prot · H70972 · 2020-02-11 00:00:00 — Jag tycker att regeringens direktiv i dessa delar är för vaga. Det är klart att det finns områden som behöver skydd från den högsta samhällsnivån, till exempel Försvarsmaktens verksamheter. Men det kan inte vara ändamålsenligt att vi har en så stor mängd riksintressen att vi skyddar halva yta på bekostnad av bland annat förutsättningarna att bygga bostäder. 19 Statsrådet (MP): Det är extremt talande att ägnar hela sitt inlägg åt att tala om hur lätt det är att begränsa riksintressen och ta bort riksintressen utan att komma med ett enda förslag på vad och vill ta bort. Det är mycket talande för – mycket munväder men väldigt lite handling. Till skillnad från , som också erkänner inte har gjort någonting åt detta när de har haft möjlighet att påverka detta, har vi skrivit in i januariavtalet att vi ska göra regelförenklingar och att vi ska göra en översyn av riksintressen. Vi ger nu ett tydligt uppdrag till de myndigheter som ansvarar för olika former av riksintressen som kan stå i konflikt med ett ökat bostadsbyggande, och vi har också väldigt tydliga preciseringar: Vi säger att man ska utveckla skärpta kriterier, att vi förväntar oss att det blir färre områden som omfattas av riksintressen och att vi vill att översynen ska leda till en kraftig minskning av såväl antalet anspråk på områden av riksintresse som dessa områdens samlade areella utbredning. Den tydlighet som låtsas efterfråga finns alltså redan där. Jag kan tycka att det är lite lustigt – för att uttrycka mig milt – att skriver en interpellation på en enda mening och kommer hit och har stora anspråk men utan att komma med några egna förslag eller ha några egna uppfattningar. I stället kräver han bara detta av regeringen – innan vi har fått myndigheternas utlåtande, trots att mycket väl vet att det inte är så man arbetar i regeringsställning. I stället ger man ett uppdrag till en myndighet eller en utredning, får in förslagen och kan därefter fatta politiska beslut. Men detta är väl och ingång i politiken för tillfället: att ägna sig åt att slå in öppna dörrar och slåss mot väderkvarnar snarare än att faktiskt försöka skapa något slags rörelse framåt och åstadkomma någonting i konkret handling. Om det nu är så som säger, alltså att han faktiskt delar min ambition att minska riksintressenas utbredning, vad är det då som hindrar från att stödja regeringen och välkomna att det här uppdraget går till våra myndigheter? Det är ju de som har ansvaret och har utvecklat de kriterier som gäller, och får de också uppdraget att minska omfattningen. I stället ägnar sig åt att, med minsta möjliga arbetsinsats, bara ifrågasätta. Den naturliga frågan till är ju var står. Tycker att uppdraget är fel och att vi inte skulle ha gett våra myndigheter i uppdrag att minska riksintressena? Hade det varit bättre att låta dagens situation fortgå? Om nu har förslag på riksintressen att ta bort – låt oss höra dem, ! Säg vilka riksintressen som har bestämt att man ska ta bort och där alltså har bättre underlag än våra myndigheter. 20 (M): Det brukar heta att anfall är bästa försvar, men den här replikrundan bevisar nog att så inte är fallet. Här står alltså bostadsminister och ifrågasätter hela grunden för interpellationsinstitutet, som ju är möjligheten för mig som riksdagsledamot att ställa frågor till ett statsråd – inte vice versa. Det är alltså inte problematiskt att jag skriver en kort interpellation och därefter kan få ett svar från bostadsminister. Det som föranleder min fråga, om det nu har funnits någon otydlighet i den här debatten gällande den saken, är att jag tycker att regeringen är för vag. Ja, jag tycker att regeringen i sina direktiv borde ha sagt att det är angeläget att minska antalet riksintressen. Exakt hur detta ska ske och hur det ska se ut kan man naturligtvis diskutera, men jag är av uppfattningen att de inte bara breder ut sig för mycket geografiskt utan också är för många till antalet samt att de