prot · H80946 · 2020-12-03 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Anmälan om fördröjt svar på interpellation Följande skrivelse hade kommit in: Interpellation 2020/21:173 Interpellation 2020/21:173 Föräldrapåverkan på skolans personal av (L) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade engagemang. § 3 Anmälan om faktapromemoria vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2020/21:FPM39 Meddelande om gröna körfält COM(2020) 685 till trafikutskottet § 4 Kommissionens arbetsprogram 2021 Kommissionens arbetsprogram 2021 (COM(2020) 690) 1 (SD): Jag börjar med att yrka bifall till reservation 1. Årets upplaga av kommissionens arbetsprogram är ambitiös, för att använda ett diplomatiskt uttryck. Den nya kommissionen avser uppenbarligen att unionen ska ha samma politiska inriktning som den tidigare, det vill säga en ökad maktkoncentration i , fler flagranta övertramp av unionens grundlag samt fler och större utgiftsområden och myndigheter i en ständigt svällande budget. Vidare är det nya medlemsstater på , vilkas problem med organiserad brottslighet och korruption snart kommer att påverka oss i en större utsträckning, och en byråkrati som i allt mindre utsträckning är villig att ta hänsyn till individuella medlemsstaters enskilda behov. Antalet lagstiftningsärenden, handlingsplaner och projekt är i vanlig ordning för stort för att lyfta upp i en sådan här debatt. Så i stället för att hålla det hela på en övergripande nivå tänkte jag lyfta fram ett par enskilda saker som vi anser är av stor vikt för . Självklart är programmet också till stor del präglat av den extraordinära situation i vilken vi befinner oss. Kommissionen föreslår ett antal åtgärder mot bakgrund av covid-19-krisen som inte kan anses annat än extrema. Det är viktigt att komma ihåg att det är stor skillnad mellan att agera snabbt och resolut och att agera ogenomtänkt och förhastat. Jag är genuint orolig för att kommissionen är på väg att göra det . Där vi står har 13 miljoner människor insjuknat i covid-19 i EU. Över 300 000 personer har mist sina liv, och ytterligare ett okänt men potentiellt mycket stort antal människor kommer att leva med kroniska sviter av infektionen. Ytterligare många människor har farit illa på grund av överbelastning inom sjukvården generellt. De ekonomiska effekterna av nedstängningar, störningar i handel och konsumtionsmönster, kanske framför allt inom rese- och besöksnäringen, har påverkat miljoner. Förhoppningsvis, förhoppningsvis har snart lämnat det värsta bakom sig. Jag tycker i alla fall att vi kan se ett ljus i slutet av tunneln i form av ett vaccin. Det finns ett ofta citerat ordspråk som säger att man aldrig ska låta en kris gå till spillo. Det ordspråket tillskrivs en läkare, som förklarade innebörden som så att en kris i en patients hälsotillstånd kan innebära en katalysator för att förändra beteendemönster och livsstil och på så sätt åstadkomma förbättring. Men det finns ett annat sätt att tolka samma ordspråk, nämligen att en kris kan utgöra ett tillfälle att driva igenom politiska förslag som under normala omständigheter hade varit omöjliga. Jag är rädd att kommissionen har antagit just den senare tolkningen av ordspråket. Medan medlemsstaterna kämpar för att hantera hälsokrisen och en sättning i ekonomin flyttar de krafter som vill se ytterligare steg mot en federal superstat fram sina positioner. Ett viktigt steg i den riktningen är naturligtvis gemensam upplåning av pengar. Coronafonden, Next Generation EU som den egentligen heter, innebär i praktiken att finansierar lån till ett antal länder som maxat ut sina egna krediter och som inte anser att de har råd att låna ännu mer. Namnet Next Generation EU är kanske ett, vad ska man säga, oavsiktligt fall av ärlighet. Man planerar ju att spendera en hel del pengar nu och skicka räkningen till just nästa generation. Det lån som unionen ska ta upp ligger på , alltså motsvarande svenska statens samlade utgifter i ungefär . Det finns ett antal uppenbara problem. Det första jag vill göra är att påminna kammaren om vad som står i fördraget, det vill säga , om just gemensam upplåning. Artikel 123 stadgar följande: ”Det är förbjudet för och medlemsstaternas centralbanker … att ge unionens institutioner, organ eller byråer, centrala, regionala, lokala eller andra myndigheter, andra offentligrättsliga organ eller offentliga företag i medlemsstaterna rätt att övertrassera sina konton eller att ge dem andra former av krediter.” Vidare stadgar artikel 125 att en medlemsstat inte ska ”ansvara för eller åta sig förpliktelser som har ingåtts av centrala, regionala, lokala eller andra myndigheter, andra offentligrättsliga organ eller offentliga företag i en medlemsstat”. Alltså: Ingen gemensam upplåning, inget gemensamt ansvar för skulder. Avsaknaden av ens en diskussion om att hela coronafonden uppenbarligen strider mot fördraget gör mig genuint orolig. Men det finns ytterligare en brist i projektet, nämligen att skälet till att , och ett par andra länder har hamnat i en så svår situation egentligen inte är själva viruset. Det verkliga skälet är att de länderna regelbundet väljer populister, socialister eller en och annan ståuppkomiker som sina företrädare, vilka har som sina huvudsakliga policyer att köpa popularitet med offentligfinansierade förmåner för lånade pengar utan en tanke på att en buffert sedan kan behövas en regnig dag. Det beteendemönstret kommer inte att förändras så länge som EU går in och finansierar samma politiska system som har orsakat problemen från början. Till den som tror att fonden kommer att exempelvis rädda ekonomier och förhindra massarbetslöshet och så vidare vill jag bara säga: Fundera ett varv till. Det instrument som ska se till att länderna genomför nödvändiga reformer i mer ansvarstagande riktning i utbyte mot bidragen är den så kallade planeringsterminen. Det är ett instrument som redan har använts , uppenbarligen utan tillräckliga resultat. Chansen att krisen ska leda till att patienten ändrar livsstil är med andra ord mycket begränsad. Det verkliga skälet till fonden är precis detsamma som stabilitetsmekanismen och stabilitets- och tillväxtpakten som upprättades åren efter finanskrisen , nämligen att rädda eurosamarbetet – kort och gott – och att använda svenska skattepengar för det ändamålet. Det ser jag inte som motiverat. Som om detta inte vore nog är ytterligare en del av uppgörelsen att lånen ska säkras med hjälp av det som lite tillrättalagt brukar kallas egna medel eller EU-skatter. Vi kommer att se en europeisk plastskatt , en bolagsskatt är planerad därefter och sedan en internationell transaktionsskatt som sannolikt kommer att bli effektiv vad gäller att flytta företag från EU till . Jag är stolt över att tillhöra ett parti i kammaren som har haft tillräckligt mycket vett och ryggrad för att våga stå upp mot unionen i frågan, men skäms jag över att så många partier har vägrat att ha sina väljare som sitt första intresse och säga nej till coronafonden. Låt mig gå vidare till den lagstiftande verksamheten. Det finns ett stort antal förslag i pipeline. Vissa av dem är rätt bra, till exempel ett ökat ansvar för mänskliga rättigheter i globala värdekedjor. Det är något vi står bakom. Men det finns också en hel del mindre genomtänkta förslag, till exempel tvångskvotering av bolagsstyrelser, taxonomiförordningen för energislag som gjort att vattenkraft helt plötsligt är hållbar – som om vattnet var på väg att ta slut – och ingrepp i medlemsstaternas arbetsmiljöregler. Det finns två förslag som jag tror kommer att ha mer inflytande över än de andra. Det är dels förslaget om lagstadgade minimilöner, dels migrationspakten. Förslaget om minimilöner innebär ett direkt och allvarligt hot mot den svenska modellen för lönesättning. Det första jag vill påminna kammaren om vad gäller den frågan är återigen vad säger om unionens kompetens på det området. Artikel 153 i fördraget stadgar vissa