prot · H709117 · 2020-05-06 00:00:00 — berättade jämställdhetsminister om den utredning som har tillsatts i och med att det behövs en modernisering av lagstiftningen för så kallade regnbågsfamiljer. Det behövs bland annat utifrån aspekten att om två mammor med barn flyttar till räknas bara den ena mamman som förälder här. Vi politiker har uppvaktats från flera olika håll angående detta. Man har pekat på det uppenbara problemet med barnperspektivet. Vid en flytt hit riskerar ett barn helt krasst att förlora en rättslig förälder, vilket kan få allvarliga konsekvenser i olika situationer. Utredningen ska lämna förbättringsförslag senast . I pågår också arbetet med betänkandet av Utredningen om faderskap och föräldraskap som presenterades 2018. Man kan säga att den handlar om vad den heter, nämligen förutsättningar för föräldraskapet för en make eller registrerad partner vid assisterad befruktning och om det bör presumeras på motsvarande sätt som faderskap presumeras för en gift man. Utredningen lämnade också förslag på hur reglerna om bekräftelse av faderskap och föräldraskap kan moderniseras, eventuellt med de digitala möjligheter som finns . vill jag nämna det arbete som pågår på departementet med att ta fram en lagrådsremiss utifrån betänkandet Se barnet! Det handlade om problematiken med ökningen av antalet vårdnadskonflikter. Vi vet att detta är konflikter som ingen gynnas av – inga barn, mammor eller pappor. Utredningen har bland annat lämnat förslag på förbättringar. Jag kan nämna tre exempel här, så får vi se vad som senare eventuellt kommer i ett förslag.  Obligatoriska informationssamtal ska föras före domstolsprocessen.  Vid bedömningen av vårdnadsfrågan ska särskilt avseende fästas vid föräldrarnas förmåga att ta ett gemensamt ansvar i frågor som rör barnet.  Möjlighet att besluta om gemensam vårdnad ska finnas även om båda föräldrarna motsätter sig det. Vi har legat på ministern hårt om att förslag snart måste komma, och vi har fått ett löfte om att arbetet pågår. Alltihop hoppas jag kommer att bli viktiga förslag som vi kommer att återkomma till och mer i detalj debattera här i . Det som har lyfts upp tidigare i debatten vad gäller månggifte är också ett sådant förslag. Men eftersom många har talat om det behöver jag inte förlänga talartiden med det. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 12.) § 8 Cirkulär ekonomi Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2019/20:MJU13 33 (M): Vi i står bakom alla våra reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 1. Vi ska nu debattera det som kallas cirkulär ekonomi, det vill säga frågor som handlar om hur vi kan använda och återanvända våra resurser på bästa sätt i ett kretslopp. En genomsnittlig europé konsumerar resurser , och om en större andel av dessa resurser återvinns minskar såklart behovet av att utvinna nya. Politikens uppgift är därför att skapa goda förutsättningar för olika aktörer att ta ansvar för sitt avfall och värna principen om att förorenaren betalar. Uppgiften är också att understödja nya cirkulära affärsmodeller där produkter kan återanvändas och där avfall är bara avfall utan kan få fortsatt användning. Att arbeta mot ett mer hållbart och resurseffektivt samhälle är viktigt för både miljö och klimat, och det är glädjande att vi ser ett så stort engagemang och en efterfrågan bland svenska konsumenter. Allt fler affärsmodeller bygger dessutom just på cirkulär ekonomi. I till exempel klädindustrin ser vi många goda exempel på mer av ett cirkulärt tänk, och hållbart svenskt mode tar allt större plats. Många svenska varumärken bedriver ett stort arbete för att använda mer hållbara material och tillverkningsprocesser. Stora klädkedjor som H & M har börjat med insamling och uthyrning av kläder. ser vi nya spännande företag, till exempel Hyber som erbjuder prenumerationstjänster för begagnade barnkläder som kan uppgraderas i takt med att barnet växer. Det återstår mycket att göra för hållbarhet i såväl