riksintressen som finns ibland är så vaga att de kan användas godtyckligt. Det kopplar alltså mot det senare problemet, att de tar väldigt mycket geografisk yta i anspråk. Om hade varit intresserad hade han kunnat se att vi moderater har lagt fram förslag om detta i riksdag under de senaste åtminstone fem sex åren. Det är ingen hemlighet. Det här institutet syftar dock till att jag ska kunna ställa frågor till statsrådet, inte tvärtom. Jag tycker inte att jag har fått särskilt tillfredsställande svar. I stället möts jag av raljans kring längden på interpellationen snarare än en fruktsam debatt om vad vi egentligen ska komma fram till. Huruvida kommer att stödja utredningen eller inte beror ju på vad den kommer fram till. Jag är dock rädd att man kommer att komma fram till för lite, eftersom ansatsen från politiken är för svag i det här avseendet. Det, fru talman, är min poäng. 21 Statsrådet (MP): Som vi hör kommer det inga svar från . Det är lätt att säga – beställa – att vi ska ta bort riksintressen, men det svåra är uppenbarligen att komma med de konkreta åtgärderna. Från regeringens sida väljer vi att arbeta tvärtom. Vi väljer att ha ett gediget underlag innan vi fattar beslut, och vi väljer att inte stå här och bara bestämma vilka områden som ska vara riksintressen och vilka som inte ska vara det – liksom vilka områden som är angelägna som riksintressen och vilka som inte är det. Jag tycker att det är att respektera det sätt vi har att styra på att inte fatta beslut genom något slags infall i talarstolen eller när någon skriver en interpellation. Jag värnar också interpellationsinstrumentet; jag tycker att det är viktigt. Men det kräver en viss respekt och att man inte formulerar enbart en mening. Jag har svarat på många, många interpellationer i , och jag har aldrig stött på en som varit så kort och innehållslös som interpellation är. Det säger någonting om engagemanget i frågan, skulle jag vilja säga. Jag tycker att det är sorgligt att som parti uppenbarligen inte vill ta något ansvar för att faktiskt genomföra saker i svensk politik i någon form av samförstånd. Man vill inte försöka kroka arm och samarbeta om politik över huvud taget utan väljer att ta avstånd från det uppdrag till våra myndigheter som faktiskt är beställt för att leda fram till en minskad omfattning av riksintressena och en minskad geografisk utbredning. I stället talar man om något slags vagt uppdrag att ta bort antalet riksintressen – ett uppdrag som uppenbarligen inte heller kan precisera på egen hand. Jag tycker att detta är ett dåligt sätt att bedriva politik, och jag beklagar det. Regeringen väljer i stället att i samarbete med andra partier i riksdag ta fram ett konkret uppdrag till våra myndigheter – de myndigheter som också har ansvaret för riksintressen inom sina områden, som har satt kriterierna för riksintressen och som därmed har bäst förutsättningar att se över dem – att minska dem kraftigt i antal och utbredning. Det är någonting som borde välkomna, men tyvärr är inte det partiet. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellationerna 2019/20:269 och 274 om restriktiva åtgärder mot och insyn i 22 Utrikesminister (S): har frågat mig hur jag och regeringen ser på att och/eller EU vidtar åtgärder, inklusive utökade sanktioner, med anledning av nedskjutningen av det ukrainska passagerarplanet. har frågat mig hur det bör säkerställas att får total insyn i den pågående haveriutredningen samt vad jag och regeringen gör för att de anhöriga ska få full kompensation från . Jag besvarar interpellationerna i ett sammanhang. Sedan erkänt att nedskjutningen skett av misstag och tagit på sig skulden för detta har den iranska regeringen och de iranska myndigheterna samarbetat på ett konstruktivt sätt med de länder vars invånare förolyckades. Det handlar om , , , och . Utrikesministrarna i dessa länder har upprättat en grupp för samordning av åtgärder till förmån för de anhöriga och andra offer för nedskjutningen. Jag