rättigheter för unionen att agera på arbetsmarknadsområdet, men punkt 5 innehåller en viss begränsning som jag tycker är ganska tydlig: ”Bestämmelserna i denna artikel ska inte tillämpas på löneförhållanden, föreningsrätt, strejkrätt eller rätt till lockout.” Det kan alltså inte råda något tvivel om att unionen absolut inte har någon som helst rätt att stifta lagar om minimilöner. Men man gör det ändå, och märkligt nog verkar ingen inom kommissionen se det som ett problem. Vad sedan gäller det mjuka undantag som föreslås för bland annat finns det en uppenbar risk att det inte är mer än en chimär. Detta påpekade vi redan vid första överläggningen i arbetsmarknadsutskottet, och det verkar nu bekräftas av bland annat LO:s, PTK:s och Svenskt Näringslivs gemensamma rättsutlåtande, som handlar om riskerna med de här lagstiftningsakterna. Det bästa vi kan hoppas på är att direktivet dras tillbaka i sin helhet eller i andra hand att får ett starkare, uttryckligt och juridiskt otvetydigt undantag från hela rättsakten. Men om det inte uttryckligen stadgas att direktivet inte i någon del får tillämpas på kungariket förväntar vi oss att samtliga 21 Europaparlamentariker röstar nej och att regeringen tydligt och offentligt uttrycker att detta är en ”röd linje” och att man är beredd att använda alla tänkbara medel för att stoppa förslaget. Problemet är dock att direktivet har tillkommit på initiativ av bland andra statsminister , som själv föreslog EU-lagstiftning om lönesättning i och med deklarationen om den så kallade sociala pelaren som antogs i . Att samma regering sedan sagt sig vilja kämpa mot direktivet har gjort att en hel del förtroende gått förlorat. För att gå vidare till migrationspakten är det europeiska asylsystemet ett av unionens allra mest tragiska sorgebarn, både bildligt och bokstavligt talat. Motstridiga intressen har steg för steg byggt upp ett system som innehåller de mest perversa incitament som över huvud taget går att tänka sig. Å ena sidan finns en lagstadgad rätt för alla som kommer till EU – och som vet vilken berättelse som ger ett positivt asylbeslut – att stanna och leva med en materiell levnadsstandard långt över vad de kunnat hoppas på i hemlandet, vilket driver människor till . Å andra sidan finansierar EU poliser, i mycket lös bemärkelse, i och ingår avtal med en islamistisk kvasidiktator i för att stoppa samma migranter från att ta sig hit. Det unionen gör är med andra ord att man håller upp en sedelbunt i ena handen för att locka och en sedelbunt i den andra handen för att stoppa irreguljär migration. De partier som hetsar på den här dödliga katt-och-råtta-leken, både i den här kammaren och i huvudstäder, är en grupp människor som är delansvariga för finansiering av Islamiska staten, för slavhandeln i , för att så kallade utsatta områden blivit fler och större och för män, kvinnor och barn på . Unionen har efter krisen , ungefär, försökt reformera asylsystemet. Men framstegen har varit begränsade, och gör man alltså ett nytt försök i och med detta arbetsprogram. Det förslag som ligger på bordet, den så kallade migrationspakten, innehåller förvisso delar som vi kan stå bakom. Men vår samlade bedömning är att förslaget inte kommer att innebära det andrum som desperat behöver. Förslaget innebär exempelvis att Dublinförordningen upphävs. Men dess regler om ansvarsfördelning kvarstår i praktiken, dessutom med utvidgad rätt att få sin sak prövad i ett land där man kan ha släktingar. Detta innebär visserligen att , och i teorin fortfarande kommer att vara huvudansvariga för att hantera asylmottagandet i . Men med tanke på hur många personer som har eller skulle kunna ha släkt i är det troligt att oproportionerligt stora börda kommer att kvarstå. Precis som kommer att vara beroende av att länderna i väljer att kontrollera sina gränser och följa de nya reglerna i stället för att göra som man gjort förr och helt enkelt skicka migranterna norrut. Vidare innebär förslaget ett vidgat