klädindustrin som andra branscher, men det är en positiv och snabb utveckling som vi ser. krävs det konkret handling för att stödja den cirkulära ekonomin på fler områden. Det är bra att regeringen vill ta fram en nationell strategi och att en handlingsplan tas fram inom EU. Men presenterade en strategi för cirkulär ekonomi. I betänkandet som behandlas hänvisas ofta till utredningar som regeringen har tillsatt eller till utredningar som är slutförda men där frågan bereds. Det är nu viktigt att det inte stannar vid strategier eller att frågorna försvinner i utredningar. Det är dags att agera när både företag och konsumenter vill ha förändring här och . Precis som inom andra politikområden måste omställningen till en cirkulär ekonomi präglas av kostnadseffektivitet och resultatorientering. Vi kan dock konstatera att regeringen ofta prioriterar trubbiga eller ineffektiva förslag framför reformer som gör skillnad på riktigt. Regeringens främsta vapen tycks i många sammanhang vara punktskatter, vilket är problematiskt när de i många fall leder fel. Skatt på elektronik, plastpåsar och avfallsförbränning är några exempel. Det är åtgärder som har haft eller ser ut att ha ganska små eller inga positiva konsekvenser för miljön. Det är också dåligt med uppföljningar. Det gäller till exempel avfallsförbränningsskatten, där till och med den egna utredaren har avrått från dess införande. Flera av skatterna kommer med begränsad miljöpåverkan men med ett högt pris för svenska konsumenter och företag. Det är dålig politik, fru talman. Jag säger också som , näringspolitisk chef för , om förslaget om skatt på kemikalier i kläder och skor: ”I ett läge där den svenska modehandeln är svårt drabbad av den akuta coronakrisen vore det tondövt om regeringen väljer att gå fram med en punktskatt på svenskt mode.” Vad behöver då göras? har presenterat många förslag i betänkandet. Men vill jag särskilt lyfta fram ett par frågor. För det första: Politiken måste konkret ta bort byråkrati och hinder för alla de företag och kommuner som tar initiativ för mer av cirkularitet men som stöter på hinder i lagstiftningen. Ett exempel är synen på avfall. För att öka återvinningsgraden och skapa bättre förutsättningar för en cirkulär ekonomi är en förändrad syn på avfall viktig. Det som betraktas och hanteras som avfall behöver i ökad utsträckning bli en resurs som återvinns. Dagens regelverk komplicerar återanvändningen av material i andra sammanhang än det som det ursprungligen användes i. Ta till exempel emballageplasten som används vid produktleveranser, som kategoriseras som avfall i stället för en biprodukt. Det försvårar återanvändningen vid tillverkning av nytt emballage eller nya produkter av materialet. Det är inte rimligt. välkomnar att genom EU-direktiv på avfallsområdet tar steg i rätt riktning. Men otydligheter kvarstår även där som skapar en osäkerhet och försvårar för de företag som antingen vill återvinna avfall eller köpa material som tidigare klassats som avfall. Här behövs tydligare vägledning från ansvariga myndigheter så att fler företags avfall kan användas som en resurs. För det andra: Gör det lätt att göra rätt. Vi behöver mer konsumentinformation och livscykelanalyser. Konsumentmakt gör skillnad. Från politiskt håll bör vi stärka konsumenternas möjligheter att göra medvetna val framför allt genom krav på information om produkters miljö- och klimatpåverkan. För att kunna göra rätt behöver det bli lättare att få kunskaper om miljö- och klimatpåverkan och livscykelanalyser som kan ge en helhetsbild av den miljöpåverkan som en produkt har under hela sin livslängd. I en sådan analys görs en bedömning av den miljöpåverkan som sker i samband med råvaruuttag, tillverkningsprocess och avfallshantering. En livscykelanalys ger också producenter en större möjlighet att rikta sina miljöinsatser mot de områden där deras produkter har som störst negativ miljöpåverkan. För det tredje: Även plaståtervinning är en viktig fråga. Som en del i att