prot · H70978 · 2020-02-20 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Anmälan om ersättare Förste vice talmannen anmälde att (C) skulle tjänstgöra som ersättare för (C) för hennes ledighet –. § 3 Anmälan om faktapromemoria Förste vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2019/20:FPM17 (2020) 27 till utrikesutskottet § 4 Svar på interpellation 2019/20:289 om behoven av polisiär kontroll av olaglig taxitrafik 1 Statsrådet (S): i har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att ge polisen ett tydligare uppdrag att motverka olaglig taxiverksamhet och bättre resurser för att kontrollera och beivra dessa brott. Jag vill understryka att all taxiverksamhet ska bedrivas enligt gällande bestämmelser och att det är allvarligt att det förekommer brottslig verksamhet. Den svarta ekonomin undanhåller skatteintäkter, snedvrider konkurrensen och riskerar att finansiera kriminell verksamhet. Enligt taxitrafiklagen är det straffbart att köra taxi om föraren saknar taxiförarlegitimation eller inte har rätt att tillfälligt utöva taxiföraryrket. Det är också straffbart att anlita en sådan förare. Det är även straffbart om taxitrafik bedrivs utan ett tillstånd. Det är flera myndigheter som har ett ansvar när det gäller kontroll och tillsyn av taxiverksamhet. Myndigheternas uppdrag skiljer sig åt, men för att komma till rätta med fusket krävs att de samarbetar. Regeringens utbyggnad av fortgår. Antalet anställda i myndigheten har ökat med omkring 3 500 på väg mot målet 10 000 fler till 2024. genomför många kontroller av trafik, taxitrafik och övrig yrkesmässig trafik i hela landet. Problematiken kring olaglig taxiverksamhet är känd men för den saken inte lätt att uppdaga. I de fall misstänker sådan brottslighet påbörjas en utredning, men det kan i många fall vara svårt att komma till lagföring. Regeringen har fattat en rad beslut för att främja sund konkurrens inom taxinäringen och motverka fusk. Det är även viktigt att stärka kontrollen av reglerna. Regeringen har därför gett en särskild utredare i uppdrag att stärka kontrollverksamheten av bland annat taxitrafik. Utredaren ska föreslå förbättrande åtgärder och ta fram ett förslag om en samlad organisationsform för kontrollverksamheten. Utredningen ska slutredovisa sitt uppdrag . 2 i (M): Jag vill börja med att tacka inrikesministern för svaret. Ministern uppger att det är flera myndigheter som har ansvaret när det gäller kontroll och tillsyn av taxiverksamhet, och det stämmer. Transportstyrelsen har ett tillsynsansvar, och arbetar med kontroll av efterlevnaden av det skatterättsliga regelverket. Men grunden för deras arbete ligger i att det finns en polisiär närvaro ute i verkligheten. Redan i betänkandet Ekonomisk brottslighet inom taxinäringen, som Utredningen om taxinäringen presenterade 2004, konstaterade dåvarande att det krävs ”stora insatser från rättsväsendets sida för att beivra svarttaxiverksamheten”. Man pekade även på behovet av samverkan med bland annat och arbetslöshetskassorna. Frågan är om detta är implementerat. Har vi effektiv tillsyn? Sker samverkan i tillräcklig grad för att komma till rätta med problemen? De problem vi ser inom taxinäringen indikerar att så inte är fallet. Det behövs större polisiär närvaro på fältet för att polisen och övriga myndigheter ska kunna utföra tillsyn och kontroll som i fråga om effektivitet och omfång skapar förutsättningar för sund konkurrens i branschen. Utan poliser med kunskap och erfarenhet av branschen som arbetar ute på fältet kan inte effektiv kontroll utföras. I regleringsbreven för Transportstyrelsen, och nämns taxi inte en enda gång och inget om vikten av kontroll, samverkan och tillsyn inom just taxinäringen. Det säger en del om regeringens bedömning av hur högt prioriterat detta är. Om inte regeringen pekar ut detta som ett prioriterat område är det inte förvånande att myndigheterna inte agerar. Det krävs en tydligare prioritering. Utredningen uttryckte att det måste ”skapas en