prot · H709125 · 2020-05-26 00:00:00 — Bland annat har vi infört en prestationsbaserad kömiljard, som sedermera blev 3 miljarder, för att korta köerna. Vi har även gjort stora ekonomiska satsningar för att korta köerna inom psykiatrin, speciellt inriktat mot att korta köerna i BUP. Detta är satsningar som är otroligt viktiga för att stärka tillgängligheten genom att korta köerna, någonting som flera ledamöter har tagit upp i sina anföranden. Ett område som länge har sett stora brister inom är primärvården. Vi ser hur tillgängligheten har blivit sämre, hur läkarbristen har ökat och hur människor i stället för att söka sig till sin vårdcentral har vänt sig till akutsjukhusen eller slutenvården för att få hjälp – ett sätt som både är ineffektivt och dyrt. har länge drivit på för att vården ska finnas nära. Den ska finnas i hela landet, och den ska finnas där när du behöver den. Det är primärvården som ska vara navet, och patienterna ska garanteras en fast läkarkontakt. har därför drivit på för en primärvårdsreform som ska möjliggöra en trygg och tillgänglig vård i hela landet. Detta var också något som vi fick med oss Liberalerna och regeringen på inom ramen för januariavtalet. efter påsk tog vi det första steget i en sådan reform, som ska förtydliga primärvårdens uppdrag och göra det mer attraktivt att arbeta i primärvården. Ett av de viktigaste stegen för att nå dit är att du och jag får en fast läkarkontakt som vi känner vid namn och som känner oss och vet vilka behov vi har eller vad vi behövt hjälp med tidigare. För att nå dit får nu i uppdrag att ta fram riktlinjer och råd om ett rekommenderat antal listade patienter per fast läkare. Riktlinjerna ska stärka läkarnas möjlighet att få en trygg och hållbar arbetssituation och göra det mer attraktivt att arbeta i primärvården. Detta är någonting som ofta lyfter upp, och det är något som vi har lyssnat på. Vi behöver göra arbetssituationen och arbetsplatserna mer attraktiva ute i primärvården för att fler ska vilja ta steget att faktiskt arbeta nära patienterna. För att vården ska komma närmare alla människor måste det också bli enklare att bedriva vård på landsbygd och i glesbygd. Vi kan inte acceptera att det saknas vård i vissa delar av landet. Därför måste det bli möjligt för mindre vårdenheter, bestående av exempelvis en sjuksköterska och en läkare, att genom flexibla lösningar och digitala verktyg erbjuda primärvård. Därför ges även i uppdrag att förenkla lagstiftningen och göra det enklare för mindre utförare att bedriva vård på landsbygd och i glesbygd. Tillsammans med ännu bättre möjligheter att jämföra tillgänglighet och kvalitet i vården på olika platser i landet är detta viktiga steg framåt för en närmare, tryggare och mer tillgänglig vård. Detta är, som sagt, första steget i den primärvådsreform som ska beslutas fullt ut i alla sina delar . Men mer behöver göras för att fortsätta utveckla vården i hela landet: flytta den närmare, öka valfriheten och stärka patientmakten. Det är inte bara primärvården det handlar om. Coronapandemin, som vi just nu befinner oss i, innebär stora utmaningar och påfrestningar för all vård och omsorg. Men mitt i krisen har vi sett hur digitaliseringen har tagit fart och skapat nya smarta lösningar som ökar tillgängligheten. Det är en fantastisk utveckling att följa och något som jag och gärna ser mer av framöver. Det är en glädjande utveckling att man äntligen har börjat kunna använda modern teknik i form av digitalisering i hälso- och sjukvården. Med tanke på hur fort det har gått kan vi bara ana var vi befinner oss , det vill säga om vi ger rätt verktyg och förutsättningar för dessa smarta lösningar och system att fortsätta utvecklas. Listan kan göras lång på områden där vi ser att digitaliseringen kan komplettera och utveckla, men då måste vi som sagt skapa rätt förutsättningar. Det problem som vi har är att lagstiftningen ofta sätter stopp. Vi har en lagstiftning som inte är i takt . Men det är glädjande att kunna