prot · H80940 · 2020-11-24 00:00:00 — Med tanke på hur verkligheten ser ut och med tanke på hur många kommuner som kommer att skära ned på verksamheter som bland annat rör förskola, inklusive barnomsorg på obekväm arbetstid, undrar jag därför: Varför vill regeringen inte ändra lagstiftningen så att alla barn kan få den omsorg de har rätt till? 97 Utbildningsminister (S): Det råder inget tvivel om att så kallat nattis, omsorg på obekväma tider, är otroligt viktigt. Det är viktigt för föräldrar som har yrken som måste utföras på obekväm arbetstid. Det är viktigt för vårt samhälle, som ska hållas igång och där många yrken måste utövas för att folk ska känna trygghet och för att samhället ska fungera. Men kanske allra viktigast är det för barnen, som inte ska behöva vara ensamma när mamma eller pappa går till jobbet. De ska i dessa pandemitider inte vara beroende av att mormor och morfar eller farmor och farfar rycker in och passar dem, för det ska mor- och farföräldrar inte göra i dessa hemska tider. Den skollag vi har fastslår tydligt att detta är ett kommunalt ansvar. När man lyssnar på får man nästan intrycket att ett kommunalt ansvar skulle vara lika med inget ansvar alls. I verkligheten är det uppfordrande och tydliga skrivningar i skollagen, och det är skrivningar som ska följas. Vi har här i riksdag lagstiftat om vilka skyldigheter som finns, och jag utgår från att kommunerna följer detta. Därutöver är det faktiskt viktigt hur man röstar i kommunalvalen och vilka politiker som driver våra kommuner. I dessa tider, när regeringen har tillfört kommunsektorn gigantiska miljardbelopp för att hantera pandemin, är det för mig självklart att de pengarna också finns där för obekväm omsorg . Att en fråga är ett kommunalt ansvar innebär inte att den är ingens ansvar. Det innebär att den är just ett kommunalt ansvar. Jag vill också peka på att regeringen, trots att detta är ett kommunalt ansvar, har valt att tillhandahålla ett statsbidrag för det som vi kallar för nattis, och jag vill betona att detta statsbidrag har mer än fördubblats sedan regeringen tillträdde 2014. Jag är tyvärr medveten om att det här och var finns kommuner som inte erbjuder nattis, kanske till och med en eller annan kommun där vänsterpartister har ett tydligt beslutmandat. Jag hoppas att kommunerna ska ta det stora ansvar som de enligt skollagen har och att de verkligen ställer upp på det. Jag kan försäkra att om kommunerna inte gör vad de ska här kommer jag inte att tveka att agera. 98 (V): Som så tidigare vet jag att jag och statsrådet håller med varandra när det gäller själva grundfrågan, i det här fallet att det ska finnas barnomsorg på obekväm arbetstid. Men när det gäller hur verkligheten ser ut och vad vår roll på riksnivå är skiljer vi oss åt. När Skolinspektionen kommer med kritik av hur barnomsorg på obekväm arbetstid är reglerad och hur regelverket om detta tolkas olika i kommunerna är det något som vi som rikspolitiker och som statsråd bör ta på stort allvar. Jag kan ta ett exempel. I stängde kommunen nattis, alltså barnomsorgen på obekväm arbetstid. Detta ledde till att de sju familjer som utnyttjade det inte längre kunde göra det. En av dem var en akutläkare, och en annan var en sjuksköterska, det vill säga de yrken som vi har haft ett extremt behov av under det här året – egentligen har vi alltid ett extremt behov av dem, men speciellt under pandemin är behovet stort när det råder en sådan press på att sjukvården ska vara fungerande även . Vad säger vi till dessa familjer och till de personer som arbetar inom dessa yrken och har behov av att lämna sina barn till barnomsorgsverksamhet ? Hänvisar vi till att det är kommunen som har ansvaret – lagen är tydlig, kommunerna har ett ansvar? Det hjälper ju inte dessa familjer eftersom det uppenbart tolkas olika från kommun till kommun. Där menar jag att vi från statens sida måste in och agera. Om något är otydligt för kommunerna måste det tydliggöras. Om kommunerna tycker att lagstiftningen inte är så