prot · H70968 · 2020-02-04 00:00:00 — Arbetet med att stärka barnrättsperspektivet inom socialtjänst och den sociala barn- och ungdomsvården är viktigt för att förbättra situationen för några av de mest utsatta barnen. Regeringen har till exempel gett i uppdrag att lämna förslag på hur möjligheterna att ge öppna insatser utan samtycke till barn och unga kan öka, så att insatserna kan ges i fler fall och i fler situationer. I uppdraget ingår att se över bestämmelsen om så kallat mellantvång i lagen (1990:52) om vård av unga, bland annat om mellantvång bör kunna beslutas vid brister i den unges hemmiljö, till exempel vid hedersrelaterad problematik. Uppdraget ska redovisas . Regeringen har även gett uppdrag till Barnafrid vid att genomföra utbildningsinsatser för landets barnahusverksamheter om hedersrelaterat våld och förtryck och dess olika uttrycksformer barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning. Att öka kunskapen om barn som försvinner och förhindra att detta sker är ytterst angeläget. i har haft ett omfattande nationellt regeringsuppdrag om hedersrelaterat våld och förtryck som bland annat omfattar kunskapsutveckling. Uppdraget har förstärkts . spelar en viktig roll i kampen mot att barn förs bort mot sin vilja. Regeringen har förstärkt UD:s arbete för barn, unga och familjer som blivit nödställda utomlands med fokus på barn- och tvångsäktenskap. Satsningen har inneburit ökad kapacitet att hantera denna typ av ärenden inom utrikesförvaltningen samt en utveckling av arbetsmetoder och kunskap som är värdefull även för förebyggande insatser i kommunerna. Det är viktigt, men det är också av yttersta vikt att vi hindrar att barn över huvud taget förs utomlands. I slutbetänkandet Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet (SOU 2018:69) föreslås ett straffsanktionerat utreseförbud för barn som riskerar att föras ut från i syfte att ingå äktenskap eller utsättas för könsstympning. Frågan om att öka möjligheterna att föra statistik över hedersrelaterad brottslighet behandlas också i betänkandet. Betänkandet bereds inom , och ambitionen är att besluta om en proposition . Sammanfattningsvis rör frågorna som lyfter i sin interpellation mycket allvarliga samhällsproblem. Det pågår en rad åtgärder i syfte att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck och våld mot barn, men betydande utmaningar kvarstår. Vi kan aldrig acceptera att barn utsätts för våld. 9 (L): är ett land fullt av möjligheter för de flesta barn som växer upp här. Uppfattningen att barnet är en individ har vunnit större gehör i än i de flesta andra länder. Men kommer det larmsignaler om samhällets oförmåga att skydda de mest utsatta barnen som vi måste ta på största allvar. Det gäller barn som utsätts för våld och sexuella övergrepp i de miljöer där de ska känna sig som tryggast, i hemmet och i skolan. Det gäller även alla de barn som förts ut ur landet med risk att utsättas för barnäktenskap, könsstympning eller omvändelseförsök rörande sexuell läggning. Vi lyckas inte längre skydda barn som utsätts för de mest allvarliga formerna av våld när förövarna är vuxna i barnets närmaste omgivning eller andra unga inte minst i skolan. Varje fall av våld eller övergrepp som samhället inte stoppar innebär ett barn som inte får tillgång till liv, hälsa och trygghet och därmed begränsas från att utvecklas till fullo. Genom bristande ställningstagande och handlingskraft från ansvariga politiker och myndigheter blir för alltför många barn långt ifrån möjligheternas land. Jag har mött de barnen bakom statistiken. Jag har mött deras rädsla, maktlöshet och ofrihet. Jag har lyssnat till hundratals olika berättelser om svek från vuxenvärlden. Jag valde politiken då jag ansåg att politiken valt bort barnen. I är föräldrarätten stark, vilket vi måste våga utmana. När barn sätter nyckeln i dörren hemma, som borde vara deras trygga borg, har hemmet i stället förvandlats till en brottsplats för alltför många barn. Ska våldsutsatta barn få rätt stöd