känsla inom näringen att den som bryter mot gällande bestämmelser riskerar att avslöjas och bestraffas”. Tyvärr tycks inte situationen vara sådan . Om inte myndigheterna, i synnerhet polisen, ges i uppdrag att prioritera frågan kommer detta sannolikt inte att förändras. Slutligen skulle jag vilja fråga ministern om den utredning han tog upp i sitt svar, den som tillsatts avseende kontrollverksamheten inom yrkestrafiken. I direktiven till den utredningen framgår det inte att illegal taxi, det vill säga svarttaxi, omfattas av utredarens uppdrag. Är det ministerns uppfattning att utredningen ska omfatta kontrollen av illegal taxi? 3 Statsrådet (S): Jag börjar med den sista frågan. Ja, det är min bestämda uppfattning. Vi har tillsatt en utredning som ska se över kontrollverksamheten av yrkestrafiken på väg, bland annat kontrollverksamheten av taxitrafik. Ska man sköta den kontrollen måste man också kontrollera det som inte är taxiverksamhet, det vill säga få bukt med de problem som finns med svarttaxiverksamhet i . Utredaren ska bland annat föreslå åtgärder som kan handla om nya arbetssätt, effektivare användning av tekniska möjligheter, ökad myndighetssamordning och mer informationsutbyte. Det kan handla om flera myndigheters arbete i detta. Det är en viktig del i att ta ett helhetsgrepp om detta men också skapa en effektivare kontrollfunktion för yrkestrafiken i . Detta är bara ett led i vad regeringen har gjort för att skapa ordning och reda på vägarna i men också i . Polisen har en viktig roll i detta. Jag blir ändå lite nyfiken på vad interpellanten menar att polisen borde göra mer. Det är klart att polisen gör kontroller . Men om man inte har andra sätt att komma åt den här näringen än bara polisiär utredning och spaning tror jag att det blir ett ganska verkningslöst arbete, för är lagstiftningen i princip uppbyggd så att det inte räcker med att polisen misstänker någon form av svarttaxiverksamhet. Man måste nästan se betalningen, och i det här fallet är varken taxiföraren eller kunden benägen att hjälpa till eller bistå i arbetet. På något sätt måste man säkra bevis på en transaktion, vilket är ganska komplicerat. Det går att göra när man har riktiga bevis och ser att det är vanligt förekommande. Då kan man lyckas med det. Men vi måste fundera på hur systemet ser ut. Vilka övriga kontrollfunktioner har vi? Vilka andra larmsignaler finns det? Därför vill jag berömma , som har tagit initiativ till att granska olaglig taxiverksamhet i sociala medier. Det finns ju ganska stora Facebookgrupper och annat som bjuder in till svarttaxiverksamhet. Jag är inte säker på att alla som deltar i grupperna är fullt medvetna om att det är det de gör, men ändå. Då finns det ganska snabba sätt att komma åt intäktsströmmar men också möjligheter att besluta om höjd skatt och skattetillägg och i grövre fall anmäla skattebrott. Vi måste komma åt olagligheten på flera olika sätt. Anledningen till att jag ställde frågan om polisens möjligheter var att jag blev glad av att få den här interpellationen från . Jag har nämligen uppfattat att ni har drivit debatten åt ett annat håll. Senast vi diskuterade delningsekonomi motionerade ni om att ni ville främja delningsekonomin i taxibranschen: ”I syfte att underlätta för fler att köra taxi bör digitalisering och delningsekonomi släppas in i branschen.” Jag har inte hört någon taxiföreträdare säga att det låter som en toppenidé för att komma åt svarttaxiverksamheten. Om vi menar allvar med att lösa den här problematiken måste vi också vara tydliga med att det är just den här typen av tjänster som används för svarttaxiverksamhet i . Ska vi komma åt den brottsligheten måste vi se till att de seriösa taxiägarna – som ju är majoriteten av alla taxiägare i och som försöker sköta sig, betala skatt och följa regelverk – inte stöts undan eller konkurreras ut av olagliga initiativ vid sidan av. Jag är beredd att se till att polisen fortsätter att växa med mer resurser, även om jag tycker att polisen i första hand själv ska besluta om hur resurser och verksamhet ska prioriteras. gör sin granskning av internet. Vi har också policygruppen, som inte minst taxibranschen själv har tagit initiativ till tillsammans med flera myndigheter för att jobba med frågan. Vi har dessutom utredningen. 