tydlig att de behöver följa den måste vi skärpa den. Så tänker vi inom alla andra områden, och jag förstår inte riktigt varför vi inte kan tänka så på det här området. Det finns en annan fråga som är viktig i sammanhanget och som jag tog upp tidigare, nämligen att nio av tio kommuner gör nedskärningar i sina skolförvaltningar och barn- och ungdomsförvaltningar. Det påverkar bland annat barnomsorgen på obekväm arbetstid i en rad kommuner. Jag är fullt medveten om att regeringen har ökat satsningarna och det statsbidrag som finns för barnomsorg på obekväm arbetstid – vi i var själva med på den höjningen – men det jag undrar är varför regeringen inte ser på denna fråga med lite större allvar med tanke på dels att vi är mitt i en pandemi, dels att det är nio av tio kommuner som gör nedskärningar i sina skol- och förskolebudgetar. 99 Utbildningsminister (S): Den här frågan ska tas på stort allvar. För mig är det inte att underlåta att ta ansvar att konstatera att detta är en fråga. Det är en fråga där det finns ett kommunalt ansvarstagande. De läkare och sjuksköterskor i som går miste om denna barnsomsorg ska givetvis ställa sig frågan: Hur kommer det sig att regeringens fördubblade statsbidrag inte används till denna viktiga omsorgsform? Man bör också som kommunmedborgare ta noga reda på vilka frågor som drivs av vilka partier. är detta inte en fråga för interpellationsdebatt, men ett vanligt gott råd kan vara att rösta på Socialdemokraterna också i kommunalvalet. Jag letar lite efter orden. Det är så lätt att stå i talarstol och sätta likhetstecken mellan att en fråga ska vara ett statligt ansvar och att ta frågan på allvar. För mig är det att ta en fråga på allra djupaste allvar när man konstaterar att det finns ett tydligt kommunalt ansvar, det finns en lagstiftning som är uppfordrande och det finns ett statsbidrag, föreslaget av regeringen och beslutat av , som har fördubblats. Att antyda att detta inte är att ta frågan på allvar tycker jag faller på sin egen orimlighet. Med detta sagt, fru talman: det vara så att kommunerna inte förmår att ta sitt ansvar i den här frågan är jag på intet sätt främmande från att ta initiativ, men riktigt där är vi inte, i ärlighetens namn. Allting kan inte lösas med mer lagstiftning. 100 (V): Jag vet, som jag sa tidigare, att statsrådet egentligen bryr sig om dessa frågor. Men jag menar ändå att svaret inte riktigt var det som jag hade förväntat mig. Anledningen till att jag säger att regeringen inte tar detta på tillräckligt stort allvar är att vi inte ska vänta tills situationen har blivit så pass absurd att det måste till en skärpning av lagstiftningen. Jag menar tvärtom. När vi ser varningssignaler om att det finns saker som inte fungerar med den nuvarande lagstiftningen måste vi ta det på stort allvar. Skolinspektionen har själv sett detta. Det är alltså myndigheten som ansvarar för att utöva tillsyn på dessa områden. Jag menar också att detta blir extra viktigt när vi är i en situation av pandemi och när vi är i en situation där nio av tio kommuner som sagt håller på att skära ned. Det stämmer att detta är en angelägenhet. Det är även resten av skolväsendet. Skolan ligger ju under ett kommunalt ansvar. Sjukvården ligger under regionernas ansvar. Det innebär inte att vi inte genom lagstiftning kan se till att sätta ramverk för dessa verksamheter, så att de blir välfungerande ute i kommunerna, som ska ha detta ansvar. Om vi ändrar lagstiftningar och skärper lagstiftningar inom vissa områden kanske det inte blir så att lägger ned detta och en annan kommun gör på ett helt annat sätt. Det är det som är min kritik och anledningen till att denna lagstiftning bör ändras. Jag har lyssnat på statsrådet och kommer att använda mig av uttalandet om att ni kommer att ändra lagen ifall ni ser att det finns större problem. Vi får väl se om den situationen uppstår. 