prot · H70976 · 2020-02-18 00:00:00 — Citatet löd så här: ”Analysen indikerar inga statistiskt säkerställda positiva effekter av stöden på antal anställda, arbetskraftsproduktiviteten, andelen högutbildade arbetstagare eller andelen forskare; varken under programmens löptid eller efter att stöden avslutats.” Liknande iakttagelser har förekommit i en rad olika analyser och rapporter. doktorsavhandling i fyra delar visar att företag som får statliga bidrag uppvisade ökade vinster och ökad produktivitet men att detta endast är kortsiktigt. På lång sikt syns inga effekter alls. Hans teori är dessutom att ju mindre produktivt ett företag är, desto fler stöd söker man, eftersom alternativkostnaden blir lägre. Tre forskare granskade i artikeln ”Statliga innovationsstöd till små och medelstora företag – har de någon effekt?” två selektiva företagsstöd från . De skrev följande i sitt resultat: ”Vi kan således inte förkasta hypotesen att Vinn nu och Forska & Väx inte har någon effekt på antalet anställda i de stödmottagande företagen efter det att stödperioden har avslutats.” Jag väljer att stanna där. Det är min starka uppfattning att det empiriska underlaget talar sitt tydliga språk. Min fråga till näringsministern är därför fortsatt om han anser att det finns skäl att minska berörda anslag eller åtminstone ytterligare granska deras effekt och resultat. 88 Näringsminister (S): Det var lite oväntat att och skulle komma ut som nyliberaler i ekonomisk politik. Det är ju ofta hos nyliberaler man hittar denna tilltro till att om man bara låter marknaden sköta allt kommer det att lösa sig. Jag delar inte den uppfattningen. Vi ska ha en marknadsekonomi, men särskilt för ett litet, exportberoende land som är starkt konkurrensutsatt finns det mycket goda skäl att ha ett tätt och nära samarbete med såväl akademin som det privata näringslivet. Sanningen att säga tror jag att det är ett av de starkaste skälen till att i mätning efter mätning internationellt kommer ut så starkt i jämförelse med många andra länder. Det gäller både företagsklimat och innovationskraft. Sanningen är att aldrig kommer att kunna konkurrera med volymer. Vi är 10 miljoner invånare. Vi har en marknad som i sig inte kan bära den typ av globala företag som har vuxit fram i vårt land. Låt mig ge ett exempel: Lastvagnar. Det är ett fantastiskt fint bolag med säte i . Det sysselsätter väldigt många människor. Där samarbetar vi kring innovation och utveckling, till exempel när det gäller elektrifiering av lastbilar. Varför gör vi det? Jo, , de allra flesta begriper att särskilt i ett läge där man måste få fram nya innovationer finns det kostnader för forskning, utveckling och innovation som är förknippade med detta. Om man som företagare då ska ta alla kostnader själv – särskilt om man ska vara föregångare, som vi i gärna vill vara för att just stärka vår konkurrenskraft – riskerar ju ens konkurrenskraft att slås ut. I Volvofallet talar vi om ett företag som exporterar av allt de tillverkar i vårt land. Jo, vår marknad är alldeles för liten. De volymer som efterfrågas i det här landet är alldeles för små för den typen av stora företag. Men ändå har de vuxit fram. Jag skulle utan tvekan säga att det beror på att de ända från början, särskilt när de var små och innovativa, har haft ett tätt samarbete med det offentliga. Detta borde rimligtvis också och begripa. Alla känner ju till samarbetena mellan och FMV eller mellan – L. M. , som det hette då – och . Det är bara några exempel på hur detta har börjat och sedan utvecklats till att bli stora, globala företag som inte bara genererar väldigt bra exportintäkter utan också sysselsätter tiotusentals människor. Då frågar jag: Gör vi tillräckligt? Jag skulle säga nej. Jag skulle vilja göra ännu mer. Det som nu gör tror jag är ett stort misstag. Det är som att skjuta sig själv i foten att ställa anställning av poliser mot företagsutveckling, innovationer och tillväxt. Våra skattemedel kommer ju av att vår ekonomi växer, att våra företag tillverkar, anställer och exporterar. Det är därifrån skattemedlen i grund och botten kommer. Om man gör misstaget att dra in de resurser som gör att vi kan så för framtiden kommer det att innebära att vi blir fattigare. Det blir färre anställda och mindre pengar till forskning och utveckling. Att dra in satsningar på forskning, innovation och utveckling – det är ju detta som pengarna går till – leder till att vi blir fattigare. Då blir det färre poliser, färre lärare och färre sjuksköterskor. 