4 i (M): Jag vill först och främst tacka för tydliggörandet av att ministern anser att den utredning som pågår också ska omfatta kontrollen av illegal taxi. Sedan tror jag att det handlar om att polisen kan få ett nationellt uppdrag. Vi har exempel på att polisen har gjort nedslag och verkligen fokuserat på att komma åt illegal taxi. Där lyckas man varje gång. Man har varit oerhört framgångsrik när man gjort dessa ansatser att prioritera. Jag tror att det är viktigt att polisen kan få ett nationellt uppdrag att prioritera detta, som är så oerhört viktigt. Den svenska taxibranschen har hotats av denna osunda konkurrens till följd av fusk med skatter och bidrag. Detta har i hög grad präglat konkurrensvillkoren på marknaden men även den allmänna bilden av taxibranschen som sådan. Ett offensivt arbete mot gamla former av svarttaxi och den snabba utvecklingen av sociala medier har gjort att den illegala taxin har hittat nya vägar att möta sina kunder. Kontakterna mellan förare och kund har flyttat till grupper i sociala medier, och uppgörelser om betalning sker via mobiltelefoner. Utvecklingen av svarttaxi är ett allvarligt hot mot den seriösa taxinäringen. Särskilt på mindre och medelstora orter har seriösa taxiföretag allt svårare att överleva på grund av konkurrensen från svarttaxi via bland annat sociala medier. Detta är särskilt allvarligt för taxinäringen då den präglas av små marginaler och höga kostnader i form av skatter och avgifter. Förutom att svarttaxi leder till förödande konsekvenser för seriösa taxiföretag innebär företeelsen att skatter och avgifter inte betalas in, vilket drabbar all offentligt finansierad verksamhet. En utbredd acceptans för och användning av svarttaxi kan bidra till att minska förtroendet för skattesystemet som helhet. I detta sammanhang är det självklart viktigt, för att inte säga nödvändigt, med insatser och samverkan från alla inblandade myndigheter. Jag tror att en väg är att granska ekonomin hos dessa individer eller företag, men det påverkar inte det faktum att frågan också måste hanteras som en polisiär angelägenhet. Det kommer att krävas polisiära insatser för att få bukt med problemet, och frågan kvarstår: Vad gör regeringen för att säkerställa att polisen arbetar med detta prioriterade område? 5 Statsrådet (S): Det viktigaste vi gör när det gäller polisen är att vi bygger ut den kraftfullt. Vi fortsätter den utbyggnad som har lett till att vi har ungefär 3 500 fler anställda än när vi började utbyggnaden. Vi är på väg mot 10 000. har vi fått 700 fler poliser i , och antalet kommer att fortsätta att växa varje halvår framöver. Detta kommer att märkas mest på landsbygden när det kommer fler människor i blå uniform som kan avlasta och göra de insatser som man inte riktigt har prioriterat eller hunnit med. Som inrikesminister är jag däremot ganska noga med att inte gå in och avgöra vad polisen ska jobba med. Jag förväntar mig att polisen gör sitt jobb och inriktar sig på till exempel organiserad brottslighet. Sådan här illegal taxiverksamhet kan i stor utsträckning ha inslag av organiserad brottslighet. Det rör sig om stora summor pengar. Den slår också ut vita branscher. Jag tror att polisen oftast är bäst lämpad att avgöra vilken typ av brott som ska prioriteras och när. Vid sidan av satsningen på polisen fortsätter regeringen att göra stora insatser för att få ordning och reda i branschen. granskning är intressant, liksom utredningen om kontrollverksamheten. Jag tror också att det finns ett annat politiskt ansvar – här har våra partier tyvärr inte alltid samma uppfattning. Det handlar om upphandling av taxiverksamhet, vilket är en enormt viktig bas för seriös taxiverksamhet. Vårt