prot · H709146 · 2020-08-20 00:00:00 — vet vi bättre. Man ska komma ihåg att denna interpellation, som lämnades in sedan velat väcka frågan i förhandlingar med regeringen, besvaras först nu . Men situationen för kulturentreprenörer, artister, arrangörsföreningar och enskilda företagare inom dessa näringar har inte blivit bättre. Tvärtom har krisen för dem fördjupats som denna interpellation har väntat på svar. Detta handlar inte bara om sång på ett företagsevent, avgångskrav på kulturministern, musicerande på eller om andra etablerade och kända artister. Det handlar om många fler än så. Det handlar också om ljud- och ljustekniker, scenbyggare, bokningspersonal, instrumentalister, statister och skådespelare. Många av dem har enskilda firmor utan kapital, och de har ett obefintligt skyddsnät i form av a-kassa eller möjligheter att korttidspermittera sig själva. Det var som dessa verksamheter belades med det totala näringsförbud som de varken kunnat förutse eller kunnat påverka. Beslutet var regeringens och . har intäkterna varit lika med noll som de fasta kostnaderna finns kvar liksom investeringen, insatsen i att förbereda, marknadsföra och sälja biljetter. Företagen blöder och ser ingen ljusning vare sig eller som måste planeras. Arrangören kan, som det påpekas i svaret, erbjuda presentkort. Men det är fortfarande så enligt lagen att den gäst som vill ha pengarna tillbaka har rätt att få det. Det måste då prövas rättsligt om arrangören kan neka till det och i stället erbjuda en likvärdig biljett, värdecheck eller voucher, som det står i interpellationssvaret. Eftersom arrangörerna nu känner sig osäkra och ännu inte har fått besked om huruvida de kan vänta sig ett kulturstöd utöver det justitieministern nämner – eller om de kan ta del av ett riktat omsättningsstöd, som förhoppningsvis är tillbaka – avstår många av arrangörerna från att erbjuda det som gästen enligt lag har rätt till, nämligen att få pengarna tillbaka. Arrangörerna vill gärna behålla biljettintäkterna för sig själva för att kunna överleva. Detta kan varken jag eller göra någonting åt. Regeringens besked, som gavs här i svaret, är dock att det får antas att den pågående pandemin i vissa fall kan anses utgöra force majeure. Det är ett välkommet förtydligande som borde kunna ta till sig. Men frågan om ett förtydligande i denna del är fortfarande aktuell, och den följdfråga jag vill ställa är vilka lösningar på frågan om återbetalning som regeringen ser. Anser att nöjesarrangörer ska kunna fortsätta att avstå från att återbetala och hoppas på att rättsväsendet avgör saken till deras fördel? 10 Justitie- och migrationsminister (S): Vi kan börja med att reda ut det juridiska. För det första finns det ingen konsumentskyddslag. Däremot finns det två andra lagar: en konsumentköplag, som hanterar varor, och en konsumenttjänstlag, som hanterar tjänster. Det finns dock ingen konsumentskyddslag. För det andra är detta en del av civilrätten. Det handlar om avtal mellan privaträttsliga subjekt, i detta fall en konsument och en näringsidkare eller arrangör. I sådana avtal kan det finnas en force majeure-klausul, men det är inte och har aldrig varit regeringen som ska bedöma om det föreligger force majeure. Det är i stället och domstolar som avgör hur de avtalen ska tolkas och om det föreligger force majeure. Detta har faktiskt också gjort, och det har jag inte behövt påpeka för dem. Det har de gjort i några vägledande beslut, och där har de kommit fram till att coronapandemin kan betraktas som force majeure. Det är faktiskt så. Efter att har kommit fram till detta ska de dock ta ställning till om de avtalsvillkor som de har att bedöma är skäliga eller oskäliga. Då görs en bedömning från fall till fall, det vill säga: Är det skäligt att konsumenten kompenseras här, och i så fall med hur mycket, eller är det oskäligt att konsumenten kompenseras? prövar som sagt detta från fall till fall. Att döma av de beslut som har fattats har landat ungefär i följande: När det gäller