prot · H70977 · 2020-02-19 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Anmälan om ersättare Tredje vice talmannen anmälde att (C) skulle tjänstgöra som ersättare för (C) för hennes ledighet –. § 3 Anmälan om faktapromemorior Tredje vice talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2019/20:FPM13 Meddelande om en europeisk grön giv COM(2019) 640 till miljö- och jordbruksutskottet 2019/20:FPM14 Meddelande om investeringsplanen inom den gröna given COM(2020) 21 till finansutskottet 2019/20:FPM15 Fonden för en rättvis omställning COM(2020) 22, COM(2020) 23 till näringsutskottet 2019/20:FPM16 Ett starkt socialt för rättvis omställning COM(2020) 14 till arbetsmarknadsutskottet § 4 Anmälan om granskningsrapport Tredje vice talmannen anmälde att följande granskningsrapport hade kommit in från och överlämnats till skatteutskottet: RiR 2020:2 Rutavdraget – konsekvenser av reformen § 5 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2019/20:77 till finansutskottet 2019/20:RB1 och RB2 till finansutskottet 2019/20:NL1, RAN1, RR1 och VPN1 till 2019/20:3491 till finansutskottet betänkande 2019/20:KU6 ledningsstruktur (framst. 2019/20:RS5) 1 (V): I detta betänkande behandlas ledningsstruktur. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1, som innebär ett avslag på förslaget till ny ledningsstruktur. har uppdraget att granska all verksamhet som bedrivs av staten. Den har ett unikt uppdrag som självständig myndighet under och har ett grundlagsskyddat oberoende när det gäller vad som ska granskas och hur granskningen ska göras. Med tanke på uppdraget har en särställning jämfört med andra myndigheter i . De rapporter som släpps efter en granskning får ofta stor medial uppmärksamhet, när om RUT-avdraget kom. Dessa rapporter bidrar till att stärka den demokratiska insynen i statens verksamhet och gör det möjligt för att utkräva ansvar. Uppdraget som riksrevisor är därför ett av de viktigaste uppdragen man kan ha i och med att man får en nästan obegränsad möjlighet till insyn i offentlig verksamhet. Kraven som ställs på en riksrevisor är därför höga, och en vald riksrevisor måste ha en stor integritet och ett högt anseende inom förvaltning och hos politiska företrädare. leds av tre riksrevisorer där en har det administrativa ansvaret. En av tjänsterna är vakant eftersom riksdagsdirektören hade den tjänsten. I förslaget till ny ledningsstruktur föreslås att framöver ska välja enbart en riksrevisor som myndighetschef samt att ska välja en riksrevisionsdirektör. Ett av argumenten för denna lösning är att är i behov av en tydligare myndighetschef. Vi instämmer i att det är viktigt att har en tydlig myndighetschef internt och externt. Men vi anser att det finns flera goda skäl för att man även fortsättningsvis ska ha mer än en riksrevisor som självständigt och oberoende kan besluta om och vad som ska granskas och som är ansvarig för granskningen av staten. I det nya förslaget med en riksrevisor riskerar kompetensen att bli både smalare och svagare. Med enbart en riksrevisor ökar risken att myndigheten kan uppfattas som politiskt färgad på ett sätt som kan undergräva förtroendet för granskningar. Bara misstanken om att en riksrevisors oberoende ställning och självständighet kan undergrävas tycker vi är allvarligt. Detta skulle i förlängningen kunna rubba allmänhetens förtroende för på ett sätt som vore olyckligt. anser i stället, precis som Kammarrätten i gör i sitt remissvar, att en ledningsstruktur med en chefsriksrevisor som är myndighetschef och flera riksrevisorer, liknande organisation, vore en bättre struktur. Riksdagsstyrelsen föreslår även att ska välja en ställföreträdande riksrevisor med titeln riksrevisionsdirektör. Riksrevisionsdirektören ska kunna ha hand den administrativa ledningen av myndigheten men även vid behov få ha hand om, avgöra och ansvara för riksrevisionsärenden. Om riksrevisorn anser sig jävig ska riksrevisionsdirektören också kunna inleda en granskning. Vi anser