konstatera att vi i socialutskottet är klara över att det krävs en förändring. Vi måste snabbt revidera den nuvarande lagstiftningen, ta fram mallar och tydliga riktlinjer. Och vi måste se över hur patienten kan ge ett tyst samtycke till att läsa journalen och om lagändringar behöver göras för att skapa goda möjligheter till en sammanhållen journalföring och informationsdelning. Detta är viktiga delar i utvecklingen av den digitala vården. Om detta är socialutskottet överens, och det är väldigt glädjande. Den sista delen som jag vill lyfta fram i mitt anförande kring hur vi vill fortsätta att utveckla vården handlar om forskning och innovation. Vi är många politiker som med all rätt framhäver att vi har en sjukvård av världsklass. Men ska vi även kunna fortsätta att uttala de orden måste vi satsa mer på forskning. har länge varit framstående inom forskning och kliniska studier. Men statistik visar att tydligt sackar efter i den kliniska forskningen, vilket medför att patienternas möjligheter att få tillgång till nya behandlingar innan de är införda i den ordinarie sjukvården minskar och att vårdpersonal inte håller sig fullt uppdaterad om de senaste rönen. Jag tror att vi som land står inför ett vägval. Vi kan välja vägen med den höga ambitionsnivån, där vi verkligen satsar och inför konkurrenskraftiga villkor för life science-företagen som får svenska företag att växa och locka hit fler och tyngre internationella investeringar. Alternativt kan vi välja lagomvägen, där vi nöjer oss med symboliska insatser, är liknöjda med att halkar efter andra länder inom life science och tycker att svenska patienter får nöja sig med en hygglig medicinsk behandling. Jag vet vilken väg som vi i vill välja. Vi vill välja den med en hög ambitionsnivå. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 33, som handlar om kliniska studier och life science. 29 (V): Jag vill börja med att rikta ett stort tack till alla er inom sjukvården – ni som räddar liv, tröstar och står pall under en orimlig arbetsbörda just . Man kan ju alltid applådera er från balkongerna. Men det självklara tacket är bra lön, bra arbetstider, bra arbetsmiljö, en välfärd för alla, och då krävs det satsningar på välfärden, på vården. Vänstern har försökt att trycka på för mer pengar till välfärden för att kunna göra personalsatsningar, fru talman, i hela landet. Därför kanske man ska fundera lite på skattesänkningar framöver. Vi har ingen vårdkris, utan vi har en personalkris i hela landet. Jag tror inte att det är kömiljarder som kommer att minska köerna och öppna vårdplatserna, utan det är just det som jag sa tidigare, nämligen högre löner, förkortad arbetstid och bättre arbetsmiljö för de vårdanställda – det är också de krav som ställs från professionen – så att vi kan utbilda och anställa fler. Det tror jag är prio ett. Vårdpersonalen, fru talman, jobbar just nu intensivt mot covid-19 på våra sjukhus i en kris där vi ser hur viktigt det är med en väl fungerande sjukvård. Sjukvården behöver mer resurser för att klara det dagliga arbetet men även, som , i en stor kris. Det är nu vi övar oss. Under hela pandemin är det en sak som varit glasklar, och det är att det är den offentliga vården som räddar liv, inte marknaden. Det är exempelvis personalen på , där över 1 000 personer varslades . Det är de som jobbar tolvtimmarspassen . Tack till er! Sjukast först, står det i portalparagrafen för hälso- och sjukvården. Vi tycker väl inte att det riktigt stämmer med viss utveckling, fru talman, när det gäller de privata sjukförsäkringarna och de ökade privatiseringarna, som den sittande regeringen inte verkar ha något jätteproblem med i det kanske överspelade januariavtalet, eller den före detta Alliansens ständiga armkrok med näringslivet. Lagen om valfrihet är väldigt omhuldad av de borgerliga partierna. Men vi pratar hellre om patienternas valfrihet och möjlighet. Det vill vi lyfta fram. De ska förstås inte bara ha en aktör att välja. Det är inte så att vi ska tillbaka