89 (SD): Tack återigen för svaret, näringsministern! Näringsministern bemöter faktiskt inte den kritik som jag lyfter fram. Det empiriska underlag som jag har redogjort för här stämmer inte överens med den verklighetsbild som företräder i talarstolen. När man har granskat flera av de berörda stöden mot kontrollgrupper har man inte kunnat märka att de har genererat någon ökad innovationskraft eller tillväxt. Då är det naivt att hålla fast vid att det är bra politik. Då tycker jag att det faktiskt finns fog för att överväga att se över detta. Med detta sagt upplever jag inte att regeringen har agerat tillräckligt i denna fråga. I mitt första inlägg refererade jag till en rad studier som har påpekat existerande brister. I sitt skriftliga svar refererade dessutom näringsministern själv till en rapport från Tillväxtanalys, som föreslog följande: ”föreslår Tillväxtanalys att en översikt, en löpande kartläggning, av näringspolitiska insatser i tas fram. En sådan kartläggning kan vara ett värdefullt verktyg för att bland annat identifiera överlapp av näringspolitiska insatser, och för att kunna förklara hur de olika insatserna relaterar till varandra.” Trots allt detta kan näringsministern endast hänvisa till att det har lett till ett utvecklingsarbete som pågår inom . Näringsministern får gärna redogöra mer i detalj för det nämnda utvecklingsarbetet. har näringsministern varken kunnat motbevisa min och andras tes om att delar av det offentliga näringslivsstödet är missriktat och ineffektivt eller kunnat försäkra mig om att regeringen i detta nu ser över och åtgärdar de påtalade bristerna. När fokus i stort för denna interpellation ligger på innovationsmyndigheten tänkte jag passa på att nämna några av de projekt som de finansierat och som är pågående: tilldelas för projektet jämlikhet och jämställdhet inom andrahandsuthyrning. Syftet är att ”skapa en förståelse för vilka förutsättningar som krävs på andrahandsmarknaden för personer som inte tillhör ”. tilldelas för Testlab – normkreativ arkitektur. tilldelas för projekt om normkritisk innovation för ökad jämställdhet och attraktivitet. Målet är att omvandla könsstereotypa föreställningar om kön, kompetens och arbete. tilldelas 2,5 miljoner för Normmedvetna rum för lek och lärande i förskolan. Målet handlar om att bygga om förskolor så att de främjar och stöder barns mångsidiga lek och lärande och är fria från normer som begränsar. tilldelas närmare 2 miljoner för implementering av en modell för mångfald och inkludering. Om det inte har framgått så är min poäng att dessa projekt omöjligen kan anses stärka svensk innovationsförmåga. Det är för mig direkt omöjligt att förstå varför man med innovation som motiv ska ödsla pengar på projekt likt dessa. Näringsministern var själv inne på vikten av att investera i innovation med mera. Då är frågan varför man ödslar pengar på projekt som uppenbarligen inte genererar någon form av innovation eller tillväxt. Min fråga till näringsminister är ifall han finner det rimligt och försvarbart att svenska skattebetalare ska finansiera projekt likt dessa med påstådda motiv om innovation. 