prot · H80948 · 2020-12-07 00:00:00 — Gransknings-betänkande Inledning och administrativt inriktad granskning (kapitel 1) Att det finns en maktdelning, där statens olika uppgifter fördelas på olika maktorgan, är inte särskilt intressant i sig. Det är först när dessa maktorgan balanserar varandra som maktdelningen blir värd något i praktiken. Systemet med balanserande maktorgan kallas på svenska för kontroller och motvikter och är ett fundament för en sund samhällsstyrning. I uppgiften att regera ingår uppgiften att avgöra regeringsärenden. fattar regeringen beslut i regeringsärenden. fattade regeringen beslut i 4 633 sådana ärenden. Ytterst gör den det eftersom uppgiften enligt grundlagen ankommer på regeringen och för att regeringen har att fatta beslut om att utse landshövdingar, myndighetschefer eller ambassadörer eller att pröva vissa överklaganden av myndigheters beslut. Besluten föregås ofta av en lång och noggrann förberedelseprocess inom . Regeringsformens bestämmelser om formerna för regeringens arbete vilar på grundtanken att det ska begränsas till angelägenheter som typiskt sett kräver ett ställningstagande från regeringen eller någon i regeringen. Regeringen ska alltså enbart pröva ärenden som kräver ett ställningstagande från regeringen som politiskt organ. Det har funnits en strävan att befria regeringen från förvaltningsärenden av löpande art, för att statsråden och departementen ska få möjlighet att ägna tid och kraft åt reformarbete, övergripande planering och prioritering. Under en följd av år har således ett stort antal ärendegrupper på olika förvaltningsområden flyttats från regeringen till myndigheter under regeringen. Hur sköter då regeringen de ärenden den har kvar eller via olika lagliga vägar väljer att ta till sig och förbehålla sig prövningen av? Det är något som återigen haft anledning att granska i årets granskning. Jag kommer i debatten om handläggning av vissa regeringsärenden att återkomma till och fokusera på ett par sådana ärenden. En av viktigaste uppgifter är att kontrollera hur regeringen och myndigheterna sköter sitt arbete. har flera kontrollredskap till sitt förfogande. granskning är en viktig del av samlade kontrollmakt. Med denna granskning – tack vare det goda samarbetet i utskottet och det enorma stödet från vårt kansli – har vi kunnat fullfölja den uppgiften i denna svåra tid. Vi har därmed tagit vårt ansvar som en del i ett fungerande system med kontroller och motvikter. Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 2) Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 2) 7 (M): Som har nämnts i debatten redogör alla partier för de gemensamma resultat och slutsatser som vi har kommit överens om i granskningen. Som andra också har varit inne på är vi eniga, trots att det är ett rekordår sett till antalet bristärenden. Vad är syftet med vår granskning? Den relevanta frågan får jag ganska ofta. Jag ska gå in på det lite grann, eftersom det är extra relevant i granskningsbetänkandets kapitel 2, som vi nu går in på. Det rör regeringens förhållande till och hur den utövar sitt uppdrag i relation till oss. kan inte utdöma några straffrättsliga påföljder, yrka på avdrag på statsrådens arvoden eller, om vi själva enskilt vill, avsätta statsråd. Det är inte det vår granskning ytterst syftar till. Som vår ordförande tidigare var inne på handlar det om ett politiskt ansvarsutkrävande på den konstitutionella grunden. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 2) En viktig effekt av det är att de konstitutionella och formella bristerna blir synliga för och för var och en som följer debatten och medierapporteringen. Det ger fler möjlighet att ta ställning och bilda sig en egen uppfattning om vilket politiskt ansvarsutkrävande man anser behövs till följd av vår granskning. Där blir det här kapitlet viktigt. Om ska kunna utöva sin kontrollmakt behöver nämligen ha insyn och få information. Exempelvis frågeinstrumentet måste fungera. Den typen av frågor har vi samlat i det här kapitlet. Jag vill gå in på två konkreta fall som är särskilt intressanta. Det första gäller regeringens rapportering om Klimatklivet. Klimatklivet är ett namn på diverse statliga stöd som ges till lokala initiativ som ska syfta till att minska våra klimatutsläpp – en av vår tids absolut viktigaste uppgifter. Hur regeringen beräknar och redovisar sina beräkningar av effekten av Klimatklivet är givetvis sakpolitiskt väldigt viktigt. Konstitutionellt är det också viktigt, eftersom regeringens rapportering till enligt regeringsformen alltid ska leva upp till objektivitetsprincipen och saklighetskravet. I den här granskningen tar vi också sikte på den rapportering som har skett i budgetarna , 2017 och 2018. Då blir regeringsformens bestämmelser om att det är som bestämmer över hur de statliga medlen ska användas också relevanta. Regeringen har redovisat de beräknade effekterna av Klimatklivet med hänvisning till regeringsformen och till budgetlagen, där det preciseras att regeringen har redovisningsskyldighet mot . Om vi ska kunna ta vårt ansvar när det gäller budgeten behöver regeringen redovisa ordentligt till oss. På det sättet hänger det ihop. Vi har granskat detta genom att ställa frågor till, inhämta svar och få information från och genom att se till den granskning som har gjort på området. menar att bland annat 2016 betonade att redovisningen från regeringen om åtgärder på klimatområdet inte är tillräckligt transparent. Man efterlyser en såväl generell som specifik återkommande rapportering om Klimatklivet. En sådan rapportering har ökat, vilket vi konstaterar i vår granskning. hade man utöver anslagets storlek även med uppgifter om förväntade utsläppsminskningar av växthusgaser. I vårpropositionen 2017 adderades en faktaruta med en beskrivning av Klimatklivets förväntade effekter. återgavs de beräknade sysselsättningseffekterna utifrån en särskild utvärdering som hade gjorts. Man återgav dock inte att samma utvärdering även konstaterade en rad andra saker, exempelvis att de som sysselsätts inom Klimatklivet troligtvis hade haft en sysselsättning utan stödet. Man återgav vidare inte kritik vad gäller till exempel dubbelberäkningar av utsläppsminskningar eller att det också finns andra klimatekonomiska styrmedel som självklart påverkar de beräknade effekterna. Man skrev heller ingenting om att den statistik om utsläppsminskningar från som användes i sig är osäker. Sammanfattningsvis konstaterar att regeringens återrapportering om Klimatklivet till har gett en alltför positiv och ensidig bild av rapportering till regeringen. Vi i KU gör ingen annan bedömning, utan lyfter upp detta i våra slutsatser. Det är alltid uppgift att efterfråga underlag och mer underlag om man har behov av det inför beslut. Det har gjorts i detta fall, bland annat 2016. Därför framhåller vi nu att det är av största vikt att återrapporteringen till är saklig, korrekt och, i detta fall, att det urval som regeringen gör av vilka uppgifter som man tar med i sin redovisning måste svara mot kravet på att information till ska ge en rättvisande bild. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 2) Jag nämnde att jag skulle ta upp två saker. Jag ska väldigt kort gå in på den andra. Vi har dragit lärdom av regeringens förankring och förankringsprocesser om beslut inför EU:s årsbudget i rådet. Jag tycker att det är ett bra exempel för att se hur våra lärdomar kan göra stor nytta även framöver. Vi har kunnat konstatera att statsrådet i fråga uttryckte sig väldigt starkt och säkert om ett framtida scenario. Han trodde inte att det skulle ske att man skulle rösta nej i rådet till EU:s årsbudget. Detta skedde dock sedan. Vi kan se att beslutet i sig låg inom ramen för det mandat som regeringen hade, men det hade varit relativt enkelt och bra om regeringen hade använt det skriftliga samråd som stod till förfogande för att tydliggöra det hela. 8 (SD): I detta anförande tänker jag ta upp granskningen av statsrådens