prot · H709114 · 2020-04-29 00:00:00 — Men i grunden ligger ändå ansvaret på brottsoffret att tjata på den människa som vägrar betala. Det är ju helt orimligt. När det här utreddes senast var det tydligt i utredningen att det absolut enklaste och mest brottsoffervänliga skulle vara att staten betalar ut skadeståndet och sedan kräver detta från gärningspersonen, den skadeståndsskyldiga. Detta borde inte vara jättesvårt. Men utredaren pekade på att det inom ramen för direktivet, som det såg ut då, var svårt att föreslå en sådan ändring. Inget grundavdrag vid bestämmande av brottsskadeersättning Det pekades i utredningen också på att det finns ett överfallsskydd i våra hemförsäkringar. Ja, det är ju lite tråkigt att det behövs över huvud taget. Att man har en hemförsäkring för det fall att man blir av med väskan på resan eller får en vattenskada är väl en sak. Men att man ska ha hemförsäkring för det fall att man blir överfallen när man går ut på stan visar på ett annat och mer grundläggande problem i vårt samhälle. Att man riskerar att bli överfallen när man går ut på stan och att man kan försäkra sig för detta är helt orimligt. Liberalerna är tydliga. Se till att vi utreder detta! Det kan finnas en majoritet i utskottet, tror jag. Här hoppas jag att vi kan komma framåt . Detta skulle vara en viktig reform för de brottsutsatta. Lidandet skulle sluta vid lagakraftvunnen dom vad gäller relationen till gärningsmannen. Sedan kan man gå vidare och slippa tjata om skadeståndet. Det här kan inte vara jättesvårt. Se till att vi tillsätter en ny utredning! Jag yrkar bifall till reservation 4 från Liberalerna, fru talman. 21 (S): Jag vill inledningsvis yrka bifall till regeringens proposition om ett avskaffande av grundavdraget vid bestämmande av brottskadeersättning och avslag på motionerna i anslutning till betänkandet. Den som drabbats av en skada till följd av brott kan få skadan ersatt av staten genom så kallad brottsskadeersättning enligt reglerna i brottsskadelagen. Efter en bred översyn trädde en ny brottsskadelag i kraft ; flera förändringar syftade till att stärka brottsoffers rätt till brottsskadeersättning. Nuvarande lagstiftning innebär att ett grundavdrag ska göras vid bestämmandet av ersättning. uppgår det till . Ärenden om ersättning prövas av . När brottsskadeersättning betalats inträder staten i brottsoffrets ställe och kan kräva tillbaka det utbetalade beloppet från den person som orsakat skadan. Trots dagens bestämmelser om grundavdrag görs det undantag från regeln i vissa situationer. Det gäller exempelvis om det handlar om barn som bevittnat brott eller om det finns andra särskilda skäl. Dessa undantag innebär en gränsdragningsproblematik och är inte alltid enkla att göra. Det finns därför goda skäl att inte längre göra denna skillnad mellan brottsoffer. Enligt regeringen finns det goda skäl att avskaffa regeln om grundavdrag. Det är dem nu har att ta ställning till. Om grundavdraget avskaffas säkerställs att alla som beviljas brottsskadeersättning alltid får ersättning även för den del av skadan som motsvarar grundavdraget. Förslaget innebär förbättrade möjligheter för brottsoffer att få ersättning för skador i samband med brott. Systemet blir också mer lätthanterligt och lättbegripligt för brottsoffer. Dessutom bidrar ett avskaffat grundavdrag till att terrorismdirektivets brottsofferbestämmelser får bättre genomslag i . 