90 Näringsminister (S): Låt mig vara tydlig med min generella hållning. Jag tror aldrig att vi kommer att vara så bra att vi kan slå oss till ro och säga: behöver ingenting göras. Det gäller de verktyg vi använder och de regler vi har. Jag tror att vi ständigt måste både gå igenom och analysera. Det hänvisas till analyser från Tillväxtanalys. Det är en myndighet som vi ger i uppdrag att analysera och komma med förslag, och de förslagen bearbetar vi kontinuerligt för att se till att vässa våra verktyg. Det är, tror jag, ett klokt sätt att använda våra begränsade resurser. Det handlar också om att lägga ned sådant som inte funkar och att stärka det som uppenbarligen är till gagn för utvecklingen i vårt land. väljer att ta fram ett antal frågor som handlar om jämställdhet och mångfald. Jag har som minister inte möjlighet att gå in på enskilda fall – det känner väl till. Låt mig generellt sett säga så här: Det är välkänt, såväl i som internationellt, att om man ska ha innovation, dynamik och kreativitet är det bra att ha väldigt blandade miljöer med kvinnor och män. Det är därför , tror jag, hävdar sig väldigt väl. är ett litet land där vi behöver tänka nytt. Det är också ett faktum att , trots att vi inte är jämställda, har kommit längre än många andra länder när det gäller jämställdhet och att ta till vara både mäns och kvinnors kraft. På samma sätt är det väl belagt, såväl i naturen som bland människor, att mångfald är bra för kreativitet. Vi utvecklas om vi har olika erfarenheter och möts med de erfarenheterna. Det är välkänt att har en helt annan syn på jämställdhet och mångfald – det är väl belagt. har här i motionerat om att man ska försöka rulla tillbaka många av de framsteg som har skett när det till exempel gäller jämställdhet. Jag delar inte den uppfattningen. Varför ägnar sig då åt den här typen av frågor? Det gör de av ett mycket enkelt skäl. Man tänker ofta att innovation är teknikutveckling och nya affärsmodeller. Men det handlar också om policyutveckling. Låt mig ta ett exempel som själv var inne på: skogen. Vi vet att det är en väldigt mansdominerad sektor. Vi vet också att det är en sektor som likt många andra har stora bekymmer när det gäller kompetensförsörjningen och personalförsörjningen. Om vi gemensamt kan hjälpa till för att få förändringar som gör att fler kvinnor söker sig till den sektorn är det klart att det är till gagn för den industrin. Det är någonting som näringslivet i industrin inser men uppenbarligen inte . De är kvar i någon gammal bild av att jämställdhet inte är att betrakta som en hjälp för ekonomisk tillväxt, för dynamik och för innovation. Jag delar inte den uppfattningen. Jag kan som minister, som sagt, inte gå in på enskilda fall, men jag menar att man är helt fel ute om man tror att mångfald och jämställdhet är till skada för vårt näringsliv. Vi är starka i detta land när det gäller vår innovationskraft, jämfört med hur det är i många andra länder, just tack vare det som jag har nämnt. 91 (SD): Jag tackar åter för svaret från näringsministern. Jag vill tro att man kan värna och förespråka jämställdhet som man tycker att det är direkt orimligt att driver projekt om normkreativ arkitektur eller lägger sig i hur barn leker på förskolor. Jag vill tro att man kan vara för jämställdhet och motsätta sig att staten lägger pengar på detta i någon form av förklädd innovationspolitik. Jag upplever ännu inte att näringsministern har funnit mod att i denna kammare tydligt framhålla behovet av en ordentlig översyn av offentligt stöd till näringsverksamhet. Än mindre har näringsministern erkänt att det finns goda skäl, givet bland annat det underlag jag tidigare refererade till i denna interpellationsdebatt, att överväga nedskärningar i denna typ av statlig verksamhet. I mitt första anförande refererade jag till doktorsavhandling. I den försöker han analysera varför det finns olika typer av politiska åtgärder som alltför sällan är särskilt effektiva. något dystra svar i sammanhanget är att politiker vill visa handlingskraft och att handlingen i sig kan vara mer viktig än handlingens effektivitet. Jag räds att det är så i detta fall, och näringsministern har inte kunnat vare sig bemöta det eller bevisa motsatsen. 