familjebegrepp, en viss tvingande omfördelning och en möjlighet för unionens myndigheter att bestämma över hur länderna organiserar sitt mottagande. Det här ser vi som helt oacceptabelt. Även om det ser ut som att lagstiftningsprocessen kommer att bli lika svår som lång är det inte omöjligt att förslaget mynnar ut i försämringar för del. Det är regeringens uppgift att sätta hårt mot hårt i förhandlingen, men jag kan konstatera att den här regeringen knappast har gett oss skäl att hoppas alltför mycket. Som sagt finns det mycket mer som jag skulle vilja ta upp i den här debatten. Jag har inte ens kommit till och Nordmakedonien. Men jag har dragit över tiden. Jag ber om ursäkt för det och stannar där. Jag vill påpeka att ledamoten drog över sin talartid med . 3 (V): Vi debatterar nu arbetsprogram i ett så kallat granskningsbetänkande. Det innebär att utrikesutskottet liksom alla andra utskott har läst och analyserat arbetsprogram och därefter har en debatt om dess innehåll. Själva debatten och det beslut som fattar kommer inte att ha någon som helst påverkan på själva innehållet i arbetsprogram utan är mer ett sätt för att skapa debatt om EU och EU-frågor. Utskottet föreslår därför att lägger utlåtandet till handlingarna, det vill säga avslutar ärendet. På EU-nivå finns det nu förslag om att öka överstatligheten genom att förändra beslutsformerna inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, kallad Gusp för att ingen ska förstå vad det är. I stället för att alla medlemsstater ska ha sin egen utrikespolitik har EU-samarbetet försökt komma överens om en gemensam utrikespolitik för EU. Resultatet har vi sett – det har blivit en urvattnad och ganska tandlös EU-politik. En utmaning som man har haft är att en enskild medlemsstat av de 27 har kunnat stoppa gemensamma skrivningar och åsikter genom att vara emot. Detta har särskilt gällt , men även andra länder har använt taktiken att vara motvalls mot hela EU för att få igenom en specifik åsikt, ofta i någon annan politisk fråga. Höstens exempel var , som helt blockerade en trovärdig EU-politik gentemot genom att hänga upp den på konflikten med i . Även om cyprioterna hade rätt i sak var det ett uselt agerande från sida som enbart har straffat det belarusiska folket. Det är de som har fått lida för cyprioternas motstånd. Hur vill man då komma till rätta med det här problemet från och den sida? Jo, genom att flytta ännu mer makt till EU och . Man vill införa så kallad kvalificerad majoritet, det vill säga att det räcker med att två tredjedelar av alla länder tycker lika för att EU ska bestämma att den uppfattningen gäller för alla EU-länder. Man kan såklart tycka att utrikespolitik, det är inget som enskilda svenska medborgare eller för den delen riksdag ska hålla på med. Men systemet med kvalificerad majoritet kan leda till att svensk utrikespolitik inte bestäms på i eller i riksdag utan i stället bestäms i av andra länder. All makt utgår från folket, och är folkets främsta företrädare. Men hur ska man göra om svensk utrikespolitik inte bestäms av dem som är valda av svenska folket? Vad gör den dag då till exempel Visegradländerna, som är fler och starkare än och våra närstående medlemsstater, beslutar om en utrikespolitik som inte stämmer överens med våra värderingar? Alla dessa frågor skulle man ju vilja ha svar på från förslagets anhängare, men än så länge anser jag att det har varit tunnsått med svar. I dessa coronatider har vi sett EU:s arbetsformer förändras. Ministrarna har mer och mer gått över till informella videomöten, och hade vi överläggningar inför det kommande FAC – alltså utrikesministrarnas månatliga möte – vilket gav känslan av att befinna sig på ett statsvetenskapligt seminarium snarare än på ett möte där utrikesministrarna bestämde någonting. När man fattar beslut gör man det genom någonting man kallar skriftliga samråd. För oss i har detta inneburit stora konsekvenser. Vår insyn har begränsats. Den tid vi får på oss att reagera