prot · H8095 · 2020-09-10 00:00:00 — 114 Statsrådet (S): Jag tror inte att det är sista gången vi diskuterar dessa viktiga frågor. De berör verkligen hela . Jag är angelägen att den här interpellationen faktiskt bemöts med seriositet och respekt eftersom det här är ett av våra största samhällsproblem. Vi ska inte vänja oss vid våldet. Därför ska vi kraftsamla. Låt mig så här på slutet få vara lite ideologisk, nämligen att det handlar om att skapa ett starkare samhälle. För mig som socialdemokrat kommer jag, när jag får chansen, att prioritera satsningar på polisen, satsningar på rättsväsendet, satsningar på skolan och före skattesänkningar. Staten, samhället, är för svagt och har varit det . gäller det att flytta fram statens förmåga så att vi faktiskt förhindrar gängbrottsligheten och ser till att unga människor inte dras in i de kriminella miljöerna. Man måste orka med att diskutera båda frågorna . Jag är helt övertygad om att det går att göra. Men jag tror inte att polisen kommer att klara detta helt själv, även om de får mer resurser, nya lagar och nya verktyg i ryggen för att bekämpa kriminella. Det är fråga om nya förslag som inte har lagts fram tidigare, även om det kommer ytterligare förändringar i polisens vardag och ny lagstiftning på plats. Det handlar om att hela samhället måste sluta upp. Det vi har talat om för lite är de andra myndigheterna, till exempel , och Arbetsförmedlingen. De myndigheterna tillsammans med polisen kan sätta dit gängen och klanerna på ett sätt som polisen inte klarar på egen hand. Det myndighetsgemensamma arbetet, att klämma åt gängen från alla håll, visar också samhällets fulla kraft när det fungerar som bäst. Det har vi utvecklat , och det ska vi fortsätta att utveckla. Vi ska inte vänja oss vid den utvecklingen, vi ska trycka tillbaka brottsligheten och vi ska fortsätta att växla upp arbetet. Detta är ett arbete som jag tar på absolut största allvar. Min viktigaste uppgift som inrikesminister är att fortsätta att få polisen att växa. Vi ligger före prognosen i tillväxten av polisen, och vi kommer att fortsätta att få polisen att växa kraftfullt . Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2019/20:444 om ställningstagande kring orsaken till död 115 Utrikesminister (S): har frågat mig om jag ser någon anledning att genom en oberoende undersökning bringa klarhet i varför fram till nu har valt att i sin förklaring av orsak till tragedin i Ndola lägga skulden på den förolyckade svenska piloten, och om jag har för avsikt att med grundval i rapport ompröva den hittillsvarande svenska hållningen och öppna för möjligheten till externa orsaker bakom kraschen. Jag välkomnar chansen som detta innebär att få förtydliga den här regeringens hållning i frågan om död och de övriga personerna ombord på flygplanet . Låt mig slå fast att de två frågor ställer är baserade på felaktiga antaganden. Alltsedan 2014 har regeringen agerat för att få klarhet och därmed intagit hållningen att en attack eller ett hot kan vara möjliga orsaker till kraschen. Jag vill tacka för att hon lyfter frågan om omständigheterna kring död. Jag välkomnar att det fortsätter att finnas ett stort intresse för frågan. För regeringen är det högt prioriterat att ärendet fortsätter att utredas. , då den dåvarande oberoende fastslog att det framkommit nya bevis, har regeringen konsekvent drivit på för att vända på alla stenar och för att FN ska utreda dödsorsaken vidare. Alltsedan dess har regeringen uttalat att andra skäl än pilotfel kan vara minst lika sannolika. Det är därför fel att tala om någon helomvändning . Tvärtom har regeringen varit pådrivande för att skapa klarhet och för att möjligheten att en attack orsakade kraschen ska prövas noga. Detta har skett genom ett antal resolutioner som tillkommit på svenskt initiativ, som framförhandlats av i och som resulterat i att generalsekreteraren har utsett en oberoende utredare med ett brett mandat att utreda saken vidare. Under utredningens gång har givit vårt stöd