prot · H70957 · 2020-01-14 00:00:00 — Därför är det viktigt att vi ger möjlighet till kameraövervakning men också att vi begränsar ensamarbetet och ser till att man har rätt utrustning och rätt utbildning för att kunna hantera svåra situationer. Det är en tuff utmaning; när det uppstår trafiksituationer eller förseningar måste man kunna känna sig trygg i sitt yrkesutövande och att man har kollegor att vända sig till. Jag kommer att vara angelägen om att följa utvecklingen och att se till att man har så goda förutsättningar som möjligt att utföra ett gott jobb nu när intresset för tågåkandet ökar. Som jag säger i svaret finns det både en rapport när det gäller kameraövervakning som regeringen nu bereder och andra trygghetsskapande åtgärder inom kollektivtrafiken. Nationella rådet för järnvägs- och kollektivtrafikskydd arbetar också ständigt och återkommande med säkerhetsfrågorna. Det är viktigt. Jag tror att vi får arbeta gemensamt, genom att stärka de fackliga organisationernas möjlighet att ha skyddsombud och på det sättet kunna göra skyddsronder och öka tryggheten. Men vi ska också vara tydliga med arbetsgivarens ansvar så att de anställda känner trygghet. Jag tror att det sistnämnda är inte nog så viktigt att understryka. När man ser att det finns risk för ökat hot och våld mot de anställda måste arbetsgivaren ge de anställda goda förutsättningar för att kunna hantera situationer och känna sig trygga i sitt yrkesutövande. De ska dessutom ha rätt skyddsutrustning om det skulle behövas eller möjlighet till kamerabevakning. 119 (SD): Jag har först en rättelse. Vi sverigedemokrater har varit tydliga med att man inte ska utse skyddsombud efter partibok. De anställda ska få utse skyddsombud, och det ska inte vara de som har socialdemokratisk partibok. Det tycker jag är en stärkt möjlighet för skyddsombuden. En tanke slår mig: Hur hade ministern agerat om av de anställda på hade uppgett att det förekommer våld minst och av de anställda hade svarat att det ofta förekommer sexuella trakasserier? Jag tror inte att ministern hade suttit med armarna i kors och tyckt att det är onödigt med krafttag för att få bukt med problemet. Men det är den otryggheten som de som jobbar ombord på tågen möter. Jag har identifierat fem åtgärder som var och en kan stärka tryggheten inom kollektivtrafiken. Ordningsvakter ombord är kostsamt och är inte en statlig fråga. Men det fungerar väl. Jag vet att har det på vissa avgångar. Det hade de redan när jag satt i kollektivtrafiknämnden där. Det är dock inte hållbart att ha ordningsvakter på samtliga tåg och bussar. Det är alldeles för kostsamt. Kroppsburna kameror är absolut ett bra komplement. Det ger även möjlighet att fånga upp ljud vid hot. Det är en relativt billig åtgärd, men det är inte en statlig fråga. Jag vet att just kroppsburna kamerors vara eller icke-vara debatteras med . Det är en gråzon, men det finns inget förbud mot dem i alla fall. Jag är glad att herr minister i alla fall tycker att det är oacceptabelt med hot och våld. Men från statens sida kan vi besluta att ensamarbete inte ska vara tillåtet. Det är en viss skillnad på att uppmuntra till att inte ha det och att direkt förbjuda det. Vi kan besluta om skärpta straff för hot och våld mot tjänstemän som jobbar ombord på tågen. Även andra yrkesgrupper kan vara aktuella, men debatterar vi ombordpersonal. Vi har skärpt straffen för våld mot blåljuspersonal. bör vi titta på andra yrkesgrupper. Här talar vi om en grupp som är extremt utsatt. Siffrorna talar sitt tydliga språk. Jag tycker inte att ministern kommer med något konkret alls. Det absolut starkaste förslaget tycker jag är ett tillträdesskydd från våldsverkare inom kollektivtrafiken. Personer som hotat eller brukat våld mot ombordpersonal hör inte hemma ombord på tågen. Jag undrar verkligen om herr ministern vill anamma detta och kanske till och med presentera en utredning. Vi kommer att lämna in en motion om det. Men regeringen kan såklart lättare få bukt med detta genom exempelvis en proposition. Vi i menar att det måste fattas beslut om både skärpta straff och möjligheter att neka personer tillträde i kollektivtrafiken när de utgör en fara för personal och resenärer. Jag hoppas att regeringen ändrar sin inställning i frågan så att vi kan gå hand och hand mot en säkrare miljö ombord på tåg och bussar. 