prot · H70975 · 2020-02-14 00:00:00 — Migrationsöverdomstolen har i ett avgörande uttalat att karenstiden bör uppfattas som ett riktmärke i prövningen. Karenstiden kan därför såväl överstiga som understiga . Vid andra brott gäller andra karenstider. Som exempel kan en person som i dömts till fängelse i regel beviljas svenskt medborgarskap först efter att brottet begicks. Handlingar som kan innebära att karenstid tillämpas är allt från betalningsanmärkningar till grova brott mot mänskligheten. Det är inte möjligt att i medborgarskapslagen i detalj reglera detta. Direktiven till utredningen om språk- och samhällskunskapskrav för svenskt medborgarskap och andra frågor om medborgarskap innefattar möjligheter att utvidga prövningen av hederligt levnadssätt i medborgarskapsärenden. Utredningen ser bland annat över frågan om det i anmälningsärenden för personer som är bör införas ett krav på att den som anmälan gäller inte är dömd för allvarlig brottslighet. började systematiskt föra statistik över antalet sökande som får avslag på grund av den så kallade 25-årsregeln. Därmed kommer vi att få en tydligare bild av hur denna tillämpas. 29 (SD): Vem som helst bör inte få bli svensk medborgare, men så verkar tyvärr vara fallet, vilket har gjorts mer än övertydligt i fallet med vår andra försvarsminister, . Det finns mycket man kan säga om denna härva, men det mest uppmärksammade och uppseendeväckande är kanske tolkning av medborgarskapslagen och det beslut som innebär att personer som har haft beslutande inflytande över en organisation som begått systematiska, omfattande och grova övergrepp ska få en karenstid när de ansöker om medborgarskap. generaldirektör hävdar att karensen inte tillämpas på tjänstgörande i nationella arméer, om man inte kan fastslå personligt ansvar för en viss gärning, och att karenstiden främst rör personer med bakgrund inom säkerhets- eller underrättelsetjänst. Men, det finns riktlinjer i förarbeten och praxis som säger något annat. Migrationsöverdomstolen har tolkat regeln i ett par fall och ett , som statsrådet nämnde i sitt svar, och i samtliga fall beslutade man om karens. Enligt domskälen i samtliga fall räcker det med att personen har varit verksam i eller haft ett bestämmande inflytande över organisationen i fråga. Domstolen noterar dessutom uttryckligen: ”I regeringens praxis uppställs inget krav på att den enskilde själv ska ha varit direkt eller indirekt delaktig.” Det faktum att både regeringsbeslutet och praxis stöder sig på just deltagande, utan att ta hänsyn till den specifika typen av organisation, gör att generaldirektörens påstående delvis saknar stöd i rättskällorna. Uttalandet måste i stället ses lite grann som egen, mycket mer restriktiva tolkning, vilket är ett typexempel på den destruktiva inverkan som myndighetsvänstern tillåts ha över svensk offentlig förvaltning. Mot denna bakgrund skulle jag vilja fråga statsrådet: han att det är rimligt att karensregeln inte tillämpas på personer som varit verksamma i till exempel nationella arméer, såsom , och som har begått människorättsbrott, utan att personligt ansvar kan styrkas? Regeringen har tillsatt en ny medborgarskapsutredning, och då vore det lämpligt att ge ett tilläggsdirektiv för att se över kryphålet. Statsrådet nämner också detta i interpellationssvaret, men jag tycker att man försöker slingra sig lite grann vad gäller de specifika frågorna. I svaret anges: ”Enligt praxis tillämpas en karenstid för förvärv av svenskt medborgarskap för personer som har varit verksamma i eller haft ett bestämmande inflytande över en organisation om vilken det är känt att verksamheten innefattat systematiska, omfattande och grova övergrepp.” Men det stämmer ju inte eftersom beslutat att karensen inte ska tillämpas på till exempel al-Shammari, trots att man visste att han i allra högsta grad haft ett bestämmande inflytande över armé. Vidare anges: ”Utredningen ser bland annat över frågan om det i anmälningsärenden för personer som är bör införas