prot · H80952 · 2020-12-11 00:00:00 — I så fall är det bara att föreslå det här i . Jag skulle tro att det finns många andra som också vill föreslå fler timmar för en mängd andra ämnen. Eller vill egentligen att vi ska öronmärka vissa undervisningstimmar för just de delar i ämnet hem- och konsumentkunskap som handlar om privatekonomi? Detta skulle i så fall vara en innovativ lösning som inte finns för särskilt många andra ämnen. Vi är ju vana vid att vi genom våra läro- och kursplaneskrivningar överlåter åt de professionella och välutbildade lärarna att lägga upp undervisningen på ett sådant sätt att man möter de krav som framgår av kursplanerna. Det som i praktiken är ett av problemen med ämnet hem- och konsumentkunskap, fru talman, är, skulle jag vilja hävda, att de gamla skrivningarna var just lite gamla. Det är nu justerat och åtgärdat. De nya skrivningarna är mycket bättre, och jag är stolt över dem. Men de stora problemen är, som vanligt i vår svenska skola, en stor mängd krav som ställs på lärare och elever och en brist på behöriga, utbildade lärare, som är tydlig inte minst i ämnet hem- och konsumentkunskap. Detta är problem som vi måste arbeta mycket hårt med, fru talman. Men att göra ändringar i en beslutad kursplan som ännu inte trätt i kraft – förlåt mig, men jag tror inte att det förbättrar ungdomarnas privatekonomi. 58 (M): Jag vill att ett framtida ska ha en utökad politik för frihet – en frihet för alla, där både kvinnor och män kan ta ansvar för sin ekonomi och där unga får lära sig detta. Allt fler ansöker hos Kronofogden om att bli av med sina skulder, så kallad skuldsanering. Särskilt stor är ökningen bland unga. ansökte 15 325 personer om skuldsanering, en ökning jämfört med . Det är den högsta siffran . I senaste Pisaundersökning visar resultatet på en anmärkningsvärt låg finansiell förståelse hos dagens unga befolkning. Endast var tionde ungdom anses ha goda förutsättningar att klara vuxenlivets finansiella utmaningar, och saknar till och med de mest grundläggande kunskaperna i privatekonomi och budgetering. kommer den nya kursplanen att träda i kraft, med aningen mer fokus på privatekonomi, men jag tycker fortfarande inte att det räcker. Det är ett problem att det är för få timmar – eller möjligen borde man jobba mer ämnesöverskridande. Jag vet faktiskt inte, utbildningsministern. Men jag tror att det är viktigt att man ser problemet. Jag har skrivit en motion i frågan, fru talman. Den kom till efter ett samtal med min son, som är , där han frågade: Hur får man lära sig att köpa ett hus? När gör man det? Hur mycket ska man spara, och när får man lära sig hur man sparar? När jag växte upp fick vi i skolan bläddra i Lyckoslanten, och där fanns en rolig serie om Spara och Slösa. Den gav mig en bra bild av att det var bättre att spara än att slösa. Men hur är det med allt det där andra? Jag tänker på skillnaden mellan sparande och investering, grundläggande kunskaper om börsen, fonder och aktier, kontoformer och relevanta begrepp. skriver i sin bok din första miljon att han saknade Sparas och Slösas släkting Investera i Lyckoslanten. Jag håller med om det; det hade nog varit bra. Att kunna mer om investeringar är också viktigt. En relevant del i ekonomin är att se över sina inkomster. Man behöver lära sig inte bara om sina utgifter utan även om sina inkomster, som kan vara relevanta nu eller . Det kan handla om anställning, uthyrning, tjänster eller uppdrag. frågade min dotter : Mamma, det står något om pensionssparande här i min bankapp – vad ska jag göra med det? Det är väl inget jag behöver göra nu? Hon är 18. Vi hade ett samtal om det och pratade om vilka typer av sysselsättning som ger pensionsgrundande inkomst och att man kan pensionsspara, spara på annat sätt, investera med mera. Alla blir vi ju gamla, och därför borde kanske även grundläggande kunskaper om pensionssystemet vara viktiga i en utbildning om privatekonomi. Undervisningen i skolan om privatekonomi behöver bli