101 Utbildningsminister (S): Jag vill passa på att tacka för att väcker denna fråga. Den är viktig; det råder det ingen som helst tvekan om. Jag är uppvuxen i ett familjedaghem, där min mamma hade barn som kom på obekväma tider. Jag vet hur det luktar i en säng där det ligger ett litet nyvaket barn, och jag är glad att det finns varma, mjuka bäddar åt barn som behöver omsorg också . Men jag tillhör ett parti som driver denna fråga mycket hårt i de kommunala budgetarna och i de kommunala valrörelserna, och jag är stolt över att tillhöra ett parti som driver denna fråga mycket hårt. Jag anser faktiskt inte att svaret på varenda fråga är ett ökat statligt ansvarstagande. Därmed, fru talman, är det inte sagt att det ibland inte kan vara det. Skulle det vara så att denna fråga behöver lösas med statliga ingripanden och att det skulle behövas ännu mer från staten kommer jag inte att tveka. Men jag vill att de kommunala företrädarna tar det ansvar som vi i riksdag har förutsatt att de ska göra genom de uppfordrande skrivningar som finns i vår skollag. Jag kommer, som sagt, att följa denna fråga mycket noga. Jag kommer att göra det av ett enda skäl. Samhället behöver folk som jobbar . Många människor behöver jobba , och barnen behöver omsorg när mamma och pappa är borta och jobbar . För de barnens skull ska vi se till att vi har en nattomsorg, barnomsorg på obekväm arbetstid, ett så kallat nattis. Jag hoppas att den frågan ska tas på största allvar av våra kommunala företrädare. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2020/21:125 om hastighetssänkning på 102 Infrastrukturminister (S): har ställt ett antal frågor om sänkt maxhastighet på . En god tillgänglighet i hela är nödvändig för att det ska vara möjligt att bo, leva och verka i alla delar av landet samt för att ska kunna hålla ihop. Regeringen genomför nu stora investeringar i väginfrastrukturen för att stärka tillgängligheten och öka trafiksäkerheten, bland annat för att öka säkerheten för oskyddade trafikanter och förstärka bärighet men också tjälsäkerhet. Regeringens arbete med trafiksäkerhet utgår från nollvisionen, där ansvaret för trafiksäkerheten delas mellan dem som utformar och dem som använder transportsystemet. En av många åtgärder för att minska antalet döda och svårt skadade i trafiken är att anpassa hastighetsgränser utifrån vägens utformning. Regeringen beslutade under förra mandatperioden om en ny nationell trafikslagsövergripande plan för transportinfrastrukturen för perioden –2029, och den omfattar satsningar . Efter regeringens förslag i budgetpropositionen tillfördes –2020 till vägunderhåll, bland annat i syfte att främja den regionala tillväxten och goda levnadsvillkor på landsbygd. Till följd av regeringens extra ändringsbudgetar tillfördes för vägunderhåll i landsbygd . Regeringen har dessutom i budgetpropositionen föreslagit ytterligare ökningar av anslaget för vägunderhåll med 2021–2023, där fokus bland annat är det finmaskiga vägnätet på landsbygden. Jag vill också framhålla att åtgärder som förkortar restiden på landsbygd ska prioriteras då nu fördelar för att samfinansiera trafiksäkerhetsåtgärder på det regionala vägnätet. genomför en översyn av hastighetsgränser på flera vägar runt om i landet men har ännu inte fattat något beslut om just E14. Jag kan inte föregripa myndighetens beslut i den frågan. 103 (M): Jag vill inledningsvis tacka statsrådet för svaren på frågorna. Dock var det inte mina frågor han svarade på. Jag efterfrågade nämligen inte en uppradning av vad regeringen satsar på olika vägar . Ska vi vara ärliga och prata pengar kan vi väl konstatera att vi moderater lägger mer pengar på vägunderhåll än vad regeringen gör. Det tror jag faktiskt att vi har gjort i samtliga våra skuggbudgetalternativ. Nej, fru talman, det jag frågade var: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att stoppa sänkningen av maxhastigheten på ? Om ministern inte avser att vidta några åtgärder för att stoppa sänkningen, vad är motiven till det? Anser ministern att sänkt hastighet på underlättar eller försvårar för människor och företag att leva och verka på landsbygden? De tre