92 Näringsminister (S): Det är väldigt konstigt att bli anklagad för att inte vilja analysera när det sedan hänvisas till ett antal analyser som görs av en myndighet som är direkt underställd och därmed också mig som näringsminister. Tillväxtanalys gör ju dessa analyser på uppdrag av oss. Det duger inte att bara göra analyser. Man måste också använda resultatet. Det var precis det som jag sa i mitt interpellationssvar. Utifrån detta ser vi hur vi kan effektivisera vårt sätt att jobba. hävdar sig mycket väl. är nummer ett i EU när kommissionen går igenom innovationskraften i Europeiska unionen. Globalt hamnar vi bland topp tio, oftast i den övre halvan. Även om det är så är det alltid en fara, särskilt för ett litet land, att slå sig till ro. Det kommer vi inte att göra. Jag tror också att det är ett misstag att tro att allting kommer att ordna sig om man låter detta vara. Om man kan historia vet man hur det varit för många av de svenska storföretag som dominerar sina marknader, vilket jag med stolthet ser, inte minst när det gäller att hitta på nya innovativa sätt att göra saker och ting på. De har tillkommit via entreprenörer som ofta har fått sina första samarbeten och sina första order via det offentliga. Här finns, tror jag, nyckeln till många av de utmaningar och problem men också möjligheter som vi ser i en värld där klimatomställningen kräver att vi gör om saker och digitaliseringen skapar väldigt många nya möjligheter. Det finns alltså väldigt många skäl till att fortsätta att jobba tillsammans, och det tänker jag göra som näringsminister. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2019/20:306 om konferensen om EU:s framtid 93 Statsrådet (S): har frågat mig bland annat om det finns behov av att förändra det nuvarande sättet att delta i den europeiska demokratin och om medborgarpaneler skulle ha en starkare demokratisk förankring än förslag från parlamentariker. Jag anser att folkvalda parlament som väljs i allmänna val är det sätt att kanalisera folkviljan som har högst legitimitet i europeisk demokrati. Kommissionen har föreslagit att framtidskonferensen ska använda sig av dialoger direkt med medborgarna för att få del av deras syn på EU:s utveckling. Jag välkomnar det, men jag ser inte de här medborgardialogerna som ett sätt att förändra grunderna för hur vår demokrati utövas utan snarare som ett av flera sätt för medborgarna att komma till tals. Det är en demokratisk rättighet, och det är angeläget, att alla medborgare har möjlighet att delta i och kan påverka det politiska beslutsfattandet också mellan valen. Det är inget nytt. Det borde ligga i allas intresse, inte minst våra politiska partiers, att det skapas förutsättningar för en mer levande debatt om EU-politiken. Regeringen arbetar långsiktigt för att förbättra medborgarnas möjligheter att vara delaktiga i EU-arbetet. Det handlar bland annat om att öka kunskapen om hur EU fungerar, att tillgängliggöra information om EU-arbetet och att föra en dialog med olika samhällsaktörer om beslut som fattas på den europeiska nivån. Om framtidskonferensen kan hjälpa till att engagera medborgarna, inte minst de unga, i det offentliga samtalet om EU-frågorna är det i grunden något bra. Även på EU-nivå gör både kommissionen och mycket för att fånga upp tankar och idéer direkt från dem som berörs av olika typer av förslag. Offentliga samråd, seminarier och debatter i medlemsstaterna dit allmänheten bjuds in är några sådana exempel. Vid regeringens överläggning med utrikesutskottet om konferensen fick regeringen ett brett stöd för sina ståndpunkter, och utskottets majoritet gav uttryck för att initiativet i grunden är bra. Medborgarna kommer att bjudas in att delta aktivt, men det är parlamenten och de valda partiföreträdarna som ytterst representerar medborgarna i det politiska beslutsfattandet. kan inte och ska inte rucka på den grundordningen. Det är något som jag också förde fram vid januarimötet med rådet för allmänna frågor. Olika typer av dialoger om EU-frågor är alltså inget nytt påfund. De har funnits länge, och de är viktiga, som sätt att fånga upp tankar och idéer och därmed bidra till en mer