att relationen mellan riksrevisorn och den föreslagna riksrevisionsdirektören i förslaget är problematisk, bland annat eftersom riksrevisionsdirektören föreslås kunna väljas om medan detta inte gäller för riksrevisorn. Det innebär att riksrevisionsdirektören riskerar att få för mycket makt i förhållande till riksrevisorn. Det finns en risk att riksrevisionsdirektören kan uppfattas som den verkliga myndighetschefen. Riksrevisorn kommer i vissa avseenden att vara underordnad riksrevisionsdirektören och i andra avseenden ha en mycket stark ställning gentemot denna. När det gäller riksrevisorn har en möjlighet till omval uteslutits. Man har ansett att det skulle kunna innebära en risk för att riksrevisorns självständighet försvagas eller framstår som försvagad. Bara misstanken att en riksrevisor, för att kunna stärka sina möjligheter till omval, skulle avstå från att dra obekväma slutsatser eller lämna rekommendationer, skulle kunna rubba förtroendet för . Att samma resonemang inte gäller för den föreslagna riksrevisionsdirektören, som ändå ges en så stark ställning i förslaget, tycker vi är anmärkningsvärt. I sammanhanget vill jag påpeka att vi har stort förtroende för dagens riksrevision, dess medarbetare och riksrevisorer. Men ibland finns det ledamöter i KU som är kloka och brukar påpeka att man inte ska utgå från att det ska vara solsken jämt. Man måste ha en robust struktur och beredskap som även fungerar i ett mer ostadigt väder. För är oberoendet avgörande för ett fortsatt högt förtroende. Med en chefsriksrevisor och två riksrevisorer anser jag att självständighet i granskningsverksamheten hade bevarats på ett bättre sätt än i förslaget. De skulle då självständigt kunna besluta om vad som skulle granskas, hur granskningen ska bedrivas och vilka slutsatser som kan dras av granskningarna. Sammantaget gör alla de nämnda tveksamheter kring ledningsstrukturen och riksrevisionsdirektörens roll att vi tyvärr inte kan stå bakom beslutet. 2 (S): En väl fungerande riksrevision lägger grunden för tillit och tilltro till samhällets funktioner. uppdrag är att granska vad statens pengar går till, hur de redovisas och hur effektivt de används. Genom att utföra oberoende revision stärks och levandegörs den folkliga insynen och förståelsen, och en god användning av de gemensamma resurserna främjas. Det förslag till ledningsstruktur som läggs fram i betänkande KU6 innebär att den tidigare tredelade ledningen ersätts av en ordning med en riksrevisor. Såväl riksrevisorn som en riksrevisionsdirektör kommer att utses direkt av . inre arbete ska på så vis ytterligare stärkas och förbättras. Utgångspunkten med detta är glasklar: En myndighet som mår väl är också en garant för ett gott arbete. Jag vill yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Det har sedan i sin nuvarande form infördes diskuterats för- och nackdelar med att ha tre självständigt arbetande och oberoende riksrevisorer. Det var som en parlamentarisk kommitté sammankallades på riksdagsstyrelsens uppdrag för att utreda ledningsstrukturen i . I likhet med en del ledamöter i KU, som finns här i salen, ingick jag själv i denna utredning. Uppdraget var att förutsättningslöst utreda ledningsstruktur utan begränsning till tidigare förslag eller någon angiven numerär och att lägga fram ett förslag till ledningsstruktur för med förslag till författningsreglering som är nödvändig för att genomföra det hela. Det är detta som ligger till grund för betänkandet. Jag har noterat avvikande mening, som också framförde här, och jag kan till viss del förstå de argument som framförs utifrån reservationerna. De var också föremål för diskussion i utredningen, men vid en sammanvägning av för- och nackdelar i frågan ser jag flest fördelar med det liggande förslaget. Den tredelade ledningsstruktur som var föreskriven innebär, vad jag kan se, en risk för inre spänningar i organisationen. Det visade sig inte minst 2016, då tre riksrevisorer plötsligt blev en enda efter