera snabbt. Tidiga insatser är viktiga i alla sjukskrivningsprocesser, och om detta inte fungerar tar det att kunna återgå till arbete. Tidiga insatser är A och O. begär ytterst sällan kompletteringar till läkarintyget, vilket också framgår av . Om vården – den sjukskrivande läkaren – tillsammans med arbetsgivaren och den sjukskrivne får ett tydligt första ansvar i processen kommer naturligtvis också bedömning att bli lättare, och man behöver inte vänta för länge med att ta itu med ärendet. är det oförklarligt. Den sjukskrivne får, trots läkarintyg, avslag från , och det vanligaste är att det sker på den 180:e dagen. Det får inte förekomma om man inte har haft mycket tydliga läkarintyg som beskriver detta och visar på vad arbetsgivaren har gjort för att samverka med den sjukskrivne och vården. Med en annan, mycket tydligare, process i sjukskrivningssammanhang skulle fler behandlas lika och kunskapen om den ojämställda sjukfrånvaron förbättras, vilket är nödvändigt. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag om tillkännagivande. Jag yrkar inte bifall till mina motioner, då de i allra högsta grad har blivit tillgodosedda. 84 (V): menar att det finns skillnader i bedömningar i sjukskrivningsprocessen rörande kön och psykisk ohälsa och att dessa skillnader är oskäliga. Detta, menar , är en alltför smal ingång att tillkännage för regeringen att utreda. Människor är komplexa och passar inte in i dagens stelbenta system. Det är det – systemet – som är problemet. Kvinnors arbetsliv – och även deras hemsituation – ser annorlunda ut än mäns. Man får olika rätt till sjukvård beroende på kön. Män har svårare att berätta om sina känslor och begraver sig oftare i jobb, medan kvinnor har det stora ansvaret för hemarbetet. Psykisk ohälsa är ett av de områden där systemets brister syns allra tydligast när det gäller bedömning av människors arbetsförmåga och hjälp till rehabilitering. Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, presenterade flera rapporter om sjukpenningen, handläggning och regeringens styrning av myndigheten. Rapporterna visar tydligt att allt fler får avslag på sin ansökan om sjukpenning. Detta är ett direkt resultat av regeringens styrning. Regeringen satte 2016, i regleringsbrevet för , målet att sjukpenningtalet skulle uppgå till vid utgången av 2020. Enligt ISF har detta mål inneburit att fokuserar alltmer på mätbara produktionsmål och att tillämpningen är mer restriktiv . Utgångspunkten är att den försäkrades tid i systemet ska vara så kort som möjligt. Effekten har dock blivit att personer i behov av sjukpenning drabbas hårdare än tidigare, och man har inte kommit åt roten till problemet gällande sjukskrivningar. Regeringen har i regleringsbrev tagit bort målet för sjukpenningtalet. ska myndigheten i stället styras med målet att frånvaron från arbete på grund av sjukdom ska ligga på en långsiktigt låg och stabil nivå, vilket också är det mål fastslagit på berört utgiftsområde. Avslagen slår hårt mot människors privatekonomi, och deras möjligheter att försörja sig själva begränsas kraftigt. De som drabbas av sjukdom mår ännu sämre och blir ännu sjukare när de blir misstrodda och inte får det stöd de förtjänar. Höga sjukskrivningstal kommer aldrig att åtgärdas genom att människor hamnar i fattigdom – tvärtom. , som tidigare jobbat i förskolan, skriver att hon blev sjukare i kampen med . ska styras till att jobba med rehabilitering, men beslut om sjukskrivning bör under inga omständigheter vägledas av utgiftsområdets mål. Att säkerställa att ohälsan, stressen och frånvaron från arbete på grund av sjukdom ska ligga på en långsiktigt stabil och låg nivå är snarare en uppgift för arbetsmarknadspolitiken, arbetsmarknadens parter och sjukvården – det är inget vi kan trolla fram genom sjukförsäkringen. De växande klyftorna beror på politiska val. Aldrig förr har så få beviljats sjukersättning som , visar nya siffror från . 5 478 personer fick sjukersättning , vilket är 56 färre än föregående år. Det är den lägsta siffran sedan sjukersättningen, som den ser ut , infördes . beviljades 41 000 personer sjukersättning . Avgiften för ersättningssystemet har legat på ungefär samma nivå , men utbetalningarna har minskat med över 100 miljarder. Det är vi löntagare som betalar sjukförsäkringen via de sociala avgifterna, som är en del av vårt löneutrymme. Men pengarna går inte längre till ersättningssystemet utan till skattesänkningar. Störst nedskärning har gjorts på just långvarigt sjuka. Där har utbetalningarna till och med halverats, från 87 till 43 miljarder. Tala om förnedringsrån! Det har gått den borgerliga regeringen förstörde sjukförsäkringen. Socialdemokraterna och har under sina vid makten struntat i att laga den. I stället för att försöka bekämpa sjukdomsfallen har de pressat ned sjukskrivningarna. Att du som är sjuk ska bli frisk är inte viktigt. Du ska bara inte få din sjukpenning eller sjukersättning. vill reparera sjukförsäkringen.