till utredarens slutsatser och tydliggjort vår linje i ett flertal pressuttalanden om att utredningen måste fortsätta framåt. Det är sannolikt att det finns mer information som kan föra ärendet framåt. Regeringen har också förklarat att de slutsatser den nuvarande utredaren dragit om att det är rimligt att tro att en attack eller ett hot förorsakade kraschen bör tas på största allvar. Regeringens nuvarande hållning är alltså inte att den ställer sig bakom slutsatsen att ett pilotfel skulle vara orsaken till flygkraschen – tvärtom. I samband med resolution uppdrogs medlemsstaterna att utse särskilda utredare att inrapportera från de nationella arkiven. utsågs av regeringen för att genomföra detta arbete. fick även i tilläggsuppdrag att författa en rapport om sina erfarenheter av utredningsuppdraget och belysa hantering av ärendet. Vi bad att ta på sig detta tilläggsuppdrag just för att få veta om ytterligare information rörande den tidigare svenska hanteringen av frågan stod att finna i svenska arkiv. Denna rapport, likt övriga rapportering, var omsorgsfullt genomförd. Vi ifrågasätter inte de indicier som Brunegård refererar till i rapport kring de så kallade omsvängningarna i ställningstagande –1962 och 1992–1993. Jag kan också konstatera att denna fråga har utretts av dåvarande ambassadör med en rapport som utkom . Hans slutsatser sammanfaller inte med eller FN-utredarens. Vidare kan det vara värt att notera att den dåvarande borgerliga regeringen före regeringsskiftet valde att inte agera för att få klarhet, till exempel genom en internationell FN-utredning baserad på de nya uppgifterna. Som konstaterade i sin rapport står sannolikt inte ytterligare information eller spår att finna i de svenska arkiven. För regeringens vidkommande förefaller det således finnas ett begränsat underlag för att genomföra en undersökning av det slag som Brunegård föreslår. Regeringen har varit noga med att på ett transparent vis redogöra för slutsatserna från arbete. Bland annat bjöd vi in anhöriga, intresserade, forskare och privatspanare till ett seminarium på UD efter att uppdraget avslutades. Vår främsta prioritering är att fortsätta att fokusera på att ge stöd till den FN-ledda utredningen. Regeringen har lyft frågan både nationellt och internationellt och haft nära kontakter med familjerna till flygplansbesättningen och andra intressenter. Vi är särskilt måna om att de anhöriga till dem som tragiskt förolyckades i Ndola ska få så många svar som möjligt. 116 (KD): Jag vill tacka utrikesministern för detta förtydligande från regeringen när det gäller hållningen omkring den tragiska flygkatastrofen, då och övriga passagerare och besättningen ombord på omkom. Svenska folket, och framför allt de förolyckades familjer, har rätt att så här efter händelsen få veta sanningen om vad som hände, och varför. Det är intressant att regeringen anser att man har intagit hållningen att en attack eller ett hot kan vara möjliga orsaker till kraschen, men varje fråga som avhandlas i når inte alltid fram till den svenska befolkningen. Det är heller inte allom givet att kunna uttolka indirekta budskap som att det faktum att man vill undersöka nytillkomna vittnesuppgifter innebär att man har bytt position. Därför är det välkommet att utrikesministern nu så här tydligt här i riksdag talar klarspråk om regeringens vilja att klarlägga den verkliga orsaken till flyghaveriet. Det är bra att stöder det arbete som utförs av den av FN:s generalsekreterare utsedde oberoende utredaren . Det var därför ett viktigt beslut att utse förre ambassadören till uppdraget att genomsöka svenska arkiv efter de pusselbitar som står att finna där, som kan bidra till en bättre helhetsbild av det som hände. har även andra viktiga dokument och minnesanteckningar kommit fram från privata arkiv. Ett sådant exempel är de noteringar som major från gjort. Han var i FN:s tjänst i och var den som stängde flygplansdörren på innan hon lyfte på den ödesdigra färden från Léopoldville