och regeringens agerande i förhållande till budgetbeslut . Granskningen återfinns under 2.3 i betänkande. Anmälaren i detta ärende menade att regeringen i ett antal fall inte hade vidtagit de styrningsåtgärder som krävdes för att efterkomma budgetbeslut. Vidare anfördes att i de fall som regeringen hade genomfört budgetbeslut hade detta i huvudsak gjorts . Anmälaren menade att det var anmärkningsvärt att regeringen redovisat samtliga i riksdagsbeslut avseende anslag och beställningsbemyndigande som slutbehandlade trots att regeringen i vissa fall inte hade vidtagit de åtgärder som behövdes för att genomföra ett budgetbeslut. Regeringsformen 1 kap. 4 § stadgar att är folkets främsta företrädare. stiftar lag, beslutar om skatt till staten och bestämmer om hur statens medel ska användas. De beslutade anslagen får inte användas på annat sätt än vad har bestämt. Regeringen ska skyndsamt genomföra alla delar av budgetbeslut. I det aktuella granskningsärendet kan utskottet konstatera att det i flera fall dröjde innan beslut genomfördes. Som ett exempel kan nämnas att uppdraget till för en ökning av antalet förvarsplatser inte togs in i regleringsbrevet förrän . konstaterar utskottet att det rådde särskilda omständigheter i budgetbehandlingen . Den långa regeringsbildningen och det faktum att budgetpropositionen från övergångsregeringen förlorade i kammarens omröstning innebar att det blev kort om tid att förbereda genomförandet av budgeten i . Mot denna bakgrund är det förståeligt att regeringen behövde göra prioriteringar i arbetet med genomförandet av budgeten och att vissa beslut därför kom att saknas i regleringsbrevet . I en del fall var regeringen dessutom bakbunden av olika omständigheter som den själv inte kunde påverka. I exempelvis anslaget för höjning av polislöner är det den gängse ordningen vid lönebildning att parterna efter tilldelning av anslag gör upp detta sinsemellan. Även i fallet med höjda löner för förstelärare saknades det i budgetbeslut ett beställningsbemyndigande avseende tillskottet av dessa medel, varför det var tvunget att invänta detta. Även för de beslutade medlen till anslaget Bidrag till folkhälsa och sjukvård krävdes centrala överenskommelser med SKL, vilket gjorde att det hela drog ut . 9 (L): Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 2) Jag vet att jag har tagit upp detta tidigare, men låt mig ändå återigen ta upp det unika förhållande som råder för och riksdag i arbetet med EU-frågor, något som ligger mig väldigt varmt om hjärtat. Det här är något som vi i KU behandlar i ett granskningsbetänkande till följd av två anmälningar. Den ena gäller regeringens förankring av position i fråga om EU:s upphovsrättsdirektiv. Den andra rör samrådet inför rådets beslut om EU:s årsbudget. Det här är två inte helt oväsentliga frågor för . Anmälande riksdagsledamöter har uppenbarligen känt oro för att regeringen inte följt regeringsformen och riksdagsordningen, som säger att regeringen fortlöpande ska informera och samråda om vad som sker inom ramen för samarbetet i Europeiska unionen. Överläggningarna är till för att stärka utskottens roll i arbetet med EU-frågor genom ett saksamråd på politisk nivå, där ledamöter ges möjlighet att ställa frågor och framföra synpunkter. Eftersom diskussioner förs på lägre nivåer innan frågorna kommer upp på själva rådsmötet ansågs det viktigt i förarbetena att också måste bevaka skedena före rådsmötena, till exempel genom överläggningar med regeringen. Detta gäller också frågor som kommer upp på rådsmötena men som inte är avsedda att tas till beslut. Med det mer formella mötet mellan regeringen och har vi sammantaget en modell som jag skulle kalla unik i den mån att folkvalda i allra högsta grad är instrumentella för regeringens, och , ställningstagande i EU-frågorna. Detta är något vi bör både vara stolta över och värna, oavsett om vi befinner oss i regeringsställning eller opposition. Jag tänker inte ta tid att i detalj redogöra för de