plötsliga avgångar, sjukdomstillstånd och annat som skapade en ytterst oklar och svår situation. Det har också varit täta byten av riksrevisorer sedan myndigheten skapades. Det underlag som har tagits fram visar att myndigheten fungerar väl men att organisationsformen rymmer risker som medför att myndigheten inte är tillförsäkrad en stabil funktion på . En tydlig myndighetschef är ett sätt att stärka möjligheter att arbeta såväl internt som i utåtriktad kommunikation. Ordningen med en enda av vald riksrevisor som ska vara chef för myndigheten och ansvarig inför för den granskning av statlig verksamhet som ska ske enligt regeringsformen är den modell som vi lyfter fram. Därtill ska det finnas en riksrevisionsdirektör, som också väljs till uppdraget av . Denna ska vara riksrevisorns ställföreträdare och ska under riksrevisorn kunna ha hand om den dagliga administrativa ledningen av myndigheten. Riksrevisionsdirektören ska också vid behov kunna ta hand om och avgöra revisionsärenden och svara för dem inför . I frågan om den revisionella självständigheten såväl som villkoren för uppdraget blir befattningshavarens ställning likvärdig med riksrevisorns. Riksrevisionsdirektörens mandatperiod ska vara , och den ska sammanfalla med riksrevisorns. Hinder mot omval ska inte gälla. Som nämndes är oberoendet avgörande för en fortsatt hög trovärdighet för . Rekryteringsprocessen av riksrevisor ska vara fri från partipolitiska överväganden. En stark och väl fungerande förankring i är också en viktig förutsättning. Den direkta kopplingen till säkras genom råd för . Detta råd är tillsatt tillbaka, och det sker av dess ordförande återkommande rapportering till KU från varje sammanträde som avhålls i rådet. Ledorden i verksamhet är öppenhet, oberoende och professionalism. Utifrån dessa på sätt och vis självklara men för tilltro och trygghet avgörande begrepp kommer det nya ledarskapet att formas och fortsätta utvecklas. 3 (M): En stark och oberoende granskning av regeringen och dess myndigheter är ett viktigt fundament i vår demokrati. har med sitt grundlagsskyddade oberoende, med sina granskningsrapporter till och med de uppdrag som ger dem i princip obegränsad möjlighet till insyn i offentlig förvaltning en helt unik och central roll för kontrollmakt och därför också för vår möjlighet att utkräva ansvar. Det handlar också om allmänhetens insyn i det stora hela. Kraven på både riksrevisor och på revisionen som myndighet är givetvis därför höga, och ansvaret är mycket stort. Att revisionen har en ledningsstruktur som fungerar väl, är effektiv och bidrar till att underlätta detta viktiga arbete är såklart avgörande för att resultat ska bli fullgott. Förutsättningarna att bedriva en god och oberoende riksrevision behöver vara så bra, stabila och tydliga som det bara går. Ända sedan inrättandet av har frågan om ledningsstrukturen återkommande kommit upp för diskussion och utredning. Flera ändringar har gjorts inom den befintliga ledningsstrukturen med det tredelade ledarskapet. utredning gjorde man exempelvis en ansats att förändra de uppgiftsbeskrivningar som var och en av riksrevisorerna har för att på så sätt försöka minska de negativa konsekvenserna av det tredelade ledarskapet men ändå behålla de fördelar som jag tror att vi alla är överens om också finns. De fördelar man har uttryckt har särskilt varit den breda kompetensen, det kollegiala utbytet och det ömsesidiga stödet. Men både 2008 och utredning kunde man konstatera att trots förändringarna och trots det arbete man har gjort har det visserligen blivit bättre, men nackdelarna med det tredelade ledarskapet väger fortfarande tyngre. Nackdelarna är alltså fler än de positiva fördelar som jag nämnde. Man har tyckt att det har varit svårt att komma överens, att man har haft en alltför svag beslutskompetens samt ett otydligt beslutsfattande och ansvarstagande. Myndigheten har också varit väldigt resurskrävande sett till både organisationen och den tid som