välmående demokrati. De är alltså att se som ett komplement till den representativa demokratin. Regeringen vill se att genomförandet av den strategiska agendan utgör fokus i diskussionerna under framtidskonferensen. kan naturligtvis även andra frågor, som inte omfattas av den agendan, komma upp för diskussion i medborgardialogerna. Innan agendan antogs föregicks den av omfattande diskussioner med civilsamhället och olika aktörer. Min bedömning är att den avspeglar frågor som är viktiga för våra medborgare. Det handlar om respekt för rättsstaten och demokratin, att skapa jobb och stärka ekonomin, stoppa klimatförändringarna och stå upp för intressen i världspolitiken. På den sista frågan om hur samtliga partigrupper i ska få inflytande över hur konferensen ska genomföras vill jag bara säga att det inte ankommer på mig som EU-minister att ha synpunkter på hur utformar sina interna samrådsprocedurer. 94 (SD): kommer alltså att bli startskottet för den så kallade konferensen om EU:s framtid, vilken syftar till att åtgärda unionens berömda demokratiska underskott. Fokus kommer att ligga på dig, den vanliga EU-medborgaren. Ni ska få komma till tals bland annat genom särskilt utvalda medborgarpaneler. Era vänner med ljumt politiskt intresse ska lockas genom att politik blandas in i idrottsevenemang och festivaler. Era åsikter ska omsättas i konkret lagstiftning. Det demokratiska underskottet är en verklighet; det är det absolut. Vi kommer att stå bakom varje försök att tackla det, och vi har därför ett par ärliga funderingar kring hur detta ska gå till. För det första saknas helt en djupgående problemformulering. Kärnan i konferensen är ”new forms of participation”, vilket naturligtvis leder till frågan om vad som är fel med nuvarande sätt att delta. Vi har ju precis genomgått ett val till med ett rekordhögt deltagande. Att mindre än återigen vända sig till väljarna för vägledning kan med all rätt uppfattas som ett tecken på svagt ledarskap. Dessutom finns det ingen opinionsundersökning som tyder på att det här över huvud taget är någonting som EU-medborgarna vill delta i. Kommissionen förklarar inte heller varför förslag från en medborgarpanel skulle ha starkare demokratisk förankring än förslag från de nationella parlamenten. Om syftet är att ge representanter för allmänheten möjlighet att ta initiativ till lagförslag inom EU vore ett naturligt första steg dels att ge folkvalda i de nationella parlamenten initiativrätt – det har vi inte – dels att flytta över kompetens från unionen till de nationella parlamenten. För det andra saknas en riskanalys. Medborgarpaneler riskerar att utgöra ett skevt urval, eftersom redan politiskt aktiva tenderar att vara mer engagerade. Dessutom kan det här leda till besvikelse när populära åsikter inte omsätts i handling. Framför allt är risken stor att för mycket EU kommer att få medborgarna att tröttna och sluta lyssna. Jag vet att det är svårt att tänka sig för personer som och mig att det finns vanliga människor där ute som inte spenderar med att fundera över politik. Men så är det faktiskt, och det här är en risk som man måste beakta. Frågan är också, vilket är själva kärnan, vilken praktisk betydelse dessa medborgarpaneler ska få. Regeringen uttrycker saken så här: ”medborgardialoger borde kunna vara ett verktyg för kommissionen för att ge ytterligare stöd för och förankra hur prioriteringarna i den strategiska agendan genomförs på bästa sätt.” Formuleringen tyder på att syftet snarare är att välsigna den beslutade agendan med en fernissa av folkförankring. Ytterligare ett tecken på att det verkliga syftet inte redovisas öppet är att en majoritet av , bestående av socialdemokrater och liberaler, beslutat att utesluta de fyra övriga partigrupperna och de oberoende från allt inflytande över hur konferensen ska genomföras. EU-ministern måste ju ändå se en viss ironi i att en konferens som syftar till att öka folkinflytandet börjar med att exkludera av väljarna från inflytande. Även om detta inte