120 Infrastrukturminister (S): Jag delar helt och hållet utgångspunkten. Det ska vara tryggt och säkert för dem som jobbar inom kollektivtrafiken. Vi ska ha tydliga regler som talar om vad arbetsgivarens ansvar är så att vi kan begränsa ensamarbetet och se till att man har en trygg och säker arbetsmiljö. Som jag nämnde har vi en utredning som bland annat tar upp kameraövervakning och andra skyddsåtgärder. Jag tror att det är otroligt viktigt att man känner sig trygg. Regeringen är beredd att göra mer, och vi gör mer. Jag är lite fundersam över hur och , som har ganska långtgående krav, ska kunna få igenom det tillsammans med och . slåss ju för att ska bli landets statsminister. har sagt att man vill ingå i ett underlag för en regering som består av sverigedemokrater eller i vart fall kristdemokrater och moderater. Jag noterar att detta engagemang inte finns där för vare sig skyddsverksamheten, arbetsmiljöverksamheten eller för den delen reglering av ensamarbete. Låt mig avslutningsvis säga något om huvudskyddsombud, skyddsombud och partibok. Det som sägs här stämmer inte, . Det är inte partiboken som är avgörande, utan det är att medlemmarna ska välja dem som ska företräda deras skyddsintresse. Den uppfattningen delar inte , och det tycker jag är allvarligt. Jag tycker att medlemmarna ska få välja vem som ska säkra mitt skydd på min arbetsplats. Det gör jag genom mitt medlemskap i en facklig organisation. Detta vill frånträda. De vill se till att andra utser den som är ansvarig för skyddsverksamheten. Det vore en olycklig utveckling. Jag tycker att det är viktigt att jag som facklig medlem på en arbetsplats känner till den som ska företräda mina intressen. Även om man har bra samverkan mellan fackliga organisationer, anställda och arbetsgivare i med låg konfliktnivå och ofta samverkar på ett fantastiskt bra sätt ska man komma ihåg att det ibland finns väldigt tydliga intressekonflikter. Det gäller inte minst frågor som gäller trygghet, ensamarbete, hot och risker. Då är det viktigt att jag som medlem kan välja vem som ska företräda mig i skyddsfrågor. Detta säger jag inte bara som infrastrukturminister och socialdemokrat utan också som gammalt huvudskyddsombud inom industrin. 121 (SD): Infrastrukturministern hade här ett gyllene tillfälle att rikta sig till dem som är utsatta för hot och våld inom kollektivtrafiken, ofta Sekomedlemmar. är ett fackförbund som alltid för Socialdemokraternas talan. Den är väldigt röd. Till dessa medlemmar skulle infrastrukturministern verkligen kunnat ha sagt att han brinner för dem och deras trygghet och att han har följande förslag som är jättebra. Infrastrukturministern valde dock att lägga största delen av tiden med att lägga en massa rökridåer och inte ta frågan på allvar. Jag tycker att det är sorgligt och att ministern nästan låtsas som om problemet inte finns. Att säga att det är oacceptabelt – ja, det kan man ju säga om sprängningar och annat. Man såg det inte komma. Men jag tycker att regeringen agerar tondövt. Jag skulle verkligen vilja veta: Är de åtgärder som finns i svaret det enda som regeringen har att komma med? Det handlar om kameraövervakning och det nationella rådet för järnvägs- och kollektivtrafikskydd, som bedriver samverkan i säkerhetsfrågor. Det är ett råd som inte ens går att googla fram. Man kan inte få tag på det. Är detta de mest konkreta åtgärder som regeringen har att komma med tycker jag att det är väldigt sorgligt. 