prot · H709137 · 2020-06-11 00:00:00 — På så vis kan vi upprätthålla och vidareutveckla rimliga löne- och arbetsvillkor, och på så vis kan vi motverka lönedumpning, överexploatering och samhällsnedbrytande gråzoner. På så vis kan vi även motverka en av de viktigaste katalysatorerna för ojämlikhet och etnisk skiktning. Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering För att uppnå dessa mål, som vid en första anblick också i riksdag borde vara självklara att ställa upp bakom, krävs det att myndigheternas arbete mot ren arbetslivskriminalitet stärks och samordnas bättre. Men allra viktigast och mest effektivt är att arbetstagarna har goda reella möjligheter att hävda sina rättigheter. Problemen med att utstationering av arbetare från andra EU-länder utnyttjas för konkurrens med lägre löner och sämre arbetsvillkor är någonting som vi i har uppmärksammat länge och i många sammanhang. Mest av allt är det förstås de fackliga organisationerna – de som har lika lön för lika arbete som mål och medel – som har varnat för och slitit med detta. Inom de mest berörda branscherna har även många arbetsgivare mötts av osund konkurrens och märkt att det blir svårare att göra rätt för sig och hålla sig till de villkor som normerar svensk arbetsmarknad. Denna normering sker genom kollektivavtalen som tecknas mellan parterna. I grunden har EU-systemets nyliberalt inspirerade konstruktion fördjupat problemen och gjort det svårare för arbetstagarnas kollektiva skyddsmekanismer mot exploatering. Utifrån denna utgångspunkt kan jag konstatera att regeringens förslag i den proposition som vi har på bordet utgör steg i rätt riktning för att stärka möjligheterna att uppnå likabehandling mellan utstationerade och inhemska arbetstagare. Förslaget ligger i linje med de krav som har presenterat, och vi står därför bakom det. Det här är små men nog så viktiga förbättringar som möjliggörs av att det också inom EU-systemet har varit en politisk dragkamp. Den har varit ganska framgångsrik med att rucka lite grann på EU-direktiven i rätt riktning. Genom den proposition som vi nu behandlar görs det som med det märkliga EU-språket kallas ”att utvidga den hårda kärnan”. Det blir möjligt att ha en lite mer naturlig och rimlig tolkning av vad som utgör lön när man kollar på hur det ligger till med rättigheterna för utstationerad arbetskraft. har ”minimilön” gällt, ett begrepp som egentligen är främmande för svensk arbetsmarknad. läggs åtminstone sådant som ersättning för resa, kost och logi samt villkor för inkvartering till. Genom förtydliganden om det som ska gälla uthyrda arbetstagare blir det lite svårare att använda sig av inhyrning för att gå runt krav på rimliga löner och arbetsvillkor i samband med utstationering. Det blir också ett något bättre skydd för långvarigt utstationerade. Det slås fast att alla villkor i värdlandet, alltså i det här fallet, ska gälla eller 18 månader efter en motiverad anmälan. Egentligen skulle vi gärna sett att var kortare, men det är så långt dragkampen i EU tog saken . Även om vi stöder regeringens förslag och ser de begränsningar som EU-systemet fortfarande reser finns det flera punkter där vi i i likhet med flera fackliga organisationer menar att regeringen kunde och borde ha gått längre för att stärka kollektivavtalens ställning, motverka social dumpning och åstadkomma ordning och reda på den svenska arbetsmarknaden. I likhet med LO och fackförbundet anser vi bland annat att även ersättning för resa, kost och logi vad gäller resan från utsändningslandet till ska kunna räknas in i löneunderlaget, och därmed också få genomdrivas med stöd av stridsåtgärder i yttersta fall. Annars kan det uppstå situationer när en utstationerad arbetstagare står helt utan ersättning för de här kostnaderna. Det är något som vi vet förekommer också på svensk arbetsmarknad. Det kan bli ett kryphål för att pressa ned de utstationerade arbetstagarnas löner. Självklart är det ett stort problem för de arbetstagare som drabbas. Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering I propositionen finns vidare förslag om att införa en skyldighet för den som köper en tjänst att efterfråga eller reagera på om arbetsgivaren har fullgjort sin anmälningsskyldighet eller inte. Det här är ett sätt att införa ett starkare gemensamt ansvarstagande för rimliga villkor på svensk arbetsmarknad. Det är bra. Det vi reagerar mot, i likhet med flera fackliga organisationer, är att regeringen föreslår att enskilda som mottar tjänster för privat bruk ska undantas. Det är olyckligt. Genom detta undantag faller en stor grupp utsatta utstationerade arbetare utanför skyddet. Rent konkret handlar det inte minst om många byggnadsarbetare som utför arbete i den så kallade ROT-sektorn, med bättre bemedlade privatpersoner som beställare. Det är anmärkningsvärt att denna redan starkt subventionerade grupp – villaägare med gott om verandor och kök att bygga om – inte kan påföras åtminstone ett sådant här kontrollansvar. har yrkat att regeringen ska återkomma med förslag på det här området, och därför yrkar jag bifall till reservation nr 2. Det måste ändå sägas att det verkligt uppseendeväckande i det här betänkandet finns i reservation nr 1 av partisterna tidigare kända som Alliansen. Här kan man finna en anmärkningsvärd kombination av stark löntagarfientlighet och monumentalt hyckleri. De nämnda partierna vill inte bara avslå regeringens förslag. De vill dessutom att ska återinföra den så kallade lex . Man behöver då påminna om vad lex var. Åren 2004–2005 genomförde en lettisk byggfirma, , arbete i utanför . Där ville , så som ett ansvarstagande svenskt fackförbund ska göra, att bolaget skulle teckna kollektivavtal. När bolaget vägrade vidtog tillsammans med stridsåtgärder mot bolaget – också detta så som ett ansvarstagande svenskt fackförbund ska göra. Det här var även någonting som de flesta såg som en självklar möjlighet, inte minst mot bakgrund av de återkommande löftena i samband med den svenska folkomröstningen om EU, att den svenska arbetsmarknadsmodellens grundläggande funktionssätt skulle lämnas intakt. Men så blev det alltså inte. såg en chans att försvaga fackens styrka i och drev saken till . kom det chockartade beslutet från att de hade gjort fel och att de inte skulle ha möjlighet att ta konflikt för ett heltäckande svenskt kollektivavtal. Därmed försköt domstolen praxis för miljoner arbetstagare runt om i . Det som hände i var att vi hade den väldiga oturen att ha en borgerlig regering vid tillfället. I stället för att värna den svenska modellen passade den regeringen på att snarare genomföra större begränsningar av konflikträtten i samband med utstationering. Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering Det som utgör hyckleriet här är att borgerliga företrädare hävdade att detta var något som man var nödd och tvungen till för att anpassa sig till . Men det var inte sant, och under de år som har följt har vi dessutom varit många, i och i andra EU-länder, som har sagt att problemen med lönedumpning i samband med utstationering är så stora att det måste göras något åt detta också på EU-nivå. Då har det från borgerligt håll här hemma sagts att vi ska sitta still i båten av försiktighetsskäl, för det skulle kunna bli ännu sämre för den svenska modellen. Under den förra mandatperioden visade det sig att det inte behövde vara så. Det gick att justera utstationeringsdirektivet åtminstone lite grann så att den svenska modellen kunde få lite bättre utrymme. Vad händer då? Jo, då vill man från borgerligt håll alltså återgå till något som till och med tvingats modifiera. Då faller plötsligt högtidsorden om EU platt till marken och ersätts av nya rop på överstatlig hjälp att försvaga möjligheterna för utsatta arbetare att åtnjuta den solidaritet som facklig kamp överallt bygger på. Jag hoppas att alla svenska arbetstagare – ja, alla som förstår varför det är viktigt att stå upp för lika lön för lika arbete och att bekämpa lönedumpning och osund konkurrens – lägger också detta arbetarfientliga ställningstagande från högerpartierna på minnet. 