behövs. Man har som sagt försökt att motverka detta på andra sätt inom befintlig ledningsstruktur. Det har haft viss effekt, men inte tillräckligt god. Därför tycker vi från , och glädjande nog också en stor majoritet i konstitutionsutskott, att förslaget och beslutet om endast en riksrevisor i stället för tre är väldigt bra. Vi föreslår också, som har nämnts, att det ska finnas en ställföreträdande riksrevisor som ska få titeln riksrevisionsdirektör. Denna ska primärt ta hand om den dagliga administrativa ledningen vid myndigheten samt vid behov kunna gå in och leda och ansvara för granskningsrapporter. Riksrevisionsdirektören ska självständigt kunna besluta i dessa rapporter men även självständigt inleda granskningsrapporter i de fall riksrevisorn skulle anse sig jävig. Det finns alltså en viktig kontrollfunktion och ett viktigt komplement i förslaget om att ha en ställföreträdande riksrevisor. För att stilla eventuell och obefogad oro för att förslagen i grunden skulle ändra oberoende vill jag nämna att båda dessa roller och myndigheten som helhet lyder under och såklart inte under den regering som de ju granskar. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag. 4 (SD): Med anledning av betänkande KU6 ledningsstruktur samt mot bakgrund av den välgrundade utredning som har företagits för ändamålet önskar jag få dela några ord. Då den nya föreslagna organisationen omfattar endast en riksrevisor i stället för den tidigare tredelade ledningsstrukturen är det viktigt att den nya organisationen förblir opolitisk samt opartisk. Riksdagsstyrelsen har i den utredning som gjorts inför ändringen av ledningsstrukturen uttalat att en ensam riksrevisor inte kan besitta samma bredd av erfarenheter och insikter som tre likvärdiga personer har. Däremot finns det, som utredningen har presenterat, ett flertal möjligheter för en riksrevisor att möjliggöra en utvidgning av sitt beslutsunderlag. Utöver förslaget att riksrevisorn ska vara skyldig att samråda med sina närmaste medarbetare har denna även andra till stöd. Ett exempel är råd för , som består av ledamöter tillhörande och finansutskottet. Detta är givetvis positivt, då en viss säkerhet ges i att den riksrevisor som kommer att arbeta på egen hand samråder med annan kompetens på området. Att det rör sig om flera ledamöter som riksrevisorn kommer att arbeta med är även det uppskattat, då det ökar chansen för ett fortsatt opolitiskt samt opartiskt arbete. Det ska särskilt betonas att det i dialogen med ledamöter inte får bli så att rådet ger instruktioner till riksrevisorn om vad som får granskas. Rådet får inte heller ge instruktioner gällande vad som inte får bli föremål för en granskning. I det fall riksrevisorn förklarat sig jävig får riksrevisionsdirektören fatta beslut om att inleda en granskning. Även detta är någonting vi ser positivt på, då det minskar risken att just legitimiteten bakom en granskning kan ifrågasättas. Jag vill därför å mina och partiets vägnar tacka ledamöterna samt övriga i utredning för ett bra arbete. Jag ställer mig härmed bakom utskottets förslag till beslut. 5 SKÅNBERG (KD): Jag yrkar bifall till förslaget i KU:s betänkande nr 6 om ledningsstruktur. Förslaget innebär att ges en ny ledningsstruktur som innebär att leds av en enda riksrevisor som är chef för myndigheten och ansvarar för dess verksamhet inför . Vidare kommer att välja en ställföreträdande riksrevisor med titeln riksrevisionsdirektör, som under riksrevisorn ska kunna ta hand om den dagliga administrativa ledningen av myndigheten. För att kunna väljas som riksrevisionsdirektör gäller samma formella krav som för att kunna väljas som riksrevisor. Val av en riksrevisionsdirektör bereds av , och sådana val gäller för en mandatperiod med möjlighet till omval. får skilja en riksrevisionsdirektör från uppdraget endast om han eller hon inte längre uppfyller de formella kraven eller om han eller hon grovt har åsidosatt sina ålägganden. Riksrevisionsdirektörens primära