prot · H709105 · 2020-04-15 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2019/20:114 till utrikesutskottet 2019/20:3567 till civilutskottet 2019/20:3574 till civilutskottet 2019/20:3561, 3564, 3569 och 3571 till utbildningsutskottet 2019/20:3565, 3566, 3573, 3576 och 3578 till arbetsmarknadsutskottet 2019/20:3570 till miljö- och jordbruksutskottet 2019/20:3556, 3562, 3563 och 3577 till trafikutskottet COM(2020) 137 till miljö- och jordbruksutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . Följande dokument anmäldes: med anledning av prop. 2019/20:152 Undantag från vid spridning av en samhällsfarlig sjukdom 2019/20:3581 av m.fl. (M) Kammaren biföll talmannens förslag att motion 2019/20:3581 skulle hänvisas till civilutskottet. § 3 Ärenden för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2019/20:SoU14 om ej verkställda beslut – rapporteringsskyldighet och särskild avgift i SoL och LSS 2019/20:KU9 arbetsformer 2019/20:KU14 Tryck- och yttrandefrihet, massmediefrågor 2019/20:KU15 Kommunala och regionala frågor 2019/20:FöU7 Civilt försvar och krisberedskap 2019/20:UbU17 Protokoll om immunitet och privilegier för Europeiska organisationen för kärnforskning 2019/20:TU8 Sjöfartsfrågor betänkande 2019/20:SfU17 1 (M): ”Gör din plikt, kräv din rätt!” Så löd en av arbetarrörelsens tidiga paroller. Det som har byggt starkt är arbetslinjen – att kvinnor och män som kan bidra går till jobbet och betalar skatt, för att betala för dem som inte kan arbeta. Det handlar om de sjuka, om de äldre och om våra barn. Det är inte minst viktigt i dessa tider, när vårt samhälle är beroende av att de som är sjuka stannar hemma och att vi som kan arbeta går till jobbet eller arbetar hemifrån. Då behöver vi alla hjälpas åt. För att kunna ta hand om de svårast sjuka – för att samhällets skyddsnät ska vara tillräckligt finmaskigt – behöver den som kan arbeta också arbeta. Vi är, eller borde åtminstone vara, ett av de friskaste folken i världen. Ändå växer sjukfrånvaron. Inte minst de psykiska diagnoserna, med ångest- och stressrelaterade symtom, ökar. Vi i vill införa en förebyggandegaranti för psykisk ohälsa. Försäkrade som har ett arbete och är i behov av förebyggande insatser bör i regel kunna få börja med insatser inom en månad. Vi vill också se ett försäkringsmedicinskt beslutsstöd som är mer anpassat efter psykiatriska diagnoser och samsjuklighet, för vi vill säkerställa att fler snabbare ska få rätt stöd och rätt hjälp. För att möjliggöra återgång i arbete behöver drivkrafterna att agera öka. Sjukskrivna bör stimuleras att delta i åtgärder som leder till en snabb återgång i arbete för den som har möjlighet att arbeta. Det är därför vi vill återinföra den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen. Vi tror nämligen på varje människas kraft att bidra – på kraften att efter sin förmåga vara med och bidra till helheten. Forskning visar att det fungerar: Den som stimuleras att delta i åtgärder som leder till en snabb återgång i arbete kommer också i arbete, och att ha en aktiv tidsgräns bidrar till att öka incitamenten. Redan före krisen såg vi att vårt samhällskontrakt började brytas sönder – att människor som kan arbeta ändå inte går till jobbet, vilket drabbar dem som är sjuka och behöver samhällets stöd som mest. När människor medvetet och utstuderat utnyttjar vår svenska välfärd för att sko sig stjäl de inte bara från dem som är sjuka utan också från skattebetalare. Därför menar vi att regeringen skyndsamt bör utreda hur en samordnad statlig utbetalningsfunktion kan inrättas och kombineras med en förstärkt utbetalningskontroll. Detta har två statliga utredningar föreslagit . Stöd ska gå till dem som har rätt till stöd. Fusket är ibland ännu mer utstuderat. blev det känt att åtal väckts mot en 48-årig man som misstänks ha simulerat en neurologisk sjukdom och fuskat till sig av skattebetalarnas pengar. konstaterar att detta förmodligen är det största fusket . Bara senare meddelade dock