minska plastanvändningen görs många försök att utveckla produkter som i lägre grad än sina föregångare innehåller just plast. Det gäller exempelvis pappersmuggar som endast har en tunn plasthinna eller motsvarande för kartonger för till exempel såser. Det är utmärka exempel. Men en utmaning är att få till en effektiv återvinning eftersom materialavskiljning är mycket svårt. Som en del i en effektiv resursanvändning behöver vi därför fortsätta att stimulera en utveckling och forskning i mer av materialavskiljning så att vi inte går miste om nyttorna med att använda mer hållbara material i sig. Jag är hoppfull . Konsumenter, företag och kommuner är på tårna för att skapa nya cirkulära flöden och affärsmodeller som tar vara på resurser på ett bättre sätt än . Politiken kan genom regelförenklingar, minskad byråkrati, ny lagstiftning och tydligare hjälp och stöd från myndigheter göra den här förändringen möjlig. Strategier och handlingsplaner är bra. Jag välkomnar att politiken tar helhetsgrepp som behövs. Men låt inte det fördröja viktiga förändringar som vi kan åstadkomma här och . Konsumenter och företag är som sagt redan långt framme, och politiken får inte bli en bromskloss för den cirkulära ekonomin. 34 (SD): debatterar vi cirkulär ekonomi. Jag vill inleda med att yrka bifall till reservation 17. Om vi tittar globalt har vi ett enormt problem på detta område. Någon cirkulär ekonomi existerar knappt i många av världens länder. Vi behöver inte åka långt ned i för att upptäcka att man oftast hanterar avfall genom att gräva ned det. Blickar vi ut mot ser vi att insamlingen oftast inte ens fungerar, utan avfallet sprids mer eller mindre okontrollerat, vilket kanske framför allt får konsekvenser för våra hav och vattendrag. är sett till detta en framgångssaga. Avfall ses inte längre som ett problem utan som en resurs. Det är en resurs som intressenter kan strida om för att få rätt att samla in. Den kanske just nu mest kända profilerade reformen på det här området är skatten på plastpåsar som infördes för lite drygt sedan. Skatten har direkt fått den förväntade effekten att driva upp priset på vissa plastkassar. Det är dessvärre till ingen nytta alls. Det fungerar till och med hämmande för svensk återvinningsindustri då efterfrågan på återvunnen plast nu minskar till förmån för efterfrågan på fossil plast som dessutom är tillverkad utomlands. Vi har också som ett resultat av detta fått se personalneddragningar hos företag i . Detta är kanske inte en jättestor fråga. Men det sätter ändå fingret på problemet med svensk symbolpolitik där syftet med en åtgärd inte går ihop med utfallet. Vad som beskrivits som en miljöförbättrande åtgärd kommer i bästa fall enbart att bli en kostnadsökning för medborgarna och i värsta fall försämra möjligheterna till att driva på den cirkulära ekonomin. Några delfiner kommer i varje fall definitivt inte gagnas av detta. Detsamma kan också sägas om de redan införda skatterna på hemelektronik som säljs i och avfallsförbränning eller den kommande eller i varje fall aviserade skatten på kläder. Dessa kommer heller inte att ha någon miljöstyrande effekt utan kommer att hämma svensk industri utan att vara till gagn för miljö eller en cirkulär ekonomi. Framväxten av en cirkulär ekonomi är en svensk framgångssaga där det finns väldigt mycket mer att göra. Men vi kan ändå konstatera att vi har kommit en bra bit på vägen. Vad gäller insamling och återvinning är det ett område där vi uppfyller en hel del av de mål vi satt upp, vilket inte är det vanliga när vi diskuterar målen på miljöområden. Det är fortsatt viktigt att sträva efter regelförenklingar och att även i ökad utsträckning skapa bra möjligheter att främja delningsekonomin. På detta område finns det betydligt mer att göra. Ofta är problemet just regelverk, som inte nödvändigtvis är dåliga men som ändå på ett beklagligt sätt hämmar fortsatt utveckling. Miljöregler är en viktig fråga. Det handlar om lagstiftning, förordningar, föreskrifter, byråkrati