138 (KD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1, som M, C, KD och Liberalerna står bakom. Det så kallade utstationeringsdirektivet antogs 1996. Det ska reglera vilket lands arbets- och anställningsvillkor som ska tillämpas vid utstationering av arbetstagare. Det reglerar minimivillkor för utstationerad personal, från ett EU-land till ett annat. I regeringens proposition till , som ligger till grund för det betänkande som vi debatterar , utgår man från att utstationeringsdirektivet reviderades . Detta syftade till att öka likabehandlingen mellan utstationerade och inhemska arbetstagare i fråga om ersättning. Det innebär att man nu vidgar en väldigt viktig del i den så kallade hårda kärnan av villkor. Det här kan låta bra till att börja med, men det vi ser nu är en utveckling inom EU på arbetsmarknadsområdet som jag menar hotar den svenska kollektivavtalsmodellen. Det finns också en risk för att kommer att kunna överpröva svenska kollektivavtal. Vi har också det framlagda förslaget från om att införa minimilöner, som utgör ytterligare en risk för vår modell. På flera områden, fru talman, har EU nu alltså börjat ingripa alltmer på arbetsmarknadsområdet, till exempel när det gäller lönefrågor. Det är viktigt att det nationella självbestämmandet värnas. Men då regeringen har gått med på den så kallade sociala pelaren, trots att vi kristdemokrater varnade för att förslagen avsågs att bli direktiv, står vi där vi står . Regeringen har misslyckats med att värna den svenska partsmodellen. Den fria rörligheten för varor, tjänster och arbetskraft utgör en av grundpelarna för det europeiska samarbetet. Den gemensamma marknaden inom EU skapar förutsättningar för god ekonomisk tillväxt och är nödvändig i då utmanas av tillväxtekonomier i andra delar av världen. Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering Efter en dom i – den så kallade Lavaldomen , som har nämnts här – genomfördes under den tidigare alliansregeringen ett antal ändringar i utstationeringslagen för att den skulle stå i överensstämmelse med . Avsikten med den så kallade lex var att bevara den svenska arbetsmarknadsmodellen i grunden och slå vakt om den fria rörligheten på den europeiska arbetsmarknaden. I och med regeringens proposition Nya utstationeringsregler, som regeringen lade fram 2017 och som beslutades om i mot vår inrådan, rev man upp Alliansens tidigare lex . Regeringen motiverade propositionen med att detta skulle skydda utstationerade arbetstagare och motverka illojal konkurrens. I allt väsentligt fungerade dock reglerna väl redan tidigare. Regeringen kunde inte heller påvisa några allvarliga brister med ordningen som var. Lagrådet kritiserade i sitt yttrande regeringens förslag och pekade på att ingen systematisk utvärdering av lex hade gjorts och att inga preciserade brister i gällande rätt angavs som skäl till lagförslagen. Regeringens mening att kräva ett särskilt kollektivavtal för utstationerade var för långtgående. Med bevisregelns slopande kan stridsåtgärder vidtas även om minimivillkoren i den så kallade hårda kärnan är uppfyllda och enbart för att uppnå just ett utstationeringskollektivavtal. En utstationerande arbetsgivare kommer därmed inte att kunna freda sig mot stridsåtgärder. Detta innebär att det blir mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit, vilket hämmar den fria rörligheten. Att slopa bevisregeln är dessutom med stor sannolikhet oförenligt med principer om proportionalitet och ömsesidigt erkännande. Bevisregeln var generös gentemot fackföreningarna, då den gav långtgående möjligheter för arbetstagarorganisationerna att vidta stridsåtgärder så länge en utstationerande arbetsgivare inte kunde visa att de utstationerade arbetstagarna i allt väsentligt hade lika goda villkor som svenska arbetstagare inom det aktuella avtalsområdet. Den utstationerande arbetsgivaren skulle styrka att så var fallet, och det skulle med