och skydd måste vi politiker och ansvariga myndigheter inse att vårdnadshavaren numera även är en gärningsperson, och det utsatta barnet är ett brottsoffer. Detta är förvisso ett allvarligt problem i en familj, men det är inte ett familjeproblem. Det är allvarlig kriminalitet. Därför ställde jag frågan till justitieministern. Menar vi allvar kan vi inte se att en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor är lösningen på barns våldsutsatthet. Utsatta barn har rätt till ett eget fokus. Den nationella strategin för att bekämpa våld mot barn borde omfatta all den våldsutsatthet barn riskerar att utsättas för. Staten ska se till att skydda varje barn genom satsningar på utbildning, sociala åtgärder och tydlig lagstiftning. Myndigheter är skyldiga att ge våldsutsatta barn det stöd och det skydd de har rätt till och behov av. Genom en tydlig struktur för roll- och ansvarsfördelning mellan myndigheter ökar förutsättningarna för den samverkan som är nödvändig för att på bästa sätt bekämpa våld mot barn och ge de redan utsatta barnen rätt till vård, stöd och skydd. Strategin ska även innehålla åtgärder för att belysa och förebygga, identifiera, utreda, rehabilitera och följa upp våld mot barn. En nationell strategi är förutsättningen för en sammanhållen politik. Frågorna berör många olika myndigheter liksom kommuner, landsting och civilsamhället. Det enskilda barnet ska ges möjlighet att göra sin röst hörd. Lagstiftningen behöver ses över brett, och den transnationella dimensionen som innebär att barn kan föras ut ur måste finnas med. Så förebygger vi att barn bedöms med olika måttstockar. händer det alltför ofta att barn bemöts på olika sätt beroende på utländsk bakgrund, bostadsort, funktionsnedsättning, status som ensamkommande, föräldrar med psykisk ohälsa eller missbruk. Strategin måste också ha ett tydligt fokus på barn som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck i alla dess uttrycksformer. Liberaler har aldrig duckat för verkligheten, blundat för utsattheten eller ofriheten. Verkligheten kan vara svår att ta in, med det är när vi väljer att se den som vi kan göra förändringar. Att investera i våra utsatta barn är att investera i vår gemensamma framtid. 10 (SD): Jag vill börja med att säga att det är glädjande att se att det är fler partier som driver kampen mot hedersrelaterat våld och förtryck. Det är någonting som inte hör hemma här i och helst inte någon annanstans heller. Men tyvärr har vi det i . Som ledamoten nämnde i sin interpellation är det mördades, och vi har fortfarande kvar problemet i . Vi må vara ett tolerant land, som beskriver i sin interpellation, men jag anser att vi är ett på tok för tolerant land. Vi måste bli duktigare på att stå upp för våra svenska rättigheter och våra svenska värderingar. Här i ska var och en själv få bestämma över vad den vill göra i sitt liv, var man vill studera, vilken man vill gifta sig med etcetera. Men vi har fortfarande inte fått bukt med problemet. Det kanske är för att regeringen har varit naiv. hade jag en interpellationsdebatt där jag lyfte fram problemet med att det är få kommuner som för statistik om hur många barn som förs utomlands. Det är oerhört viktigt att alla kommuner för statistik om detta för att vi ska kunna få bukt med det. Jag nämnde att vi behöver föra nationell statistik för att kunna förebygga bortföranden men också för att kunna hantera de ärenden där barn redan har förts bort från landet. I debatten mötte jag statsrådet , och han sa samma sak som statsrådet säger här om att det är flera lagar på gång. Jag instämmer i ledamoten interpellation om att det behöver göras mer, vilket jag också har påtalat . Vi har en regering som kallar sig för barn- och kvinnovänlig. Men i själva verket har vi en regering som är barn- och kvinnofarlig. Detta gäller både politiken inom och vår politik i utlandet. Som jag inledde med att säga är det glädjande att se att flera partier driver kampen mot hedersrelaterat våld och förtryck. Därför vill jag