och myndigheter. Men det finns ett stort problem med dubbelregleringar som drabbar företagare. Där ställer två eller fler myndigheter krav som i princip överlappar varandra. Det handlar om regler som i praktiken skulle kunna avskaffas utan att det skulle få någon negativ effekt. Vi vill att företag ska kunna förhålla sig och rapportera till så få myndigheter som möjligt. Mängden matsvinn innebär ett enormt resursslöseri. Det är ett slöseri som drabbar miljön. Vi utnyttjar helt enkelt inte de resurser vi har på bästa vis. Men det drabbar även människors privatekonomi. En svensk barnfamilj skulle exempelvis kunna spara genom att bättre ta vara på all inköpt mat och alla andra inköpta varor. Genom att bättre ta till vara avfall och mat i alla led från produktion, transport och förädling hos såväl handlare som konsumenter öppnas stora orealiserade möjligheter till samhällsekonomiska besparingar och dessutom möjligheter att minska vårt utnyttjande av jordens resurser. Informationsinsatserna bör förbättras på detta område. Regeringen bör även arbeta för undantag på EU-nivå vad gäller bästföredatum. De svenska äggen, som kyls, är ett vanligt förekommande exempel på området. Det innebär att butiker tvingas slänga ägg som är fullt ätbara. I arbetet med att minska matsvinnet finns flera utmaningar. Ett problem är hur matsvinnsbegreppet ska definieras. använder exempelvis en annan definition än den som svenska myndigheter använder. Tydliga mål behöver sättas upp, varför man kan välkomna det förslag som har kommit från . Ytterligare en förutsättning för att lyckas uppnå de framtida målen är att utveckla mätmetoderna. syns till exempel inte alla flöden. Sedan tillkommer andra problem vad gäller mätning och rapportering. IVA presenterade en rapport som delvis tar upp detta och som jag tycker är väldigt intressant. Där diskuteras just hur man kan lösa de här problemen. Det handlar delvis om förslag om frivilliga överenskommelser framför regleringar och att detta ska utformas i kombination med olika former av ekonomiska incitament. Vi tror att det här kan vara bra idéer att ta vidare. För att minska byråkrati och administration behöver man också titta på om det kan vara bra att lägga ansvaret på färre myndigheter och samordna detta till en enda myndighet. 35 (C): En politik för en cirkulär ekonomi är en oerhört viktig byggsten i byggandet av ett hållbart samhälle. Att sluta kretsloppen och att inte ständigt förbruka nya resurser är avgörande för att klara klimatutmaningen. Men det är också viktigt ur andra perspektiv. Alldeles oavsett behovet av att minska våra utsläpp finns det råvaror som helt enkelt riskerar att ta slut. En del av de här råvarorna är tyvärr också sådana som ofta utvinns med stor påverkan på miljö och klimat men också under fruktansvärda omständigheter för gruvarbetare och lokalbefolkning. Det är med andra ord inte resurser som vi borde vilja slösa med men som vi förbrukar alltför lättvindigt. En cirkulär ekonomi, där kretsloppen sluts, är alltså ett stort steg mot såväl miljömässig som social hållbarhet. Det är också något som ett innovativt borde kunna tjäna på. strävar efter ett hållbart samhälle. I betänkandet har vi lagt fram förslag på hur återvinningen ska kunna öka i och i EU. Vi har lagt fram förslag som syftar både till att göra det lättare för dig som konsument att handla på ett hållbart sätt och till att underlätta för företagare som vill tjäna pengar på att sluta kretsloppen. Vi kommer att behöva allas drivkraft för att hitta lösningarna på hur vi ställer om till ett hållbart samhälle. Det gäller såväl den politiska vilja man hittar i den här kammaren som entreprenörens drivkraft att utveckla sitt företag och individens vilja att leva på ett mer hållbart sätt. Ett verktyg som borde kunna användas mer för att hållbarhet ska kunna genomsyra vår ekonomi är EU:s ekodesigndirektiv. Direktivet syftar till att minska miljöpåverkan genom hela produktkedjan men borde kunna utvecklas