22 (MP): Vi debatterar justitieutskottets betänkande nr 41, Inget grundavdrag vid bestämmande av brottsskadeersättning. Inget grundavdrag vid bestämmande av brottsskadeersättning Den som blir utsatt för ett allvarligt brott bör naturligtvis få skadestånd och upprättelse på alla sätt som är möjliga. Men man ska ha respekt för att en fullständig upprättelse sällan är möjlig. Får man skador på sin kropp som inte läker fullt ut är ekonomisk kompensation det sätt vi har. Men det är naturligtvis inte en kompensation som väger upp skadan. Nivån på skadeståndet ska spegla allvaret, men är skadan allvarlig är det omöjligt att väga upp den. Icke desto mindre är det angeläget att brottsskadeersättning ges och att det görs på ett så enkelt sätt som möjligt. Reglerna för detta förändrades 2014. Man tittade då över systemet och behandlade frågan om att staten skulle ge brottsskadeersättning antingen direkt när brottet hade begåtts eller när en dom hade vunnit laga kraft. Båda de alternativen såg man att det fanns nackdelar med. I det första var man rädd att offret inte skulle medverka i lika hög utsträckning i uppklarandet, i det andra att den långsiktiga konsekvensen skulle bli att detta utgick från försäkringen som då inte skulle täcka det. Propositionen innebär att det grundavdrag på som finns och som alltför ofta inte betalas ut till offret försvinner. Det gör att brottsoffer som får ersättning kommer att få hela beloppet utan avdraget. Det är en bra förändring. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och propositionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) Stöd till personer med funktionsnedsättning § 9 Stöd till personer med funktionsnedsättning betänkande 2019/20:SoU8 Stöd till personer med funktionsnedsättning 23 (SD): Jag vill börja med att säga att arbetssätt i coronatider innebär att så få som möjligt ska resa till och från . Det innebär att vi har en bemanning i som får sköta det som våra ledamöter runt om i landet vanligtvis sköter. Därför kan tyvärr inte själv ta den här debatten , även om hon säkert väldigt gärna hade velat det. Jag kommer därför efter bästa förmåga att framföra vår ståndpunkt i de här frågorna även om det inte är mitt ansvarsområde. För att inte missa det vill jag börja med att yrka bifall till reservation nr 4 i socialutskottets betänkande 8, men vi står självklart bakom samtliga våra reservationer. Stöd till personer med funktionsnedsättning Redan före coronakrisen var funktionsnedsatta en grupp som var extra utsatt. Det är en grupp som legat oss sverigedemokrater varmt om hjärtat och som vi alltid värnat starkt om. Även nu i kristider värnar vi extra mycket om denna grupp. Den verkar tyvärr vara än mer bortglömd i dessa tider. I varje fall hörs det inte mycket om hur tankarna går för att minska smittspridning och öka säkerheten för den gruppen. Här hoppas vi såklart på en snabb förändring så att alla kan känna sig så trygga som möjligt. Alla människor ska ges möjlighet att fungera på lika villkor i det svenska samhället. Staten, regionerna och kommunen har ett gemensamt ansvar att erbjuda metoder och lösningar som gör funktionsnedsättningar möjliga att övervinna oavsett var i landet man bor. För är det viktigt att det är behovet som styr och inte bostadsorten. Lagen om stöd och service, LSS, är en rättighetslag och har blivit en frihetsreform som förbättrat livskvaliteten för många människor med olika funktionsnedsättningar. Det måste den fortsätta att göra, och för oss är det viktigt att lagens ursprungliga intentioner upprätthålls och inte i smyg avvecklas eller urholkas. Låt oss tala om behov. Personer med funktionsnedsättning ska ha tillgång till olika former av samhällsservice som ger ett nödvändigt stöd för att förhindra utanförskap och avskildhet från samhället. Det står i om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Trots detta nekas allt fler personer med funktionsnedsättning rätt till stöd på grund av de regler och riktlinjer som blivit praxis. Vi anser att människor i behov av assistans ska få det, och personkretsarna bör därför utgå från behov och inte diagnoser. Vad som är goda levnadsvillkor är individuellt, och insatserna bör inte standardiseras på det sätt som sker . Ett annat exempel när det handlar om behov: När assistansberättigade vårdas på sjukhus är huvudregeln att de inte kan få assistansersättning, enligt vägledning. Men sjukhuspersonal har ofta alldeles för många patienter och för mycket att göra. Det är inte alltid så att de har tid att hjälpa till med till exempel måltider, toalettbesök, förflyttningar eller i