122 Infrastrukturminister (S): Tack återigen, , för engagemanget! Det uppskattar jag verkligen. Jag uppfattar att som facklig organisation ofta lyfter fram vilket bra arbete som socialdemokratin eller regeringen gör när det gäller att trygga deras medlemmars rättigheter och trygghet på arbetsmarknaden. Det finns goda skäl till det. Vi är både historiskt och i nutid de som driver skyddsverksamheten bäst, som ser till att tillföra resurser till , som inte lägger ned och som inte vill ta bort medlemmarnas rätt att ha huvudskyddsombud eller välja sina skyddsombud. har inte stått på den sidan. De har valt att samarbeta med och . De har i valt att rusta ned skyddsverksamheten inom . Det finns alltså skäl till att inte har haft ett så gott record när det gäller tryggheten för anställda inom till exempel tågtrafiken. Just därför uppskattar jag engagemang. Jag tycker att det är viktigt. Jag tycker att det är viktigt att alla ser behovet av att öka tryggheten för anställda som jobbar inom kollektivtrafiken. Jag är beredd att som infrastrukturminister göra vad jag kan inom mitt ansvarsområde. Jag noterar också att ett antal av frågor inte rör mitt ansvarsområde, utan i huvudsak kanske rör justitieministerns ansvarsområde när det gäller tillträdesförbud och liknande. är varmt välkommen att ställa interpellationer till det ansvariga statsrådet för dessa frågor. Jag vill härmed tacka för engagemanget och för en bra diskussion i en viktig fråga för Sekos medlemmar och för oss i hela samhället. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 25 Svar på interpellation 2019/20:201 om vargpopulationens spridning 123 Statsrådet (S): har frågat mig varför man har valt ut län som det län som ska hysa flest vargar per kvadratkilometer och om jag avser att verka för en ändring så att det inte finns ett så orimligt hårt vargtryck lokalt i län. har varit regionaliserad i . Det är länsstyrelserna och viltförvaltningsdelegationerna som fattar beslut om och som anger riktlinjerna för viltförvaltningen i länet. Här ingår även beslut om antalet vargar. Landet är uppdelat i tre rovdjursförvaltningsområden – det södra, det mellersta och det norra. län ingår i det mellersta rovdjursförvaltningsområdet. Länen inom ett rovdjursförvaltningsområde överlägger mellan sig och fördelar antalet vargrevir. Detta arbete sker inom ramen för den beslutade rovdjurspolitiken som ställer upp målet att ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus för rovdjursstammarna som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn ska tas (prop. 2012/13:191 En hållbar rovdjurspolitik). Enligt propositionen skulle efter behandling bedöma var referensvärdet för varg skulle ligga inom intervallet 170–270 individer och rapportera det värdet till Europeiska kommissionen enligt art- och habitatdirektivet. Inom ramen för denna begränsning rapporterade att referensvärdet för vargpopulationen i ska vara minst 270 vargar. Populationen har dock haft en högre inavelsgrad än vad som anses acceptabelt, och den sårbarhetsanalys som låg till grund för referensvärdet kritiserades för att inte beakta genetiska aspekter. Regeringen uppdrog 2015 åt att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera analysen och, med den nya analysen som grund, utreda vad som krävs för att populationen ska anses ha gynnsam bevarandestatus. har utifrån analysen bedömt att det behövs minst 300 vargar och att minst en invandrad varg från eller reproducerar sig med en skandinavisk varg varje femårsperiod för att populationen ska ha gynnsam bevarandestatus. genomfördes ingen licensjakt och bedömer utifrån de senaste inventeringsresultaten, och inräknat att viss skyddsjakt kommer att tillåtas, att det saknas utrymme för licensjakt även under kommande jaktsäsong. har därför beslutat att inte delegera möjligheten att fatta beslut om licensjakt efter varg till länsstyrelserna. Motivet till detta är att antalet vargar ligger på samma nivå som referensvärdet för gynnsam bevarandestatus. Det är viktigt att beslut även fortsättningsvis fattas på lokal och regional nivå. 124 (M): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Varg- och rovdjurspolitiken ska bygga på fakta. Men det verkar mest vara en romantisk syn à la som är det förhärskande synsättet i regeringens vargpolitik. Låt mig förklara varför jag ser det så här! har beslutat att ska ha en population på 170–270 vargar. Från har vi förordat 170, men det ligger mellan 170 och 270 vargar. Om populationen blir större ska man enligt riksdagsbeslut tillåta skyddsjakt på varg. Denna nivå bygger på att den svenska vargstammen är kraftigt inavlad. Det behövs ett stort antal vargar för att säkra antalet genetiskt. Det behövs också ett tillskott av nya vargar via invandring, företrädesvis från . På detta sätt är den svenska vargpolitiken uppbyggd. finns det 300 vargar, enligt förra årets beräkningar. Trots detta kommer vargjakt i vargtäta områden inte att tillåtas detta år. håller alltså en högre vargstam i landet än vad har beslutat. Det är ett märkligt fenomen, eftersom alla verk är underställa beslut. tillåts vargar skjutas snabbt via skyddsjakt i icke vargtäta län. län, som motsvarar 1,8 eller möjligen av markarealen i , hyser mellan 45 och 50 vargar. av den svenska vargstammen finns alltså i län, och det finns elva revir som mer eller mindre är stationära och har jaktmarker i vårt län, detta trots att länet geografiskt är ett genomsnitt av . Den här vargtätheten är ett stort lass att bära. Dessutom ligger länet mitt i landet, vilket innebär att alla potentiella nya varggener måste komma via vargar som vandrar genom andra län för att kunna få valpar med vargar i län. I en debatt med landsbygdsministern hävdade ministern att vargen skulle finnas där den gör minst skada. Varför regeringen genom sina länsstyrelser då valt ut län som det län som ska bära det största vargtrycket per kvadratkilometer är ytterst oklart. Det finns inget riksdagsbeslut om att det ska se ut så här. Vi vet att antalet vargrevir ökar. Det får också konsekvenser. Trots att alla medel för vargstängsel förbrukas i vårt län har våra fårbönder inte lyckats hålla vargen utanför hagarna. Därför slutar flera nu med sin verksamhet. Hundar blir dödade av varg under jakt. Det är mycket tragiskt. Senast hände det nu i . Är det så här man ser på landsbygdens framtid? I så fall: Varför har man valt ut just län att betala det högsta priset för den svenska vargstammen? Den svenska rovdjurspolitiken måste vila på demokratisk grund. De riksdagsbeslut som fattas måste implementeras. Om regeringen då väljer att ensidigt låta vissa län bära hela ansvaret för vargens överlevnad måste man förklara varför. Vidare: Om man som i ministerns svar väljer att göra detta till enbart lokala beslut är det ett sätt att ducka från ansvar. Mig veterligen har län inte uttryckt någon önskan om att ta det här ansvaret. Vargen är ett riksansvar och inte ett länsansvar. 125 (M): Det råder nu en akut situation i det mellersta rovdjursförvaltningsområdet, som både och tillhör. Vi har ett rovdjurstryck som saknar motstycke. Jag kan inte utesluta att det beror på att regeringen har låtit ha veto i de här frågorna . Det är en helt ohållbar situation, fru talman. var jag i . Jag ska berätta för statsrådet var ligger. Det ligger norr om , i , norr om in mot . Där hade vi arrangerat ett företagarmöte. Vi mötte företagare som är fårbönder eller har friskola med ridning. Vi mötte en företagare som har jobbat i skogen . Jag noterade, fru talman, att statsrådet i julas sa i en intervju att hon tycker att skyddsjakten fungerar bra. Jag skulle rekommendera statsrådet att åka till eller , möta företagare som är fårbönder och har fått rovdjursattacker och titta dem i ögonen. Titta i ögonen och säg: Skyddsjakten fungerar bra, och rovdjurspolitiken fungerar bra! Detta är nämligen inte den verklighet som råder. Det är inte verkligheten för fårbonden som ligger och hör vargarna yla. I mellan och rör det sig en vargflock på ungefär 14 vargar. I , fru talman, finns det enligt 90 vargar på en