frågorna är fortfarande obesvarade, men jag hoppas naturligtvis att statsrådet i sina tre kommande anföranden tar tillfället i akt att svara på dem. Varför är det då så viktigt att hastighetssänkningen på bland annat E14 inte kommer till stånd? Det finns flera vägar som hotas eller som redan har fått nedsatt hastighet. Jag tänker dock uppehålla mig vid just E14, som är en viktig pulsåder i min valkrets. Det är en livsnerv för människor och näringsliv. I stora delar av , inte minst i norra , är väldigt många människor beroende av bilen för att ta sig till jobbet, hämta och lämna på skola och förskola, handla mat, besöka vårdcentralen eller hälsa på släkt och vänner. Inte sällan är det ganska stora avstånd. De större vägarna är centrala, till exempel E14. I stora delar av är det inte cykelavstånd. Kollektivtrafiken är inte så utvecklad som i . Bilen är det som står till buds. Det är inte bara människor som är beroende av bilen och vägar som E14. Det är också näringslivet. är ett skogsindustrilän som bidrar med tusentals jobb och skatteintäkter på många miljarder – det är pengar som gör det möjligt med välfärd. E14 är en viktig transportlänk för industrin längs , men den är också en viktig väg för bland annat turismen i , som även statsrådets socialdemokratiska kollegor har motionerat om här i riksdag. Kort och gott är en fungerande, snabb och säker E14 inte bara viktig för de berörda regionerna utan för hela , för utan vägar stannar . Alldeles ägde det rum ett möte i kommun i sydvästra . Med på mötet fanns det socialdemokratiska kommunalrådet och det moderata oppositionsrådet. De var överens. Till sa de att dialogen med inte ger något resultat och att de nu måste gå vidare och påverka rikspolitikerna. hade nämligen meddelat att de tänker sänka hastigheten från 100 och . Jag är en sådan rikspolitiker, precis som statsrådet. Det är alltså vårt ansvar . Det är vårt ansvar att se till att människor och företag kan fortsätta att leva även utanför storstäderna. Jag tänker göra vad jag kan för att stoppa sådana förslag. frågar jag igen: Vad avser infrastrukturminister att göra? 104 Infrastrukturminister (S): Det är intressant med , som , i opposition, säger sig vilja satsa mer pengar på vägarna. Det gjorde ni aldrig i regeringsställning. Faktum är att den problematik som vi har , med bristande kvalitet på vägarna, inte minst på landsbygden, hänger samman med att ni prioriterade skattesänkningar. Det var viktigare med jobbskatteavdrag – ett, två, tre och fyra – och satsningar på storstädernas infrastruktur än att satsa på vägar. När vi kom till regeringsmakten valde vi att lägga mer i den nationella planen för infrastruktur. Bara för vägar ligger vägunderhållet på 164 miljarder, och då har jag ändå inte räknat in bärighet och tjälsäkerhet och andra trafiksäkerhetsåtgärder. Att jag nämnde detta i interpellationssvaret tror jag att de flesta begriper, för om vi har bra vägkvalitet behöver vi inte anpassa hastigheterna. gav alliansregeringen beskedet att om vägstandarden inte förbättras ska arbeta med hastighetssänkningar på vägarna. Jag tänker att det är bra att vi kortar restiderna. Jag tänker att det är bra att vi har bra och lämpliga hastigheter för att det ska vara attraktivt att bo på landsbygden. Därför har vi valt att göra stora satsningar, inte minst på vägar på landsbygden. Det är välkommet att nu i opposition tycker att detta är viktigt, men i regeringsställning var det annat som var viktigare än att satsa på infrastruktur. I grunden är det därför viktigt hur mycket resurser vi lägger, men inte bara det. Vi valde i den nationella planen , som jag kunde presentera, att säga från statens sida att vi är beredda att samfinansiera länsvägar, som kommuner och regioner har ansvar för, just för att få till stånd till exempel mitträckesuppsättning. I stället för att sänka hastigheten sätter man upp ett mitträcke och kan till och med höja från 90 till 100. På det sättet har man i många delar av landet, kanske inte i så stor utsträckning