fråga ledamoten om hon och hennes parti är beredda att samtala med . Man kan nämligen påverka och tillsätta nya myndigheter, stifta lagar etcetera utan att regeringen godkänner det så länge som man har majoritet i . Dessutom kan vi avsätta regeringen om vi vill. Så till min fråga. Är och hennes parti beredda att sätta sig ned och samtala kring detta med , eller är det viktigare för henne att sitter kvar? 11 Statsrådet (MP): Det är blandad kompott här, kan man konstatera. När det gäller problematiken med hedersrelaterat våld och förtryck och våld mot barn är det helt avgörande att vi jobbar med att ta steg framåt. Det är prioriterade frågor för regeringen. Vi har skjutit till väldigt mycket resurser och också under förra mandatperioden för att stärka arbetet mot mäns våld mot kvinnor, inklusive den utsatthet som inte minst barn befinner sig i. Det gäller både barn som utsätts för våld och barn som växer upp i hem där det förekommer våld. De far väldigt illa av att se våld mellan vuxna, företrädesvis riktat mot mamma. Vi har många saker vi behöver göra bättre. Vi är helt överens om att vi behöver göra mer. Håller vi måttet i samhället ? Nej, det gör vi inte. Det lyfter också riksdagsledamoten fram väldigt tydligt i interpellationen. Hon driver på olika sätt frågorna . Jag har stor respekt för den kampen. Det gäller det stora genuina engagemanget som finns för det enskilda barnet som riksdagsledamoten har framför sig. Det gäller de möten som hon har haft men också det stora engagemanget för att vi måste förändra på strukturell nivå. Vi är överens om att vi inte gör tillräckligt bra ifrån oss. Det finns många områden där vi ser att vi brister för barns situation i . Det gäller inte minst det som lyftes fram om föräldrarätten. Vi måste våga utmana föräldrarätten. Den ringas in i ett nötskal inte minst när vi talar om och de lagar vi har. Det handlar om möjligheten för att gå in och ge stöd till ett barn som behöver hjälp om föräldrarna säger nej, där lagstiftningen förhindrar att går in och ger hjälp. Det är väldigt högt ställda krav för att ska få gå förbi föräldrarna om de blockar barnets möjligheter att få stöd och hjälp. Där ringar vi in föräldrarätten i ett nötskal. En av de saker som jag lyfter fram i interpellationssvaret är just uppdraget. Det finns ett stort engagemang inte minst från Liberalernas sida att ta steg framåt i den punkten. Det är en sak vi behöver göra, men vi behöver göra väldigt mycket mer. Det är också ett faktum att det finns brister när det gäller statistiken . Det lyftes här fram tidigare av ledamoten. Där har Nationella kompetensteamet vid i , som gör ett oerhört viktigt jobb, själv tagit initiativ till att ta fram statistik över barn som förs ut ur och far illa på olika sätt. Vi har inte kunskap om hur många barn detta är. En sak vi har gjort är en ändring i lagstiftningen som har gett rektorer ett ökat ansvar att rapportera skolfrånvaro till skolhuvudmannen. Vi måste reagera från samhällets sida om man kommer tillbaka till skolan efter skollov och bänkar står tomma. Men vi behöver också göra mer för att barn över huvud taget inte ska föras ut ur landet. Frågan lyftes om att ta fram en nationell strategi om våld mot barn som tar ett helhetsgrepp om de här frågorna. Vi har sagt i budgeten att vi ska ta ett samlat grepp kring arbetet mot våld mot barn. Där är detta en oerhört viktig fråga. Jag har mött en rad barnrättsorganisationer och samtalat kring barns rättigheter i . En av de frågor de lyfter är just en nationell strategi för att motverka våld mot barn. Detta är alltså en fråga som lyfts från flera håll i samhället. Och jag förstår att frågan lyfts, för vi behöver som sagt ta steg framåt, bli bättre och skydda barn mot våldet. 