till , så det behöver ni inte fundera på, utan det handlar snarare om att fundera lite på möjligheterna för vårdbolagen att smälla upp vård lite var som helst. Och det är liksom inte var som helst man gör det när man startar sitt bolag, fru talman. Vi tycker att vården måste styras av behov och utifrån jämlikhet, jämlik vård. Det måste man tycka när man ser att ojämlikheten inom hälsa är så stor. Men mitt i coronaepidemin, specifikt här i som varit väldigt drabbat, fick nätläkaren tillstånd att öppna vårdcentral på i , och där bor ju de med bra hälsa och också en ganska god ekonomi. Man kan fundera på om det var behoven som styrde eller om det var tillgängligheten som gick i första ledet där. Jag kommer att prata lite mer om digitaliseringen, som är fantastisk. Men man kan fundera på nätläkarbolagens kraftigt ökade kostnader som belastar regionerna. kostade nätläkarna i hela landet . Marknaden för nätläkare är ju helt oreglerad, och det blir dyrt för regionerna – det är en del regioner som har pratat om det. Bara , då det förstås var en väldigt hög belastning på nätläkare, kostade den nätbaserade, privata vården skattebetalarna , som då tas från regionerna. Att skära guld på en oreglerad marknad är inte hållbart, och det är väl kanske sådant som vi ska prata mer om efter covid-19, fru talman. Vi vill att den offentliga vården axar upp de digitala möjligheterna. Man ska ta ansvar för att det även finns digitalt baserad hälso- och sjukvård på vårdcentralerna i hela landet. Vi vill att regionerna ska ansvara för utvecklingen av infrastrukturen för de digitala vårdkontakterna i regionerna. De måste snabba på, och detta måste hänga ihop nationellt. Primärvården måste kunna erbjuda digitala besök, inte minst för att öka tillgängligheten också i glesbygd, där det kan vara långt till närmaste vårdcentral. Under covid-19 har också flera vårdcentraler öppnat för den här möjligheten, och det är bra, tycker vi. Men man kan inte bara ha ”nätläkare-nätläkare”, utan det måste vara i kombination med tillgång till fysisk mottagning som patienterna kan hänvisas till för personlig konsultation. Det har varit frivilligt för regionerna att erbjuda möjlighet att exempelvis boka tid via webbsidor, vilket borde vara en självklarhet. Vi menar att det ska vara obligatoriskt. Vi är glada för att regionerna har växlat upp när det gäller digitalisering. Det är bra – det måste de fortsätta med – men mer måste hända. Det är bra med de initiativ vi har tagit i utskottet, fru talman. Statistiken visar att den återstående medellivslängden vid både 30 och ökar mest för dem med eftergymnasial utbildning och minst för dem med grundskola. En grupp som fått sänkt medellivslängd är kvinnor med bara grundskola. Det är kvinnor ur arbetarklassen, exempelvis kvinnor som just nu jobbar inom äldreomsorgen, som vi ska prata om . De förlorar liv på det sättet. Därför vill vi erbjuda regelbundna hälsoundersökningar för dem i socioekonomiskt utsatta områden som inte själva går till doktorn. Efter det första besöket kan man tänka sig att de kanske får träffa en läkare eller får en psykologkontakt, sjuksköterskerådgivning och så vidare. Vi vill också satsa mer pengar i glesbygden. Det måste finnas bättre förutsättningar för dem som bor ute i landet, långt bort från tätorter, att ha en bra hälso- och sjukvård. Där kan digital sjukvård betyda mycket. Sedan finns den osynliga gruppen, som faller mellan stolarna. Vänstern vill att alla unionsmedborgare i , och även därefter och oberoende av om de har det europeiska sjukförsäkringskortet, ska ha rätt till subventionerad hälso- och sjukvård, åtminstone ungefär som papperslösa. Detta har varit viktigt under covid-19. Jag har fått många rapporter om stora räkningar, och samlar man in pengar för att dessa människor ska kunna betala dem. I de flesta regioner görs en tolkning som slår hårt och där EU-medborgare utan europeiskt sjukförsäkringskort förväntas betala full kostnad för vård. Det finns otydligheter kring begreppet vård som inte kan anstå och kring vem som ska omfattas av lagen och vilken vård den ger rätt till. Detta skapar osäkerhet framför allt för enskilda, men också vårdpersonal hamnar i trista lägen. Detta har även SKR noterat, och de talar om just oklarheter i lagstiftningen och hur vi ska gå framåt. Jag lyfter fram reservation 24. 