åklagaren att hen väljer att inte gå vidare i ärendet. Anledningen är det låga straffvärdet, vilket inte skulle motivera kostnaden för rättsprocessen. Här krävs reformer, inte bara när det gäller utformningen utan även när det gäller vilka straffskärpningar och straffvärden vi behöver få på plats. Här behöver straffvärdet öka. har ett av världens mest generösa välfärdssystem. Det bygger på att människor som har arbetat hårt också kan kräva sin rätt. Det är därför inte rimligt, menar vi, att nyanlända till får full tillgång till vår välfärd från dag ett i landet. vill därför införa en kvalificering till välfärden. När du har varit med och arbetat och bidragit till vårt samhälle kan du också få del av våra förmåner. Låt mig ge några exempel! Det första exemplet är garantipensionen. De som lever i kvalificerar sig till garantipensionen under . Här har nyanlända ett undantag, vilket vi inte tycker är rimligt. Vi tycker att man ska ta bort undantaget så att även nyanlända behöver kvalificera sig. Ett annat exempel är sjuk- och aktivitetsersättningen. Nyanlända har ett undantag från kravet på kvalificering. Ta bort undantaget! De som har betalat in till systemet ska också få del av det. Ett tredje exempel är flerbarnstillägget. Vi tycker att det bör utgå enbart till dem som har permanent uppehållstillstånd eller varaktig egen försörjning – alltså inte bidrag. Ett fjärde exempel är föräldrapenningen, som bör utgå i max om du inte har jobb eller permanent uppehållstillstånd. Vi anser också att det är rimligt att strama upp reglerna för när EU‑migranter kvalificerar sig till de sociala trygghetssystemen. Det är exempelvis inte rimligt att den som arbetar i men är medborgare i ett annat EU-land kan få mellanskillnaden mellan barnbidraget i och barnbidraget i hemlandet för barn som bor i hemlandet tillsammans med den andra föräldern. Vi menar, avslutningsvis, att det svenska samhällskontraktet behöver återupprättas. Devisen ”Gör din plikt, kräv din rätt!” innebär att den som kan arbeta också ska arbeta för att bidra till vårt svenska samhälle – för att den som är sjuk ska kunna få samhällets stöd. Så menar vi att man återupprättar arbetslinjen. Jag yrkar bifall till reservation 7 under punkt 3 om kvalificering till välfärden. 2 (SD): Vi debatterar som sagt socialförsäkringsutskottets betänkande nr 17 om socialförsäkringsfrågor. står bakom samtliga sina reservationer, men för att minska voteringstiden väljer jag att yrka bifall enbart till reservation 2. Det är sannerligen en speciell tid vi just nu lever i, med anledning av covid-19. Många av oss har säkert firat påsk hemma med endast den närmaste familjen. Att undvika stora släktkalas och att ställa in resan är dock inte en särskilt stor uppoffring, och den går inte ens att jämföra med den uppoffring som många med viktiga samhällsfunktioner gör. Även om det ligger lite utanför ämnet vill jag ta tillfället i akt att uttrycka min djupaste respekt och vördnad för den vårdpersonal som möter och tar hand om de sjuka, för personalen inom äldreomsorgen samt för butikspersonal, städpersonal och många, många fler som sliter hårt. Några som också får arbeta extra hårt i dessa tider är alla handläggare på , som har fått en extra stor belastning i form av många sjuka och flera nya förändringar i systemet. Jag hoppas att vi på politisk nivå kan fatta rätt beslut och på så sätt både bidra till ett hållbart system under krisen och skapa en trygghet för dem som är sjuka, såväl kortsiktigt under krisen som långsiktigt. Det har fattats en del beslut från regeringen som har varit bra och nödvändiga i krisen, exempelvis vad gäller att slopa karensdagen och krav på läkarintyg den samt att ingen ska förlora sin sjukpenning för att den förväntade operationen blev inställd på grund av ändrade prioriteringar inom vården. Jag anser dock att mer behöver göras. Vi liksom med flera anser att det måste till ett beslut och ett system så att även de som tillhör riskgrupper ska få rätt