12 (L): Jag är helt övertygad, , om att vi är överens om att våld mot barn är ett extremt allvarligt samhällsproblem. tror jag att det är åtgärderna som måste till. Det var frustrationen över detta som fick mig att ge mig in i politiken. Det är inte tillräckligt att tala, utan det måste också ageras. Jag tänker på det här med statistik. Vi har ju statistik över det mesta. Innan jag gick hit sökte jag och fick veta att det finns 643 kvinnor och 78 män som heter . Det fick jag fram genom ett knapptryck. Men vi har ingen aning om hur många barn som har förts ut ur . Ekot konstaterade att av landets kommuner hade kännedom om detta. rapporterade om det här. Och har, som sa, Nationella kompetensteamet på eget initiativ skickat ut en enkät, vilket jag tror är otroligt viktigt för att synliggöra att detta är en fråga som vi verkligen måste ta på fullaste allvar. Sedan nationella stödtelefon startade kan vi se att det är 275 barn och unga som har förts ut ur mot sin vilja. Jag brukar tänka på mina döttrar, som är blonda och blåögda. Hur hade det varit om det hade varit 273 till av dem som inte fanns kvar bland oss? Hade vi då väntat med att agera, så som vi har gjort i de här fallen? Jag har tänkt mycket på det här när vi har samtalat om barn som har förts ut ur landet av vårdnadshavare som är IS-terrorister. Då har det ändå funnits en politisk aktivitet. Jag tycker att det är viktigt att aldrig ställa barn mot varandra, men det har förvånat mig att man sällan över huvud taget ens har funderat över hur vi ska hjälpa de här andra barnen. Det är barn som jag har haft kontakt med. De har hört av sig och varit förtvivlade. har det handlat om att de har varit i placering och att man strax därefter har gjort bedömningen att vårdnadshavarna har ändrat sitt beteende. Barnet har då inte känt en trygghet i detta. Jag kan se att i de fall som jag har mött där barn och unga har förts ut ur landet har de ofta signalerat till en eller flera myndigheter om rädsla. Man har återigen trott på vad som har varit läpparnas bekännelse när man har talat med vårdnadshavarna, som säger att detta inte ska ske. Men vi lyckas inte skydda barnen. Föräldrar tar barnen till länder som de själva har flytt ifrån ganska utan att det sker någon större reaktion. Därför tänker jag att det som ett första steg vore väldigt viktigt att ge ett uppdrag till fler myndigheter. Det har ju eftersökts att man måste jobba mycket bredare. Det handlar om ett uppdrag att ta fram rutiner för att förhindra att barn och unga förs ut ur landet. Det handlar också om rutiner och samtal om vad som ska hända när en kommun får kännedom om att ett barn inte befinner sig i kommunen, där man har identifierat en stol som står tom i skolan, och inte riktigt vet vad man ska göra. Det handlar alltså både om att förhindra, vilket är det absolut primära, och om de fall som vi inte lyckas förhindra. Hur kan vi se till att vidta alla tänkbara och möjliga åtgärder för att få hem barnet? Jag ser ett stort behov av att vi tillsammans tar fram ett sådant förslag på uppdrag och ser till att det kommer på plats. Det är någonting som jag har eftersökt . När det kommer till ledamotens fråga tänker jag på det parlamentariska läge vi har. I de frågor som är viktiga är det alltid så när vi lägger fram förslag i utskott – det här är ju frågor som vi har drivit och kommer att driva – att ju bredare majoritet man får för att få igenom sina idéer, desto bättre är det såklart. Men inom ramen för januariavtalet kommer jag att driva på stenhårt i denna fråga. Jag kommer inte att ge mig, och jag ser det som självklart att om vi är överens så är vi överens. 13 (SD): Som statsrådet säger vet vi inte säkert hur många barn som förs utomlands, vilket är fruktansvärt. Det är mördades, och vi har fortfarande inte kommit längre än så. Jag känner inte att ledamoten riktigt svarar på min fråga. Hon väljer i stället att ducka. Vi vet att regeringen sviker dessa barn och kvinnor, och det har den gjort . har vi ändå möjligheten att faktiskt avsätta regeringen, men Liberalerna väljer då att stötta i alla lägen. De sätter partipolitik framför det som är bäst för barn och kvinnor. Jag väljer därför att återigen ställa samma fråga till : Är beredd att med sitt parti sätta sig ned och samtala om detta med ? Eller