högre belopp och vinstdrivande företag går man ofta gå på konsumentens linje, det vill säga att denne har rätt att få tillbaka pengarna, men när det gäller lägre belopp och när det gäller ideella föreningar som har varit arrangörer går man ofta på föreningens linje. Då får konsumenten inte tillbaka pengarna – eller i vart fall inte allt. Jag har tre exempel på detta. Ett fall handlade om studenter som hyrde studentflak och där bolaget sedan, naturligtvis, ställde in. Då gick på linjen att konsumenten skulle få tillbaka pengarna för hyran. Ett annat fall handlade om anmälningsavgift för Vätternrundan. Där fanns det en force majeure-klausul där det stod att man skulle få tillbaka hälften av pengarna om det ställdes in. sa att det var skäligt, och där fick konsumenten tillbaka hälften av anmälningsavgiften. Slutligen har vi Göteborgsvarvet, som också ställdes in. Anmälningsavgiften där är , och kom fram till att konsumenten inte skulle få tillbaka pengarna. I stället fick arrangören helt enkelt behålla pengarna i den delen. Så har alltså sett på detta. Det kan man ha synpunkter på, men det är inte regering och riksdag som ska bedöma om ett avtalsvillkor är skäligt eller ej, utan det är och i sista hand domstol som ska göra det. Vi har inga tankar på att ta initiativ till tvingande lagstiftning, med retroaktiv verkan, för att försämra konsumentens ställning så att konsumenten aldrig skulle kunna få tillbaka några pengar. Då skulle vi i praktiken tvinga medborgarna att agera bank åt företagen, och det kan faktiskt inte vara rimligt. Det är däremot självklart att vi ska göra allt vi kan för att hjälpa företagen ur den här krisen. Där har vi också stora stöd; bara korttidspermitteringen, som har gått ut till 70 000 företag och omfattar , är ett viktigt stöd. Vi har också kulturstödet, som nämndes, och omställningsstödet. Just nu sitter dessutom våra partier och förhandlar om hur stöden ska förlängas och hur de ska se ut framöver. Det är klart att jag är övertygad om att just den frågan är uppe i de förhandlingarna, och vi får se vad de landar i. Det är dock staten som ska ta smällen för detta, inte konsumenterna. 11 (C): påpekar att detta inte är en fråga för regering och riksdag, men är det så att vi befinner oss i riksdag och att frågan är väckt. Jag tycker att det är angeläget att föra en diskussion om de här sakerna, för det är viktiga frågor. På min sista fråga, huruvida företagen ska avvakta med att återbetala pengar, har jag förstått svaret som att det är okej om man är en offentlig inrättning eller en ideell förening. Är man en enskild näringsidkare kan man dock hälsa hem. Det är ett tråkigt besked att ge. Jag beskrev situationen hos många av dessa företag och hur deras sits ser ut, och det är klart att ett ekonomiskt bidrag i form av kulturstöd eller stöd till verksamheter som har fått näringsförbud i och med beslutet är välkommet som ett alternativ eller komplement till detta. ”En viktig utgångspunkt är att de rättsliga förutsättningarna för ingångna avtal inte utan starka skäl ska ändras i efterhand.” Så svarar regeringen på frågan om det går att ändra konsumentskyddslagen så att skyldigheten att återbetala upphävs. Det är svårt att ens i sin vildaste fantasi föreställa sig ett starkare skäl att överväga extraordinära åtgärder än en världsomspännande pandemi med tusentals döda i , en total lockdown av samhällen och ett förbud mot att samla mer än 50 personer på möten. Det råder totalförbud mot publik på fotbollsmatcher, konserter och andra kulturarrangemang. Det måste finnas en förutsebar riskfördelning mellan näringsidkare och konsument, svarar . Men vem hade kunnat förutse detta? Regeringens ovilja att ta tag i denna fråga och vidta åtgärder retroaktivt förbryllar faktiskt, och upprör, många. Att bryta mot svensk rättstradition är ingenting man gör lättvindigt, men i det här fallet känns det ändå motiverat att överväga en sådan åtgärd. Det drabbar inte i första hand de mest utsatta, utan det drabbar sådana som har