att stanna hemma med någon form av ersättning så länge som coronakrisen pågår. Rätten till ersättning för riskgrupper ska enligt oss givetvis omfatta dem som tidigare utförsäkrats. Det är inte rimligt att personer som tillhör riskgrupper i dagens läge ska förväntas att stå till förfogande på arbetsmarknaden om ett arbete kan innebära fara för ens liv. Även om dessa förbättringar görs kan vi dock konstatera att själva grundproblematiken med det svenska sjukförsäkringssystemet kvarstår. har vi kunnat ta del av en rad rapporter om exempelvis svårt cancersjuka som utförsäkrats och förväntas börja söka arbete på grund av övernitiska prövningar av läkarintyg och hårda bedömningar inom rehabiliteringskedjan, för att regeringen vill få ned antalet sjukdagar. Många beslut har skapat starka känslor. Vi har läst om personer som till och med valt att ta sitt liv efter beslut om avslag. Detta är något som vi i har varit kritiska till. Vi har i detta betänkande förslag om att tillsätta en parlamentarisk kommitté för att grundligt utreda förbättringar av sjukförförsäkringssystemet för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring. Vår utgångspunkt är att den som är sjuk ska få bästa tänkbara rehabilitering och grundläggande ekonomisk trygghet. De som har möjlighet att bli friska ska få bästa tänkbara förutsättningar och incitament att återgå i arbete. Den utredning som pågår på initiativ från regeringen, och där vi fått en del rapporter, är ett steg på vägen. Vi stöder utredningens förslag om en mjukare bedömning vid dag 180. Men vi anser att man behöver se över systemet från grunden då mycket av problematiken kvarstår. Det gäller exempelvis samarbetssvårigheter mellan och Arbetsförmedlingen och svårigheten med att bedöma behov av sjukskrivning vid psykisk ohälsa, som är en av de vanligaste sjukskrivningsorsakerna. Det behövs givetvis också mycket mer förbyggande arbete. På kort sikt med anledning av pågående kris anser vi att regeringen skyndsamt behöver göra om direktiven till med utgångspunkt i att det borde det vara prioriterat att skapa trygghet för dem som är sjuka samt ges förutsättningar för både dem som tillhör riskgrupper och dem som kan bära på smitta att stanna hemma för att rädda så många liv som möjligt. ska det prioriterade målet inte vara att minska antalet sjukdagar. Ett steg i detta skulle vara att överprövningsfunktionen av läkarintyg i sjukperioden slopas och ersätts av ett alltmer automatiserat system i varje fall under pågående kris för att också avlasta inom . Detta är dock en fråga att återkomma till och inget som ligger på bordet för beslut just . Jag ska återgå till förslagen i betänkandet. Att hålla reda på alla berörda myndigheter och instanser vid en sjukskrivning är krångligt. Som jag sagt förut behöver man nästan vara frisk för att kunna vara sjuk. Regeringens förslag om en koordineringsinsats inom vården är därför ett bra steg i rätt riktning. Men vi anser att om man ska satsa på ett stöd i form av en koordinator bör det vara knutet till individen som en form av en för att kunna handha samordning mellan alla berörda instanser och vara till stöd för individen. Det behöver också finnas en större flexibilitet när man är sjukskriven, och positiva incitament behövs för dem som har en förmåga att i små steg ta sig tillbaka till arbetslivet. Ett förslag vi har där är att man med bibehållen ersättning ska kunna få möjlighet att studera i låg takt som en del av rehabiliteringen, då studier inte ger rätt till CSN. För att kunna anpassa rehabiliteringen bättre på en individuell nivå behöver också sjukskrivningsgraden kunna skräddarsys individuellt med steg om . För att öka incitamentet att återgå i arbete menar vi att det också borde vara möjligt för en försäkrad som har varit sjukskriven att återgå i lönearbete med bibehållen ersättning . Om arbetstiden ökar bör ersättningsnivån givetvis minskas. kan man om man varit långtidssjukskriven nästan förlora ekonomiskt på att börja