övrigt tidskrävande behov som kan finnas. Det behov som faktiskt finns blir svårt att tillgodose. När det gäller assistansberättigade barn som blir inlagda på sjukhus gäller samma sak. De får som regel inte heller assistansersättning och blir då utan sina assistenter. Här hänvisas det inte sällan till föräldraansvaret. Barn har behov av att ha sina föräldrars stöd, omvårdnad, tröst och kärlek även under en sjukhusvistelse. Att de blir av med sin assistent innebär i stället att föräldrarna får ta ett större vårdande ansvar snarare än att finnas till hands i sin vanliga föräldraroll. Därför behövs det skyndsamt en översyn av systemet med assistansersättning vid sjukhusvistelse. Det är viktigt att en assistansberättigad ska kunna ha med sin assistans vid sjukhusvistelse om behov föreligger och ersättas för detta av . När det gäller föräldraansvaret förnekar vi inte att ett sådant givetvis finns. Men vi ställer oss frågande till hur långt det sträcker sig och vad som innefattas. Detta måste också förtydligas i hela regelverket. Vi anser att det är oerhört viktigt med likvärdighet. När det kommer till funktionshinderspolitiken är det tyvärr inte så det ser ut . Det är något som måste åtgärdas. Det är som jag sagt tidigare inte acceptabelt att bostadsorten spelar alltför stor roll när det kommer till vilken hjälp och ersättning man får. Som exempel kan jag ta ledsagarservice. I vissa kommuner tillhandahålls ledsagarservice endast i den egna kommunen eller i närliggande kommuner. I vissa kommuner får personer med en funktionsnedsättning själva stå för extrakostnader i samband med ledsagarservicen medan andra beviljas sådan ersättning. Det är inte likvärdigt och därför inte heller acceptabelt. Stöd till personer med funktionsnedsättning Ytterligare ett exempel på när det saknas likvärdighet är daglig verksamhet. Här får funktionsnedsatta olika lön, det vill säga habiliteringsersättning, inte bara beroende på var i landet de bor utan också på samma arbetsplats beroende på om de deltar via socialtjänstlagen eller via lagen om stöd och service. Så vill inte vi att det ska se ut. Så kan vi inte ha det. Målgruppen för regeringens satsning på habiliteringsersättning borde utökas till att även omfatta personer som deltar i verksamheten via socialtjänstlagen. Gemensamhetsytor i LSS-boenden är viktiga för de boende och är till för umgänge i syfte att bryta isolering. Det är mycket höga hyror för nyproducerade lägenheter enligt LSS. Att funktionsnedsatta med ofta låga inkomster ska behöva betala extra för gemensamhetsutrymmen anser både vi och bland andra är felaktigt. Gemensamhetsutrymmen i gruppbostäder och serviceboenden ska vara utan kostnad för den enskilde och ses som en del i omvårdnaden, anser vi. Vi välkomnar därför att en utredning från regeringen är på väg. Även på detta område vill vi eftersträva likvärdighet. Det måste bli tydligare regelverk som ligger till grund för hur hyressättning får ske i de olika kommunerna. Som jag nämnde tidigare är LSS en rättighetslag. Denna ska ge rätt till stöd var än i landet man bor. Men tvingas man söka om ett tidigare beviljat stöd ifall man flyttar till en annan kommun. Vi anser att det är orimligt och administrativt onödigt för alla parter att ett beviljat stöd måste sökas om när man byter kommun. Detta måste givetvis ses över och förbättras, för behovet av det beviljade stödet försvinner ju inte för att man flyttar. Det finns mycket på gång inom detta område för tillfället. En del hoppas vi aldrig kommer upp som skarpa förslag medan vi hoppas att annat kommer för beslut så fort som möjligt. , fru talman, är grunden för alla förslag och förbättringar inom assistans beroende av att det finns assistansanordnare och assistenter. Därför är det av största vikt att säkerställa att assistansanordnarna också kan bedriva verksamhet. Enligt en medlemsundersökning av svarar nästan hälften av föreningens medlemmar inom avtalsområdet personlig assistans att de bara klarar av att bedriva verksamheten