parti har ofta drivit kravet på kollektivavtal vid upphandling så att vi höjer nivån och kontrollen i branschen och inte låter de mindre seriösa taxiföretagen åka snålskjuts med hjälp av skattepengar och offentlig upphandling. Detta är en otroligt viktig fråga när det gäller att långsiktigt styra sektorn åt rätt håll. Jag vill ställa en fråga innan interpellationsdebatten är slut: Vad menar med att ni tycker att det är viktigt att delningsekonomin släpps in i taxibranschen? Jag tycker att man verkligen ska fundera på om det är det klokaste sättet att möta denna utveckling. Det är klart att digitala appar används. Det finns ju inte ett taxibolag där man inte kan boka sin taxi via internet eller olika tekniska tjänster. Det är bra; det underlättar för alla att göra rätt i dessa sammanhang. Men kan du förklara vad menar måste utvecklas just när det gäller delningsekonomin och taxibranschen? Jag ser enorma risker med att släppa ytterligare på detta utan att ha en riktigt bra idé om vad det ska innebära. 6 i (M): Jag tror att inrikesministern nu försöker ge sken av att taxichaufförer som inte har kollektivavtal men är seriösa i övrigt och har yrkestillstånd inte betalar skatter eller har tillstånd för att bedriva yrkes- eller persontrafik, eller att delningsekonomin per definition skulle handla om detta. Det är att uttrycka sig oerhört klumpigt. Vi talar om olaglig taxiverksamhet, där man inte över huvud taget följer några regler eller betalar några skatter eller avgifter. Konkurrensen från svarttaxi skadar därmed inte bara den enskilde taxichaufförens möjlighet att försörja sig utan drabbar också tillgången till skolskjuts, färdtjänst och anropsstyrd kollektivtrafik eftersom färre seriösa taxiföretag överlever. Dessa taxiföretags hela existens bygger på intäkter från såväl upphandlade samhällsbetalda resor som vanliga taxiresor. En sund och hållbar taxibransch är viktig för att hela ska ha god tillgång till mobilitet. Detta gäller särskilt där utbudet av annan kollektivtrafik är svagt. För många äldre som av olika skäl inte har möjlighet att ha egen bil utan måste ha taxi eller samhällsbetalda taxiresor är detta en förutsättning för ett fungerande liv. Men även där det finns kollektivtrafik är taxi viktig som möjliggörare för att ta sig till och från den storskaliga kollektivtrafikens noder. Att den svarta ekonomin tillåts fortleva på bekostnad av seriösa taxiföretag är ett allvarligt hot mot hela näringen. 7 Statsrådet (S): Jag vill börja med det sista. Vi delar verkligen bilden att en oseriös taxisektor utmanar de seriösa taxiåkarna. De betalar inte skatt och följer inte reglerna, och de konkurrerar ut företag som är väldigt viktiga på orten för att näringsliv och samhällstjänster ska fungera. Taxiverksamhet är i en viktig del av transportsektorn. Detta är inte ett område som vi skäms för. Det här har vi verkligen börjat styra upp. Hela transportsektorn var vilda västern. Det fanns en ohemul tro på att marknaden på egen hand och utan kontroll eller regler skulle lösa transportsektorns problem. Detta ledde till att vi flaggade ut stora delar av svensk transportindustri. De liberala tankarna om att det inte behövdes kontroll på detta område var ett misstag. Vi bygger ut polisen. Vi har en utredning om hur man bättre ska kontrollera att det råder ordning och reda i hela transportsektorn. Vi tar detta på väldigt stort allvar. Jag vill dock verkligen varna taxibranschen, för jag hörde inte några goda argument för varför delningsekonomin ska släppas in i taxibranschen. På vilket sätt ska en seriös taxiägare utnyttja delningsekonomin? Då använder man väl taxitjänster, inte delningstjänster. Detta tror jag att måste tänka igenom om man inte vill slå undan benen ytterligare för seriösa taxiåkare runt om i . Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 5 Svar på interpellation 2019/20:300 om bistånd som styrmedel för stärkt återvändande 8 Statsrådet (MP): har frågat mig om jag avser att ställa krav på mottagarländer av bistånd att ta emot dem av sina medborgare som ska utvisas ur om de även i fortsättningen vill få svenskt bistånd. Låt oss påminna oss om att det främsta målet för svenskt internationellt utvecklingssamarbete, så som fastlagt av , är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Regeringen anser att stöd i huvudsak ska gå till de minst utvecklade länderna, där fattigdomen är som mest utbredd. I oberoende granskningar, till exempel av OECD-Dac, anses det svenska utvecklingssamarbetet hålla världsklass, och beröms för att vara en skicklig, resultatinriktad och effektiv biståndsaktör. Det svenska utvecklingssamarbetet är dock inte generellt utan villkor. Tvärtom står regeringen genom vårt internationella utvecklingssamarbete tydligt upp för rättighetsfrågor och värnar konsekvent biståndspolitiska principer. Svenskt bistånd utgår från värderingar som är grundläggande för det svenska statsskicket – demokrati, grundläggande fri- och rättigheter, öppenhet och transparens – och värnar om lokalt ägarskap. Regeringen agerar när utvecklingen går åt fel håll. I budgetpropositionen 2020 anges uttryckligen att som utgångspunkt ska stödet till staten minska vid en negativ utveckling vad gäller mänskliga rättigheter och demokrati. Mot bakgrund av den negativa utvecklingen beträffande respekten för mänskliga rättigheter och demokratiskt utrymme beslutade regeringen exempelvis att minska biståndet till . kommer i stället att arbeta mer selektivt med den tanzaniska staten inom områden där det krävs för att göra skillnad för de allra fattigaste. ökar vi stödet till det civila samhället och privata aktörer för att kunna stärka den demokratiska utvecklingen. Jag vill också påminna om att den största delen av det svenska bilaterala biståndet inte är så kallat stat-till-stat-stöd utan går till aktörer och samarbeten utanför staten. Mot denna bakgrund anser regeringen att ett generellt krav om återtagande av medborgare för att ett samarbetsland fortsatt ska få svenskt bistånd varken är ändamålsenligt eller utgör ett effektivt utvecklingssamarbete. Avslutningsvis vill jag framhålla att för att kunna upprätthålla en human, rättssäker och långsiktigt hållbar asylpolitik måste de som efter en rättssäker prövning av sina asylskäl fått ett avslagsbeslut återvända så snabbt som möjligt. Regeringen kommer att fortsätta arbeta med återvändandefrågorna, bland annat genom dialog med mottagarländerna och fortsatt stöd till återvändandearbetet på EU-nivå. Det är ett arbete som leds av . 9 (M): Tack, ministern, för svaret! har haft höga nivåer av invandring och låga nivåer av integration. Ett ja har inte alltid varit ett ja. Den som har fått besked om att den får stanna ska inte bara välkomnas innanför våra gränser utan välkomnas in i det svenska samhället på riktigt. ska man lära sig språket och kunna stå på egna ben. Men i har ett ja blivit ett nja. Alldeles för många barn lär sig inte svenska. Det finns utanförskapsområden där inte ens hälften av niondeklassarna blir godkända i de ämnen de behöver för att kunna läsa vidare. Barn ärver sina föräldrars utanförskap och känsla av hopplöshet. Hedersförtrycket begränsar och hotar. Människor får inte möjlighet att växa till sin fulla potential. Det är förödande för den enskilde men också för samhället. På motsvarande sätt ska ett nej också vara ett tydligt nej för den som i en ordnad process har fått ett beslut om avslag på sin asylansökan. Precis som ministern framhåller är ett fungerande återvändande en förutsättning för en human, rättssäker och långsiktigt hållbar asylpolitik. Men i har även ett nej blivit ett nja. Så sent som för någon vecka sedan pekade statliga Delmi på bristerna i svenskt återvändandearbete. Alldeles för många går under jorden, alltför många beslut går inte att verkställa, och sänder dubbla signaler genom spårbyte och gymnasielag. Vi måste nu ta krafttag för en bättre integration för att ge människor en verklig chans att komma in i och skapa