deltar aktivt i gruppens arbete. Både statsministern och jag har haft direktkontakt med våra motparter i berörda länder, inklusive , för att verka för en grundlig och transparent utredning, säkra fullständig insyn i utredningen för de drabbade ländernas nationella expertis samt för att säkerställa att tar fullt ansvar även i relation till de drabbade. Det internationella regelverket föreskriver att haveriutredningen ska utföras och ledas av den stat där olyckan har inträffat, i detta fall . Den stat som flygbolaget hörde hemma i, det vill säga , har rätt att utse en ackrediterad representant i utredningen. Det gäller också den stat i vilken flygplanet respektive motorerna tillverkats, i detta fall och . Andra stater som har ett speciellt intresse i en flygolycka, till exempel på grund av att staten har medborgare som dött eller blivit allvarligt skadade i olyckan, har rätt att utse en expert i haveriutredningen. I är det som utser en sådan expert. Även , och har sådan möjlighet. Berörda utredningsmyndigheter i dessa länder har samarbetat väl och utbyter kontinuerligt information med , vilket har stärkt möjligheterna till insyn i haveriutredningen. Experterna har i detta fall inbjudits att närvara när innehållet i de svarta lådorna nedladdas. De ackrediterade representanterna har mer långtgående rättigheter. De har rätt att ta del av bevismaterial och närvara vid olika undersökningar. Frågan om kompensation till de anhöriga är en komplicerad och vanligtvis långdragen process i ett fall som detta. Det handlar om tillämpningen av flera konventioner på luftfartens område samt allmänna folkrättsliga regler. Vår ministergrupp har tillsatt en undergrupp just för dessa frågor. Regeringens grundinställning är att samtliga drabbade anhörigfamiljer ska få kompensation och behandlas lika. Jag är beredd att svara nej på fråga om restriktiva åtgärder mot i detta läge. har som framgått visat samarbetsvilja. Arbetet med haveriutredningen och kompensationsfrågorna har högsta prioritet just . Vi kommer att fortsätta att samarbeta nära inom ministergruppen och där tala med en röst. När det gäller sanktioner ska sådana hanteras inom ramen för EU:s sanktionsregim. 23 (KD): Inledningsvis vill jag tacka utrikesministern för svaret på min interpellation. Jag noterade att utrikesministern talade om en olycka och om medborgare som förolyckats. Detta handlar dock inte om någon olycka; det handlar om en medveten nedskjutning av ett civilt passagerarflygplan. Det handlar om 167 oskyldiga människor, varav 17 från , som dödats av iranska missiler. har sagt att regeringen fördömer nedskjutningen. Om detta fortfarande gäller måste det följas av handling. Regeringen måste agera mot den iranska regimen. Det finns en tänkvärd parallell i detta sammanhang. blev nedskjuten över östra , och 298 människor dödades. Planet träffades av en rysk robot, avfyrad från ryskkontrollerat område. efter nedskjutningen förklarade EU:s utrikesministrar att de som direkt eller indirekt medverkat till nedskjutningen måste hållas ansvariga. Vid samma utrikesministermöte beslutades att förbereda sanktioner mot . , , inleddes implementeringen av de utökade sanktioner som det hade beslutats om. Pådrivande i denna process var den nederländska regeringen. var det land som hade förlorat flest medborgare i nedskjutningen av MH17. Det vi såg var en nationell regering som tog på sig ett viktigt ledarskap, som inte nöjde sig med ord och som genom målmedvetet arbete fick med sig samtliga EU-länder i beslutet om sanktioner. Den snabba reaktionen mot 2014 visar att EU-sanktioner inte alls måste vara en senare fråga, som utrikesministern sagt i det aktuella fallet med . kraftfulla agerande visar att den hade kunnat göra väsentligt mer inom ramen för EU än vad som har gjorts. Regeringen hade kunnat driva på för sanktioner mot de skyldiga i . Utrikesministern väljer nu i stället att säga nej till utökade sanktioner med hänvisning till att , som det heter, visar samarbetsvilja i arbetet med haveriutredningen. Med all respekt: På vilket sätt är detta relevant? Nödvändigheten av sanktioner är ju kopplad till regimens ansvar för nedskjutningen och 167 oskyldiga människors död, inte till sättet att sköta haveriutredningen. Eller menar utrikesministern att om bara utredningen hanteras som den ska behövs inga åtgärder mot den iranska regimen? 