i max med nuvarande uppräkningstakt av timersättningen. En årlig höjning av schablonen för timersättningen motsvarande löneutvecklingen är därför befogad och något som borde prioriteras högt, annars riskerar alla andra eventuella förbättringar stå sig slätt. Avslutningsvis, fru talman, vill jag passa på att förmedla att det finns förslag i detta betänkande som är mer eller mindre identiska med varandra. Då ställer vi oss bakom både vårt eget men också andra, oavsett vilket parti det kommer ifrån. För oss är det en tydlig signal, inte bara ut till funkisrörelsen utan också till regeringen. Det håller inte i längden att tycka lika i debatt efter debatt ute på stan, och sedan inte kunna samlas och enas vid beslutsfattande. Stöd till personer med funktionsnedsättning vill därför att oppositionspartierna gör en genomlysning av gemensamma mål och förslag för att tillsammans med styrka också lägga fram dem. Det är bara tillsammans vi kan få till en ändring. Att tycka var och en på sitt håll leder inte till förändring för dem som mest behöver det. Vi i värnar om befolkning. Vi vill göra allt som står i vår makt för att under denna kris skapa trygghet för dem som är särskilt sårbara och rädda så många liv som möjligt. Kriser får inte påverka hur vi tar hand om de grupper i samhället som är mest sårbara och i störst behov av hjälp. Vi måste stå stadiga för dem som behöver det även när krisen är här. Var rädda om er, och tvätta händerna! 24 (C): debatterar vi stöd till personer med funktionsnedsättning. Det spänner över ett brett område och innefattar bland annat LSS, ledsagarservice och tillgänglighetsanpassning. Samtliga stöd är viktiga i sig för att vardagen ska fungera för många. Frågan handlar dock inte bara om individuella stöd; frågan handlar även om tillgänglighet och delaktighet i samhället. Stöden i sig leder till större delaktighet och ökad tillgänglighet. Jag ska ägna en stor del av mitt anförande åt just tillgänglighet och delaktighet på ett samhällsplan. Alla människor funkar olika. Ändå kan det vara svårt att vara med i samhället om du inte pratar, hör, tänker eller går på ett visst sätt, för samhället är tyvärr format som om alla fungerade likadant. Sedan jag tillträdde som ledamot i socialutskottet har jag mött och samtalat med personer med funktionsvariationer och med deras anhöriga, familjer, mammor och pappor, brukarorganisationer, jurister och så vidare. Jag har deltagit i paneldiskussioner och tagit del av berättelser och livsöden och olika vardagsanekdoter. Samtalen brukar ofta handla ofta om tillgänglighet och delaktighet i någon form. Det är i alla fall där det brukar sluta. Eller kanske handlar det snarare om upplevelsen av eller bristen på tillgänglighet och delaktighet. Ofta handlar det om svårigheter man upplever med att ta sig till bussen, att ta sig fram i olika offentliga miljöer, att komma över en gata, att komma upp på en trottoar eller att komma in på en buss. Men lika ofta handlar samtalen om svårigheterna med att känna sig delaktig i samhällsgemenskapen, att känna sig delaktig på jobbet eller i byn där man bor. Detta är berättelser från personer som påverkas av de beslut som vi fattar här . Det nationella målet för funktionshinderspolitiken är att, med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning som utgångspunkt, uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i ett samhälle med mångfald som grund. Målet ska bidra till ökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet beaktas. Detta är ett mål som förpliktar. Om vi ska klara målet tror jag att ett tillgängligt samhälle är en grundpelare. Om man ska kunna känna full delaktighet måste man ha tillgänglighet till och i samhället. Stöd till personer med funktionsnedsättning Därför behöver arbetet med att förbättra tillgängligheten ske inom alla samhällsområden. Vi kan konstatera att det finns väldigt mycket mer att göra inom detta område. Därför är det bra att Myndigheten för delaktighet har fått ett uppdrag att