på förslag har stramats åt och minskats. Handlingar som beläggs med sekretess blir i praktiken hemliga, för hur ska jag kunna läsa en handling som bara finns i ett kassaskåp i när jag befinner mig hemma i ? EU:s arbetssätt var redan innan pandemin svåra för en demokratisk riksdag att tränga igenom, men i och med pandemin har det bara blivit värre. Det kan vara som Aspling är inne på, det vill säga att EU använder den här krisen för att göra det ännu svårare för oss som vill vara demokrater. Här har regeringen ett stort ansvar för demokratin. Man kan inte lägga över det på riksdag och säga att vi ska ordna till de problem som finns, utan regeringen har ett tungt ansvar för att även demokratiska roll ska fyllas. Med det sagt, fru talman, yrkar jag bifall till vår motivreservation nummer 2 och till vårt särskilda yttrande nummer 4. 4 (S): I arbetsprogrammet anger kommissionen sina politiska prioriteringar för samt de initiativ till lagstiftning och andra åtgärder som den avser att lägga fram. På ett övergripande plan välkomnar vi i utrikesutskottet arbetsprogrammets inriktning och kommissionens fokus på att utnyttja återhämtningen från coronapandemins konsekvenser till att ställa om samhället och ekonomin till framtidens krav. För att stärka EU:s konkurrenskraft också krävs att EU främjar frihandel, satsar på utbildning och forskning samt tar ledningen i utvecklingen av artificiell intelligens. En växande debatt inom EU är den om befogenhetsfördelningen mellan medlemsstaterna och unionen. Det kommer att bli en fråga för debatt i den förestående konferensen om framtid. Där menar vi ändå att fokus för konferensen i stället bör vara att främja delaktighet och medborgerlig förankring. Vi vill betona vikten av kommissionens arbete med bättre lagstiftning och med att utvärdera den befintliga lagstiftningens effektivitet som ett sätt att minska de administrativa bördorna. Nya förslag måste baseras på välgrundade konsekvensbedömningar och på att allt arbete genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv. Vad gäller EU:s roll i världen delar vi uppfattningen att EU ska vara en stark global aktör och försvara en regel- och värdebaserad multilateral världsordning. Vi välkomnar kommissionens prioritering av västra och det östra grannskapet, liksom ett fortsatt fokus på det södra grannskapet och . Det är också viktigt att EU uppdaterar sitt förhållningssätt till . En majoritet av utskottet har tagit ställning för att titta på möjligheten att under vissa förutsättningar och inom vissa områden gå över från krav på enhälliga beslut till beslut med kvalificerad majoritet i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Behovet av detta blev tydligt i hanteringen av krisen i , där nödvändiga beslut om sanktioner alltför länge blev blockerade av ett medlemsland som utnyttjade kravet på enhällighet för att driva en helt annan fråga. Ett annat viktigt steg är att vi i utskottet anser att förhandlingarna om en sanktionsordning för allvarliga kränkningar av och brott mot de mänskliga rättigheterna bör ges hög prioritet. I granskningen av arbetsprogrammet har yttranden lämnats av , skatteutskottet, justitieutskottet, civilutskottet, försvarsutskottet, socialförsäkringsutskottet, socialutskottet, miljö- och jordbruksutskottet och arbetsmarknadsutskottet. Vi stöder den avvikande mening som våra företrädare för Socialdemokraterna och har anmält i civilutskottet. Där ställer de sig bakom kommissionens prioritering av förslaget om en jämnare könsfördelning i börsnoterade företag. En viktig anledning är att det är uppenbart att enskilda medlemsstaters åtgärder inte räcker till för att ta till vara de möjligheter till konkurrenskraft och tillväxt som följer av ett gott utnyttjande av tillgänglig kompetens, däribland kvinnors, i bolagsstyrelserna. Vi stöder också företrädarna för Socialdemokraterna och i miljö- och jordbruksutskottet. Där framför de i en avvikande mening att ska vara samordnad, samstämmig och jämbördig med och av samma relevans som för biologisk mångfald samt att detta är de grundläggande förutsättningarna för de både strategierna. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget att utrikesutskottets utlåtande över kommissionens handlingsprogram läggs till handlingarna. 5 (SD) replik: Det vi ser som kanske mest problematiskt i kommissionens arbetsprogram är förslaget om minimilöner, vilket verkar vara ett direkt och reellt hot mot den svenska modellen för lönesättning. Bakgrunden till förslaget är den så kallade sociala pelaren, ett politiskt inriktningsdokument som antogs i på initiativ av bland annat statsminister . Punkt 6 i deklarationen om den sociala pelaren innehåller en uttrycklig hänvisning till frågan om minimilöner, och utkastet till direktiv om minimilöner hänvisar till deklarationen på inte mindre än åtta platser. påstår ju regeringen att man vill kämpa emot det här direktivet, vilket framstår som något motsägelsefullt. Det jag tror har hänt är att statsministerns ego har gjort att han helt enkelt har skrivit på någonting som han hoppades skulle bli historiskt utan att ta hänsyn till de konsekvenser som kan komma av förslaget. I en kort intervju efter toppmötet påstod statsministern att det var en skröna att pelaren skulle leda till ökad överstatlighet, men så verkar inte riktigt vara fallet. Jag skulle därför vilja fråga om hon så här i efterhand kan tillstå att detta var ett misstag. 6 (S) replik: Till att börja med har fullständigt fel när han menar att utgångspunkten för den diskussion kring minimilöner vi har i EU är den sociala pelaren . Det är direkt missvisande. kanske inte känner till att jag när jag blev svensk minister hade bakgrund i den svenska fackföreningsrörelsen – bland annat som vice ordförande för en av de europeiska internationalerna. Av de 15 åren satt jag under åtminstone med fackliga kollegor på den europeiska nivån och diskuterade våra motstridiga uppfattningar när det gällde minimilöner. Det är en fråga som har diskuterats bland EU-länderna under många, . är man framme vid att ha ett förslag till direktiv. Den – inte minst den tidigare arbetsmarknadsministern , men även nuvarande arbetsmarknadsminister – har hela vägen varit glasklar med att regeringen på intet sätt stöttar en lagstiftning kring minimilöner i EU, att vi kommer att göra precis allt som står i vår makt för att vi inte ska landa där och att vi om det sker vill se ett undantag för del. Vi värnar den svenska lönebildningsmodellen, och vi kommer inte att acceptera att EU lägger sig i svensk lönebildning. 7 (SD) replik: Nej, jag har inte studerat karriär i detalj, men jag tycker inte att det är relevant för debatten. påpekar vad man kommer att göra framöver och att man kommer att kämpa emot detta. Ja, jo, det är ju gott och väl, men min fråga handlade inte om det. Min fråga handlade om huruvida man så här i efterhand kan tillstå att den sociala pelaren var ett misstag. kan ju påstå att det inte finns någon koppling mellan pelaren och förslaget om minimilöner, men fakta är ändå fakta. I svart på vitt står det på åtta platser i utkastet till direktiv att detta sker med hänvisning till den sociala pelaren. Det går inte att förneka detta. Som jag sa i mitt första anförande innehåller också punkt 6 i den sociala pelaren en uttrycklig hänvisning till frågan om minimilöner. Kopplingen går inte att förneka. I stället för att ducka för frågan skulle jag vilja att gör ett försök till. Var det ett misstag att skriva under den här deklarationen? 8 (S) replik: Låt mig vara fullständigt glasklar mot . Jag har inte bett dig att studera mitt cv. Däremot refererade jag till att jag har en lång erfarenhet av frågan om minimilöner och den diskussion om frågan som har förevarit åtminstone de senaste 10–15 åren på olika nivåer i EU. Den har naturligtvis inte sin upprinnelse i den sociala pelaren, oavsett om man hänvisar till den eller inte, utan den har en mycket längre bakgrund, vilket antagligen vet.