30 (L): Jag vill prata om trygghet, delaktighet, kunskap och frihet. Först, på det temat, vill jag tacka , och mina andra kollegor i socialutskottet för att klok digitalisering snart kommer att ge en tryggare vård. De flesta av oss tror nog att läkaren på vårdcentralen eller sjuksköterskan i hemsjukvården kan se i vår journal allt vi varit med om, det som hänt oss och vilken vård vi har fått. När jag själv var en av de ansvariga för sjukvården i län ville vi att patienter skulle kunna välja att låta en anhörig se delar av journalen eller hjälpa dem med läkartider. Vi fick skäll, för det hade varit att bryta mot lagen. Men blir det som borde ha varit självklart äntligen möjligt. Det är naturligtvis min vård och min sjukdomshistoria, men informationen i journalen måste just därför kunna hjälpa mig så bra det bara går och så bra jag själv tillåter. Vi tar bra steg på vägen, men vi liberaler vill mer. Vi vill att avancerad sjukvård för sällsynta tillstånd ska koncentreras i europeiska specialistcentrum. Vi vill ge valfrihet även för människor med beroendesjukdomar, inom beroendevården i hela landet, var man än bor. Vi stöttar förslag om en nationell organisation för ambulanshelikoptrar. Vi vill minska administrationen och dubbelkommandot, som följer med det oändligt överbyråkratiska system vi har just nu och som vi själva har byggt, med riktade statsbidrag. I stället vill vi stärka kunskapsstyrningen och jämställdhetsperspektivet i sjukvården. Jag är glad över att januariavtalet tydligt säger att vi måste ha fokus på arbetsmiljö, på patienten och på stärkt vård på landsbygden och i glesbygden. Detta tillsammans med våra övriga förslag tar oss längs vägen mot att bra sjukvård inte ska bero på vilken sjukdom, vilket kön eller vilket postnummer man har. Detta är mycket viktigt. Apropå kunskapsstyrning kan man fråga sig vem det är som kör. Staten tycker att staten kör, regionerna vill köra själva men vi liberaler vill att det ska vara fakta, de anställda och patienterna själva som ska styra, i betydligt högre grad än . Jag vill särskilt lyfta fram vår reservation 14. Vårt krav där är att sjukvården i mycket högre grad än ska få utvecklas där vården ges. Pandemin har visat vilken enorm kraft det finns i att släppa fram anställda, korta beslutsvägarna, stärka mandaten och minska detaljstyrningen från sådana som jag själv, till exempel. Hur kan då detta gå till? Jo, det vi talar om i vår reservation 14, som jag verkligen hoppas att vi kan få igenom , om inte , är att precis som forskningen helt baseras på att forskare granskar och ger råd till andra forskare – peer review – vill vi att man också inom sjukvården ska kunna stärka både anställda och patienter genom att göra det helt självklart att man regelbundet får be kunniga medicinska experter om råd. Det är människor från samma yrkesgrupp men från den plats i världen där vården i fråga är den allra bästa. Vad säger världsexperterna inom olika yrkesgrupper om hur vi ger vård? Hur gör man där behandlingsmetoderna eller arbetsmiljön är som allra bäst? Var brister vi? Hur kan vi utvecklas? Detta tror vi att vi skulle få väldigt bra svar på genom att låta dem som kan tala med andra som också kan och öka kraften där vården faktiskt bedrivs – helt enkelt låta de anställda fråga dem som vet. Slutligen tror jag att sjukvården behöver en synvända, ett totalt perspektivskifte, när det gäller vad vi egentligen ska fokusera på. Vi är otroligt glada över att i januariavtalet se svart på vitt att den husläkarreform som vi kämpat för äntligen kommer att kunna genomföras. Vi lyckades genomföra en husläkarlag . Det tog – sedan var den borta – men ska den bli