bättre. I det centrala innehållet nämns en hel del, men det är inte så mycket som mäts. Det måste även utbildningsministern hålla med om. När Skolinspektionen granskade hem- och konsumentkunskapen kom man dessutom fram till att ämnet lägger alltför stor tyngd på mat, måltider och hälsa. Utbildningsministern har nämnt att hon är nöjd med de nya kunskapskraven i årskurs 9. För ett E innebär de att man på ett enkelt sätt ska kunna beskriva faktorer och beslut som kan påverka privatekonomi och konsumtionsval. Jag tycker inte att det räcker. Kronofogdens enhetschef säger i en artikel i att han i sitt liv är oroad över barns och ungas låga ekonomiska kompetens och status. Och, fru talman, det är jag också. Är inte utbildningsministern det? 59 Utbildningsminister (S): De nya kunskapskraven och den nya kursplanen är framtagna i samarbete med hem- och konsumentkunskapslärare. Kursplanen är noggrant genomgången. Den har legat ute på för att alla hem- och konsumentkunskapslärare ska kunna lämna synpunkter på den. Den har skickats på remiss till forskningsinstitutioner och myndigheter. Och har vi nu en text. Denna text, fru talman, är framtagen bland annat mot bakgrund av de rapporter som här redovisar. Jag kan bara konstatera att jag har större förtroende för landets hem- och konsumentkunskapslärare och alla de remissinstanser som har hjälpt till att ta fram de nya kursplanerna än jag har för samtal med enstaka skolelever, även om det naturligtvis är väldigt intressant att ta del av vad elever tycker. Denna interpellationsdebatt handlar om ett allvarligt problem: att unga människor har problem med sin privatekonomi. Detta är värt att ta på stort allvar, och det gör vi. Vi använder de verktyg som den svenska skolan tillhandahåller och som , för att inte säga , har bidragit till att alla barn i får den kunskap de behöver för att gå ut i arbetslivet och livet som vuxna människor. Där är ämnet hem- och konsumentkunskap viktigt. Det är, fru talman, ingen slump att det i detta ämne ingår gedigna inslag som handlar om privatekonomi. Det är heller ingen slump att vi i ämnena samhällskunskap och matematik noga går igenom andra begrepp och kunskaper som behövs för att man ska kunna ta ansvar för sin ekonomi. Det ställs många krav på den svenska skolan. På detta område är jag väldigt stolt över att regeringen tillsammans med och Liberalerna har kunnat ta fram nya, tydligare kunskapskrav och kursplaner, i samarbete med de lärare som ansvarar för undervisningen i ämnet. Jag hoppas att de kan leda till att vi också får en bättre undervisning, för hur mycket vi än diskuterar ordval i styrdokument är det på undervisningen det kommer an. Jag återkommer, fru talman, till det som är det riktiga problemet för ämnet hem- och konsumentkunskap: bristen på behöriga lärare, som vi måste arbeta hårt för att lösa. 60 (M): Tack, utbildningsministern, för svaret! Jag håller verkligen med om att det är undervisningen som gör skillnad. Men barn efterfrågar detta, liksom föräldrar, lärare och banker. Kronofogden konstaterar problem, liksom Skolinspektionen. Ändå står vi här med ett kunskapskrav, som ministern beskriver i sitt svar: ”I årskurs 9 krävs att ’Eleven beskriver på ett enkelt sätt faktorer och beslut som kan påverka privatekonomi och konsumtionsval.’.” Utöver det centrala innehållet är det undervisningen som spelar roll, och det kan bli väldigt olika. Det är ett problem. Barn växer upp med helt olika förutsättningar för att förstå och hantera pengar. Det är inte bara olyckligt; det är faktiskt helt galet. I borde vi kunna erbjuda alla barn samma förutsättningar att tjäna, spara och spendera sina pengar klokt. Att dagens barn och unga bygger sin finansiella förståelse på de kunskaper de har fått i hemmet är tydligt. Det syns i studie. Av 1 000 medverkande ungdomar är det över hälften som vänder sig till sina föräldrar för att få råd och kunskaper om exempelvis lån och försäkringar. Som jag sa tidigare: Dåligt privatekonomiskt kunnande ska inte behöva gå i arv. Jag tänker att ansvaret för barns finansiella bildning ligger tvärfunktionellt på hemmet, på skolan och på politisk nivå. Jag tycker att vi behöver samarbeta bättre om detta och välkomna alla initiativ för att få en bättre finansiell förståelse för alla barn och unga. Då behöver vi agera, och det behöver vi göra . Som det såg ut vill vi inte ha det . Är utbildningsministern beredd att göra mer än att bara luta sig mot det kunskapskrav som hon har angivit? 