till Ndola. Dokumentet förvarades något tjugotal år på släkten utanför . Det översändes och levererades till och hann fram före hans rapport . Med största sannolikhet finns liknande ögonvittnesrapporter i privata arkiv bland svenska FN-veteraner och hos företag – svenska och utländska – som var verksamma i eller hade kontakter med gruvnäringen i Katanga och Nordrhodesia. Allt sådant kan vara betydelsefulla små pusselbitar som tillsammans kan bidra till att bringa klarhet i händelserna. Men vem har ansvaret för att efterlysa sådana? Och vart ska de skickas om man hittar något som kan vara av intresse? FN:s oberoende utredare, domare , kan inte svenska, och uppdrag är avslutat. Om domare behöver ställa följdfrågor eller begära in ytterligare upplysningar, vem ska han då vända sig till? Har regeringen utsett någon ny kontaktperson för underhandskontakter med FN:s utredare domare , och i så fall vem? Detta är viktiga frågor, som jag förutsätter att utrikesministern har svar på. 117 Utrikesminister (S): släpptes den senaste rapporten från . Den bekräftar de slutsatser som tidigare dragits, det vill säga att det verkar rimligt att en attack eller ett hot kan ha förorsakat kraschen i Ndola . Utredaren konstaterar att mer arbete behöver göras och att ett antal medlemsstater ännu inte inkommit med fullgod information. Enligt utredaren rör det sig främst om , , och . omnämns som ett av de länder som rapporterat exemplariskt och samarbetat till fullo med den oberoende utredaren. Jag och andra regeringsföreträdare tar regelbundet upp frågan i kontakten med andra länder som är särskilt relevanta för att komma vidare i processen liksom i samtal med FN:s företrädare. FN-utredarens senaste rapport landade i rekommendationer om att den oberoende utredaren bör få mandat att fortsätta utredningen, att nyckelmedlemsstater ska ges i uppdrag att på nytt ge eller förlänga pågående uppdrag samt att slutsatser bör kunna dras av utredaren om huruvida medlemsstaterna följt den process som lagts fram i resolutionen och vilka konsekvenserna blivit om så inte är fallet. I ljuset av detta tog regeringen återigen initiativ till en ny generalförsamlingsresolution, som antogs enhälligt så sent som och som förlängde utredarens uppdrag. har därmed ett mandat att fortsätta utredningen. Från regeringens sida fortsätter vi att följa detta arbete noga och bidrar bland annat med kontakter och tekniskt stöd när sådant är påkallat. Regeringen har också strävat efter öppenhet och transparens i vårt arbete med frågan. Bland annat har regeringsföreträdare deltagit i intervjuer, och ett antal pressuttalanden har gjorts , särskilt i samband med antagandet av en ny resolution. När avslutade sitt uppdrag bjöd vi in anhöriga, intresserade, forskare och privatspanare till ett seminarium på UD, där utredningsarbetet och dess slutsatser beskrevs i detalj. Regeringen har även en nära och frekvent dialog med de anhöriga till dem som så tragiskt förolyckades i Ndola . 118 (KD): Jag vill tacka utrikesministern för svaret. Men frågan kvarstår: Finns det någon namngiven kontaktperson på UD som håller i kontakterna med nu när uppdrag är avslutat? Det vore intressant att få veta. Låt mig få ta upp en annan tråd, den om en oberoende utredning av de svenska regeringarnas hantering av frågan. Vilka diplomatiska och eller kommersiella hänsyn låg bakom den svenska svängningen om orsaken till flygkraschen? Detta är en gåta efter den öppet kritiska inställningen till det sätt som rhodesierna bedrev utredningarna på och som föranledde statsminister att i deklarera att den Rudholmska arbetsgruppen skulle kritiskt granska alla uppgifter som kom fram. Som sedan uttrycker det: När arbetsgruppen levererade sin rapport hade den omformulerat och begränsat sitt mandat. Det var inte längre fråga om att granska och utvärdera, än mindre att kritiskt granska den. Den Rudholmska arbetsgruppen lade i stället sin slutsats nära den nordrhodesiska om pilotfel. De kritiska rapporterna från och , som