ett krav på att den som anmälan gäller inte är dömd för allvarlig brottslighet.” Detta är vad statsrådet hänvisar till, men det har ju inget med det här att göra. Personer som har sysslat med folkrättsbrott kan oftast inte få medborgarskap genom anmälan. Anmälningsärenden handlar ju i de allra flesta fall om barn med viss anknytning till en svensk medborgare, så det är inte riktigt aktuellt när det gäller just den grupp vi pratar om . Jag skulle vilja ha ett lite mer ärligt och rakt svar: Tycker statsrådet att regeln tillämpas på ett rimligt sätt, när man ser att exempelvis generaler i nationella arméer som utan tvekan har gjort ganska avskyvärda saker kan få svenskt medborgarskap utan karens? 30 Justitie- och migrationsminister (S): Det är klart att vi inte ska ha några säkerhetsrisker som svenska medborgare. Folk som har begått krigsbrott eller andra sådana brott ska vi inte heller ha som svenska medborgare. Därför finns den regel som vi talar om här, nämligen att man ska ha haft och kunna förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. Den regeln tillämpas av . avslår tusentals ansökningar om medborgarskap, varav lite drygt 1 000 på grund av just vandel, det vill säga att man till exempel har begått brott. När det gäller säkerhetsärenden finns det numera ett bra samarbete mellan och Säkerhetspolisen. Det är ett mycket närmare samarbete än vad som var fallet för bara fyra . Man har en mycket mer utbyggd kontroll över vad det är för typ av ärenden vi talar om. När Säkerhetspolisen upptäcker kopplingar till exempelvis ett terrornätverk blir det naturligtvis nej i prövningen. Prövningen kan sedan överklagas till regeringen. Det är regeringen som fattar beslut, men det är jag personligen som hanterar dessa ärenden som beredande statsråd. Det kommer ett antal sådana ärenden . Jag har aldrig gått emot Säkerhetspolisens rekommendation när jag hanterat den typen av ärenden. Anta då att situationen när det här prövas av domstolar eller av är att man för länge sedan varit inblandad i en militär konflikt där den sida man stred för begick grova övergrepp men att man därefter har levt ett hederligt liv och förväntas leva ett hederligt liv även framöver. Då finns den karenstid vi pratar om för svenskt medborgarskap. Riktvärdet är , men det kan vara längre eller – det beror helt och hållet på hur det enskilda fallet ser ut. Denna praxis sätts numera av domstolarna i och med den nya utlänningslagen . Det är inte längre regeringen som sätter denna praxis. I interpellation finns det tyvärr ett par fel. Ett uppenbart fel, men inte det allra största, är att intervjun i Aktuellt var och inte . Ett större fel är att Ribbenvik i motsats till vad påstår i sin interpellation aldrig nämner individuellt ansvar i den intervjun. Han talar om personer som är verksamma i organisationer som är direkt involverade i mord, utomrättsliga avrättningar etcetera. Men han knyter det inte till något individuellt ansvar. Detta är i linje med den praxis som finns. Man behöver inte visa att den sökande själv har gjort sig skyldig till den typen av brott. Det räcker att den sökande har varit verksam i en sådan organisation eller har haft ett bestämmande inflytande. Det är egentligen detsamma – har man haft ett bestämmande inflytande har man också varit verksam i organisationen. Det här bekräftas också av färsk praxis som Aspling inte nämner i sin interpellation men som jag tar upp i mitt svar, nämligen ett rättsfall i Migrationsöverdomstolen . Där avslogs en persons medborgarskapsansökan för att den sökande varit involverad i en sådan organisation utan att man kunde knyta den sökande till exempelvis krigsbrott. Det räckte att den sökande hade varit involverad i en sådan organisation. Det krävs alltså inget individuellt ansvar, och det har generaldirektören heller aldrig hävdat. När det slutligen gäller statistiken ska jag säga att det är första gången vi får statistik på detta. kommer naturligtvis att förfina den ytterligare. Detta vet jag att verket