sig en ny framtid här. Men vi måste också ta krafttag för ett bättre återvändande, så att den som har fått nej verkligen återvänder. har föreslagit en rad åtgärder, bland annat förlängd preskriptionstid för asylärenden, att enbart nödbistånd och akut vård ska ges till personer som vistas i utan tillstånd och att det ska anslås mer resurser till förvar. Tyvärr är det färre än hälften av alla som återvänder frivilligt efter ett avslagsbeslut. Men tvångsvis utvisning försvåras i många fall av att mottagarländerna vägrar ta emot sina egna medborgare när återvändandet inte sker frivilligt utan med tvång. Gränspolissektionens chef sade till : ”Vår bedömning är att polisen uttömt möjligheterna till ett icke-frivilligt återvändande till de här länderna. Det är nu en fråga för diplomatin och politiken.” Svenskt bistånd är otroligt viktigt för att bekämpa nöd och fattigdom och för att främja demokrati och mänskliga rättigheter. Men alla våra internationella åtaganden ska ta sin utgångspunkt i och värna våra svenska intressen och värderingar. I det intresset ligger att upprätthålla den reglerade invandringen och att en person som har fått ett utvisningsbeslut också ska lämna . Både och pekar på att verkställigheten till ett flertal länder försvåras av att länderna vägrar ta emot sina egna medborgare. Detta är länder som får bistånd från . borde, tycker jag och , använda alla till buds stående medel för att säkerställa att ett nej verkligen är ett nej. Detta är bakgrunden till min interpellation. Ministerns svar är tyvärr tydligt: Regeringen är inte beredd att använda biståndet som ett sätt att sätta tryck på de länder som inte vill ta tillbaka sina medborgare. Gränspolisen säger att de inte kan göra mer och att det är upp till oss i politiken. Hur vill biståndsministern förklara för gränspolisen att man vägrar agera? 10 (M): Biståndspolitiken är ett område som givits alldeles för lite utrymme i den politiska debatten, framför allt med tanke på hur mycket pengar vi lägger på biståndet. Jag tror att många människor står bakom principen att vi i ska ta ansvar och göra vad vi kan för människor i nöd i en orolig omvärld, men jag tror också att många människor ställer sig frågan: Har vi verkligen koll på vad vi får för pengarna? Och vi har ju väldigt stora problem här hemma. välkomnar en biståndspolitisk debatt, och vi vill både reformera och prioritera i biståndet. Vi ser att det finns flera inbyggda systemfel inom biståndet som vi tror att man måste ta tag i och förändra för att biståndet ska bli bättre och för att det inte ska behövas. För det är ju givetvis detta som är målet, att vi ska gå från aid till trade. I den utrikespolitiska debatten fick jag anledning att citera en rubrik från DN:s ledarsida angående biståndet. Den löd: ”Det är inte hjälp till självhjälp om det aldrig tar slut.” Givetvis ska vår biståndspolitik vara hjälp till självhjälp, och om den är det innebär det också att biståndet måste ta slut. Utbetalningsmålet om av bni har lett till att vi lägger nästan dubbelt så mycket pengar på internationellt bistånd som på polisen, att det är viktigare hur mycket pengar vi gör av med än vilket resultat vi når och att man i slutet av måste göra stora utbetalningar till FN-systemet för att komma upp i ”rätt” summa pengar spenderade på bistånd. Biståndet kan inte vara ett politikområde som syftar till att stilla vårt eget dåliga samvete utan måste precis som alla andra politikområden utvärderas efter sitt resultat. Godhet kan inte mätas i spenderade pengar utan i faktiska resultat. Vi moderater tycker att engagemang i världen måste ses som en helhet. Alla våra internationella åtaganden ska ta sin utgångspunkt i och värna svenska intressen och värderingar. Det kan handla om att vi ställer krav på förändring inom områden som jämställdhet, korruption och mänskliga rättigheter. Det är viktigt att har en tydlig sanktionsfunktion i biståndet om biståndet verkligen ska uppnå sitt syfte att främja demokratiska värden.