och breddas. Det kan breddas genom att utvidgas till fler produktgrupper och utvecklas genom att det ställs ekodesignkrav på livslängd och energianvändning och på att produkten faktiskt ska kunna återvinnas. En utmaning vi står inför är att produkter helt enkelt inte är tillverkade för att hålla och att de inte är tillverkade för att kunna återvinnas på ett vettigt sätt den dag de går sönder. Om vi gemensamt i EU kan ställa krav på design för hållbara och återvinningsbara produkter är mycket vunnet, och många av de utmaningar som återvinnare står inför skulle kunna lösas. Vi vill av samma skäl – att främja en mer hållbar produktion och återanvändning – stärka konsumentskyddet och förlänga den lagstadgade konsumenträtten från till . Vi vill också att reklamationsrätten ska kunna följa varan i stället för den ursprungliga köparen. Vi vill att konsumtionen ska bli mer hållbar, och då måste också regelverken ta höjd för att återbruk och återvinning är minst lika naturligt som att köpa något nytt. vill stärka individernas möjlighet till medvetna val också i mataffären. För konsumenten är det svårt att göra ett upplyst val när det kommer till klimataspekter på livsmedel. Maten står för ungefär en fjärdedel av de svenska utsläppen av klimatgaser. vill tre av fyra konsumenter kunna välja mat med lägre klimatpåverkan. Vi vill därför se en tydlig och obligatorisk klimatmärkning av livsmedel, likt näringsdeklarationerna, för att konsumenternas val ska underlättas. Klimatmärkningen bör omfatta såväl importerade som inhemskt producerade livsmedel. Utsläppen ska beräknas ur ett livscykelperspektiv där utsläppen från transporter och förpackningar ingår. Inledningsvis bör de produkter som har högst klimatavtryck omfattas, men i förlängningen bör även fler varor och tjänster kunna omfattas av sådana deklarationer. Avslutningsvis, fru talman, vill jag säga att vi i vill se en ambitiös svensk strategi för en biobaserad cirkulär ekonomi. Strategin bör slå fast mål och visioner såväl som konkreta och effektiva åtgärder. Särskilt viktigt är att strategin tar sig an hur vi kan tillvarata och cirkulera kritiska resurser och råmaterial såsom fosfor och sällsynta jordartsmetaller. Detta är något som vi nu verkar för inom ramen för januariavtalet. Vi vet att alla vill se en cirkulär ekonomi. Det är dags att vi spikar färdplanen för hur vi tar oss dit. Jag yrkar bifall till reservation nr 7. 36 (V): Dagens debatt handlar om cirkulär ekonomi – ett område som egentligen berör mycket mer än vad som tas upp i just det här betänkandet. Det är också ett område där vi till synes är ganska överens om att det är viktigt att samhället blir mer cirkulärt men där vi har olika syn på vad det sedan i praktiken kan komma att betyda för oss både som vision för samhället och som enskilda förslag. För är en cirkulär ekonomi central som en del av klimatomställningen. Vi vill ha en ekonomi som är cirkulär, där vi inte tar ut mer från naturen än vad som är hållbart och där råvaror och produkter kan användas igen genom återanvändning, materialåtervinning eller återbruk. Ett sådant förhållningssätt är centralt för att möta de klimatutmaningar vi står mitt uppe i. I årets betänkande har ett antal yrkanden kopplade till just plast och retursystemet, och därför kommer jag nu att uppehålla mig vid detta. Vi tar som sagt ut mer resurser från naturen än vad som är hållbart. Under det senaste århundrandet har vi sett att utvecklingen har skenat. Till exempel har förpackningar i plast ökat exponentiellt . har världens produktion av plast ökat tjugofalt och beräknas fördubblas igen de kommande 20 åren om utvecklingen inte ändras. I en värld där tillgången på råvaror blir alltmer knapp och miljöutmaningarna allt större blir innovationer och produkter med högre förädlingsvärde allt viktigare. Det retursystem vi har är viktigt och något vi gärna ser att bygger vidare på. borde det gå att hitta ett retursystem som bygger på principer om både återvinning och