håller på med, och det behövs inget särskilt uppdrag för det. 31 (SD): Fallet al-Shammari är en nästan perfekt ögonblicksbild av och de verkliga effekterna av socialdemokratisk offentlig förvaltning. En man som har tjänstgjort som general i armé, troligtvis har varit i alla fall delvis medskyldig till fruktansvärda övergrepp mot sin egen befolkning, innehar en stark maktposition inom militären, sannolikt har både goda ekonomiska resurser och ett brett internationellt nätverk och absolut inte har några som helst skyddsskäl över huvud taget kommer till och söker asyl, eftersom han vet att det i styr ett parti som för länge sedan slutat bry sig om vem som flyttar in. Mannen får naturligtvis permanent uppehållstillstånd under falsk identitet, eftersom – ja, varför inte? Dessutom får han medborgarskap , trots att Säkerhetspolisen vet vem personen är och också vet att han ansökt under ett annat namn. Kort efter att han fått medborgarskapet åtalas mannen för misshandel och grov fridskränkning av familjemedlemmar. före rättegång läggs åtalet ned – enligt uppgifter till SVT efter påtryckningar från målsäganden. tillträder mannen som försvarsminister. I samband med detta förekommer uppgifter i irakiska medier om hans svenska medborgarskap, men ingen inom de mycket påkostade svenska utrikesmyndigheterna verkar vara tillräckligt intresserad av att göra sitt jobb och följa vad som sägs om i lokala medier. Mannen är misstänkt för brott mot mänskligheten. är han långtidssjukskriven och uppbär bidrag från , på samma gång som vanliga svenska cancerpatienter som inte medverkat i folkmord eller människorättsbrott kastas ut och tvingas söka jobb. Sammanfattningsvis: klassisk socialdemokratisk politik. Det som statsrådet anför om fallet är alldeles riktigt. Vad domstolen säger är att det går bra att avslå en ansökan även om man inte har knutit den sökande till en specifik gärning. Men det är inte riktigt det som den här interpellationen handlar om. Vad den handlar om är att fattar beslut om att inte avslå en ansökan. beviljar en ansökan för en person på grund av att man inte har kunnat knyta personen till en viss gärning. Jag och migrationsministern har olika uppfattningar om det uttalande som Ribbenvik gjorde. För mig är det helt uppenbart att det han säger är att man måste kunna knyta en sådan här person till en viss gärning för att kunna avslå ansökan och att det var därför som hans ansökan seglade igenom. Vilket skulle annars skälet vara? Svenska myndigheter visste ju vem han var. Vad är det som har gått fel? Om det är så att man generellt ska avslå ansökan i sådana här fall, som migrationsministern påstår, är det någonting annat som har fallerat. Då har fattat ett uppenbart felaktigt beslut. har jag full insikt i att vi kanske inte kan stå och diskutera enskilda fall på det sättet. Det ska man inte göra i talarstolen, även om det är många som brukar använda dem som exempel för att peka på en större trend. Men vad är det då som gör att i den här typen av ärenden kan bevilja medborgarskap till personer som har tillhört nationella arméer vilka uppenbarligen har gjort sig skyldiga till ganska grova människorättsöverträdelser? Vad är det som har gått fel? 32 Justitie- och migrationsminister (S): Nej, vi kan inte, framför allt kan inte jag stå och göra bedömningar av enskilda fall. Då skulle jag göra mig skyldig till ministerstyre och lägga mig i sådana bedömningar som och domstolarna ska göra. Det kan jag inte göra. Däremot kan jag förklara hur regelverket ser ut. Det ser ut på det sätt som jag förklarade tidigare: Om det finns en säkerhetsrisk beträffande en sökande och upptäcker detta och har information om det blir det regelmässigt nej. Sedan kan man överklaga till regeringen. Då är det jag som hanterar de frågorna. Jag kan försäkra om att jag tar mycket allvarligt på de ärenden som kommer till regeringen och ser vilken information som finns i de enskilda ärendena. Jag har aldrig gått emot Säkerhetspolisens rekommendation i något