där kommer ifrån, gjort en omprioritering av länsmedel för att kunna uppgradera och öka trafiksäkerheten. Det är ändå till slut trafiksäkerheten som vi pratar om. Jag ska inte anklaga för hastighetspopulism, men jag kan bli bekymrad ibland när jag ser hur en del tycks glömma det faktum att hög hastighet dödar. En sänkning innebär att restiden blir längre per mil. Om man har en sträcka på innebär det två och en halv minut längre restid, men sannolikheten att dö i en olycka minskar dramatiskt. Vi har ändå att beakta att vi vill att färre ska skadas och dö i trafiken. Faktum är att hade vi det lägsta antalet skadade och dödade i trafiken . Jag tycker att det är viktigt att vi fortsätter att rusta upp vägar så att vi inte behöver arbeta med hastighetssänkningar. Vi har tillfört mer medel så att man också på länsvägarna kan göra sådana insatser. Jag tycker att en prioritering naturligtvis borde kunna vara långa pendlingssträckor, men jag tycker också att politiker som säger sig vilja värna liv, hälsa och trafiksäkerhet också ska våga tala om att på en kort sträcka på kanske kan två och en halv minut längre restid rädda liv. Detta måste vi våga stå för, även i riksdag. 105 (M): Jag noterar till min besvikelse att statsrådet gärna blickar bakåt, inte framåt, och att han pratar om historien. Jag pratar om var vi står här och . Den regering som tillhör är inne på sitt sjunde år. Jag pratar gärna framtid – jag tycker att det är viktigt. Jag tycker inte riktigt om att man när man pratar om hastighetssänkningar drar upp att sänka bara lite grann. Det påverkar människors vardag mycket. Det är , men dessa minuter tickar på för varje mil längre bort en person kommer från sin pendlingsort. Om man ska prata om minuter kan man också diskutera höghastighetståg, där minuter sparas på korta sträckor, till ofantliga penningsummor. Med detta sagt, fru talman, är det som jag efterfrågar från statsrådet något slags åsikt. Vad tycker han om dessa saker? Tycker han att det är bra? Tycker han att det är dåligt? Av svaret kunde jag utläsa att statsrådet nog inte kunde gå in på det därför att det är som är ansvarigt. Men man kan till exempel tänka sig att statsrådet genom ett regeringsbeslut tydliggör för det övergripande transportpolitiska mål som vi har. Vi har två delar: Det är funktionsmålet, som ska medverka till att ge alla en grundläggande tillgänglighet, med god kvalitet och användbarhet, samt bidra till utvecklingskraft i hela landet, och så är det hänsynsmålet, som handlar om hur vi ska få ned antalet skadade och döda i trafiken, kopplat också till miljömålen. Det står att dessa mål ska vara jämställda. Men senare i texterna kan vi läsa något som ruckar balansen. Det står nämligen att för att det övergripande transportpolitiska målet ska kunna nås behöver funktionsmålet i huvudsak utvecklas inom ramen för hänsynsmålet. Så mycket för att målen ska vara jämställda – det är de alltså inte. Det där med utvecklingskraft i hela landet är underordnat. Detta har regeringen själv skrivit, och jag kan inte se att det har något med att göra. Jag menar att det ligger i statsrådets makt att göra något åt detta. Det hoppas jag verkligen att han gör, för jag tror att vi i grund och botten är överens om att hela ska kunna leva. Statsrådet tog upp antalet döda i trafiken. Jag läste en rapport från myndigheten . Där slår man helt sonika fast att när det gäller de transportpolitiska målen och deras utveckling minskar dödligheten och att målet om antalet döda i trafiken bedöms kunna nås . Det är ju alldeles utmärkt. Då finns det ju ännu mindre anledning att skynda på med dessa saker. Det måste vara bättre att satsa på säkra vägar med till exempel mittseparering. Att mittseparera E14 skulle vara betydligt billigare. Måhända tjänar man minuter åt människor, men det kostar betydligt mer med höghastighetståg. Jag hoppas att statsrådet kan visa att det faktiskt går att göra dessa förändringar och upprätthålla att funktionsmålet och hänsynsmålet ska vara jämställda. Om