lönearbeta på låga nivåer. Vi anser att det kan låsa fast människor i långvarig sjukskrivning, människor som kanske både vill och kan arbeta på låg nivå. Avslutningsvis vill jag framföra vikten av att man inte ska försättas i ekonomisk kris för att man vårdar en närstående. Vi anser därför att regeringen bör utreda möjligheterna till vård av närstående som bör likna systemet för vård av sjuka barn. Det bör röra ett sjukdomstillstånd där den försäkrade ska vara beroende av omsorg. Men det behöver inte vara som att personen befinner sig i ett livshotande hälsotillstånd. Med anledning av pågående kris bör man givetvis också se över regler för anhöriga som hör till utsatta riskgrupper. 3 (C): Våra socialförsäkringssystem är till för att vi ska känna trygghet om det händer oss något, om vi blir sjuka och inte kan arbeta eller om det händer en olycka. Det är vad välfärdslandet är känt för. Men det finns stora brister i systemet, och många, fler och fler, tvivlar och känner inte den tryggheten. I dessa tider med ser vi tydligt hur viktigt ordet trygghet är och framför allt känslan av trygghet. Det är dags att göra något åt våra socialförsäkringssystem och att utveckla dem så att de blir det stöd och ger den trygghet vi behöver och hjälper i livet när livet krackelerar. Det är av det skälet som vi i driver på för att vi ska få stöd och hjälp tidigt, helst innan vi blir sjuka. Tidiga insatser, kallar vi det. Vården måste reagera snabbt och ge förutsättningar för att vården och insatsen kommer. Våra arbetsgivare måste få ett tydligare uppdrag, en tydligare roll och möjligheter att utifrån arbetstagarens behov vidta åtgärder som behövs för att den ska komma tillbaka till jobbet. Rehabiliteringskedjan måste tydliggöras och stärkas. Då måste regelverket ha de förutsättningar som gör att det kan fungera. Det är inte riktigt så beskaffat. kan man bara vara sjukskriven 25, 50, . Vi har många förslag. Vi har sagt att det måste ändras. Man måste utgå från den enskildes möjligheter och förutsättningar. Det betyder att människor ska kunna vara sjukskrivna på 10, . Men regeringen vill inte lyssna på det och vara så smidig. Många som är långtidssjukskrivna eller inte kan återgå i arbete hos sin tidigare arbetsgivare, eller är funktionsnedsatta, har samhället ett särskilt ansvar för att ge stöd genom Arbetsförmedlingen eller dess fristående aktörer så att de kan komma tillbaka till jobbet – mer eller mindre, givetvis, utifrån varje enskild persons förutsättningar. Det är en rättighet att ha ett arbete att gå till och att vara en del av samhället. dessa människor får hjälp och stöd har en väldigt viktig roll för att följa upp och se till att man gör det man ska och att de får det stöd som krävs för att kunna komma tillbaka till arbetet. Det ska inte vara som när roll är att minska sjukskrivningstalen, det vill säga antalet sjukskrivna, eller att se till att människor lämnar sjukskrivningen så fort som möjligt och får en annan form av ersättning. Det är genom arbete vi har rätt till sjukpenning och sjukersättning vi rehabiliteras tillbaka till jobbet, för det är syftet. Men det gäller inte alla. Våra företagare, småföretagare, de som har egenanställning och de som inte har aktiebolag har svårt att få en sjukpenninggrundande inkomst och ersättning fastställd. Varje sjuktillfälle betyder att de inte vet om de får ersättning. För studenter är det också otydligt hur de ska få ersättning när de inte kan studera på grund av sjukdom eller skada. Här måste det bli tydligt. Varför ska regeringen ha så svårt att göra något åt det? Samverkan mellan olika myndigheter i sjukskrivningsprocessen är A och O, men det ställer till problem för den som är sjuk, för , för Arbetsförmedlingen, för vården och för arbetsgivaren. Tydliggör deras roller, säger jag och till regeringen. När det är som svårast att hitta vägen tillbaka och när man måste vara fler som arbetar på ett annorlunda sätt i rehabiliteringen – använd då samordningsförbunden