kunde motsäga detta, hemligstämplades. Utrikesministern avvisar behovet av att utreda detta med argumentet att det ”står sannolikt inte ytterligare information eller spår att finna i de svenska arkiven”. Men bland de uppgifter som finns kan mycket väl finnas tillräckligt många pusselbitar för att bilden ska klarna. konstaterar dock att det i den utredning som han gjorde då inte var hans uppdrag att undersöka detta. Han skriver: Ovan har vissa aspekter av svenska myndigheters handhavande av frågan belysts. Därvid har frågor uppkommit om bakgrunden till de svenska ställningstagandena . Dessa frågor förtjänar att ytterligare diskuteras. Men uppdraget här är inte att göra en fullständig utvärdering av den svenska hanteringen av frågan utan enbart att belysa viktigare aspekter härav. Det har inom denna utrednings ram inte varit möjligt att närmare bestämma vari dessa oklarheter och diskrepanser har sin grund. Avslutningsvis kan det vara motiverat att erinra om FN:s uppmaning till medlemsstaterna att göra all relevant dokumentation i ärendet tillgänglig och upphäva eventuell sekretess. Det är inte mycket i svenska arkiv som är hemligstämplat i denna fråga. Med tanke som förflutit sedan händelserna i Ndola finns rimliga motiv för att behålla sekretess för material som är relevant för frågan. Det finns alltså fortfarande hemligstämplat material efter händelsen. Varför fick inte tillgång till detta? Är utrikesministern beredd att nu släppa sekretessen för att ge ytterligare pusselbitar om vilka hänsyn dåvarande regering uppenbarligen såg sig nödsakad att ta när man slutade att kritiskt granska och i stället anpassade sig efter den nordrhodesiska kolonialmaktens intressen? Eller var det andra intressen som vägde tyngre än den sanning som en lång rad ögonvittnen berättade om med förföljande flygplan och kraftiga ljussken i planets färdriktning? Detta är egen angelägenhet; det är svensk historia. Det kan vi väl inte begära att FN:s utredare ska ta tag i. Hans uppdrag är att utreda omständigheter och orsak till den ödesdigra kraschen. Frågan är om utrikesministern vill medverka och driva på för att sanningen ska bli känd om vilka drivkrafter som påverkade agerande och . 119 Utrikesminister (S): Till skillnad från den förra borgerliga regeringen är ju det som vi har gjort sedan vi tillträdde 2014 att försöka få fram sanningen. Jag vidhåller att regeringen tog ett konsekvensbeslut när nya bevis kom fram. Och det var självklart att driva på för att återupprätta utredningen kring flygkraschen som ledde till och besättningens död ombord på . Regeringen har som sagt vid upprepade tillfällen givit vårt stöd till de slutsatser som FN:s oberoende utredare har kommit fram till och som skiljer sig från slutsatserna i den ursprungliga rhodesiska utredningen. Vad gäller en undersökning av det svenska handhavandet av de svenska utredningar som förekommit har vi genom rapport och andra källor tagit del av det som beskrivs som svängningar i regeringens hållning. Regeringen ifrågasätter inte detta men kan inte redogöra för eller bekräfta orsakerna till detta. Givet de omständigheter som förelåg för död går det inte att utesluta att diplomatiska och realpolitiska hänsyn skulle kunna vara en förklaring. Vi kommer att fortsätta följa detta noga. Vår närmaste prioritering kommer att vara att ge stöd till den FN-ledda utredningen. De länder som fortfarande inte fullgjort sin rapportering behöver göra det, och tillgång till de stängda arkiven behöver ges. Som konstaterade i sin rapport står det sannolikt inte ytterligare information eller spår att finna i de svenska arkiven. För regeringens vidkommande förefaller det således finnas ett begränsat underlag för att genomföra en undersökning av det slag som Brunegård föreslår. Regeringen har varit noga med att på ett transparent sätt redogöra för slutsatserna i arbete. Och som jag har påpekat har vi bjudit in anhöriga, intresserade, forskare och privatspanare till ett seminarium för att diskutera och komma med sina synpunkter efter det att arbete har avslutats. Vår främsta prioritering är att fortsätta fokusera på att ge stöd till den FN-ledda utredningen. Regeringen har lyft frågan både nationellt och internationellt och har haft nära kontakter med familjerna, flygplansbesättningen och andra intressenter. Vi är särskilt måna om att de anhöriga till dem som tragiskt förolyckades i Ndola ska få så många svar som bara är möjligt. 