båda anmälda fallen. Hela förloppet redogörs för på ett mycket pedagogiskt och bra sätt i betänkandet för den som vill nörda ned sig i det svenska EU-hantverket. Men det viktiga här är slutsatser som både regering och riksdag bör ta till sig, trots att det inte är någon kritik från utskottets sida. Det vill jag poängtera. Det finns dock skäl att från både regeringens och utskottens sida vara uppmärksamma på när beslutsgången inom EU i ett visst ärende avviker från den som vanligtvis gäller. Om en fråga inte tas upp på ett rådsmöte och därmed inte heller blir föremål för samråd bör detta påtalas. Här har regeringen genom sitt informationsövertag över ett särskilt ansvar, vilket gör att regeringen borde ha kallat till samråd. I fallet med regeringens samråd med rörande EU:s budgetförslag, som togs upp här tidigare, menar utskottet i sin vishet att det är klokast av regeringen att hellre förankra sina beslut i en gång för mycket än en gång för lite för att följa den gemensamt överenskomna linje som vi har och som kännetecknas av ett väl fungerande samråd mellan riksdag och regering. 10 (S): har granskat anmälningarna som omfattas av kapitel 2, där bland annat G9, G30 och G1 berörs, för att lyfta fram några. Dessa tre ärenden handlar om rapportering av klimatklivet, EU:s långtidsbudget och EU-direktivet för upphovsrätt, och jag kommer att uppehålla mig vid dem. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 2) Jag börjar med G9 gällande Klimatklivet. Här tittade på hur själva rapporteringen av Klimatklivet hade gjorts till . Utskottet kunde konstatera att miljö- och jordbruksutskottet behandlat regeringens skrivelse i 2019/20:MJU4 och föreslagit att lägga rapporten till handlingarna, vilket också blev resultatet. har bakåt i tiden betonat vikten av korrekt rapportering till , något som återupprepas i ett antal ställningstaganden även den här gången. Med den nya klimatlagen i bakhuvudet kan man i miljö-och jordbruksutskottets ställningstagande läsa ut att ett omfattande arbete pågick med att utveckla Klimatklivet. Det betonades också att det är av största vikt att rapporteringen till är så korrekt som möjligt. G30 handlar om EU:s långtidsbudget. Det är en fråga om unionens planering framåt och hur budgeten ska se ut framöver. förhållningssätt är och har varit ett sparsamt synsätt. Mandaten som gavs från i frågan handlade om att hålla budgeten nere. Givet tidigare erfarenheter talade mycket för en sådan utgång. Men så blev det inte. Den föreslagna budgeten som skulle antas gick emot allt som hade anfört och innefattades inte i det förhandlingsmandat som givit regeringen. Därför röstade emot det lagda förslaget. ska jag beröra G1 om EU:s upphovsrättsdirektiv, en fråga som gick genom korridorer . Det går att läsa ut i handlingarna som tagit del av att frågan varit uppe ett antal gånger hos näringsutskottet men likaså i . För att göra en lång och snårig historia kort: Det som förändrade förutsättningarna för denna fråga var att beslutet till slut togs i Coreper. Vi behöver påminna oss om vilka de olika beslutsgångarna är och hur de kan påverkas. I detta fall förändrade det förhandlingsutrymme. Beslutet fattades på ett sätt som gjorde att tappade inflytande i frågan. Är det olyckligt? Har fel begåtts? Granskningarna i detta kapitel har en gemensam skärningspunkt, där relationen mellan riksdag och regering belyses. Vi påminner oss själva om hur viktig kommunikationen är mellan regeringen och , men också om utskottens roll och ställning och möjligheten att lyfta vidare frågor till när behov finns och det känns nödvändigt. Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. (kapitel 3) 11 (S): Gransknings-betänkande Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. (kapitel 3) Jag ska redogöra för tre ärenden i vår granskning under det kapitel som benämns Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. Det första ärendet gäller en anställning inom . I den anmälan som vi fick till hemställdes att vi skulle granska justitie- och migrationsminister uttalande på Twitter. Uttalandet gjordes och handlade om att en person som saknade uppehållstillstånd hade fått en säkerhetsklassad anställning inom . I uttalandet uppgav statsrådet bland annat att han hade fått ”kännedom om detta i går”, det vill säga . I anmälan görs gällande i huvudsak att uttalandet på Twitter var vilseledande, eftersom statsrådet hade fattat beslut om detta undantag. Det vi funnit i vår granskning är att sådana regeringsbeslut fattas på grundval av underlag från myndigheterna. Det är inte så att regeringen granskar underlaget till varje sådant beslut, utan detta är snarare något rent protokollärt. Det faller därför på myndigheten, i detta fall Kriminalvården, att genomföra kontroller innan de underställer regeringen sådana beslut om undantag. Vi noterar, givetvis med glädje, att Kriminalvården efter det inträffade har uppdaterat sina rutiner för kontroll av medborgarskap och uppehålls- och arbetstillstånd före anställning. Det andra ärendet gäller ansökan om bearbetningskoncession för Kallak i kommun. Vi konstaterar att handläggningen har tagit . Kallak är, för dem som inte känner till det, en järnmalmsfyndighet. har ett bolag ansökt om bearbetningskoncession för fyndigheten. Processen från undersökningstillstånd till gruva är ingen process som kännetecknas av snabba puckar. Det är en omfattande procedur och bör också så vara, med tanke på vilken inverkan en gruva har på natur och miljö. Jag tror att alla skriver under på att det ska vara en omfattande procedur. För att få bearbetningskoncession för en fyndighet måste sökanden lägga fram bevis för att fyndigheten existerar och att den lönar sig att bryta. En utvinning får inte vara olämplig i förhållande till andra allmänna intressen som till exempel skyddad natur, kommunikationsleder eller rennäring. I ansökan ingår en miljökonsekvensbeskrivning som granskas av länsstyrelse och kommun. Om bergmästaren och inte är överens om markanvändningen fäller regeringen avgörandet. Det är vad som hänt i det här fallet. Även om gruvbeslut får genomgå omfattande prövning och handläggning finns ingen anledning att det ska ta mer tid än nödvändigt. I sammanhanget kan vi också nämna att vi har ett tillkännagivande från gällande effektivare beslutsprocesser. Regeringen har tillsatt en särskild utredning som ska redovisa sina slutsatser . Att ha fått vänta på beslut ter sig inte rimligt, som vi har konstaterat i utskottet. Vi ska också komma ihåg att det inte bara är den sökande som väntar på beslut. kommun gör det också, liksom Jåhkågasska sameby och andra aktörer som är berörda. En annan sak vi pekar på i detta ärende är att parter som har ärenden för handläggning hos regeringen måste få vara delaktiga i sina ärenden. Av materialet framgår att sökanden vid ett flertal tillfällen sökt kontakt med med önskemål om att få framföra sin sak vid ett möte, men att departementet då har uppgett att ett möte inte är möjligt eftersom frågan rör ett kommande regeringsbeslut och ärendet är under handläggning. Det är inte så att det inte har skett möten mellan sökanden och i ärendet. Men det har kanske inte skett i den utsträckning eller omfattning som önskats. Det är inte orimligt att en part som fått vänta så länge på att få sin sak avgjord vill ha en tät dialog med för att kunna följa beredningen av ärendet. Regeringen måste vidare se till att samma förhållningssätt gäller i hela vad gäller parter som vill framföra sina uppfattningar i ett ärende. Gransknings-betänkande Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. (kapitel 3) Det tredje och sista ärende jag skulle vilja kommentera är kanske det mest principiellt intressanta ärendet i årets granskning. Det gäller regeringens hantering av ett tillståndsärende om utbyggnad av ett raffinaderi i . Den stora frågan har varit om det var i laga ordning för regeringen att ta över tillåtlighetsprövningen från Mark- och . Svaret på den frågan är ja. Men det