61 Utbildningsminister (S): blir jag tvungen att för tredje gången upprepa att alla de rapporter som anges här ligger till grund för de förändringar i kunskapskraven som har gjorts. Jag är stolt över kunskapskraven, och det är jag övertygad om att jag har anledning att vara eftersom de har tagits fram i samarbete med dem som kan detta bäst, nämligen lärarna i hem- och konsumentkunskap. Stolt är jag, men är jag nöjd? Nej, nöjd kan man inte vara. Varje barn och ungdom ska gå ut ur den svenska skolan med de kunskaper i privatekonomi som anges i kunskapskraven. Ska vi nå dit är det nödvändigt, men inte tillräckligt, att vi skärper kunskapskraven på det sätt som redan har gjorts. Det som också behövs är förutsättningar för lärarkår att på riktigt undervisa i dessa svåra och viktiga frågor. Där, fru talman, behövs insatser, och regeringen är beredd att vidta de åtgärderna. Det handlar om kompetensutveckling för lärarna och om att se till att läraryrket är så attraktivt att fler väljer det och att fler stannar kvar. Med de kunskapskrav som vi nu har antagit är min förhoppning att ämnet ska kunna utvecklas på ett väldigt positivt sätt. Det, fru talman, förtjänar våra barn och ungdomar. Att kunna privatekonomi när man går ut från skolan är viktigt. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2020/21:173 om föräldrapåverkan på skolans personal 62 Utbildningsminister (S): har frågat om jag och regeringen kommer att agera genom lag för att slå fast att det är läraren som bestämmer i klassrummet. har även frågat om jag och regeringen avser att ta initiativ för att i skollagen förtydliga att det är lärarna som beslutar om det som rör det pedagogiska arbetet, exempelvis undervisningen. har också frågat mig om vilka andra åtgärder jag och regeringen avser att vidta för att återupprätta läraryrkets status i samhället. Jag håller helt med om att det är läraren som ska bestämma i klassrummet. Skollagen är mycket tydlig på den punkten. Det är läraren som ansvarar för undervisningen och beslutar om betyg. Det står uttryckligen i 2 kap. 15 § och 3 kap. 16 § skollagen. Jag vill vidare understryka vikten av att all personal och alla elever är trygga i skolan. Hot, våld och kränkningar mot skolans personal får aldrig accepteras. Trygghet och studiero skapas bland annat genom att skolan involverar elever och vårdnadshavare så att man tillsammans kan utveckla skolans innehåll och verksamhet. En trygg arbetsmiljö är en förutsättning för barns och elevers lärande och utveckling. Arbetsmiljölagen ställer också krav på arbetsgivaren när det gäller upprätthållande av en god arbetsmiljö. I arbetet mot kränkningar, hot och våld mot personal behövs väl fungerande rutiner som är kända av alla, rutiner som även innefattar skolans kontakter med socialtjänst och polis. Därför beslutade regeringen om ändringar i läroplanerna för att förtydliga rektorers och elevers ansvar för en god arbets- och lärandemiljö. har beslutat att en utredare ska biträda med att ta fram ett förslag till en nationell plan för skolans arbete med trygghet och studiero och lämna förslag som säkerställer ett fungerande regelverk om trygghet och studiero i skolan. Utredaren ska även lämna förslag på hur lärarnas arbete för att upprätthålla studieron kan stärkas. Lärare måste kunna känna att de har hela samhällets stöd med att upprätthålla en god arbets- och lärandemiljö. Då behöver inte bara kollegor, rektorer och huvudmän utan även vårdnadshavare och resten av samhället ge lärarna det stödet. Den professionella styrkan och tilliten till den egna förmågan bygger en lärare inte ensam utan tillsammans med andra. Jag menar att hela samhället behöver se skolan som en gemensam bildningsinstitution och inte som en tjänst på marknaden där elever är kunder och lärare leverantörer av kunskap. Vidare anser jag att lärare ska bemötas med respekt för sitt viktiga uppdrag i en skola som fokuserar på kunskap och bildning. 