ligger på EU-ministerns bord finns det en viss ironi här, och det är jag säker på att han ser. Jag har därför ett par ganska enkla frågor: Hur kommer att agera om medborgarpaneler skulle visa att befolkningen i ett visst medlemsland absolut inte vill ta emot fler migranter? Kommer vi då att ta det till intäkt för att sluta pusha andra medlemsländer att göra detta? Varför behövs en ny form av deltagande? Vad är egentligen problemet med nuvarande form av deltagande? På vilket sätt anser statsrådet att en medborgarpanel har större demokratisk förankring jämfört med exempelvis ett tillkännagivande från riksdag? 95 Statsrådet (S): Jag vill först kommentera några av de saker som interpellanten nämnde i sin inledning innan jag kommer till de konkreta frågorna. Det här är inte ett sätt att ändra hur vi fattar beslut i Europeiska unionen. Det här är ett sätt att göra de besluten mer legitima. Det är ett sätt att lyssna bättre på vad de medborgare som är berörda av unionens beslut känner inför de frågor som är aktuella på dagordningen. Det handlar inte om att bara söka vägledning om att endossera den strategiska agendan som sådan. Den är tagen i demokratisk ordning i . Vad det handlar om är att när de mycket allmänna principer som finns i den strategiska agendan ska genomföras i praktiken är det inte så dumt att också lyssna på alla dem som är berörda av genomförandet av agendan innan man fattar de konkreta besluten. Men beslutsfattandet ligger kvar. Vi har inte från regeringens sida någon anledning att begära eller önska att beslutsordningen i Europeiska unionen ska ändras. Vi vill inte ha någon ändring av kompetensbalansen. Vi vill inte att det ska införas några fördragsändringar i anslutning till konferensen. Vi vill inte att man ska börja laborera med spetskandidater och transnationella listor, som många andra önskar, utan vi tycker att den ordning vi har ska bestå. Så till frågor. Att en medborgarpanel i ett land skulle ha en viss dedicerad uppfattning i en viss sakfråga är naturligtvis inte det som ska avgöra vilket ställningstagande den ska göra i den sakfrågan. Vi är öppna för att lyssna på alla. Vi lyssnar också på opinioner som vi inte håller med om i grundläggande sakfrågor. Vi förbehåller oss rätten att när vi företräder i ministerrådet, efter att ha samrått i , lägga fram de synpunkter som vi tycker är de riktiga oavsett vad som i något enskilt medlemsland kan komma som en stark opinion. Men det är inte dumt och fel att i hela den här processen ha ett öppet öra också till länder där man inte delar vår uppfattning i grundläggande sakfrågor. Vi kan ta frågor om flyktingmottagande och rättsstatens oberoende. Jag har haft stor behållning av att diskutera med mina kollegor både i och i om ganska grundläggande meningsmotsättningar. Det har hjälpt mig att förstå hur resonemangen går i de länderna. Därför tycker jag att öppenheten för att lyssna på andra för att förbättra besluten inte är så dum. Jag tycker inte att det är någon bra idé att de nationella parlamenten skulle ha initiativrätt gentemot kommissionen. Det är ett förslag som har prövats tidigare. Det kallades gröna kort. Jag tror att har behandlat frågan och har kommit till slutsatsen att den inte vill använda sig av den här typen av direkt dialog med kommissionen. : Jag vill inte jämföra vilket inflytande som olika organisationer har. Medborgarpaneler kan kanalisera intressanta och viktiga synpunkter på de sakfrågor som ska diskuteras. Men igen: Den beslutsordning vi har vill vi inte ändra på. Det är inte tal om att ändra på kompetensfördelningen. 96 (SD): Jag blir lite lugnad av det statsrådet säger här. upprepar gång på gång att vi inte ska rucka på den ordning som gäller. Medborgarpanelerna blir ett debattforum lite grann som vanliga politiska debatter i samhället generellt. De ska inte ha någon speciell status. Det är lite så som jag tolkar det som statsrådet säger. Men det är inte det som står i meddelandet om kommissionens framtid, som kom från von der Leyen.