24 (M): Tack till utrikesminister för svaret! Det var , fru talman, ungefär iransk tid eller svensk tid – nu kommer jag inte ihåg själv. Jag minns att jag låg i sängen och vaknade upp och såg en flash från om att ett flygplan hade kraschat i . Den första tanke som slog mig, liksom många svenskar med iranskt påbrå, var: Känner jag någon på planet? Då började telefonen att ringa. Det var då jag hade en klump i magen. Någonstans kände jag att jag inte var berörd, men jag kände med dem någonstans i som var berörda och som hade en anhörig på planet – hade de förlorat en anhörig. Efterspelet började snabbt. försökte att lägga locket på. Det talades om motorhaveri och annat – jag kan inte alla tekniska termer. Det tog innan de erkände, när det kom bevis. Det var främst som tryckte på – är det land som förlorade flest medborgare i denna flygolycka, som gjorde att 176 personer omkom. Det visade sig att planet hade skjutits ned av två luftvärnsrobotar från det iranska revolutionsgardet. Jag talar om revolutionsgardet eftersom har två militärer. Vi ska inte tala om den iranska armén utan om revolutionsgardet. Det är de som är kopplade till regimen. De var de som gick ut, det är de som har hållit alla presskonferenser och det var från deras bas de två luftvärnsrobotarna sköts. Vi var i och fick träffa många av de anhöriga. Det är så pass illa att det finns en 17- eller 18-årig tjej ute i – det har skrivits om henne i tidningen – som hade sin mamma som enda anhörig, och mamman satt på planet. Min fråga är: Vad gör för att vi ska ha total insyn i arbete? För bara fyra läckte det ut någon form av ljudinspelningar från färdskrivaren eller svarta lådan. ville avbryta samarbetet med . Det kom dock påtryckningar, och har man välkomnat tillbaka. Det är mycket fram och tillbaka. är inte så samarbetsvilligt. godkänner inte två medborgarskap. åker utrikesministern på diplomatpass, fru talman, men om hon skulle åka civilt skulle hon kunna få visum på ambassaden. Det får inte jag – jag har nämligen också ett iranskt medborgarskap, som jag har ärvt från mina föräldrar. För att komma ut ur landet måste jag använda mitt svenska pass. Det innebär att de svenska medborgare som har dött i denna flygkrasch – i denna flygplansnedskjutning – inte anses vara svenska medborgare av iranska myndigheter. Det har skett påtryckningar från iranska myndigheter för att dessa personer ska begravas i . De har också begravts i , och anhöriga får inte hem de dödas kroppar. Ersättning ska inte ges i svenska kronor – eller i kanadensiska dollar eller motsvarande för det land man bor i – utan ska betalas ut i iransk valuta. Den iranska valutan fluktuerar och kraschar mot utländska valutor . Då är min fråga: Vad gör för sina medborgare? Det var inte bara svenska medborgare som var ombord på planet – vi hade också personer hemmahörande i , det vill säga förmodligen blivande svenska medborgare med permanent uppehållstillstånd – men vad gör för att anhöriga till dem som var svenska medborgare ska få en skälig ersättning i svenska kronor och kunna ta hem de kroppar som har blivit begravda mot deras vilja och kunna begrava dem här i ? 