köpt och betalat för en upplevelse eller tjänst som inte kan levereras som förväntat. I den andra vågskålen finns kulturlivet – en evenemangsnäring med skådespelare och artister som håller världsklass. De genererar inte bara skatteintäkter och skapar jobb utan ger oss även glädje och förväntningar om en roligare vår och . Men med en fortsatt nedstängning och utan hopp om ekonomiskt stöd i någon form kommer kulturarbetare att sluta med det de gör, söka sig till andra och tryggare jobb eller drabbas av långvarig arbetslöshet från ett yrke som det tar väldigt att lära sig att utöva. är publiken fortsatt svältfödd på upplevelser. , , och håller stängt. Näringslivet kan inte arrangera mässor och utställningar trots att det i samtliga fall handlar om stora ytor att sprida ut sig över. Analogt med det har vi sett överfulla badstränder och trängsel i barer och kollektivtrafiken. Justitieministern delar säkert min uppfattning att det är svårt att upprätthålla något slags konsekvens, som de flesta människor gör så gott de kan för att respektera varandra, följa riktlinjer och rekommendationer och hålla social distansering. Avslutningsvis vill jag därför fråga vad mer regeringen kan göra för att stötta scener, teatrar, konsertarrangörer och etablissemang för nöjen och upplevelser. Jag anser att såväl kultur som idrott är samhällsbärande funktioner som behöver både enklare regler – jag har nämnt några i min interpellation – och ett direkt ekonomiskt stöd för att överleva. 12 Justitie- och migrationsminister (S): Jag instämmer starkt i att kulturen och idrotten bör ha ett starkt ekonomiskt stöd, och 1 miljard är som sagt redan avsatt för den delen. Just nu sitter dock våra partier och förhandlar om budgeten för att se hur vi kan göra för att förstärka detta ytterligare. Låt oss se till att ta fram de pengar som behövs den vägen! Problemet med fråga eller förslag är ju att det, om vi skulle gå den vägen, är konsumenten som skulle få ta hela smällen. För ett inställt arrangemang kommer konsumenten alltså inte att få tillbaka några pengar. I bästa fall kan han eller hon som sagt få tillbaka en voucher som eventuellt kan lösas in . Då agerar som sagt konsumenterna – medborgarna – bank åt företagen. Jag tycker att det är bättre att staten tar den här smällen – att vi använder de urstarka statsfinanser vi har byggt upp till att nu underlätta så mycket vi kan både för företag och för idrotten, kulturen och föreningsverksamheten. Vi ska använda de pengarna till det. Men då är det det som vi ska göra, det vill säga gå in med pengar när det gäller stöd till de arrangörerna och till företagen. Vi ska inte göra något som leder till att konsumenten hamnar i kläm. Vi ska inte heller, på ett helt unikt sätt, ingripa i tvister mellan enskilda. Det säger om att vi befinner oss i riksdag stämmer. Men riksdag har också begränsningar. Det finns begränsningar för vilka beslut vi som politiker kan fatta. är en rättsstat. Det innebär att vi inte kan gå in i myndighetsutövning eller i domstolsbeslut. Vi kan inte heller helt plötsligt bestämma hur tvister mellan två privaträttsliga subjekt ska avgöras eller vad som är skäligt eller oskäligt i ett avtal mellan två privaträttsliga subjekt. Det kan vi inte. Den begränsningen har och även regeringen. Nej, jag är övertygad om att vi har samma inriktning, nämligen att vi ska göra allt vi kan för att se till att kultur- och idrottssektorn kan komma igenom den här krisen på ett bra sätt. Men låt oss göra det genom att använda våra statsfinanser och inte genom att låta konsumenterna ta smällen. Det vore fel. 13 (C): Jag anser att det är överdrivet att uttrycka det som att konsumenterna agerar bank åt företagen. Det handlar om möjligheten att göra uttag . Jag tror att det ligger i de flesta konsumenters och evenemangsgästers intresse att det även kommande vår och sommar kommer att finnas kvar arrangörer som kan skapa de upplevelserna. Det finns också en distinktion mellan att leverera en vara, någonting som man kan ta