enskilt medborgarskapsärende i den här delen. Om Säkerhetspolisen säger att det finns kopplingar till exempelvis terrornätverk och därför avråder från medborgarskap blir det ett nej rakt upp och ned. glider lite på vad det egentligen var som generaldirektören sa. Jag pekade på att påståendet i interpellationen om vad sa inte är korrekt. talade inte om något individuellt ansvar. Han uttryckte sig på ett helt annat sätt. Här glider på sanningen. Det gör han förstås för att försöka göra en poäng. Det är inte första gången man ser just sverigedemokrater göra på det sättet. De tror att vi inte kontrollerar källan, men det gör vi ju. När vi ser ett sådant här påstående går vi till källan och ser vad det egentligen var som sas. Ni kommer inte att komma undan med den här typen av glidningar, utan vi kontrollerar sådant. Vi ser helt enkelt vad som egentligen har hänt och vad som har sagts. Generaldirektören pratar alltså inte om något individuellt ansvar utan uttrycker sig på ett helt annat sätt. Han uttrycker sig enligt min uppfattning precis om den praxis som gäller. Nej, vi ska inte ha några säkerhetsrisker som svenska medborgare. Vi ska inte ha folk som begått krigsbrott eller andra svåra brott som svenska medborgare. Det finns ett regelverk för detta, och det tänker vi se till att upprätthålla. 33 (SD): Jag kan försäkra att det inte är så att vi glider på sanningen här med flit. Om det är så att jag har missuppfattat det ber jag om ursäkt för det. Nar jag såg intervjun med var det för mig tydligt att det var så han uttryckte saken, men jag kan ha missuppfattat det. Jag har en ytterligare fråga innan vi avslutar. Säkerhetspolisen visste vid tillfället han fick medborgarskap att varit verksam inom armé delvis som general. Den andra omständigheten som gör den här historien lite märklig är att det namn som den här personen använder i inte är , utan han har ett annat namn i folkbokföringen här. Det innebär att han har ansökt om medborgarskap under falsk identitet och att svenska myndigheter kände till detta vid det tillfälle de beviljade medborgarskapet. Med tanke på det problem vi har med falska identiteter, varför finns det inte något absolut förbud mot att bevilja den här typen av medborgarskap? Han har faktiskt ett annat namn. 34 Justitie- och migrationsminister (S): Om antyder att Säkerhetspolisen inte gör sitt jobb vill jag nog påstå motsatsen. Säkerhetspolisen och har ett väldigt nära samarbete om alla de ärenden som vi här har att hantera. När Säkerhetspolisen upptäcker att det kan finnas oegentligheter slår man också larm. Min bild är den att lyssnar väldigt noga till vad Säkerhetspolisen säger. Blir det sedan överklaganden går det till regeringen. Där har vi i vart fall följt vad Säkerhetspolisen har sagt. Jag kan naturligtvis inte gå in i enskilda ärenden. Det kan jag inte göra. Men jag kan försäkra om att såväl Säkerhetspolisen som tar mycket allvarligt på den här typen av ärenden. Sedan beror det på vilken information man har i det enskilda fallet. Det är myndigheterna som ska göra den bedömningen. tillstår sedan i debatten att han kan ha missuppfattat det. Det har han gjort enligt min uppfattning. Det finns ingen formulering om individuellt ansvar. Generaldirektören har i sitt uttalande hållit sig till den praxis som finns. Hade Aspling inte glidit på sanningen som han nu har gjort kanske den här interpellationsdebatten aldrig kommit till stånd. Återigen: Vi kontrollerar källorna. Påstå inte någonting i en interpellation som sedan visar sig inte vara sant. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2019/20:171 om nedläggning av lokala kontor 35 Finansminister (S): har frågat mig vilka analyser jag har gjort av vad försämrad service kommer att innebära för dem som behöver service, särskilt personlig service, och vad försämrad tillgång till statlig service i och innebär. Hon har också frågat om jag står fast vid att statlig närvaro ska minska i och om det kommer att skapas fler jobb på landsbygden när den statliga servicen försämras. Jag har besvarat liknande interpellationer i samma ämne. Frågorna är ställda mot bakgrund av att beslutade att omlokalisera sin verksamhet från bland annat till och . beslutade också att flytta ca 80 årsarbetskrafter från till andra orter efter ett regeringsuppdrag. Inledningsvis vill jag åter understryka att regeringens politik ska komma hela landet till del. Både landsbygd, glesbygd och större städer ska kunna utvecklas. Statlig närvaro är en viktig fråga för att hela landet ska både leva och växa. Detta är regeringen och samarbetspartierna överens om. Många myndigheter, däribland , ansvarar själva för verksamhetens organisering, inklusive sin kontorsstruktur. Regeringen ser emellertid att det behövs mer regional hänsyn när myndigheter fattar beslut om lokalisering. Regeringen har därför beslutat om en ny förordning om statliga myndigheters lokalisering som trädde i kraft . Regeringen har också gett länsstyrelserna och Statskontoret flera olika uppdrag att ta fram underlag som ligger till grund för fortsatt arbete med fokus på den statliga närvaron i landet. För att säkerställa och stärka tillgången till grundläggande statlig service i hela landet ansvarar Statens servicecenter för en samlad organisation för lokal statlig service, där service avseende , och ingår. finns det 113 statliga servicekontor, bland annat ett i . Med de fyra nya kontor som annonserades i regeringsförklaringen blir det 117 kontor i 110 kommuner. Regeringen har i budgeten tillfört medel för att etablera ytterligare kontor. Just nu pågår förberedelser för att servicekontoren också ska ge service avseende Arbetsförmedlingen. gav regeringen en utredare i uppdrag att föreslå nya orter för servicekontor. För att bidra till mer effektivitet och förbättrad tillgänglighet ska utredaren också föreslå fler myndigheters serviceverksamheter som kan samlas hos Statens servicecenter eller samlokaliseras med servicekontoren. Utredningen ska fokusera på just men även CSN, Lantmäteriet, och . Uppdraget ska slutredovisas . Arbetet med att utveckla den lokala statliga serviceorganisationen fortgår alltså. 36 (V): Tack, finansministern, för svaret! Precis som finansministern säger har vi lyft fram den här frågan , såväl jag som från . Anledningen till att vi har gjort det är självklart att vi är väldigt missnöjda med men också besvikna över det beslut som har fattat av . Det är ett helt undermåligt beslutsunderlag, inga konsekvensanalyser och över huvud taget ett väldigt svårbegripligt ställningstagande. har bestämt sig för att lägga ned lokala kontor i såväl som och och centralisera sin verksamhet. Verksamheten på de små lokala kontoren ska flytta till regionala storstäder. Ingen ort eller kommun utan högskola eller universitet ska kunna få ha ett kontor förlagt dit. Det är inte så att det finns uttalat vad det ska vara för sorts högskola eller universitet och vad de ska tillhandahålla för utbildning, utan det är just att det ska vara en högskola. Dessutom har man bestämt att ingen ort eller kommun utan 28 000 invånare i tätorten heller ska få ha den här statliga verksamheten liggande där. Man hävdar också att man måste digitalisera mer. Det kan ju vara bra. Men digitalisering borde också kunna innebära decentralisering. Av de bristande beslutsunderlagen kan man förstå hur det hela har gått till. Men det kan man också förstå av det uttalande som generaldirektören gjorde i en intervju, att de hade fått det politiska godkännandet innan de fattade beslutet. Det är ett beslut som drabbar väldigt hårt och ekonomiskt utsatta värst. Att försöka få hjälp på plats genom personlig service blir så gott som en omöjlighet då resorna blir väldigt långa och kostsamma. Antingen får de åka tur och retur till eller tur och retur till . Även företagen kommer att få det svårare att få sina pengar indrivna, och det kommer dessutom att bli dyrare. Förutom att den statliga servicen dras bort från och och resvägarna blir längre blir det också en ineffektivare