25 Utrikesminister (S): Jag kan börja med att säga till att det till och med var många fler som förolyckades än vad sa – det var 176 personer, inte 167. påpekade att EU direkt efter den ryska nedskjutningen av passagerarplanet i östra inledde diskussioner om utökade sanktioner mot . Då var läget dock helt annorlunda; förnekade skuld och har fortsatt att göra det. I den katastrof vi nu talar om har erkänt att planet sköts ned av misstag och tagit på sig skulden. Det finns ingen anledning att störa den mycket sköra process som vi befinner oss i nu med skrammel om utökade sanktioner. Det viktigaste är att offrens anhöriga och det ukrainska flygbolaget inte har något att vinna på att skulle göra det. Det skulle vara dåligt för de anhöriga, och det skulle förmodligen göra att drar sig tillbaka från samarbetet. För övrigt deltog den holländska utrikesministern personligen i vårt utrikesministermöte och delade med sig av de erfarenheter man har, och han gav oss stöd i det arbete vi gör. Låt mig upprepa att jag i hög grad prioriterar frågan om kompensation till anhöriga, som tog upp. Vi är tydliga med att vi vill ha samma kompensation till alla anhöriga, oavsett vilket land de kommer från, och alltså ingen gradering. Vi gör allt som står i vår makt för att påskynda hanteringen. Det är en viktig fråga för ministergruppen och andra undergrupper av jurister. Vi har en särskild grupp som tittar på just detta. Jag talade med utrikesminister så sent som och tog då upp tillgången till svarta lådan, en oberoende, transparent utredning och kompensation till offren. Utrikesminister lyssnade och svarade på alla mina frågor. vet vi att kompensationsprocessen är långdragen. Vi fortsätter dock att ha de anhörigas bästa för ögonen. Så till frågan om olycka eller nedskjutning: Det var en nedskjutning. Anledningen till att vi ibland säger olycka är att de internationella konventionerna reglerar vad som händer vid en olycka. och de internationella organisationerna menar att en olycka också kan vara medveten. Denna medvetna nedskjutning kan alltså betecknas som olycka, och då gäller internationella konventioner. Men givetvis var det en nedskjutning och inget annat – och en stor tragedi för alla anhöriga. 26 (KD): Utrikesministern säger att den iranska regimen har erkänt. Men vad var det för typ av erkännande? Det var av lögner och av medvetna försök att föra världen bakom ljuset. Erkännandet kom motvilligt när bevisen var så överväldigande att det inte längre fanns någon som helst möjlighet att hålla fast vid lögnerna. Det inger inte förtroende, och det friskriver inte den iranska regimen från dess ansvar eller omvärlden från dess ansvar att vidta åtgärder. Diplomati och kontakter är viktiga delar av utrikespolitiken. Men det är också värderingar och människovärde. Med undfallenhet mot regimen i är risken överhängande att diplomatin kolliderar med värderingarna och att ambitionen om goda relationer väger tyngre än det förakt för människovärdet som den iranska regimen ger uttryck för i sin maktutövning. När det gäller mänskliga rättigheter är inte i något enda avseende på väg åt rätt håll. Tvärtom är de styrande, inklusive dem som beskrivs som reformvänliga, mer benägna att öka förtrycket. De har utnyttjat tillkomsten av det internationella kärnteknikavtalet för just detta. Larmrapporter från och andra människorättsorganisationer vidimerar denna bild. är med andra ord inte vilket land som helst. Det är i sig ett skoningslöst och moraliskt bankrutt system. Lögnen är regimens vedertagna verktyg, och vi såg det som sagt i samband med nedskjutningen . Regeringen säger att efter erkännandet har den iranska regimen och myndigheterna samarbetat på ett konstruktivt sätt med drabbade länder. säger , som företräder , att han redan nu är övertygad om att utredningen inte kommer att bedrivas med den öppenhet som bland andra har talat om. I en intervju med TT säger : ”Det är ingen som förväntar sig att vare sig den iranske utredningsledaren eller vi andra får vara med och hålla en intervju med de militärer som sköt ned planet. Det är inte sannolikt att anta, det är lite naivt.” Vad är det som gäller? Är det eller utrikesministern som har rätt i bedömningen av den iranska regimens samarbetsvilja? 