på, och en upplevelse. En upplevelse är av stort värde för många, men det är också något som man kan tänka sig att få i efterhand och inte något som man kanske måste få levererat . Här ligger min poäng. Det borde finnas ett starkare stöd för att evenemangsföretagen ska kunna avvakta med att utbetala biljetter och kunna erbjuda ett annat alternativ. Jag anser att regeringen borde överväga att tillfälligt ändra i konsumentskyddslagen så att ingen – nu använder jag fel vokabulär – evenemangsarrangör ska behöva återbetala en biljett så länge man kan erbjuda ett likvärdigt alternativ eller en voucher som kan lösas in när verksamheten är igång som vanligt. En sådan lagändring ska naturligtvis vara tidsbegränsad. Regeringen borde, på ett ännu tydligare sätt än gjorde , uttala att det får antas att den pågående pandemin i vissa fall kan anses utgöra force majeure. Det skulle vägleda och ge evenemangsföretagen råg i ryggen att stå på sig och fortsätta hålla inne med återbetalning. Regeringen borde också överväga, vilket också antyder görs, ett kulturstöd eller någon form av ytterligare stöd till dessa verksamheter, som har drabbats av total nedstängning , så att de kan få någon möjlighet att överleva. 14 Justitie- och migrationsminister (S): har som sagt i de fall de har prövat sagt att force majeure föreligger. Men därefter ska man göra en prövning av om avtalsvillkoren är skäliga eller oskäliga. Det var det jag redogjorde för i mitt första inlägg, nämligen att man i vissa fall har kommit fram till att det är skäligt få tillbaka pengarna men i andra fall inte. Det här med att agera bank tycker jag är en ganska bra beskrivning. Jag tog studentflak som exempel. Tänk om den näringsidkaren hade sagt till studenterna: ”Nej, ni får inte tillbaka era pengar”. ”Men ni får en voucher så att ni kan åka flak .” Det går ju inte. Det var precis därför sa att det var oskäligt och att pengarna därför måste gå tillbaka, medan man som sagt har gjort andra bedömningar när det gäller Göteborgsvarvet, Vätternrundan och så vidare. Om vi ska lösa den här frågan och fortsätta stötta och se till att kultur- och idrottsverksamheten klarar sig ur den här krisen på ett bra sätt menar jag nog att vi ska använda de starka statsfinanser vi har. Återigen, vi förhandlar just nu om hur budgeten ska se ut för både innevarande och kommande år. Låt oss se till att vi tillsammans sätter av de pengar som behövs för att det ska bli så bra som möjligt och så att vi klarar också den här sektorn på ett bra sätt. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2019/20:430 om taxiföretag som blir utan krishjälp 15 Finansminister (S): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att hjälpa taxibranschen och andra enskilda bud- och åkerifirmor att övervintra under den rådande krisen. Spridningen av coronaviruset har påverkat svenska företag drastiskt och prövar vårt samhälle. Sedan utbrottet har regeringen, och Liberalerna genomfört åtgärder som uppgår till 255 miljarder för att bland annat begränsa smittspridningen och för att lindra effekterna på jobb och företag. Åtgärderna spänner brett och omfattar en rad områden. I detta sammanhang kan nämnas möjligheten för de företag som ansöker om omställningsstöd att få ersättning för fasta kostnader av olika slag. Som exempel kan den avgift som taxiföretag i vissa fall betalar för att tillhöra en taxicentral betraktas som en fast kostnad som det går att få ersättning för. Även kostnader för hyra och leasing kan man få stöd för. Den största kategorin av de företag, ungefär 2 700 av 13 000, som har ansökt om omställningsstöd bedriver taxiverksamhet. Regeringen följer utvecklingen noga och är redo att fortsätta fatta de beslut som krävs för att begränsa smittspridningen och motverka krisens negativa effekter på samhället. 