verksamhet. Avstånden för delgivning, som är en stor och omfattande verksamhet, blir så mycket större och restiden så mycket längre. Även lokalkännedomen försämras och den lokala och regionala arbetsmarknaden undergrävs. Egentligen innebär beslutet inte ens en besparing. Lokalkostnaderna kommer att bli högre, resvägarna betydligt längre och möjligheterna att åka ut på till exempel delgivning försvåras och kommer att ta . har försökt att få en dialog med myndigheten i efterhand, för lämpligt nog verkade myndigheten ha glömt att samverka inför sitt beslut. Den dialog som har försökt att ha med myndigheten kan man konstatera har varit som att prata med en vägg. Socialdemokraterna gick till val på att förbättra servicen och den statliga närvaron och att öka antalet jobb på landsbygden. Men i det här fallet blir det precis tvärtom: Hela ställs som sagt utan myndighetens närvaro. Det är därför jag har ställt de här frågorna till finansministern. Vilka analyser har man gjort av den försämrade servicen i och ? Har man över huvud taget gjort någon analys från sida av vad det här kommer att innebära för den som behöver fogdens service? Jag har också frågat ministern om hon anser att detta skapar fler jobb på landsbygden och om hon står fast vid att den statliga närvaron ska minska i . Tyvärr, fru talman, verkar det vara så. Jag får återkomma i mitt nästa inlägg med anledning av de dåliga beslutsunderlagen. 37 (M): Tack, finansministern, för svaret! I den här frågan har och jag jobbat tillsammans och fortsätter att jobba tillsammans. Vi var och besökte Kronofogden i . Vi satt ned med medarbetarna, och vi frågade vilka arbetsuppgifter man utför. Jag skulle nog säga att vi så gott man kan tog reda på om det här är ett bra eller ett dåligt beslut. Redan när man läser den utredning som ligger till grund för beslutet ser man att det finns stora brister. Men efter att ha suttit ned med medarbetarna blir man ännu mer förvånad. Jag tror att den som har skrivit finansministerns svar, som finansministern har stått och läst upp, skulle behöva sätta sig in i verksamheten. Den praktiska konsekvensen av beslutet blir alltså att den som bor i ska ta sig till ett kontor i för att sedan ta en tjänstebil och åka tillbaka till , uppåt , för att sedan, när arbetsdagen är slut, köra tillbaka till och efter det åka hem till . Det är dåligt ur arbetstidssynpunkt, det är dåligt ur medarbetarsynpunkt, det är dåligt ur miljö- och klimatsynpunkt och det är svårt att se någon besparing. I den utredning som finns har man inte sagt att man ska säga upp någon. Det ska inte vara färre medarbetare. Den enda konsekvensen blir försämrad service för alla dem som bor i . Det blir sämre lokalkännedom, och det blir sämre personkännedom. Ur alla aspekter blir det sämre. Det blir inte heller någon besparing. De personer som jobbar i behöver naturligtvis en kontorsplats i . Jag kan upplysa finansministern om att det är högre lokalkostnader i än i . Det finns ingen besparing. Finansministern har skrivit under svaret till oss, där det bland annat sägs att man ska använda statens servicecenter. Men det är inte de arbetsuppgifterna vi pratar om. Det är inte de som är majoriteten av de jobb som utförs, utan det är precis som säger: Det handlar om delgivning och andra verksamheter. Det kan till exempel vara fastighetsförsäljningar. Det gjordes klart för oss under vårt besök i att detta exempelvis innebär att den som ska buda på en fastighet måste ta sig till , eftersom det här sker i . Den som är i behov av tjänsterna, den som är skuldsatt och behöver komma i kontakt med Kronofogden, kanske inte ens har pengar för att ta sig till . Det är naturligtvis därför de här personerna finns i Kronofogdens register; de har en väldigt dålig ekonomi. I en tidigare interpellationsdebatt sa finansministern: Jag kan inte styra myndigheterna. Regeringen kan inte bestämma kontorslokaliseringen. har jag noterat att regeringen har gjort en överenskommelse med när det gäller Arbetsförmedlingen.