120 (KD): Tack så här långt, fru utrikesminister! Vi har uppenbarligen, som påtalar, fortfarande sekretessbelagda handlingar i som skulle kunna bringa ljus över vad som egentligen föranledde de diplomatiska avvägningar som gjorde. Det förvånar mig om inte utrikesministern ser att det skulle kunna finnas ett stort historiskt intresse av att kartlägga detta och gå till botten med det. I min argumentation för behovet av en oberoende arbetsgrupp som undersöker de svenska regeringarnas hantering –1962 och 1992–1993 av frågan om död vill jag lyfta in ytterligare aspekter. Det finns alltså fortfarande svenska sekretessbelagda handlingar i ärendet, trots att genom FN-resolutioner uppmanat andra länder att öppna sina arkiv. Varför har inte hemligstämpeln upphävts för dessa? Borde inte gå före med gott exempel och dra fram vår egen byk i ljuset, om det nu finns någon sådan? Vi borde tåla att hantera den . Även om vi nu otåligt väntar på att britter, belgare, fransmän, amerikaner, kongoleser och zambier ska ställa sina arkiv och hemligstämplade handlingar till domare förfogande finns det andra intressanta rapporter som ger viktiga pusselbitar för det svenska agerandet, bland annat norska. var både med i Nato och hade FN-trupper i , och där släpptes hemligstämpeln . När ministern säger att det inte finns mer att hämta i svenska arkiv skulle en oberoende arbetsgrupp med historisk och juridisk expertis säkert kunna komplettera bilden med hjälp av sådant som finns på andra sidan Kölen och i andra länder. Jag vidhåller att det är ansvar att utreda de svenska regeringarnas agerande i frågan, inte FN:s, för en korrekt historieskrivnings skull. 121 Utrikesminister (S): Jag sätter stort värde på engagemang i denna fråga. Vi delar samma mål och förhoppningar om att komma närmare sanningen om vad som hände i Ndola . Givet den internationella dimensionen av händelsen, det stora offentliga intresset och vikten av att de anhöriga ska få ytterligare svar fortsätter regeringen att vara mycket angelägen om att Hammarskjöldsärendet ska följas upp på ett adekvat sätt. Vi har realistiska förväntningar. Det vi kan kräva är att FN och alla dess medlemsstater gör allt som kan göras för att utröna vad som faktiskt hände med flyg SE-BDY. Det är vi skyldiga familjerna till dem som gick bort , FN som organisation och alla dem som arbetar anda. Låt mig avsluta med en hyllning till , hans liv och hans gärning. Som enda generalsekreterare i har han som få andra svenskar lämnat ett avtryck på internationell diplomati. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2019/20:446 om UD:s reseavrådan till de nordiska grannländerna 122 Utrikesminister (S): har frågat mig vilka kriterier och principer jag har föreslagit som vägledande för UD:s arbete när det gäller tidigare reseavrådan avseende de nordiska länderna, hur jag har motiverat reseavrådan för de nordiska länderna när det finns avtal om konsulärt bistånd till medborgarna de nordiska länderna emellan samt om jag har tagit i beaktande hur reserestriktioner i långsiktigt kan påverka känslan av nordisk samhörighet medborgarna emellan. Coronapandemin har medfört omfattande utmaningar för många delar av ansvarsområden, inklusive vårt avrådansinstrument. Jag vill i denna debatt ta tillfället i akt att förklara hur vi har agerat under pandemin. Som redan känner till beslutade att avråda från icke nödvändiga resor till alla länder. Den snabba spridningen av det nya coronaviruset påverkade resandets förutsättningar på ett sätt som vi upplevt. Läget för svenska resenärer präglades av