och utveckla dem. De som hamnar mellan stolarna behöver en organisation – en organisation som vi redan har och som vi har sett gör ett väldigt bra jobb och ger bra resultat. riktar jag mig verkligen till regeringen och säger på skarpen: Försämra inte samordningsförbunden och deras möjligheter utan ge dem de resurser som behövs och stärk dem i stället! Slutligen måste jag nämna att vi i ser att vårt sjukförsäkringssystem är ojämställt, fru talman. Fler kvinnor är sjukskrivna, men arbetsskadeersättningen ges till fler män. , Inspektionen för socialförsäkringen och fler har visat på den här ojämlikheten och ojämställdheten genom olika utredningar vid olika tillfällen. Varför tillåter regeringen det här att fortsätta? Jag har varit tydlig, fru talman. Jag menar att regeringen inte har gjort något för att förändra den otydliga, stelbenta sjukskrivningsprocessen. Ändra på det nu! Sköra, sjuka människor hamnar i kläm. Låt oss alla i återigen få känna oss säkra på att våra trygghetssystem finns där när vi behöver dem och att stödet och hjälpen finns där. Ge tidiga insatser! Därmed vill jag yrka bifall till reservation 26 under punkt 9. 4 NOOSHI DADGOSTAR (V): Vi lever i en märklig tid. Det har konstaterats från den här talarstolen. Och visst är det sant. Den smitta som greppar omkring sig i vårt samhälle tränger in i vårt vardagsliv och tar ifrån en del av oss våra nära och kära i verklig mening. Det är en utmaning. Visst handlar det om smittskydd, om arbetskläder, om forskning efter vaccin och om att undvika att komma varandra alldeles för nära rent fysiskt. Men det handlar faktiskt också om något djupare. Den tid vi lever i ställer frågor till oss som kommer att kräva svar. Varför var det så viktigt att privatisera vården och låta patienter med privata sjukvårdsförsäkringar gå före i kön? Varför skulle apoteken privatiseras, och varför skulle egentligen hela vår medicinska beredskap riskeras i en slimmad marknadsekonomis namn? Ytterst är det de här fundamentala frågorna som vi ställer oss: Vad betyder det att vara människa? Vad innebär det att värna om sin nästa? Vad står vår samhällsgemenskap egentligen för? Vad betyder egentligen solidaritet? Det syns nu i praktiken vad som är viktigast och hur felbyggt mycket är. Samhällsviktiga yrken visade sig vara barnskötare och sjuksköterskor, inte pr-konsulter och styrelseproffs. Hundratals vårdplatser togs fram i utan att en enda konsult betalades. När det väl gällde rasade högerpolitiken som ett korthus. Alla slutade visst att prata om privatiseringar, och ropar alla på ett större gemensamt ansvar. Affärer ordnar hemkörning. Frivilliga ansluter sig till sjukvården. Lappar sätts upp i trappuppgångar med erbjudanden om att hjälpa till att gå och handla. Man ringer släktingar man knappt visste fanns. Behåll den tanken . Tänk om vi byggde ett samhälle där det fungerade så att de som kan arbeta hjälpte de som inte kan arbeta just . Hur annorlunda skulle det inte kunna vara om vi lät behoven styra och var och en bidrog efter förmåga? Plötsligt är det uppenbart. Vi kan alla bli sjuka. Därför måste sjukvården fungera för alla. Vem som helst kan mista sin inkomst för att man blir sjuk, och därför behöver vi en bra sjukförsäkring som gör att vi klarar oss ändå. När det som händer blåst förbi behöver vi minnas känslan av otrygghet och vad den gör med oss människor. Vi behöver se till att de som är sjuka får rätt till ersättning och verklig rehabilitering. För den som blir sjuk utan rätt till ersättning blir det inte bättre , utan där måste politiken gripa in och garantera trygghet även för dem. För att det ska hålla måste någon förstås betala. Det får alla göra, men mest de som har råd. Låga skatter och utdelning för förmögna får aldrig gå före gemensam trygghet. Det är självklart för de flesta av oss nu att hjälpas åt. Men det är precis tvärtemot hur det så länge har varit. Vår gemensamma välfärd har rustats ned. Vården har fått mindre pengar. Skolor och äldreboenden