verklighet. Vi tror att en fast husläkare, med ett tak för hur många patienter det är rimligt att ha för patienternas skull och för arbetsmiljöns skull, är helt rätt väg att gå. Vi vill komplettera detta, fru talman, med en portalparagraf för sjukvården som tydligt visar varför vi har denna vård och varför vi har byggt denna gemenskap, nämligen att den som behöver vård ska ha rätt att få den vården, inte bara utifrån ett befolkningsperspektiv utan som individ, och rätt att välja var och vilken vårdgivare: min kropp, min hälsa, mitt liv. Politik för oss är att gång på gång välja vilket samhälle vi vill ha, i det här fallet vilken sjukvård vi vill bygga upp. Vi liberaler väljer kunskapens, frihetens och framtidens sjukvård. 31 DAG (S): har vi en diskussion och debatt som handlar om sjukvårdens organisation. Jag måste erkänna att jag delar ingång i resonemanget. Det är inte sjukvårdens organisation som jag främst går omkring och tänker på , utan jag tänker på pandemin och den mycket stora och svåra utmaning som har att hantera. Sedan bör vi diskutera sjukvården och hur den är organiserad och fungerar i vårt samhälle och i vårt land. Jag ska göra ett försök. Jag brukar ofta inleda med att tala om att jag är väldigt stolt över svensk sjukvård, och jag har blivit ännu mer stolt över den . Jag tycker att det är en enastående bedrift som svensk sjukvård har genomfört . Man har från personalens sida, från sjukhusledningarnas sida och från regionledningarnas sida – oavsett vilket politiskt parti man kommer från – lyckats få fram oerhört många fler intensivvårdsplatser. Man har fördubblat antalet intensivvårdsplatser i , och man har fyrdubblat dem här i . Det är en enastående bedrift som visar att svensk sjukvård är flexibel när det verkligen gäller. Det tycker jag att alla som arbetar i sjukvården på alla nivåer ska ha stor erkänsla för. Det är fantastiskt. Jag har haft samtal med folk som arbetar på Nya . De berättar också att det helt plötsligt har blivit möjligt för dem att få arbeta mer flexibelt. Statliga myndigheter och den statliga kontrollapparaten har hållits undan. Styrsystemen som sjukhusledningen har fört in till sjukhuspersonalen har lagts åt sidan. I stället har man koncentrerat sig på att lösa uppgiften att se till att har tillräckligt många intensivvårdsplatser. Och man har lyckats. Jag tycker att det är fantastiskt. Jag har tidigare i denna talarstol nämnt den stolthet som jag känner över de internationella jämförelser som har gjorts där man har tittat på svensk sjukvård. Svensk sjukvård rankas i topp. Den medicinska tidskriften rankar svensk sjukvård som nr 4 i världen när det handlar om effektivitet, kvalitet och vårdresultat. När man funderar på att förändra svensk sjukvård – det behöver nämligen göras – tror jag att man ändå ska göra det med insikten att allt inte är dåligt i vårt system. Det är viktigt att när vi förändrar att vi gör det på ett sådant sätt att det inte skadar de fantastiska vårdresultat som vi ändå har i vårt land. När man funderar över svensk sjukvård är det också mycket intressant att se att vi har blivit allt bättre. Om man fick diagnosen prostatacancer eller bröstcancer var det ofta samma sak som att få en dödsdom. Det är fortfarande fruktansvärda sjukdomar, men de allra flesta överlever dessa sjukdomar . Detta visar att sjukvården har lyckats bättre med att utveckla sitt arbete. Det finns saker och ting som vi borde bli bättre på, saker och ting som inte är tillräckligt bra. nämnde en av de saker som jag själv kanske tycker är den viktigaste, och det handlar om ojämlikheten – den ojämlika folkhälsan. Enligt uppgifter har vi nu en sjunkande medellivslängd bland lågutbildade kvinnor. Det är inte bara sjukvården som har att hantera detta, utan det är en samhällsutmaning. Men vi ser hur klassklyftorna när det gäller folkhälsan i vårt land växer. Jag tycker att det är den största utmaningen som vi måste försöka hantera i vårt samhälle. var generaldirektör på före . Han tog fram siffror som