arbeta för att funktionshindersperspektivet får ett större utrymme hos offentliga aktörer. Tillgänglighet handlar om hur samhället utformas. Ett tillgängligt samhälle är utformat så att så många som möjligt kan använda och ta del av det. Det handlar om att kunna ta del av den fysiska miljön och att kunna ta sig runt i samhället. Men det innebär också att få tillgång till information och kommunikation samt att kunna använda produkter och tjänster. De här delarna vad gäller tillgänglighet och delaktighet är någonting som vi alla tillsammans måste fundera över. Det är någonting som måste genomsyra allt ifrån samhällsplanering till hur vi utformar våra digitala tjänster och hur vi kommunicerar i våra myndigheter. Jag vill även lyfta upp två stöd som hamnar lite i skymundan men som finns med i betänkandet. Det första är tolktjänst. Dagens tolktjänst för döva, hörselskadade och personer med dövblindhet är alltför splittrad och godtycklig och baseras på prioriteringsgrunder som inte alltid stämmer med vardagen och verkligheten. Tolktjänst är ett måste för en stor grupp personer om de ska kunna vara delaktiga i samhället. vill därför utreda en förbättrad och användarvänlig tolktjänst för personer med hörselnedsättning. Det andra jag skulle vilja lyfta fram handlar om ledarhundar. är det den , vilket innebär att det är ledarhundens dag. Så vad passar bättre än att lyfta upp detta? Ledarhunden är ett ovärderligt hjälpmedel för personer utan ledsyn; det kan landets drygt 260 ledarhundsförare vittna om. Ledarhunden ger synskadade ökad rörelsefrihet och bättre möjligheter att delta i samhället på lika villkor som alla andra. Med en ledarhund blir det lättare att åka kollektivt, att ta sig till och från arbetet, att ta sig till affären, att ta sig upp för den där trottoarkanten och att ta sig till olika fritidsengagemang och möten med mera. Enligt vår mening bör ansvaret för ledarhundsverksamheten inte flyttas från till Myndigheten för delaktighet. Det finns enligt vår mening ett egenvärde i att civilsamhället, i form av , får möjlighet att fortsätta ta ett samhällsansvar. En organisation för synskadade har dessutom rimligtvis större insikt i och förståelse för sina medlemmars behov än en statlig myndighet utan särskild kompetens på området. Vi vill därför bevara den fungerande ordning som finns för ledarhundsverksamheten under SRF. Jag ställer mig självklart bakom samtliga förslag, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 15, som handlar om just ledarhundar. 25 (KD): Det är så viktigt att se människan – människan bakom funktionsnedsättningen, bakom rullstolen eller bakom kommunikationssvårigheterna. Det är viktigt att se människan, som har känslor, drömmar, förväntningar och mål för dagen – och för framtiden. Det är en människa som precis som du och jag äger den mänskliga rättigheten att ha självbestämmande i sitt eget liv. Stöd till personer med funktionsnedsättning riksdag beslutade mitt under den brinnande finanskrisen att stärka rättigheterna för personer med funktionsnedsättning genom att instifta LSS. Det är lagen som ska ge personer med funktionsnedsättning rätten att leva ett liv som andra. På initiativ förband sig under alliansregeringen dessutom att följa om rättigheter för personer med funktionsnedsättning – detta för att ytterligare understryka att personer med funktionsnedsättning har samma rättigheter och skyldigheter som andra medborgare i samhället, kort sagt för att se människan bakom funktionsnedsättningen. Men hur har det då gått, fru talman? Ja, vi kan sannerligen inte vara nöjda. Enligt mening står varken upp för intentionen i LSS eller för . Nedskärningarna inom assistansen, som har accelererat efter S-MP-regeringens regleringsbrev 2016, har bidragit till att människor har fråntagits sin frihet och delaktighet i samhället. Människor med funktionsnedsättning tvingas till social isolering och husarrest. Det är oerhört tragiskt, men det har gått så långt att människor inte orkar leva utan sina assistenter. Situationen är verkligen akut. Jag hoppas och tror att de flesta vet att vi kristdemokrater kämpar för att samtliga grundläggande behov ska vara assistansgrundande i sin helhet. Att rädda andning och sondmatning är livsviktigt, men det räcker inte. Det kommer vi att debattera mer i detalj här i kammaren . Jag och står bakom samtliga våra reservationer i betänkandet, men jag vill yrka bifall endast till vår reservation nr 2 under punkt 3 som handlar om bemötande. En viktig grundförutsättning för kvalitet inom all LSS-verksamhet är kompetent personal. Det finns många som bedriver fantastisk LSS-verksamhet, där behovet hos personen med funktionsnedsättning alltid respekteras och sätts i första rummet och där personalen får kontinuerlig kompetensutveckling. Men dessvärre finns det också verksamheter med stora brister. Rapporter från och Inspektionen för vård och omsorg beskriver vanvård och missförhållanden som ger upphov till tragedier av det absolut värsta slaget. Den oro som alltför många personer med funktionsnedsättning och deras anhöriga får leva med är omänsklig. Tryggheten och tilliten till att samhället kommer att ge ett gott stöd till dem som behöver det som mest måste återuppbyggas från grunden. En nyckelfaktor är att personal på grupp- och korttidsboenden har rätt kompetens och kanske framför allt stöd från närvarande chefer – chefer som på plats arbetar aktivt med att skapa ett gott arbetsklimat, främjar kompetensutveckling och säkerställer att rutiner och arbetsplaner efterföljs och utförs på ett korrekt sätt. För att på riktigt se människan bakom funktionsnedsättningen och för att på bästa sätt möta människan utifrån vars och ens unika förmågor och behov behöver vi sprida befintlig forskning och kunskap om hur ett gott bemötande mot personer med funktionsnedsättning ska vara. Stöd till personer med funktionsnedsättning Vi kristdemokrater anser även att det ska upprättas nationella mål för hur man ska kunna ha god beredskap i frågor som rör krissituationer för personer med intellektuell funktionsnedsättning. Det kan exempelvis handla om en krissituation som uppstår när en person med Downs syndrom går vilse eller om bemötande av personer med intellektuell funktionsnedsättning under en kris som den pandemi som vi befinner oss i just . Vi får aldrig glömma att LSS är en rättighetslagstiftning. Det innebär att rättigheterna ska vara lika för alla, oavsett var i landet man bor. Dessvärre är det vanligt att kommuner bedömer olika. En person som har en LSS-insats via en kommun, exempelvis assistans, ledsagning eller kontaktperson, och vill flytta till en annan måste dessutom få rätten till insatsen bedömd på nytt. Beslutet från den nya kommunen kan därför ha en helt annan omfattning eller till och med vara ett avslag. Den risken är det många som inte vågar ta, och det begränsar friheten och valfriheten för personer med funktionsnedsättning. En ungdom kan kanske inte flytta hemifrån. En annan tvingas tacka nej till arbete eller studier på annan ort. Kort sagt begränsar det livet och strider mot intentionen i LSS. Vi kristdemokrater vill därför att beviljade LSS-insatser ska följa med personen vid flytt från en kommun till en annan. Avslutningsvis har jag en önskan, och det är att något positivt ska komma ut av den pågående coronapandemin. Vi är många som praktiserar social distansering för att minska smittspridningen. Det är nödvändigt och viktigt, men jag hör fler och fler som beskriver att de känner sig isolerade, ensamma och ledsna över att inte kunna få träffa sina nära och kära när de själva vill. Min önskan är att upplevelsen av denna begränsning av vår frihet och rörlighet i samhället ska öka förståelsen för hur begränsat livet är för de tusentals personer med funktionsnedsättning som har förlorat sin rätt till assistans – de som lever i isolering och husarrest . Jag hoppas att det blir en ökad förståelse bland människor i allmänhet men framför allt bland mina kolleger och beslutsfattare här i .