uppgift är att under riksrevisorn ha hand om den dagliga administrativa ledningen av myndigheten. Riksrevisorn bestämmer vilka uppgifter som ska utföras av riksrevisionsdirektören. När det gäller grundlagsreglerade uppgift att granska den verksamhet som bedrivs av staten ska riksrevisorn innan han eller hon beslutar att inleda en granskning samråda med riksrevisionsdirektören. Riksrevisorn får delegera till riksrevisionsdirektören att genomföra granskningsärenden, och i sådana fall beslutar riksrevisionsdirektören självständigt hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av den. Riksrevisionsdirektören ges tillgång till kontakter med på samma sätt som riksrevisorn. På motsvarande sätt som gäller för riksrevisorn får riksrevisionsdirektören inte ha någon anställning eller något uppdrag eller utöva verksamhet som kan påverka självständigheten i hans eller hennes ställning. Riksrevisorn tillsätts, på samma sätt som riksrevisionsdirektören, opolitiskt och opartiskt av KU. Hela det arbete som har lett fram till dagens beslut förutsätter att KU lever upp till ansvaret att hantera detta opolitiskt. Utskottet föreslår med stöd av initiativrätten enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen en följdändring i 1 § lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Utskottet förordar, fru talman, att förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen ska beslutas enligt 8 kap. 17 § första stycket andra meningen regeringsformen. Enligt denna bestämmelse kan anta huvudbestämmelser i riksdagsordningen genom endast ett beslut om minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter röstar för beslutet. Utskottet föreslår att ändringen ska träda i kraft . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 16.) § 7 Ändringar i statens budget – Stöd till kommunsektorn för att stärka välfärden betänkande 2019/20:FiU49 Ändringar i statens budget – Stöd till kommunsektorn för att stärka välfärden Ändringar i statens budget – Stöd till kommunsektorn för att stärka välfärden 6 (S): Den generella välfärden är något av kronjuvelen i den svenska modell som vi socialdemokrater inte bara har designat och byggt upp utan också, kanske mer än de flesta, vill värna, utveckla och förstärka. Skola, äldreomsorg och sjukvård som vi får efter behov och som vi betalar gemensamt efter förmåga skapar trygghet, samanhållning och utveckling i hela och för alla samhällsgrupper i vårt land. Det ger en bra start för barn och ungdomar in i vuxenliv och arbetsliv. Det bidrar med stöd och hjälp när vi har det som svårast och behöver hjälpen som allra bäst. Tillsammans med kommunernas och regionernas övriga tjänster är detta gemensamma välfärdsåtagande helt centralt för som vi känner det. Ett sådant åtagande, fru talman, ska förstås också finansieras. Det sker framför allt genom att kommuner och regioner beskattar sina medborgare. Men även staten skjuter till stora resurser och ser dessutom till att utjämna förutsättningarna mellan kommuner och regioner. med otillräckliga statliga stöd och otillräcklig utjämning, inte minst för de små kommunerna i glesbygden, har vi sedan tillträdde bytt riktning för politiken. Vi har gått från de stora skattesänkningarna till de stora välfärdssatsningarna. Under den förra mandatperioden investerades 35 miljarder mer i välfärden från statens sida. Det har gett resultat. Över 100 000 fler jobbar nu i välfärdens verksamheter – över 30 000 fler bara i skolan, där också kunskapsresultaten nu förbättras. Det som har gjorts är nödvändigt och bra men kommer inte att räcka till det som väntar framför oss. , alltså , beräknas befolkning som är växa med . Det beror förstås på att den 40-talistkull där de första nu fyller är en rekordstor generation. är den stora 90-talistgenerationen nu i barnafödande ålder, så andelen barn i befolkningen ökar också. De som behöver välfärdens viktiga tjänster blir alltså väldigt många fler. Detta är en stor utmaning för våra kommuner och regioner. Att