63 (L): Tack, statsrådet , för svaret på min interpellation. Liberalerna sätter ju skolan främst, och skolan är vår viktigaste politiska fråga. Det är för att det är den viktigaste bildningsinstitution vi har i vårt samhälle för framtiden och för som kunskapsnation. Vi har återkommande tagit upp frågan om läraryrkets status generellt och också problematiken med anmälningskultur och kränkthetskultur, som vi har försökt peka . Vi har lärare som inte vågar ingripa mot ordningsstörningar. Många lärare och skolledare upplever otydlighet i skollagstiftningen när det gäller hur de ska kunna upprätthålla studiero och trygghet. Arbetsmiljöarbetet är centralt. Den viktigaste anledningen till att många lärare väljer att lämna yrket är just brister i arbetsmiljö och deras villkor. Under den rubriken kommer självklart också problemet med hot och våld mot skolans personal in. Det gäller hot och våld både mot lärarkåren, vilket är helt oacceptabelt, och mot rektorerna. Fyra av tio rektorer har utsatts för hot eller våld på sin arbetsplats. Var fjärde lärare har utsatts för hot och våld på sin skola det senaste läsåret. Detta har bland annat lärarfacken redovisat. Det är bekymmersamt. Jag har tagit till mig utbildningsministerns svar på mina frågor, men fokus är fortfarande väldigt mycket på vad som har beslutats. Sedan pekar man på en utredning som är på gång och som egentligen inte är temat för den här interpellationen, som ju handlar om föräldrapåverkan på skolans personal. Jag instämmer inte heller riktigt i utbildningsministerns svar att skollagen är tydlig om att det är läraren som bestämmer i klassrummet och att detta uttryckligen står i lagen. De problem som vi har sett – att man inte bara från elevernas sida utan även från föräldrarnas sida hotar eller till och med passerar gränsen och tar till fysiskt våld och att man inte respekterar undervisningens upplägg, betygsättningen, beslut om ledighet och så vidare – pekar uppenbart på att några föräldrar tolkar detta lite som de vill. Några föräldrar går in på skolan och agerar lite som de vill. Det finns också ett extremfall som har tagits upp. Tack och lov är det inget som är vanligt, men det var en lärare i här i som blev strypt av en pappa till en elev på grund av ett betyg som han hade satt. Det ska inte vara så! Vi kan inte tala om att höja läraryrkets status om vi har en lagstiftning som kan tolkas otydligt, skolmyndigheter som ibland indirekt underminerar lärarkåren och en anmälningskedja och en anmälningskultur som sammantaget har bidragit till att lärarnas och skolledarnas auktoritet kraftigt har underminerats i svenskt skolväsen. Det här drabbar undervisningen och kunskapsuppdraget, och inte minst resulterar det i att eleverna inte får den undervisning och utbildning de har rätt till. Om de duktigaste och mest erfarna lärarna flyr skolväsendet får vi nämligen ännu större problem med obehöriga lärare, oerfarna lärare, vikarier, eget arbete och andra problem som uppstår i sammanhanget. 