andra ord vara ställt utom rimligt tvivel att villkoren var sådana. Det är oklart hur regeringen kan få det till att kontrollmöjligheterna för arbetstagarorganisationerna har förbättrats genom att bevisregeln togs bort. Att säkerställa goda villkor för dem som jobbar i är en självklarhet, liksom att lagar och regler efterföljs. Konsekvenserna av regeringens politik innebär dock mer av protektionism och mindre av omsorg om dem som kommer hit för att arbeta. Just nu i coronatider är det mycket som är satt på undantag. Den fria rörligheten har begränsats med olika restriktioner mellan EU-länder, vilket är beklagligt. Men i normala tider har regeringen försvårat för företag från andra länder att utstationera personal till , vilket riskerar att hämma den fria rörligheten. I sektorer där vanligtvis har ett stort behov av arbetskraft, till exempel i byggsektorn, kan detta vara direkt skadligt. Det nya förslag som regeringen nu har lämnat till om implementeringen av det ändrade utstationeringsdirektivet riskerar, menar vi som står bakom denna reservation, att hämma den fria rörligheten än mer än vad regeringen har gjort. Vi anser att regeringen har valt en opåkallat långtgående implementering av ändringsdirektivet. Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering Ett av flera problemområden är den otydlighet som blir resultatet av övergången från begreppet minimilön till begreppet lön. Utrymmet för stridsåtgärder ökas ytterligare genom att lagtexten öppnar upp för stridsåtgärder även när det gäller icke-obligatoriska lönekomponenter. Vi kan också konstatera att regeringens förslag i flera delar innebär en omotiverad administrativ börda för arbetsgivarna, exempelvis i samband med införandet av arbetsgivarens skyldighet att upplysa arbetstagare om den tid som andra har utfört samma arbete på samma arbetsplats. Det är olyckligt att varken regeringen eller utskottet ser det behov som finns på området. Sammantaget menar vi att regeringens förslag riskerar att undergräva konkurrensen och tillhandahållandet av tjänster. Förslaget öppnar även upp utrymmet för stridsåtgärder utan den begränsning som hade funnits i enlighet med ett återinförande av lex . Det är vår bestämda uppfattning att borttagandet av lex och regeringens förslag till implementering av ändringsdirektivet inte står i samklang med principer om proportionalitet och ömsesidigt erkännande och att det, som sagt var, riskerar att hämma den fria rörligheten. Med det som anförts avstyrker vi propositionen och förslaget i betänkandet. Vi anser att regeringen bör återkomma till med ett reviderat förslag i enlighet med vad som här har anförts. Förslaget bör även innehålla ett återinförande av regelverket i enlighet med lex . 139 GULAN AVCI (L): är det för arbetsmarknadsutskottet som sagt vårens sista kammardebatt. Som liberal är jag givetvis väldigt glad över att det är en EU-relaterad fråga som vi har att ta ställning till. Mindre glad är jag över hur majoritetsförhållandet ser ut i just nu kring utstationeringsbetänkandet, som handlar om att lika villkor ska gälla för utländska arbetstagare som under olika tider kommer till och svensk arbetsmarknad för att arbeta och bidra med sin kompetens. Men jag är faktiskt inte särskilt förvånad över att regeringen och framför allt Socialdemokraterna nu tar stöd av två partier som inte otippat är emot det europeiska samarbetet. Trots denna vetskap lägger man fram en proposition som kommer att hämma den fria rörligheten. kommer givetvis att ställa sig bakom propositionen. Men vi kunde höra företrädare för i talarstolen uttrycka ett väldigt stort missnöje med de förslag som läggs fram, inte för att förslagen i sig är för tuffa och hårda och skulle slå hårt mot svensk konkurrenskraft, utan för att de är för mjäkiga. Därför kommer man att reservera sig när beslutet väl ska fattas för att passivt kunna släppa igenom propositionen. Jag tycker att man måste vara ärlig i debatten och framhålla det som man avser att göra. Ärligt talat