handlar om hur överdödligheten beroende på problem i sjukvården ser ut. Han tittade å ena sidan på om vi skulle kunna erbjuda lika bra sjukhus i hela åt alla. Å andra sidan tittade han på om vi skulle ha lika bra sjukvårdsutfall för alla i vårt land som för den grupp som har högst utbildning. Det är nämligen de som har bäst hälsa och som brukar få bäst vårdresultat. Sedan jämförde han dem med varandra. Då kunde han konstatera att om vi skulle få bort de regionala orättvisorna – skillnaderna mellan sjukhus – skulle vi kunna rädda 800 människor från att dö i cancer . Om vi fick bort klassklyftorna i cancersjukvården skulle vi kunna rädda 2 000 människor . När det handlar om hjärt-kärlsjukdomar kan man konstatera att vi skulle kunna få bort 2 000 dödsfall om vi fick bort skillnaderna mellan sjukhus. Men om vi fick bort klassklyftorna när det gäller hjärt-kärlsjukdomar skulle vi rädda 6 000 människor . Det är sådant som får mig att tycka att jämlikhetsfrågan faktiskt är den viktigaste utmaningen för sjukvården, viktigare än de regionala skillnaderna. De regionala skillnaderna är viktiga, men det är inte den tyngsta och svåraste uppgiften att få bort dem. Flera talare har nämnt de bekymmer och utmaningar som sjukvården har med tillgänglighet. Jag skulle vilja lägga till bemötande. Vi är inte tillräckligt bra på dessa punkter. Vi är inte sämst i , men vi är inte tillräckligt bra. Där finns det saker och ting att göra när det handlar om kömiljarden. Jag tycker att den nya kömiljarden är betydligt klokare än den gamla. mäter man varje region mot sig själv. Man får tävla mot sina tidigare resultat. Glesbygdsregioner ställs inte mot storstadsregionen . Det gör att tävlingen om att bli bättre i fråga om tillgänglighet blir rimligare för regionerna att hantera. Vi har utmaningar som handlar om de ökande vårdbehoven. Andelen av befolkningen som är gammal ökar kraftigt de kommande decennierna. Det gör att sjukvården kommer att behöva rejäla resurstillskott framöver. Vi behöver fler som vill arbeta i vården, och vi behöver bygga ut vården. Det tycker jag ställer kraven på ytterligare skattesänkningar i en relief. Man bör betänka detta. Avslutningsvis vill jag ändå komma in på ett område som inte fullt ut formellt faller inom den regionalt organiserade sjukvårdens ansvarsområde, men det är ändå sjukvård. Det handlar om den kommunala sjukvården. När vi har kommit förbi pandemin – när vi har kommit förbi covid-19 – behöver vi tala om äldreomsorgen och om sjukvård. som jag är stolt över hur flexibel den regionala sjukvården har varit för att hantera behovet av intensivvårdsplatser – jag är fortfarande stolt över alla som arbetar i sjukvården, oavsett om de jobbar i sjukvård eller i regional sjukvård – kan jag konstatera att man i vissa delar av , i synnerhet i , har misslyckats med att skydda våra äldre från att insjukna i covid-19. Jag ska bara slänga ut en liten krok och en liten fundering. Man kan ändå konstatera att av dem som arbetar i den kommunala sjukvården i arbetar som timanställda. Den nationella siffran är . Jag tror att en del av bekymren ligger i att vi inte har varit beredda att se till att personalen i den kommunala hemsjukvården har rimliga arbetsvillkor. Man får vad man betalar för, fru talman. 32 (MP): varje vardag slår så många som 1,5 miljoner tittare i på tv:n. Det har blivit vår samlingspunkt – vår nya lägereld. Vid dagens lägereld fick vi veta att 96 nya dödsfall har skett. 4 125 människor har dött i denna fruktansvärda nya sjukdom . Var och en av dessa 4 125 människor, fru talman, är någons nära, någons familj, någons vän. Mina tankar går till alla dem som har drabbats. Min tacksamhet går till alla er som jobbar inom vården – som går till jobbet och sliter långa pass för att rädda liv, ibland faktiskt med risk för era egna liv. Ni gör ett enastående arbete. Det var faktiskt så att vi inte var helt beredda på den här krisen när den kom. Ingen i världen var beredd på en pandemi som denna, inte heller vi i .