vi blir fler barn och äldre kommer att kräva stora investeringar i den gemensamma välfärden inte utan framöver. Allt fler människor kommer helt enkelt att befinna sig i de åldrar där vård och omsorg behövs mest och kostar allra mest. Våra äldre har rätt till en bra vård och omsorg. De som har betalat skatt under ett långt liv och byggt mycket av denna kronjuvel, välfärdssamhället , ska förstås kunna lita på att välfärden finns där också för dem. På samma sätt måste de stora barnkullarna nu få bästa möjliga start i livet med en bra och jämlik skola, så att alla kan ta sig ut i livet och nå sin fulla potential. Den här demografiska utvecklingen gör att kommuner och regioner behöver mer resurser. Om det råder inget tvivel. Därför har vi, genom ett brett samarbete i riksdag, nu säkrat minst 20 miljarder mer i generella statsbidrag till välfärden under den här mandatperioden. har vi dock även sett en avmattning i ekonomin som påverkar kommunsektorn här och . Därför har vi aviserat ytterligare minst 5 miljarder extra till välfärden , ovanpå de förstärkningar som redan ligger i budgeten . Vi ska hantera detta inom ramen för en ordnad budgetprocess – i vårändringsbudget, som sig bör. Ändringar i statens budget – Stöd till kommunsektorn för att stärka välfärden Vårt förslag innebär alltså mer än dubbelt så mycket pengar till välfärden som vad oppositionen föreslår, dessutom pengar framtagna och beslutade i en ordnad process som innebär långsiktighet, trygghet och ordning. Som socialdemokrat gläds jag alltid när partier vill ge mer pengar till välfärden. Däremot vet jag att tillfälliga engångssatsningar inte bygger långsiktig trygghet. Och det är just långsiktig trygghet som behövs för att kommunsektorn ska kunna möta de stora utmaningar som vi står inför. För att säkra välfärden måste man klara av det långa perspektiv som gäller för ett så viktigt åtagande som barnens skola, medborgarnas sjukvård och omsorgen om de äldre. Ska man bygga skolor, äldreboenden och vårdcentraler och inte minst utbilda och anställa de tiotusentals undersköterskor, sjuksköterskor och lärare som behövs behövs stabila förutsättningar och långsiktiga besked. Då duger inte kortsiktigt politiskt spel som är grunden för oppositionspartiernas agerande här . Socialdemokraterna kommer att fortsätta att sätta välfärden främst. Inte bara , och året därpå utan i många mandatperioder framöver, eftersom de äldre blir allt fler under många mandatperioder framöver. För att det verkligen ska gå att klara den här utmaningen har vi också skapat en välfärdsreserv som kan användas för att möta den demografiska utmaningen med allt fler äldre och allt fler barn. När vi vände de stora underskotten i statsfinanserna till överskott skapade vi utrymme för välfärdssatsningar. står bättre rustat än andra, med muskler starka nog att garantera en bra skola, sjukvård och trygg äldreomsorg framöver även om den ekonomiska utvecklingen i vår omvärld skulle försämras. Ska nu välfärden bli så här bra och byggas ut så här mycket kommer det att krävas väldigt mycket resurser. Även om vi har goda förutsättningar kommer det att krävas tuffa prioriteringar. Då går det inte att göra som partierna i det högerkonservativa blocket som ständigt föreslår sänkta skatter i stället för välfärdsinvesteringar. Värnar man välfärden kan man inte som bryta sönder sjukförsäkringen med ytterligare 10 miljarder i besparingar som ytterst drabbar välfärden. Man kan inte köra sönder arbetsmarknadspolitiken som man nu senast gör i den moderata budgeten – och som föreslog ännu mer av . Då får kommunerna nämligen nya kostnader för försörjningsstöd, då växer inte skatteintäkterna på lokal nivå och då klarar man heller inte kompetensförsörjningen till de här viktiga verksamheterna. Då duger det heller inte att rösta mot förslag om en starkare utjämning mellan kommuner med goda förutsättningar och kommuner som på grund av gleshet eller en äldre befolkning har det svårare – något som gjorde .