är partipolitiken viktigare än det som är viktigt för barn och unga? 14 Statsrådet (MP): Jag kan notera att det råder en fullständigt uppenbar brist på förslag från på vad vi ska göra. Det som går fram och lyfter är frågan om hur man ska avsätta regeringen, men de har inte ett enda förslag på vad vi ska göra för dessa barn och unga. Och vad ska vi göra för att förbättra kvinnors situation? Jag tycker att det är det vi ska lägga vår kraft på, och jag är väldigt intresserad av vad har för förslag. Det är väl ändå det här som har burit de flesta av oss in i politiken. Vi har gått in i politiken för att vi tror att politiken är en kraft för att förändra. Man kan vara med och bidra till att förändra samhället på många olika sätt – i civilsamhället, på sin arbetsplats men också inom politiken. Jag återgår till frågan, som bland annat handlar om att förhindra att barn förs utomlands. Behöver vi göra mer här? Det lyftes ett konkret förslag om att vi behöver ge ett uppdrag till myndigheter att samverka kring de här frågorna. Jag tror att det är viktigt att vi ser över detta, och jag vill gärna samtala mer om dessa frågor. Jag vet att riksdagsledamoten har mycket stor kunskap om var det brister och om vad vi skulle kunna behöva göra framöver. Jag tackar för detta, och vi fortsätter att samtala om det här och om de vidare förslag som vi behöver för att ta steg framåt för att förbättra för barn och unga. Inte minst handlar det om den proposition som vi kommer att lägga fram . Den handlar just om utreseförbud och om möjligheten att spärra pass. Vi jobbar med våra verksamheter i kommuner och regioner och från myndigheters sida för att förhindra att barn förs utomlands och för att de får det skydd och stöd de ska ha. Men vi jobbar också med lagstiftningen för att försvåra att barn förs utomlands på olika sätt. 15 (L): Fru talman, och ledamoten! Så här är det: Om det är någonting jag är fullständigt trygg med är det att jag för alltid kommer att kämpa för de här frågorna. Om det är någonting som jag är lika övertygad om är det att det sker ett viktigt arbete i utskotten. Det är det vi röstar om i kammaren, och det är också i utskotten vi kan skriva oss samman i de fall våra politiska idéer sammanfaller. Jag ser inga problem att göra det i den här frågan eller i andra frågor. Däremot är jag övertygad om att den viktigaste uppgift som jag har framöver är att ingå i en överenskommelse där jag menar att vi tillsammans är skyldiga att svara på frågor och lägga fram politiska förslag som får ett brett stöd i den här kammaren. Den konflikt som finns mellan utsatta barn och den som utsätter barnen är så pass mycket allvarligare än att vi står här och diskuterar partipolitik. Däremot kommer jag aldrig att vara tyst. Så länge vi inte levererar kommer jag att stå här och synliggöra den skyldighet vi har som ledamöter att verkligen ta i de här frågorna. Jag var själv utredare när den nationella strategin mot mäns våld mot kvinnor togs fram, och jag tror att det är viktigt att komma ihåg att barnet där alltid blir ett bihang till den vuxna kvinnan. Om inte jag hade gått emot utredningsdirektiven, vilket jag också fick kritik för initialt, hade det inte stått ett ord om barnen i den. Det ingick inte. Därför vet jag att den inte är tillräckligt omfattande för att se just barns egen utsatthet. Sedan är det självklart att det finns beröringspunkter som vi ska ta på fullaste allvar. Men jag tror också att de handlingsplaner vi tar fram måste bli mycket tydligare med avsändare, hur mycket pengar vi avsätter och när de ska redovisas. Det saknas i politiken. 