nya risker och en snabbt föränderlig och oförutsägbar situation. Det uppstod ett behov att skicka en stark signal till svenska resenärer att det inte var rätt tid att resa. Det unika beslutet att avråda från icke nödvändiga resor till alla länder fattades främst med anledning av den osäkerhet som uppkommit på grund av länders åtgärder för att hantera covid-19, vilka exempelvis kunde handla om stängda gränser eller begränsningar av in- och utresemöjligheter, karantänsbestämmelser och utegångsförbud. Det var alltså inte i första hand smittspridningen som låg till grund för vår avrådan utan möjligheten för svenskar att resa till, uppehålla sig i och lämna ett land med hänsyn till införda restriktioner. Dessa kriterier har därefter utgjort en utgångspunkt för de undantag från den globala avrådan från icke nödvändiga resor som vi har beslutat om , även om ett avrådansbeslut alltid görs utifrån en helhetsbedömning. Möjligheten för svenska resenärer att få stöd vid resor utomlands, både från lokala myndigheter och från våra utlandsmyndigheter, ingår i denna bedömning. Just detta faktum är en viktig anledning till att vi har valt att särskilja länderna inom EU, EES och Schengen, där de nordiska länderna ingår. UD har redan hävt avrådan för många länder inom EU, EES och Schengen. Det är viktigt för oss att även fortsättningsvis ta steg i den riktningen på ett ansvarsfullt vis. Hur vi än gör så kommer det att uppstå gränsdragningar. Vi befinner oss i en extraordinär situation som är komplicerad. Detta exemplifieras bland annat genom hur olika de nordiska länderna har agerat vad gäller bland annat införandet av inrese- och karantänsbestämmelser. Givet lättnader i dessa bestämmelser gjorde UD bedömningen att avrådan från icke nödvändiga resor till och kunde hävas. Med anledning av att fortfarande har inreserestriktioner för alla svenska resenärer som saknar särskilda skäl har vi gjort bedömningen att avrådan avseende ännu inte kan hävas. Mellan de nordiska länderna har vi under pandemin haft en mycket tät dialog. Det har handlat och handlar om svåra beslut i en komplicerad och föränderlig situation. Att de skulle ha karaktären av straffande motåtgärder, som framför, kan jag definitivt dementera. Det är i sammanhanget också viktigt att komma ihåg att beslut handlar om avrådan från icke nödvändigt resande. En avrådan är inte en restriktion på samma sätt som exempelvis ett inreseförbud. Som mycket riktigt påpekar har valt att inte stänga gränserna för resande från våra skandinaviska grannländer eller från länder inom EU i övrigt. I dialogen med våra grannländer har vi framhållit de negativa konsekvenserna som inreserestriktionerna medför, inte minst för våra gränsregioner. Vi vill förstås återgå till ett utan reserestriktioner och avrådansbeslut, men i den extraordinära situation vi fortfarande befinner oss i finns ännu inte förutsättningar för detta. Jag är övertygad om att covid‑19 har visat att vi måste fortsätta att utveckla samarbetet mellan de nordiska länderna och inom EU för att uppnå en bättre samordning. 123 HANS (M): Fru talman och utrikesministern! Låt mig först ge utrikesministern rätt i att sedan reserestriktionerna infördes har regeringen och inte minst utrikesministern själv varit noga med att betona att detta inte har med smittan i sig att göra utan med svårigheterna att kunna ge konsulärt bistånd. Vi vet också, och det har varit föremål för kammardiskussioner som både och undertecknad deltagit i, att det har förekommit nödrop från människor som har suttit fast i olika delar av världen, alltifrån till . UD arbetade under för högtryck för att försöka hjälpa och bistå dem man kunde – men det var inte alla – och det flögs hem människor från , och andra ställen. Detta är absolut bilden av varför dessa reserestriktioner har funnits. Låt oss erkänna att dessa månader vad gäller pandemihantering och de olika regelverk som har utvecklats varken har varit Europeiska unionens eller det nordiska samarbetets finaste månader.