16 (SD): Tack för svaret, finansminister ! Jag vill först och främst få en utveckling av det sista stycket i svaret om att ”regeringen följer utvecklingen noga och är redo att fortsätta fatta de beslut som krävs för att begränsa smittspridningen och motverka krisens negativa effekter på samhället”. Just den sista delen är viktig när det gäller företag inom transportbranschen, framför allt för enskilda firmor. De kan inte på samma sätt som större företag ta del av de stödåtgärder som har presenterats. Därför vill jag få en utveckling av det. En av de branscher som drabbats hårdast av coronakrisen är taxibranschen. Det är något som finansministern själv redogjorde för vid en presentation . Taxibranschen är bokstavligt talat på fallrepet. Företag blir utan krishjälp, och regeringens obefintliga eller begränsade krishjälp till enskilda firmor leder till en långsam död för taxibranschen. Situationen är allvarlig för dagens företagare. Men det ger också en signal om att det inte är lönt att göra rätt för sig. När man väl behöver hjälpen finns det ingen hjälp att få. Det skapar misstro hos enskilda individer. , precis som övriga världen, befinner sig i en synnerligen svår situation, en kris som ingen hade kunnat förutse eller ens förbereda sig för. För de mindre företagen, oftast enskilda firmor, är effekten katastrofal. De är i stort behov av stöd från regeringen, inte sedan utan . Sammankomstförbud och obefintlig turism har slagit hårt mot svensk taxinäring. Dessutom har antalet sjukresor och transporter av äldre minskat dramatiskt runt om i landet. Och trots regeringens omfattande krispaket finns det egentligen inget som har kommit enskilda företag till undsättning. Det krispaket som regeringen själv hävdar går till enskilda småföretagare fungerar inte i praktiken. Jag har ett exempel, en vän som bedriver just åkeriverksamhet. När pandemin bröt ut blev det bokstavligt talat bom stopp i verksamheten. Han blev tvungen att ställa av sitt fordon. Det var han inte ensam om, utan det gäller flera andra. Han ansökte om omställningsstöd och gjorde precis som det var sagt. Det slutade med ett beslut om . Inget av det betalades ut då beloppet måste uppgå till . Trots att det blev stopp i hans verksamhet – han kunde inte köra eftersom det inte fanns någon efterfrågan på hans tjänster – blev det alltså i omställningsstöd. Så här ser det ut för väldigt många enskilda företag. Läget ser mörkt ut för den svenska taxinäringen, och det riskerar att bli än värre när krisen väl är över. Vem ska då utföra skoltransporter, sjuktransporter och nödvändiga taxiresor ute på den svenska landsbygden? uttryckte sig en taxiåkare på följande sätt: Som det ser ut nu kommer man inte att kunna rädda någon med nuvarande krishjälp. Jag tror att politikerna saknar den kraft och ryggrad som behövs för att fatta den typen av beslut. Om man fortfarande tror på en lösning riskerar man att bli otroligt besviken. Så här ser det ut. Men det kommer ett liv efter coronakrisen, och då måste det finnas en verksamhet som fungerar och kan ta hand om de transporter som samhället behöver göra. Jag vill gärna ha en utveckling av det sista stycket i det skriftliga svaret. 17 Finansminister (S): Taxibranschen och stora delar av transportsektorn är mycket hårt drabbade av och har det väldigt tufft just . Inom taxibranschen finns många enskilda näringsidkare som har en väldigt utsatt position. Jag vill dock nyansera bilden lite av att regeringens stöd inte når personer med enskilda firmor. Regeringens stöd är möjliga att få av alla företag, så även av enskilda firmor. Det finns till exempel möjligheten med anstånd av moms. Därutöver har enskilda firmor möjlighet att ändra preliminärskatten och därigenom få en lägre preliminärskatteinbetalning om man bedömer att man inte kommer att ha stora intäkter . De nedsatta egenavgifterna gäller naturligtvis också för egenföretagare. Vi har infört en särskilt anpassad ersättning för karensavdraget för just egenföretagare. Ersättning för sjuklönekostnader, som staten numera tar, gäller naturligtvis också för dem som är egenföretagare. Därutöver har vi omställningsstödet som används i stor utsträckning av just taxinäringen. Det är väldigt