64 Utbildningsminister (S): befinner jag mig i beråd här, för det är väldigt lite av det säger som jag vill säga emot. Jag håller med på väldigt många punkter. Vi har ett stort problem i den svenska skolan, och det handlar om att lärarna inte alltid behandlas som de bör behandlas, nämligen som professionella yrkesutövare med viktig myndighetsutövning som en av sina arbetsuppgifter. Lärare behandlas inte med den respekt de förtjänar, och det är ett mycket stort problem. Jag tänkte använda det här inlägget inte till att polemisera mot utan snarare till att försöka bidra med förslag på vad vi kan göra åt det här stora problemet, och där ser jag en mängd olika saker. lyfter upp lagstiftningen, och jag vill nog ändå hävda att skollagen är tydlig på den här punkten. Det tycker jag inte att ska ta illa upp för; det var ju under partis tid på som skollagen togs fram på det här området. Jag vill också peka på de läroplans- och kursplansskrivningar som finns, och kanske framför allt på ett allmänt råd som har tagits fram av och som handlar om planering och genomförande av undervisningen. Där slås det klart och tydligt fast att det är läraren som bestämmer i klassrummet och läraren som bestämmer om undervisningen. Jag vill även peka på de läroplansförändringar som gjordes under den förra mandatperioden, där vi skrev in i läroplanen att elever ska behandla varandra och skolans personal med respekt och bidra till en god arbetsmiljö i skolan. Det var en läroplansändring som härstammade från , och den har ett starkt stöd i den forskning som finns. Den visar att det är gynnsamt både för kunskapsuppdraget och för skolans uppdrag att fostra eleverna om eleverna tar ansvar för arbetsmiljön. Det är självklart så att man kan skriva hur mycket som helst i lagar, förordningar, läroplaner och allmänna råd, men det viktiga är hur det tillämpas i praktiken och verkligheten. Här vill jag peka på den viktiga roll som huvudmannen har. Våra huvudmän har ett ansvar för skolans arbetsmiljö. De är arbetsgivare, men de är också ansvariga för elevernas arbetsmiljö under väldigt viktiga år i deras liv. Huvudmannen har dock också en viktig uppgift i att upprätthålla skollag och läroplan samt bidra till att lärare känner den frimodighet och trygghet i sin yrkesutövning och betygsättning som de behöver känna. Man kan säga att huvudmannen ska ha lärarens rygg, fru talman. När föräldrar hör av sig med alltifrån subtila påtryckningar till direkta hot, vilket tyvärr uppenbarligen händer, ska läraren inte stå ensam. Då ska läraren ha sin huvudman i ryggen, och läraren ska känna att hen har hela samhället i ryggen. För rektorernas och huvudmännens del är det viktigt att ta på sig den ibland obekväma uppgiften att stå upp för lärarna när föräldrar olyckligtvis trycker på – och verkligen göra det tydligt. Jag vill i det här sammanhanget passa på att peka på allas vårt ansvar. Vi är alla samhällsmedborgare. Vi är föräldrar, och vi finns i ett samhälle där skolan ingår. Vi har alla ett ansvar att bete oss. Det här handlar delvis om folkvett. Vi ska inte hålla på och köra med lärarna på det sätt som pekar på i sin interpellation. I stället ska vi se till att bidra till att skolan är den gemensamma bildningsinstitution vi vill att den ska vara, där kunskap och bildning står i fokus och där lärarna känner inte bara trygghet utan också glädje i att utföra sina viktiga arbetsuppgifter. 65 (L): Under Socialdemokraternas tid i regeringsställning har antalet incidenter med hot och våld i skolan fördubblats. Det har skett . Jag tycker trots allt att utbildningsministern måste ta ansvar för sitt partis agerande och vad man har gjort och inte gjort i dessa frågor, som jag menar är kraftigt eftersatta. Jag är kritisk till att skollagen inte har kompletterats tillräckligt. Det har gjorts förändringar i skollagen , och det har gjorts kompletteringar och förändringar i läroplaner. Men jag hävdar bestämt att skollagen inte är tydlig när det gäller att det är läraren som bestämmer i klassrummet och att det är läraren som leder det pedagogiska arbetet och bestämmer över undervisningen. Både i skollagen och i läroplanerna står det nämligen att läraren ska svara för att alla elever får ett reellt inflytande över arbetssätt, arbetsformer och undervisningens innehåll. Det står till och med att man tillsammans med eleverna ska planera och utvärdera undervisningen. På flera ställen i andra kapitel i skollagen och inte minst i paragrafer gällande elevinflytandet i läroplanen står det om rättigheter och om det uppdrag