framhåller både och ganska ofta tydligt i debatten vilka ståndpunkter de har, och det är bra. Det är bra för , och det är bra för partier att veta hur olika partier ställer sig till olika frågor. Men det räcker inte med det eldunderstöd som man nu får för att få igenom betänkandet. kunde man dessutom läsa på debattsida hur arbetsmarknadsminister förklarar nästintill krig mot företagen. Hon insinuerade att alla företag skulle vara skurkar som ska bekämpas. Den typen av retorik och argumentation är inte bara oroväckande, fru talman. Den typen av retorik bidrar i förlängningen också till att försvaga det europeiska samarbetet. Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering Om man anser att det europeiska samarbetet är viktigt, inte minst i dessa svåra tider när hela prövas i spåren av coronapandemin, lägger man inte fram den här typen av propositioner som försvagar den fria rörligheten inom EU. Självklart ska det råda goda villkor på svensk arbetsmarknad. Självklart ska även utländska arbetstagare omfattas av de lagar och regler som finns på vår arbetsmarknad, och ingen ska behöva bli utnyttjad. Men man kan inte stå för allt detta som man drar alla företag över en kam. Ska och klara av den här krisen måste vi stå upp för den fria rörligheten inom EU. Vi måste stå upp för mer frihandel och mer rörlighet mellan medlemsländerna. Det är så vi stärker demokratin, och det är så vi stärker individens rätt att bestämma om sitt eget liv, oavsett om man bor i , , eller . Dagens beslut är antiliberalt. Därför är jag glad över att vi liberaler tillsammans med kollegorna från , och har en gemensam följdmotion och har reserverat oss mot detta beslut. Jag noterar att inte närvarar i kammaren, och jag förstår att det är obekvämt att delta i den här debatten eftersom de annars brukar vara varma anhängare av den fria rörligheten. Men sviker de i en fråga som handlar om möjligheten för kompetent och högkvalificerad arbetskraft att komma till under begränsade perioder för att erbjuda sin spetskompetens på vår arbetsmarknad. Dagens beslut innebär i praktiken att det kommer att bli ännu svårare för företag som har enorma behov av kompetent arbetskraft att locka hit EU-medborgare. Man kommer inte att känna sig välkommen till och den svenska arbetsmarknaden, eftersom möjligheterna nu kommer att begränsas. Grunden för EU-samarbetet baserar sig på den fria rörligheten för varor, tjänster, människor och kapital. Under ekonomiska kriser behöver vi värna om den tillväxt och utveckling som fria människor och fria marknader bidrar till. Om och EU ska kunna återhämta sig efter coronakrisen behövs det fler liberala reformer för att stärka den ekonomiska tillväxten, inte några fler inskränkningar. har utstationerade arbetstagare som har kollektivavtal med sig från hemlandet varit skyddade från att fackförbund i sätter in stridsåtgärder mot deras arbetsplatser och mot företag som faktiskt har ordnade former, precis som mina kollegor inom , och framfört i debatten. Det här skyddet riskerar nu att försvinna. Det ger en besk eftersmak, eftersom ett antal fackförbund – jag behöver inte nämna dem, för jag tror att ni själva vet vilka det handlar om – står Socialdemokraterna nära. kommer de att få grönt ljus för att ge sig ut på jakt efter utländska arbetstagare så som de har gjort och tyvärr tillåts att fortsätta med . har det framkommit något slags bild av att vi liberaler och vi som är emot det här förslaget skulle vara emot fackförbunden. Så är självklart inte fallet. De är viktiga och behövs på svensk arbetsmarknad, och de ska stå upp för arbetstagarnas intressen. Men den här frågan handlar om någonting annat. Den handlar om något mer än att ha ordning och reda på svensk arbetsmarknad. Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering Jag är oroad över att stridsåtgärder kommer att användas som ett medel för att få människor att lämna . Det hotar grundläggande friheter inom EU, och det hotar svenska företags konkurrenskraft. Precis som kollegorna nämnde finns det sådana exempel på bostadsmarknaden. Vi kan inte ha en ordning där vi erkänner att det finns en stor brist på kompetent arbetskraft som kan vara med och se till att det byggs fler bostäder, som vi vet att de som faktiskt är med och bygger fler svenska bostäder oftast kommer från andra EU-länder. Man kan liksom inte både äta kakan och ha den kvar, utan man måste bestämma sig för om man tycker att det är en bra ordning att vi har människor som kan komma hit och bidra i de bristbranscher där arbetskraften behövs som mest. Avslutningsvis, fru talman, vill jag med stolthet säga att Liberalerna är mest EU-vänliga parti, och det är för att vi ser potentialen i att låta alla medborgare dela en fri marknad med varandra. Att kunna arbeta i hela EU är den europeiska drömmen, och den drömmen kommer Liberalerna alltid att försvara. Därför vill jag yrka avslag på förslaget i betänkandet och bifall till vår gemensamma reservation om att lex ska återinföras. Det är en lag som ger arbetstagarna trygghet på svensk arbetsmarknad men begränsar fackens möjlighet att ta fram stridsyxorna när det inte är påkallat. Jag vill med detta önska presidiet, fru talmannen och alla kollegor i utskottet en trevlig sommar. 140 (V) replik: Det verkar vara någon missuppfattning. är, som jag sa i anförandet och som också framgår av betänkandet, för regeringens förslag i propositionen. Vi tänker rösta ja till den. Men vi har också ytterligare förslag, och de föranleder en reservation. Vi reserverar oss alltså inte mot att propositionen antas. Utöver detta är det mycket som är märkligt här. Gulan Avci sa i sitt anförande det som hon har varit med och skrivit i en debattartikel som är publicerad : att det är viktigt att skydda arbetstagare från fackliga organisationer. Det är kanske inte en ny politik, men det är lite av en språklig innovation. Det de ska skyddas från är att få bättre löner och arbetsvillkor. Man brukar inte kalla det för att skydda någon. Man brukar inte säga att man skyddar någon exempelvis från att få rätt till sjukvård. Jag behöver en lite bättre förklaring: Vad är det Gulan Avci egentligen menar? Man skulle skydda dem från stridsåtgärder. Stridsåtgärderna går ut på att man kräver att deras arbetsgivare ska teckna kollektivavtal så att de får likvärdiga löner. På vilket sätt menar att det hotar dessa personer? lät det nästan som att man skulle angripa dem på arbetsplatsen, men det är inte så stridsåtgärder på arbetsmarknaden fungerar. 141 GULAN AVCI (L) replik: Mer likabehandling och ett stärkt skydd vid utstationering Tack, , för frågan och för klargörandet! Det är bra med tydlighet i denna debatt kring viktiga frågor. Det är bra att veta att ni kommer att rösta för regeringens proposition, men ni vill att man ska gå ännu längre. När det gäller debattartiklar står inte skribenten för rubriksättningen, men det vi står för och det jag kommer att fortsätta att vidhålla är att de inskränkningar som parti röstar igenom kommer att innebära att förlorar i konkurrenskraft. Vi kommer att förlora väldigt många viktiga och kompetenta arbetstagare, som kommer från andra EU-länder, på svensk arbetsmarknad. Dessa arbetstagare kommer inte minst hit och bidrar till att vi kan bygga fler bostäder. Mig veterligen brukar kompisar i olika sammanhang peka på behovet av att det byggs mer. Men detta är också en väldigt tillväxthämmande proposition. Vi har inget emot – och det hoppas jag att har förstått – de ytterligare förändringar som EU-direktivet kräver. Det är klart att vi står bakom det. Men givet den historia som finns i – med fackförbund som med jämna mellanrum, när de får möjlighet, ger sig på utländska arbetstagare – kommer inte det förslag som partikamrater nu står bakom att innebära att det blir mindre jakt på svensk arbetsmarknad efter utländska arbetstagare. Tvärtom kommer detta att innebära att vi får färre kompetenta personer som kan bidra på svensk arbetsmarknad, för ni skrämmer dem. De vill inte komma till . 142 (V) replik: