prot · H80936 · 2020-11-17 00:00:00 — Utredningen ska lämna en delredovisning för de delar som avser försörjning av hälso- och sjukvårdsmateriel och läkemedel. Detta kommer vara ett viktigt underlag för regeringens arbete med att stärka den svenska beredskapen. 9 (SD): Jag har ställt tre frågor till socialministern angående tillgången till skyddsutrustning. Det är viktiga och inte speciellt komplicerade frågor, och de lyder så här: Stämmer det som ministern uttryckt i medier om att hon saknade en helhetsbild och en sammanfattning av bristfälliga beredskapslager? Vilket ansvar anser ministern att regeringen har för att tillse medborgarnas behov av skyddsmateriel i en samhällskris? Har ministern för avsikt att återuppbygga beredskapslager till en nivå som är tillräcklig för att kunna skydda vår befolkning? Trots de enkla frågorna uteblir de flesta av svaren. Min uppfattning är att socialministern inte riktigt vill svara tydligt på frågorna. Vårt land genomgår den allvarligaste krisen i modern tid. Men regeringen vill uppenbarligen inte ta ansvar i sin dialog med medborgarna genom att exempelvis ge tydliga svar i debatter likt denna. Det är därför förvånande men också mycket glädjande att socialministern i sitt svar i just denna debatt faktiskt konstaterar att det var ett misstag att ta bort de nationella beredskapslagren. Regeringen med i spetsen har annars skyllt allt på regionerna. Det ger lite dålig eftersmak när vi får ta del av information om att det statliga lager som regioner gjorde sina beställningar från och som skulle vara en backup för regioner och kommuner i kris inte fanns. Exempelvis Region vittnar om detta. Min förhoppning är att kommer att visa var det felat. Tyvärr är deras arbete nu försenat, och en del rapporter dröjer, som pandemin åter skördar nya offer. Misstagen får inte upprepas. Förra gången jag hade en debatt med minister beskyllde hon mig för att raljera i talarstolen. Det står givetvis ministern fritt att tycka så. Men jag hoppas att denna debatt kommer att hålla en avsevärt högre nivå och faktiskt ge svar på ställda frågor. Det tycker jag att väljarna kan kräva av sina folkvalda i allmänhet och av regeringens företrädare i synnerhet. 10 Socialminister (S): De undertoner som alltid har i alla interpellationsdebatter kan den som lyssnar själv höra. Jag tycker faktiskt att det är anmärkningsvärt att i svaret inte alls utläser det precis det som är svar på åtminstone två av frågorna och som handlar om hur ansvarsprincipen ser ut. Det är definitivt inte oväsentligt att vara överens om den, framför allt inte för riksdagsledamöter. Om har en annan uppfattning om hur ansvarsfördelningen ser ut i landet kan vi gärna ha en interpellationsdebatt om det. Men det är den situation som vi har. Om regionerna är ansvariga för hälso- och sjukvård tycker jag inte att det på något sätt handlar om att någon lägger skulden på en annan, utan var och en har ett ansvar. Jag tror att det är väldigt viktigt i krislägen, och inte minst i en pandemisituation, att man vet vem som är ansvarig för vad. Utöver det behöver man samarbeta och samverka och på alla sätt hjälpas åt. Men att flytta ansvaret mitt under kriser tror jag kanske inte är det mest framgångsrika. Jag tror att det är mycket komplicerat och att var och en, som sagt var, behöver veta sin roll. får gärna upprepa det hon sa, eftersom jag inte riktigt uppfattade vilken typ av backup som var men inte fungerade som. I början av pandemin hade inte byggt upp nationella lager. Det var inte deras uppgift. Men fick de regeringens uppdrag att just bygga upp ett nationellt lager för att kunna ersätta och komplettera de inköp som kommuner och regioner har gjort och som inte räckte till. De stängda gränserna skapade enorma problem för oss alla, och naturligtvis till syvende och sist för dem som var i behov av skyddsmateriel, respiratorer, läkemedel eller vad det nu var som man lade beslag på i andra länder trots att beställningen kanske var gjord från kommuner, regioner eller staten i . Till alla som lyssnar på en sådan här debatt vill jag gärna säga att det är ett helt annat läge när det gäller skyddsmateriel. Att har haft ett nationellt uppdrag att agera nationell inköpscentral påverkar självklart situationen. Jag hoppas att det påverkar tryggheten hos dem som står mitt i verksamheten, oavsett om det sedan är äldreomsorg, LSS-verksamhet eller sjukvård i primärvård eller i slutenvård. Det hoppas jag verkligen att de känner. Jag är alldeles övertygad om att kommuner och regioner själva känner att de har en annan uthållighet. Men jag tror också att det är viktigt att veta att har lager där man också kan få stöd. Jag vill understryka att det inte handlar om att ersätta den beredskap som man ska ha lokalt och regionalt med ett nationellt lager. Som svar på frågan, om ministern avser att bygga upp ett beredskapslager, vill jag säga att det mitt under en pandemi, där skyddsmateriel fortfarande går åt och där det är någonting som alla länder vill ha , är det ingen enkel uppgift att bygga upp stora lager. Därför är det mycket viktigt att alla fortsätter att fullfölja sina upphandlingar och att göra sina uppköp. Men situationen är verkligen en annan. Svaret på vilket ansvar som regeringen har är att regeringen har ett ansvar att på olika sätt bistå att myndigheter fullföljer sina roller. Men jag tycker också att jag i detta svar och i andra sammanhang, inte bara i denna kammare, har beskrivit hur regeringen har gett uppdrag till myndigheter, uppdrag som de tidigare aldrig har haft. Jag tror att det har varit viktigt, och vi kommer inte att dra oss för att vidta denna typ av åtgärder också framöver. När det gäller helhetsbilden och hur mycket materiel som finns i varenda kommun, i varenda region och på sitter var och en på denna uppgift – vad man har i sin kommun, vad har man i sin region och vad har. Men länsstyrelserna fick ett viktigt uppdrag, nämligen att samordna för stöd hur skyddsmaterielstillgången var i respektive kommun. Där satt man inte själv på kunskapen. Det tror jag att var och en har en bättre kunskap om . 11 (SD): Den artikel som jag hänvisade till kan jag mejla till ministern, så att hon kan ta del av den och så att hon vet vad jag talar om. Vi kan konstatera att enligt hade en god krisberedskap under pandemins initiala utbredning i landet. Det var vad man uttryckte. Vi har sett facit på detta påstående, och det stämde faktiskt inte alls. Tvärtom var vår beredskap riktigt usel, och det tycker jag att ministern själv har varit inne på i sitt anförande. Hon har talat om att vi måste bygga upp lager och så vidare under tidens gång. Det har vi gemensamt tagit olika beslut om i utskottet och i kammaren. Att ministern, som den politiskt högst ansvariga, saknade denna samlade bild som vi just har talat om har hon tidigare uttryckt i en intervju i medierna. Det är högst anmärkningsvärt att det är på det sättet. Även om det är olika huvudmän måste en minister i ha helhetsbilden av hur det ser ut i landet. Jag tycker att allt annat är otänkbart. Vi får väl tro det uttalande som beskriver socialministerns avsaknad av information och undermåligheten i hela hanteringen av befolkningens chans till skydd. Detta har fallerat. Vi får också gissa att verkligen hade behövt ha denna samlade bild av beredskap för att bättre kunna hantera en allvarlig kris likt denna. En gång i tiden hade vi ett beredskapslager stort nog att kunna skydda var och en av medborgarna i civilsamhället i . tog dock MSB ett beslut om att alla andningsskydd skulle eldas upp. Stora mängder skyddsmateriel kasserades utan att ersättas. Från att ha varit ett land förberett för kris blev vårt land oerhört sårbart, utan möjlighet att skydda medborgarna. Under pandemins fortsatta spridning fick vår regering förlita sig på att köpa in adekvat skyddsutrustning från andra länder, vilket blev synnerligen problematiskt då delar av världen var i samma behov som vi. Och flera länder stängde ned sin export helt och hållet. Vi kunde under pandemins början också konstatera att vårt grannland hade någonting som saknade. De hade viljan att skydda sina medborgare, och de hade ett väl utbyggt beredskapslager. De hade förberett. För detta visade dock bland andra ledande socialdemokrater inte någon som helst respekt. Tvärtom stod reflektion över vår egen förberedelse inte alls på agendan. Tvärtom kunde irritationen över att inte delade med sig till oss av sitt välutbyggda beredskapslager inte döljas. Det föreslogs till och med att lagar skulle införas så att exempelvis skulle tvingas att dela med sig till oss av sitt beredskapslager i stället för att skydda sin egen befolkning. Det är ett högst anmärkningsvärt agerande av partier i regeringsställning som har slarvat med sitt eget uppdrag. Det är som att gå över till grannen och kräva att få tillgång till deras mat för att man själv har ätit upp sin mat och struntat i att köpa ny. 12 Socialminister (S): Jag noterar att följer alla kommentarer som jag har gett i olika medier under denna pandemi, och det är ganska många. Jag står för varenda en av dem. får mejla hur många artiklar hon vill. Jag vill däremot verkligen tydliggöra och säga att man inte heller kan rycka dem ur sitt sammanhang. Det ska man vara försiktig med. Jag tycker också att man som riksdagsledamot ska anstränga sig för att försöka se, förstå och kommunicera helheten. Jag antar att hänvisar till beredskapen . I det läget rådde en situation där det handlade om att verkligen veta vem som har ansvar för vad, men varken jag eller svarade på frågan om har skyddsmateriel så att det räcker för en pandemi om gränser stängs. Tvärtom kan leta upp alla de kommentarer där vi tidigt sa att vi var väldigt bekymrade över hur det såg ut. Kommuner och regioner signalerade redan att de inte hade den utrustning som krävdes. Man kan säga att man inte har velat lägga på hög. Man kan också beskriva det som att man har förberett sig för en kris, vilket är kommuners och regioners ansvar. satt inte parti i riksdag. Då bestämde vi oss gemensamt, och det var ingenting som behövde slås igenom. Jag skulle säga att det fanns en samsyn som handlade om att vi hade ett väldigt annorlunda läge, inte bara i utan även i vår omvärld. Vi konstaterade att vi skulle ha ett annat sätt att möta olika typer av kriser och krig – förknippat, skulle jag gissa, med hur föll och hur antogs vara över. Det fanns en väldigt optimistisk syn och på hur vårt säkerhetsläge såg ut. Detta betyder inte att man inte ville ha en beredskap, men man ville organisera den på ett annat sätt. Jag säger inte att någon , i går eller ens gjorde helt fel med den kunskap man då hade, men jag tycker att det är viktigt att vi utifrån de erfarenheter vi har lär av det. Det är också därför har haft rollen att börja bygga upp lager. Kommande år avsätts 1 miljard för att börja bygga upp lager. Den civila beredskapen ska också öka kraftigt; det är en ambition som finns. Jag tycker också att det är viktigt, i den mån vi har lyssnare som hör detta, att kommentera att man skulle elda upp skyddsmateriel. Jag tror inte att eller någon annan skulle vilja att vi hade skyddsmateriel som inte går att använda och som inte fyller sin funktion. Tänk att låta en människa gå in i en situation där den upplever att den gör sitt jobb och att den har skyddsutrustning vetande att utrustningen inte fungerar – att den är för gammal och att bästföredatumet har gått ut. Att man inte har fyllt på beror på att vi inte har ett beslut om ett nationellt beredskapslager. Jag vill också understryka att vi i denna pandemi förstås har att lära – kommuner emellan, regioner emellan och länder emellan. Det går alltid att ta det land som sticker ut i något avseende, till exempel , som såvitt jag vet är det enda land som har väldigt stora beredskapslager. Inga andra länder sitter i den situationen. Jag har inte kunnat träffa mina kollegor på det sätt som jag i normala fall kan göra, men jag gissar att många länder funderar över hur de ska hantera detta och att man också på EU-nivå funderar över hur vi gemensamt kan bli bättre på att hantera kommande kriser. gick vi med i det som kallas Joint Procurement Agreement, vilket innebar att vi fick möjlighet att delta i EU-gemensamma upphandlingar. Alla EU-länder såg behovet av att göra upphandlingar eftersom de inte satt på stora lager. Man kan föra en lång ekonomisk-politisk diskussion om vad vi lägger pengar på. Är vi beredda att avsätta stora gemensamma resurser för till exempel lagerhållning framöver? 13 (SD): Vi är fortfarande mitt uppe i en allvarlig samhällskris och drabbas olika hårt av pandemins följder . Så här långt kan vi konstatera att vårt lands styrande förtroendevalda har gjort grova felprioriteringar som drivit oss långt bort från den självbevarelsedrift som behövs för överlevnad. Från att kunna skydda och försvara vår befolkning har andningsmasker eldats upp utan att ersättas med någonting nytt, och vi vet inte ens till exempel hur stor vår befolkning är eller vilka som uppehåller sig i landet. Vi måste ta lärdom av de allvarliga misstag som har begåtts. Ingen kunde förutse att ett allvarligt virus skulle spridas över världen just . Vad vi däremot hade kunnat förutse var att vi skulle kunna drabbas av en allvarlig samhällskris, och vi hade kunnat hålla landet väl rustat inför detta. Någon upprustning har tyvärr inte skett, utan tvärtom har regeringen förlitat sig på andra länders hjälp. Jag förväntar mig faktiskt mer av . Jag förväntar mig exempelvis att våra äldre och sköra kan erbjudas tillräckligt skydd vid samhällskriser. Jag förväntar mig framförhållning, planering och beredskap värd namnet. Kan inte regeringen erbjuda sin medborgare detta är samhällskontraktet brutet. Den här pandemin har verkligen visat på brister, exempelvis inom äldreomsorgen. Detta har vi diskuterat förut, och det finns all anledning att komma tillbaka till det. Det handlar till exempel om de allvarliga språkförbistringarna. 14 Socialminister (S): Tack, , för att det åtminstone i avslutningsanförandet finns med en passus om att vi fortfarande befinner oss mitt i en pandemi. Jag har inte så stora förväntningar på att som sverigedemokrat i något sammanhang kommer att hylla en socialdemokratiskt ledd regering, så detta tar jag inte så hårt på. Däremot är det helt nödvändigt att vi fortsätter nu i ett läge då pandemin tar ny fart, inte bara i och i utan även globalt. Även om ett vaccin är på ingående – låt oss verkligen hoppas det – vet vi alla att det inte löser de otroligt stora samhällsproblem som detta virus orsakar. Jag tror att många har sett framför sig att det kan komma pandemier och kriser, men det som är specifikt för denna pandemi och som gör den till en kris som drabbar alla är det faktum att det handlar om avstånd och om att människor inte ska mötas. kan det handla om ett virus som sprids via luften eller på något annat sätt. Detta innebär utmaningar; det har krävts en omställning av vårt samhälle och av vår omvärld som är helt unik. När vi tittar tillbaka på 2020 kommer ingen att kunna undgå de stora omställningar som skett. Mycket av detta kommer sannolikt också att leva kvar – inte minst ska vi lära av det inför kommande samhällskriser. Jag vill avrunda med att säga att inget skyddsmateriel som man kan använda någonsin har eldats upp. Den utrustning som inte kan användas, där bästföredatumet har gått ut, ska vi inte låta någon möta covid-19 med. Däremot ska vi se till att personal i vård och omsorg har förutsättningar att göra sitt arbete, bland annat genom att vi alla ser till att smittspridningen minskar så att de får en hanterbar situation och så att vi inte hamnar där vi var . Hälso- och sjukvården gjorde då fantastiska insatser. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2020/21:101 om vård vid förlossningspsykoser 15 Socialminister (S):  vad regeringen tänker göra för att kvinnor som drabbas av förlossningspsykos eller grav förlossningsdepression inte ska få ordinarie psykiatrisk vård utan i stället få vård på särskilt inrättade ”mamma- och spädbarnsenheter”  om regeringen tänker tillsätta en utredning för att kartlägga att kvinnor med förlossningspsykoser och deras spädbarn får den vård de har rätt till  vad regeringen gör för att ska få i uppdrag att stödja regionerna i hur kvinnor med förlossningspsykos bör vårdas  om regeringen har för avsikt att vidta särskilda åtgärder för att uppnå en nollvision för antalet kvinnor som går bort i suicid till följd av förlossningspsykos. Att bli förälder och bilda familj ska vara en positiv del av livet. Vård i samband med barnafödande är så mycket mer än bara själva förlossningen. De blivande föderskorna ska kunna känna sig trygga både före, under och efter förlossningen. Därför behöver vi ha en säker förlossningsvård i . Det handlar om kvinnors och nyfödda barns hälsa och trygghet. menar att hans frågor inte handlar om förlossningsvården eller regeringens satsningar på denna. Jag håller inte med – tvärtom är förlossningsvården och eftervården, liksom vården före förlossning, centrala för att upptäcka ohälsa och stötta föräldrar inför föräldraskapet. Vad gäller förlossningsvården finns det mycket som fungerar bra. Det finns dock vissa brister och omotiverade praxisskillnader i vården efter förlossning, och det gäller både inom och mellan regionerna. Det är brister och skillnader som vi inte kan acceptera. Särskilt behöver vården efter förlossningen förbättras, både på sjukhuset och efter hemgången. Det behövs också bättre stöd till utsatta grupper, såsom kvinnor med psykisk ohälsa. Där håller jag med . Som säkert känner till är det regionerna som är ansvariga för merparten av hälso- och sjukvården, inklusive förlossningsvården, eftervården och vården vid psykisk ohälsa. Det är därmed upp till regionerna att besluta om hur vården ska organiseras på bästa sätt för att möta patienternas behov, i detta fall kvinnor med förlossningspsykos. Särskilda mamma- och spädbarnsenheter är ett sätt att organisera vården för att möta behoven hos nyförlösta kvinnor och deras spädbarn. Regeringen har dock sett behov av nationella satsningar för att möta de utmaningar som finns i denna del av vården. –2019 har regeringen därför avsatt totalt till förlossningsvården, inklusive eftervården, och till andra initiativ för att stärka vården för kvinnor. som satsningarna har givit goda resultat – vårdkedjan har på många håll stärkts och samverkan mellan olika delar av vårdkedjan har förbättrats – återstår utmaningar som rör såväl arbetsmiljön som vårdens tillgänglighet, jämlikhet och kvalitet. Tillgängligheten till förlossningsvården behöver öka, kontinuiteten i vårdkedjan före, under och efter graviditet stärkas och vården efter förlossning utvecklas. Detta kommer att fortsätta vara ett fokusområde för regeringen . I budgetpropositionen föreslår regeringen att satsningen på förlossningsvården och kvinnors hälsa ska öka med och omfatta 2021. Insatser på området ska bland annat omfatta nationella riktlinjer inom förlossningsvården. Riktlinjerna ska främja kontinuitet för kvinnan under graviditet, förlossning och eftervård. En sammanhållen vårdkedja med kontinuitet hela vägen ökar tryggheten. Det ger också ökade möjligheter till en kvalitativ eftervård där det blir enklare att fånga upp de mammor som lider av fysiska eller psykiska problem efter en förlossning. Kartläggande, kunskapshöjande och uppföljande insatser inom området utgör också viktiga beståndsdelar i det fortsatta arbetet inom satsningen. För att nämna några sådana insatser arbetar med att ta fram ett sammanhållet kunskapsunderlag för graviditet, förlossning och eftervård. I kunskapsstödet kommer ett antal områden att ingå, däribland psykisk ohälsa både under graviditet och efter förlossning. social utvärdering, SBU, har även beslutat att starta ett projekt med syfte att kartlägga det vetenskapliga kunskapsläget avseende metoder för behandling av psykisk sjukdom efter graviditet. Frågan om psykisk hälsa och suicidprevention, som är högt prioriterad av regeringen, lyfts även fram i den överenskommelse mellan staten och Kommuner och Regioner, SKR, som handlar om att stärka och utveckla arbetet med att främja psykisk hälsa och förebygga psykisk ohälsa och suicid. avsätter regeringen totalt för insatser inom området. har den statliga satsningen på psykisk hälsa mer än fördubblats. Merparten av medlen fördelas till regioner och kommuner för att stärka deras arbete. En annan viktig insats som regeringen har vidtagit är att och har fått i uppdrag att, tillsammans med ett tjugotal berörda myndigheter, regioner och Kommuner och Regioner, inkomma med underlag inför en kommande nationell strategi inom området psykisk hälsa och suicidprevention. I uppdraget ingår att se över det nationella handlingsprogrammet för suicidprevention och lämna förslag på hur insatserna inom området ska utvecklas framgent. Jag har för avsikt att avvakta den rapport som kommer att presenteras av myndigheterna innan jag tar ställning till hur frågan, inklusive eventuella nollvisioner, ska behandlas vidare. 16 (L): Tack, socialministern, för svaret! Jag har varit riksdagsledamot , och det här är första gången som jag debatterar en sjukvårdsfråga. Anledningen till det heter . var den första släktingen i min mans familj som jag träffade, och det var . Hon var en snäll och familjeorienterad tjej som arbetade som undersköterska. Första gången jag träffade henne var hon höggravid med sitt första barn, och totalt fick hon fyra barn. Efter att hon fick sitt fjärde barn fick hon en förlossningspsykos. Och jag minns hur vi alla genast kände oss trygga när hon äntligen placerades i sluten psykiatrisk vård. Hela oron släppte i hela släkten. Äntligen en trygg plats för henne där hon skulle bli omhändertagen. Men det stämde tyvärr inte. Kunskapen om förlossningspsykos fanns inte på den enheten, trots att det var i , den största staden i . Hennes spädbarn plockades bort från henne. Möjligheten att bygga en relation till barnet förstördes. Helt uppenbart fick hon fel vård och fel insatser på den här enheten. Beslut och okunskap kostade henne livet och lämnade fyra barn ensamma med en ensamstående pappa. familj tittar på den här debatten , och jag tycker att de förtjänar ett svar på varför den svenska vården för kvinnor med förlossningspsykos är så bristfällig att inte längre finns i livet. Den stora bristen är egentligen avsaknaden av speciella enheter och därmed samlad specialistkunskap, en vård och en miljö som är anpassad just för de här mammorna och för spädbarnen. De generella psykiatriska enheterna i kanske får dit ett par kvinnor som max. De sprids uppenbarligen ut på olika enheter; de kommer inte alla till samma enheter. Och det byts personal . Det skapas då ingen erfarenhet eller specialistkunskap hos personalen över huvud taget. Då kan man ju fråga sig hur det är i mindre regioner i . Ministern är från län. Hur många sådana fall finns det i , och vilken vård får de där? Kunskapen finns inte. Det är bra att det görs en massa satsningar på förlossningsvården, som beskriver i sitt svar. Men det hjälper knappast de kvinnor som drabbas av förlossningspsykos, för de placeras ju på generella psykiatriska enheter som ligger utanför förlossningsvårdsbudgeten. De personer som är på de här platserna har alla möjliga både tillfälliga och bestående diagnoser. Det är extremt få fall med förlossningspsykos. I länder som har man förstått problemet och skapat särskilda mamma- och spädbarnsenheter, där man låter mamman och barnet få hjälp att bygga en relation och får vård av både barnsjuksköterskor och psykiatrisk personal tillsammans. menar att det är upp till regionerna att skapa specialistenheter. Men att bara frånsäga sig ansvaret tycker jag är ansvarslöst. Detta kommer inte att hända utan att regeringen driver frågan. behöver ta ett större ansvar i den här frågan.