inte har han svarat på min tredje fråga. Han anser alltså att en hastighetssänkning försvårar möjligheterna att bo och verka på landsbygden men är inte beredd att göra något åt det. Statsrådet får gärna visa att jag har fel. 106 Infrastrukturminister (S): När jag hör förstår jag att han vill fly till framtiden i stället för att ta ansvar för det som tidigare beslutat om: att inte lägga pengar på vägarna, att lämna över ett svårt nedslitet järnvägs- och vägsystem med uppenbara brister, eftersom i regeringsställning valde att prioritera skattesänkningar. Detta är skälet till att vi nu gör omfattande investeringar i både järnvägssystemet och vägarna – 164 miljarder. Det omfattar insatser inte minst på vägunderhåll och trafiksäkerhet för att se till att man inte behöver sänka hastigheten utan faktiskt till och med kan höja den på sträckor som får mitträcken. Jag tycker att det hade varit intressant att höra resonera lite kring hastigheter. Är det eller vid någon kvalitet på en väg som tycker att det är befogat att anpassa hastigheten? Det är ändå så att risken för att omkomma minskar vid en kollision i jämfört med en kollision i . Det är inte bara som jag tycker – det vill jag ändå säga – utan det är forskning. Den tycker jag att vi ska tro på. Jag tycker att vi ska komma ihåg detta när vi raljerar över hastighetssänkningar på kortare sträckor. Och jag tycker att det är rimligt att vi prioriterar och gör förstärkningar i vägarna för att inte få hastighetssänkningar, inte minst på längre pendlingssträckor eller där det är viktigt för besöksnäringen. Men jag tycker också att man som politiker måste ha modet att säga att trafiksäkerheten är viktig. Jag noterade att refererade till Trafikanalys. Men dödligheten minskar inte med automatik i trafiken. Den minskar tack vare de investeringar som vi gör, tack vare att fordonsindustrin arbetar med säkra bilar och att vi förnyar bilparken och tack vare att vi inför regler. En av mina första insatser var att se till att det blev förbjudet att tala i mobiltelefon som man kör. Det var tillåtet förut. Det är ganska rimligt att man ägnar uppmärksamheten åt att köra bilen och titta framåt. På detta sätt kan vi minska dödligheten i trafiken. Men vi kan också öka säkerheten genom mitträcken. Där gör vi historiskt stora satsningar. Att nu i opposition är beredda att lägga resurser på detta välkomnar jag, för det behövs. Men jag tror också att det är viktigt att man för en diskussion. Jag tror att sa att det inte är någon fara att sänka hastigheten lite grann. Men det är en viss fara om man inte beaktar vilken risk det innebär att inte sänka hastigheten i rätt sammanhang. Det vet alla trafikforskare. Låt oss se till att lägga tillräckliga resurser på våra vägar för att kunna se till att vi har korta pendlingsavstånd. Låt oss se till att bygga ut järnvägssystemet. Jag noterar att raljerar över nya stambanor för höghastighetståg. Men det kommer i så fall att byggas stambanor som går via , , , och . Därmed ökar pendlingsmöjligheterna så att lastbilar men också människor som pendlar till jobben inte behöver ge sig ut på vägar där det kan vara trångt. Man kan i stället åka säkert och klimatsmart med tågen. På samma sätt hoppas jag att , Ostkustbanan, Norrbotniabanan och andra satsningar faktiskt gör att vi kan minska trycket på vägtrafiken där det är möjligt. Det är så vi bygger ett hållbart transportsystem, och det är så vi har modet att göra investeringar för att klara klimatomställningen. Det är den nationella transportpolitiken. I denna fråga fortgår det investeringar på för att öka trafiksäkerheten. Men jag tycker också att det är viktigt att prioriteringen ska ske på längre pendlingssträckor. I den diskussion som vi ska ha framöver om nationell plan hoppas jag se att och vill ha mer pengar till infrastruktur. Det tycker nog varje infrastrukturminister. 107 (M): Jag måste säga att det blir väldigt fel när statsrådet säger att inte lade pengar på vägar utan i stället prioriterade skattesänkningar.