16 Statsrådet (MP): Jag tackar återigen för att frågorna lyfts upp. Tack också för att riksdagsledamoten aldrig kommer att vara tyst! Jag håller fullständigt med om att det är leveransen som betyder någonting. Det är det enda som avgör om en politiker har förtjänat sitt uppdrag eller inte. Jag vet inte om jag har förtjänat det uppdrag jag har. Jag kommer att göra mitt bästa för att känna det när är över. Behöver vi ta mer konkreta steg framåt? Ja, det behöver vi. Vi behöver konkretisera uppdrag till myndigheter, vi behöver jobba med lagstiftningen och vi behöver också ha särskilda insatser riktade just mot barn. Barnrättsperspektivet behöver vara integrerat i allt vi gör. Det behöver finnas i den nationella strategin mot mäns våld mot kvinnor. Jag delar dock uppfattningen att det inte är tillräckligt. Vi behöver också göra särskilda insatser som enbart handlar om att ta steg framåt för att förbättra situationen. Jag vill återigen säga tack för den viktiga diskussion som vi har fört här i kammaren. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2019/20:258 om Transportstyrelsens företagskontroller 17 Infrastrukturminister (S): har frågat mig vad jag tänker göra för att säkerställa en rättssäker hantering vid företagskontroller som utförs av Transportstyrelsen. har flera viktiga regeländringar genomförts i syfte att bidra till en bättre regelefterlevnad på väg. Bland annat har beställaransvaret skärpts, sanktionsavgifter har införts för överträdelser av reglerna om cabotagetransporter och det har blivit möjligt att klampa fordon i för att förhindra färd. Extra medel har tillförts , som därmed kunnat vidareutbilda ungefär 400 poliser och bilinspektörer för att förbättra och effektivisera kontrollerna av tunga fordon på väg. beslutade regeringen om förordningsförändringar som innebar att sanktionsavgifterna för mindre förseelser sänktes medan de höjdes för mer allvarliga förseelser. Transportstyrelsen fick också utökade möjligheter att vid en företagskontroll sätta ned eller efterge sanktionsavgifter om överträdelsen saknar betydelse i kontrollhänseende. Regeringen vill utveckla kontrollverksamheten ytterligare och beslutade därför att en särskild utredare ska se över hur kontrollverksamheten av yrkestrafik på väg bedrivs. Utredningen ska ta fram förslag för effektivare kontroller av yrkestrafiken och en samlad organisationsform för kontrollverksamheten. 18 (SD): Tack så mycket för svaret, statsrådet ! Jag tror säkerligen att statsrådet anar att han nu kommer att få lite kritik. I det svar jag fick på interpellationen kom vägkontroller och sådana saker upp. Det var ju inte det frågan handlade om. Den handlade om Transportstyrelsens förmåga att göra rättssäkra kontroller. Regeringen har tillsatt en utredning för att se hur vi ska ha det med denna verksamhet , och det är bra. Men varför låta verksamheten krympa ? Det kan jag inte riktigt förstå. Jag har varit kritisk mot Transportstyrelsens kontroller. Det beror på att jag innan jag kom in i hade mycket arbete med just kontrollverksamheten och hur Transportstyrelsen faktiskt utför kontrollerna. Jag fortsätter med min kritik. Jag tycker inte att Transportstyrelsen är rätt myndighet att utföra kontroller i företags lokaler. Det påståendet grundar jag på att man gång på gång trampar fel i utredningarna. Det är en sak att man tappar bort ärenden eller att det dyker upp fordon och förare som inte hör hemma i en utredning, men när man inte ens läser lagtexten rätt är det allvarligt. Detta har fått till följd att många, både chaufförer och åkeriföretag, känner sig helt utlämnade. Jag fick ett mejl från en chaufför som hade dåligt samvete för sin arbetsgivares skull eftersom han orsakat arbetsgivaren kostnader på . Han säger att han jobbar på ett seriöst åkeri och förstår om arbetsgivaren tröttnar. Han funderar på om han ska ta sin hund och bli tiggare i stället eftersom han upplever sin situation som ganska jobbig. Hur ska man då enligt lagtexten agera när man gör en kontroll i ett företags lokaler? Vad har man för stöd för att påföra sanktionsavgifter? Detta hittar man i förordning 2004:865, där det i 9 kap. 8 § står: ”I de fall som avses i 4, 5, 6 eller 9 § ska sanktionsavgift påföras transportföretaget, om det inte gjort vad som har ankommit på företaget.” Vad är det då som ankommer på företaget? Jo, det är att planera verksamheten på ett sådant sätt att förarna kan följa regelverket.