har privatiserats, och skillnaderna har ökat. Pengar som vi har betalat in har inte gått till fler sjuksköterskor eller läkare utan har i stället hamnat hos dem som ägt bara för att de har ägt. Bilden av som ett land med starka och robusta välfärdssystem kanske lever kvar, men i realiteten har vi halkat efter. Vid en jämförelse med övriga europeiska länder av de samlade offentliga transfereringarna, alltså sjukförsäkringen, a-kassan och ekonomiskt bistånd i förhållande till bnp, kommer på 18:e plats. Det är ett resultat av aktiva politiska beslut. Den borgerliga regering som styrde försämrade sjukförsäkringen drastiskt. Försämringarna motiverades med att man ville minska bidragsberoendet och minska det så kallade utanförskapet. genomförde regeringen en sjukförsäkringsreform som bland annat innebar att en så kallad rehabiliteringskedja med fasta tidsgränser för när arbetsförmågan skulle prövas infördes. Dessutom infördes en bortre tidsgräns i sjukförsäkringen, den så kallade stupstocken. Totalt utförsäkrades 100 000 personer, och läkare slog larm om att svårt sjuka inte fick sjukpenning. Tyvärr har nuvarande regering varit ovillig att ta flera betydande steg för att förändra detta. Rehabiliteringskedjan är kvar, och regeringens styrning av med kvantitativa mål har fått svåra konsekvenser för människor. Men kanske kan det komma något gott ur den svåra tid som råder . Kanske inser fler än värdet av rimliga ersättningsnivåer och stöd vid inkomstbortfall. Karensdagen har delvis slopats, och det borde vara allas uppfattning att detta också sedan ska permanentas. Varför är vi där vi är? Det är vi på grund av aktiva politiska beslut och för att tanken på ett samhällsbygge för de många och inte bara de på toppen har tappat mark. tycks det som att solidariteten helt har satts på undantag, men det behöver faktiskt inte vara så. Det går att göra skillnad. har i det betänkande kammaren diskuterar lämnat en rad förslag som skulle kunna vända en stor del av utvecklingen och skulle bidra till att återupprätta en sjukförsäkring som faktiskt bidrar till att ersätta människors inkomstbortfall och rätta till en del av det som gjorts orätt. Jag står bakom samtliga våra reservationer men yrkar för tids vinnande bifall enbart till reservation 3. 5 HANS (KD): Vi kristdemokrater har en rad reservationer på området, men för att spara tid yrkar jag bifall enbart till reservation nr 4. I dessa tider av oro kan vi ändå glädja oss åt att vi faktiskt har en socialförsäkring som förmår att leverera även i svåra tider. Covid-19 har tvingat fram en rad förändringar inom socialförsäkringen. Sammantaget handlar det om att bekämpa pandemin och fortsätta ge människor en grund att stå på. Den som har feber, hosta, snuva eller ont i halsen kan och ska stanna hemma om vi ska kunna skydda våra äldre och sköra. Dessa åtgärder står dessutom en enig politisk riksdag bakom. Vi kristdemokrater menar att socialförsäkringen ska vara obligatorisk och solidariskt finansierad via det offentliga. Det har varit en styrka i dessa tider att vi i har valt den vägen. I har man valt en annan väg, som innebär att mer än var fjärde industriarbetare inte får betalt om han eller hon stannar hemma på grund av sjukdom. Det gör arbetet mot pandemin så mycket svårare där. För dem som inte drabbas av en stadigvarande nedsatt arbetsförmåga är det viktigt med en fungerande rehabiliteringskedja. Det ska finnas tidsgränser och fastställda avstämningspunkter som syftar till att en sjukskrivningsprocess innehåller och präglas av aktivitet, tidiga insatser och tydliga regler. Den sjukskrivne ska få en kontinuerlig kontakt med och ett tidigt individuellt stöd. Rehabiliteringskedjan är dock inte utformad för att klara av en växande psykisk ohälsa. Ett utmattningssyndrom är något helt annat än ett brutet ben. De psykiatriska diagnoserna ökade snabbt , och beror hälften av alla sjukskrivningar på just sådana. Här måste vi ge bättre verktyg än dem man har att jobba med .