som skolan ska jobba med, där läraren ska säkerställa det inflytande som både elever och inte minst deras vårdnadshavare använder sig av. Det är klart att man ska få ha synpunkter på delar av utbildningen, men undervisningen tycker jag ska skötas av de professionella. Det är alltså lärarkåren, och det är lärarna som ska få styra och bestämma över sin undervisning. Det är den här otydligheten som jag med bestämdhet menar används av påstridiga föräldrar och vårdnadshavare, fru talman. Senast uppmärksammades det i västra , där detta har blivit ett arbetsmiljöproblem. Man kan inte stänga ute folk hur som helst, och man kan inte skicka iväg föräldrar hur som helst. Det går inte heller att hänvisa till en utredning som inte har någonting med den här interpellationen att göra. Den utredningen handlar om elever som våldför sig på eller hotar andra elever, och det jag försöker angripa här är vad vi – staten och regeringen, som är ytterst ansvariga – gör för att föräldrar inte ska få det här handlingsutrymmet. Vad görs för att de ska ta ett kliv tillbaka, låta lärarna vara lärare och inte minst ha respekt för skolan, för lärarna och för rektorerna? Har vi inte en läroplan som stöttar detta, har vi inte en skollag som stöttar detta och har vi inte ens en politik som stöttar detta kommer vi aldrig att höja läraryrkets status. Jag vet att regeringen känner till att det i senaste , en internationell mätning, framkom bland annat att förekomsten av glåpord och muntliga skällsord riktade mot lärare är större i än i andra länder. I undersökningen sa dessutom av högstadielärarna att läraryrket har hög status. Det kan vi inte acceptera. Alla dessa faktorer – Barn- och elevombudet, dubbla uppdrag, kränkthetskulturen, anmälningskulturen och dessutom problemet med föräldrapåverkan på skolans personal, som är det jag försöker ta upp – bidrar inte till en bra skola. De bidrar inte till en bra arbetsmiljö, och de bidrar definitivt inte till att höja läraryrkets status. 66 Utbildningsminister (S): är ordningen återställd, för nu är vi inte riktigt lika överens längre. Vi är fullkomligt överens om problembilden. Det är ett stort problem att svenska lärare inte känner att de kan gå till jobbet och frimodigt utföra sina arbetsuppgifter utan att behöva vara rädda för hot och våld i den mån det förekommer. Det ska inte förekomma. Jag tror att vi också är överens om att det är en viktig uppgift för huvudmannen och för rektorn att ha sina lärares ryggar och stå upp för att negativ föräldrapåverkan inte ska inverka. Men är problemet verkligen skrivningarna i skollagen, ? Är problemet verkligen skrivningar i läroplanen? Är problemet de skrivningar om rätt till elevinflytande som finns? De syftar ju inte till att ta ifrån lärarna deras professionella ansvar eller makt, fru talman, utan de syftar till att träna elever i demokrati och ansvarstagande. Jag skulle hävda att problemet ligger i hur reglerna tillämpas snarare än hur reglerna är skrivna. Jag skulle också vilja hävda att problemet är en allmän inställning till vår skola, fru talman. tenderar föräldrar och elever att se skolan som en tjänst där man har rätt att beställa en paketerad kunskap och få det man har betalat för. Min skola är en skola där elever arbetar hårt för att lära sig mycket. Min skola är en skola där lärare bidrar till elevernas lärande genom att ha ett tydligt ledarskap i undervisningen och ett tydligt ledarskap i klassrummet. har min bedömning varit att problemet inte har varit lagstiftningen. Jag är självklart alltid beredd att titta på lagstiftningen, men jag är inte övertygad om att de problem vi diskuterar här har sin rot i skollagens paragrafer om elevinflytande. Jag tror snarare att de har sin rot i den bild vi har av skolan i vårt svenska samhälle, där skolan alltmer har blivit en tjänst på marknaden och inte en gemensam bildningsinstitution. Trots den polemik som förekommer här är jag väldigt tacksam mot för att han lyfter de här frågorna. Det är viktigt.