27 (M): I min roll som riksdagsledamot i opposition är detta det enda verktyg jag har för att ställa frågor till utrikesministern eller ställa regeringen till svars. Men, fru talman, i detta läge är det inte en partipolitisk fråga utan en nationell. måste stå enat i detta. Det största problemet är att anser att dessa människor är iranska medborgare. Att vara svensk, ukrainsk eller kanadensisk medborgare är sekundärt och bara en fråga om att ha ett resedokument som gör att man kan ta sig ut ur landet, inte mer än så. Jag vet inte hur man har gjort urvalet bland de länder som är berörda, det vill säga att har en roll, en annan och sin lilla roll. har 10 miljoner invånare, och vi har goda diplomatiska förbindelser med många delar av världen. Jag förstår att diplomati är svårt. Man kan inte bara stå och skrika och skriva debattartiklar, utan det ska tisslas och tasslas. Jag har full respekt för att det är så diplomati funkar. Vad ska denna kammare och regeringen säga till de anhöriga? I exempelvis har staten betalat ut till de anhöriga. Det ska gå till begravning och oförutsedda utgifter. Det är ungefär som en brygga. I har vi inte denna praxis, för här har vi egna försäkringar. Men alla har inte det. Tack och lov har vi länge varit fredade från nationella kriser. Den senaste var 2004. Det kommer att komma kriser, men så få som möjligt är önskvärt. Men är vi där. Ska den 18-åriga flickan skickas till ? Jag förstår att det kan ta tid att få kompensation. Det kanske tar upp till ; jag vet inte. Men vad händer här och ? Vad har de för garanti? De kommer att få kompensation och säkerligen i iransk valuta. Det är detta som har kommunicerats ut. Jag tror att kan spela en viktig roll. Jag vill inte ha ännu en militär konflikt i . Jag vill inte ha ett nytt . Om vi tyckte var ett problem kommer att bli ett tre fyra gånger större problem. Det är en nation med två arméer, och dessa är mer utvecklade och har större kunskaper än något annat lands i denna region, i och vid . Men jag vill inte dra debatten dit utan till hur vi kan se till att vi får insyn. Det vi vet är att inte har kompetens och utrustning för att läsa av svarta lådan. Vad jag har förstått av tredjehandsinformation och det jag läst är att om data laddas ned fel kan de försvinna. Vad gör för att svarta lådan ska läsas av i eller i och för att fransmännen ska få läsa av den i närvaro av alla berörda länder och så att alla får insyn, så att fakta kommer på bordet, så att alla pratar samma språk och så att samma fakta kommuniceras? Vad gör utrikesministern, och regeringen, mer än bara det som jag fick höra i svaret? 28 Utrikesminister (S): Låt mig börja med att säga att riksdagsledamöter självfallet ska ställa interpellationer och frågor. Det är detta som är hela poängen med att få information. Jag märker vilket äkta engagemang har i dessa frågor. Det är genuint, och jag är glad över att svara på frågorna efter bästa förmåga. Nedskjutningen av det ukrainska planet är en synnerligen tragisk händelse. Som sagt miste 176 personer livet. Av dessa var 17 hemmahörande i , varav 7 var svenska medborgare. Vi har fördömt nedskjutningen, och det är viktigt att haveriutredningen nu genomförs snabbt, effektivt och transparent. Som jag sa har , efter de tre första dagarnas förnekande, erkänt nedskjutningen och visat prov på samarbetsvilja. Vi ministrar från de fem drabbade länderna har samarbetat noga. Vi har särskilda undergrupper för varje fråga. Våra tjänstepersoner träffas så gott som via telefon, videokonferens och så vidare, och vi har undergrupper med jurister för att följa upp kompensationsfrågorna och andra rättsfrågor. Man diskuterar nu med de länder som har rätt att delta i haveriutredningen enligt de regelverk som finns. , och har ackrediterade representanter. När det gäller nedladdningen av de svarta lådorna har de iranska myndigheterna vänt sig till den amerikanska utredningsmyndigheten , . , , och har rätt att sända experter. har gjort detta, och de är nu välkomna att närvara när de svarta lådorna laddas ned. Detta skulle inte ha behövt göra enligt internationella regelverk, men man har bestämt sig för att göra det ändå, efter krav från oss.