är inte ett helt okomplicerat ja. Till att börja med ska vi minnas att regeringen är en del i prövningskedjan och att förutsätter detta i vissa ärenden. Tillåtlighetsprövningen av vissa verksamheter och anläggningar hamnar obligatoriskt på regeringens bord enligt , och den obligatoriska prövningen har tidigare omfattat även raffinaderier. Det är alltså inte fråga om, som anmälaren pekar på, att ”regeringen inte drar sig för att överpröva domslut på politiska grunder”, eftersom som lagstiftaren, det vill säga vi i , har menat att en regering ska kunna ta över tillåtlighetsprövningen vid beslut som är av ingripande karaktär, enligt . Det motiveras bland annat med att ingen annan än regeringen kan åstadkomma en allsidig prövning med en sammanvägning av bland annat miljöskyddsmässiga, arbetsmarknadspolitiska och regionalpolitiska synpunkter. En annan viktig del i varför just den här ordningen kom till är att det ansågs viktigt att avgöranden i den här typen av stora, ingripande frågor görs av ett organ som det går att utkräva politiskt ansvar av. Det går inte att utkräva politiskt ansvar av en domstol. Vi har också fått svaret att regeringen inte håller sig informerad om sådana ansökningar på annat sätt än genom underrättelser enligt 17 kap. 5 § eller från enskilda, det vill säga regeringen är inte ute och håvar efter sådana ärenden från våra domstolar runt om i . Just en sådan här underrättelse kom in från , i det aktuella fallet efter att Mark- och meddelat prövningstillstånd. I underrättelsen anfördes att det hade tillkommit omständigheter i ett relativt sent skede av mark- och miljödomstolens prövning. I utskottets ställningstagande anför vi att ett beslut av regeringen om att förbehålla sig prövningen bör fattas i processen. Men något formellt hinder mot att fatta ett sådant beslut i ett senare skede finns dock inte, till exempel om nya omständigheter framkommer. Vi har också tittat på miljö- och kilmatministerns uttalande om behovet av nya investeringar i fossila bränslen. Det är ingen som hoppar till av förvåning över att en företrädare för uttalar att det inte är hållbart att investera i mer infrastruktur för fossila bränslen. Även om statsrådets uttalande syftade till att ge uttryck för partipolitiska åsikter gjordes det på en konkret fråga om tillåtlighetsprövningen. Utskottet har framhållit att sådana uttalanden under en pågående prövning av regeringen kan ge upphov till tvivel om att prövningen är saklig och opartisk. Utskottet understryker att objektivitetsprincipen i regeringsformen gäller när regeringen prövar förvaltningsärenden. 12 (M): Gransknings-betänkande Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. (kapitel 3) Det kapitel som just nu debatteras har rubriken av vissa regeringsärenden m.m. Bakom den rubriken döljer sig en stor del av det väldigt viktiga hantverk som regeringen måste utöva för att leda riket. Det är tunga ärenden, principiellt intressanta och viktiga ärenden, som döljs bakom den rubriken. Ett sådant ärende är ärendet som handlar om bearbetningskoncession i Kallak, som har nämnts. Det är ett komplicerat ärende, och komplicerade ärenden måste få ta tid för att olika perspektiv ska kunna belysas, för att ett fullständigt underlag inför olika beslut ska kunna inhämtas och andra beredningsåtgärder kunna göras som ibland måste kunna få kunna ta tid. Men under en sådan beredning måste framsteg göras. Görs inte några sådana framsteg eller tydliga, synbara ansträngningar för att nå framsteg i beredningsarbetet är det problematiskt. Det gör att det går innan ärendet kan komma till beslut. Som har beskrivits är det inte något enkelt beslut att fatta om en sådan bearbetningskoncession. Det är stora ekonomiska intressen som står på spel. Det är stora ekologiska intressen som står på spel, och det är intressen för både närboende och urfolk som påverkas av detta. Därför är det viktigt att det görs framsteg i arbetet med ett sådant ärende och att det inte blir liggande för .