bra att många inom taxinäringen har fått möjlighet att ta del av detta stöd, även om det lät som att just den som riksdagsledamoten hade talat med hade råkat hamna på fel sida av den administrativa gränsen. Vidare har vi infört ett särskilt stöd för egenföretagare genom att de har möjlighet att göra extra avsättningar till periodiseringsfond. Det betyder att man kan få förra årets inbetalda skatt återbetald till kontot. Det har varit viktigt för inte minst många av dem som hade en väldigt tuff likviditetssituation precis när pandemin slog till. 32 000 enskilda näringsidkare har valt att använda denna möjlighet. Man kan sedan dra av detta mot framtida förluster eller skjuta upp skatteinbetalningar. Det stöd som inte direkt går till egenföretagare – såvida man inte har anställda – är korttidspermitteringen. Men om man som egenföretagare däremot har anställda har man naturligtvis möjlighet att korttidspermittera dem. Detta är ett omfattande paket för att just stödja hela det svenska näringslivet. Men vi har också jobbat för att särskilt stödja de enskilda näringsidkarna. Trots detta finns det många enskilda näringsidkare som befinner sig i en utsatt position. Det kanske är den del av näringslivet som har minst marginaler. Därför arbetar vi nu väldigt intensivt i , och har gjort det , för att ser över vilka ytterligare stöd som vi kan komma med och som särskilt är riktade till dem som är enskilda näringsidkare. Vi hoppas naturligtvis att kunna presentera detta inom inte alltför , eftersom många företag nu har en väldigt tuff situation. 18 (SD): Tack, finansminister , för svaret! Taxinäringen tillsammans med många andra företag inom transportverksamheten som är enskilda företag har det oerhört tufft just . För de allra flesta betyder detta i inkomst. När bilen står stilla genereras inga inkomster. Det finns inget alternativ, utan när bilen står stilla så står den stilla. Det blir in. Men det finns pengar som ska betalas ut när man har ett fordon. Man kan förvisso göra avdrag för avgiften till en taxicentral och liknande, men det finns mycket annat som måste betalas. Låt oss titta på korttidsarbete för taxinäringen. Det är en effekt som blir direkt motsatt. Det här är avsett för att underlätta för företagen så att de kan överleva den akuta krisen. Men med den låga intäktsnivå som råder slår en sänkning av arbetstiden direkt mot de redan låga intäkterna, eftersom intäkterna står i direkt relation till antalet timmar som fordonet är i trafik. Taxiföretagarna behöver ha sina bilar i trafik i största möjliga mån för att lindra effekterna av intäktsbortfallet. I stället för att minska den tid som fordonet är i trafik behöver fordonet vara i trafik i större utsträckning för att ens komma i närheten av den tidigare intäktsnivån. Det krävs oerhört avancerad matematik för att få detta att gå ihop. Här måste åtgärder göras för att vi ska ha kvar taxiföretag efter krisen. Vi kommer att vara i behov av att kunna köra de äldre till vårdcentralen och till hälsoundersökningar. Vi kommer att behöva utföra skoltransporter. Vi kommer att vara i behov av taxitransporter i största allmänhet. Då måste näringen också få en rimlig chans att överleva. Här måste åtgärderna göras snabbt – nu – och det får inte dröja. Låt oss titta på hur många bilar som är avställda. var 288 fordon avställda. var det 1 587. Det är en ökning på . Denna ökning indikerar den minskade omsättningen i branschen. Dessutom var antalet konkurser 60 stycken , vilket kan jämföras med 35 konkurser 2019. Det innebär en ökning . Anledningen till att antalet konkurser inte är högre är att väldigt många av företagen utgörs av enskilda företag. Det betyder att man kanske har belånat sin fastighet eller har lånat av släkt och vänner. Man förflyttar tiden framåt till när man får en personlig konkurs. Om det inte blir någon förändring tämligen snart kommer vi att se ett stort antal personliga konkurser . Det är väldigt dramatiskt och kommer att vara kostnadsdrivande för samhället i stort.