återbruk, och ett första steg vidare som vi vill se är att alla dryckesförpackningar i plast eller metall som säljs i , med några möjliga undantag, ingår i ett godkänt retursystem. gjorde en översyn av retursystemet och föreslog redan då ett utvidgat pantsystem med flera delar som vore värda att genomföra. Det finns vidare anledning att införa pantsystem eller liknande på ytterligare plastprodukter för att stimulera insamling och återvinning, en utveckling vi också gärna ser samordnas med våra nordiska grannländer. Plast är på många sätt ett fantastiskt material med många fördelar inom en rad områden, till exempel sjukvården. Plast ska därför användas där den är mest lämplig. För att vi ska få till en hållbar plastanvändning krävs att en stor del av den plast som produceras kan återvinnas eller återanvändas och därför håller högre kvalitet än vad den gör . konsumerar vi stora mängder plast som efter användning inte kan gå någon annanstans än till förbränning. Det kan handla om att plasten innehåller miljöskadliga ämnen, att den består av många olika sorters plast eller att den är av väldigt låg kvalitet. Ansvaret behöver därför även hamna hos producenterna, och begränsningar kring vilka sorters plast eller vilken typ av plastprodukter vi tillverkar behöver ses över. En cirkulär ekonomi för med sig uppenbara fördelar för miljö och klimat om vi låter det leda till en minskad utvinning av våra naturresurser. Den cirkulära ekonomin kan också leda till att vi når mål om anständiga arbetsvillkor och om fattigdom. Det är ofta tidigt i produktionsleden som arbetsförhållandena är som sämst. Det har vi sett exempel på i mineralgruvor och i skofabrikerna i , för att nämna några få exempel. En cirkulär ekonomi som bygger på att tillverka hållbara produkter med lång livslängd och med möjlighet till reparation, återbruk och återvinning torde rimligen ställa helt andra krav på produktionen och i förlängningen på företagen. Produktionshastigheten borde gå ned då antalet konsumerade prylar minskar, och med det hinner fabriksarbetare runt om i världen tillverka en produkt under rimliga arbetsförhållanden och till skälig lön. Kvalitet hastas inte fram. Vårt on demand- och slit-och-släng-samhälle borde skiftas över till ett cirkulärt samhälle som bygger på just kvalitet och slowkonsumtion. En viktig slutsats när vi pratar om det framtida cirkulära samhället är att det tar oss ur status quo. Det tillåter inte fortsatt konsumtionsmönster eftersom den totala belastningen på jorden måste minska, vilket är ett av huvudsyftena med det cirkulära. Att övergå till ökad återvinning och återanvändning som nyproduktionen fortsätter i samma takt är inte en hållbar väg framåt. Därför får tal om det cirkulära samhället inte bli ett alibi för att fortsätta öka produktionen utan en omställning till ett mer hållbart och mindre resurskrävande samhälle. Jag yrkar bifall till vår reservation nr 9. 37 (KD): Vi står självfallet bakom alla våra reservationer både i betänkandet och i den förenklade beredningen, men för att vinna tid vid voteringen yrkar jag här bifall endast till reservation nr 10. Det är glädjande att cirkulär ekonomi blir alltmer i ropet igen och på många fronter, även om vi vanligtvis kanske använder andra ord för fenomenet. Sedan är ju cirkulär ekonomi verkligen inte något nytt utan något gammalt som har blivit i ropet igen. Det beror väl på att folk har insett att det är bra även om det är gammalt. Jag ärvde själv kläder från äldre syskon eller äldre kompisar. Det var helt okej när man var barn. Var det någon man verkligen såg upp till var det en högtidsstund när man fick ta på sig kläderna, även om de varken var nya eller moderna. På gamla jaktbilder ser man att männen – för då var det bara män – inte hade några fancy jaktkläder som vi har . De hade på sig sin gamla yllekostym. När yllekostymen var så sliten att den inte längre dög i de finare rummen hade man den när man var på jakt. Så kan vi fortsätta att rada upp hur det såg ut.