kraftigt begränsad yta. Precis som statsrådet säger i svaret innebär beslut att tamdjurshållning inte påtagligt ska försvåras och att man ska ta socioekonomisk hänsyn. Det är två kraftfulla signaler i den rovdjursproposition som antog 2012/13. När man möter , och andra företagare som är verksamma i det här området blir man närmast förtvivlad över deras oro och deras berättelser om hur de upplever situationen. Vi har inga problem med rovdjur, säger de. Vi ska ha en balanserad diskussion, säger en av företagarna, och en balanserad situation, men det här har gått över styr. Det kan inte vara rimligt, säger en av företagarna, att jag ligger sömnlös för att jag är livrädd för att min fårfarm ska bli attackerad. En annan företagare berättar om när eleverna är ute och rider i skogen och det kommer andra rovdjur. I det här fallet var det björn som man hade sett. Jag tror inte att björnen attackerar hästarna eller att en varg gör det. Men bara det att hästarna skenar iväg vore naturligtvis en fruktansvärd situation. Jag tycker nog att det är på sin plats om regeringen och landsbygdsministern tar utsträckta hand. I en debatt räckte ut handen till Socialdemokraterna och sa: Vi är beredda att stödja varje beslut som regeringen tänker ta och som gör att vi går på 170 vargar i . Vi är beredda att stödja varje initiativ från regeringen. Jag skulle vilja veta om landsbygdsministern är beredd att ta den utsträckta handen. 126 Statsrådet (S): Jag tackar så mycket för interpellationen. Det här är en fråga som berör, väcker mycket känslor och engagerar väldigt många människor – politiker, företagare och andra. Därför är jag tacksam över att vi har många tillfällen att debattera denna fråga i den här kammaren. Men ska man ha en seriös diskussion känns det kanske som att en interpellationsdebatt i någon mening inte är den lämpligaste formen, givet att den är väldigt tidsbegränsad och att det här är komplexa frågor. lyfte fram flera argument i sitt inlägg. Hon hänvisade till beslut i frågan, ett beslut som fattades i stor enighet och säger att vi ska ha en ordnad förvaltning i . Vi ska ha en vargstam som har en gynnsam bevarandestatus. Man angav ett intervall på 170–270, som sedermera har reviderats utifrån begreppet gynnsam bevarandestatus till 300 inklusive en föryngring . Till det har vi en organisation som vi har fått på plats som syftar till att besluten angående detta ska fattas så regionalt och lokalt som möjligt. Vi har tre rovdjursförvaltningar, den södra, den mellersta och den norra. Sedan har vi viltförvaltningsdelegationer som leds av landshövdingarna och som har representanter från civilsamhälle och andra intressenter som är med och fattar beslut kopplat till frågorna om till exempel skyddsjakt och hur eventuell licensjakt de år som licensjakt är aktuell ska fördelas. Det är ett sätt att försöka få frågorna så nära människor som möjligt. Till det finns en problematik som behöver vägas in. Det handlar om att vi inte äger de här frågorna helt själva i . Så kan det gärna låta i debatten. Utöver de beslut som har fattats i riksdag och hur vi har valt att organisera är det frågor som inordnas under det som kallas för EU:s art- och habitatdirektiv. Det stipulerar tydligt att det ska vara gynnsam bevarandestatus. har ett överträdelseärende som ligger och som inte effektuerats men som kan effektueras när som helst. Vi har att förhålla oss till det som är ett EU-regelverk på området. Det innebär att det inte är så enkelt som att vi kan säga att vi tycker att man ska ha exempelvis 170 vargar, 270 vargar eller en siffra över huvud taget. Det som är viktigt för mig som minister i den här frågan är att vi har en bra dialog. Det gäller både en bra politisk dialog men också en så bra dialog som möjligt med människor som är berörda. Vi har ett stort behov av att försöka bygga upp legitimitet kopplat till rovdjursfrågan. Det gäller att komma bort så mycket som möjligt från de ibland enbart känslostyrda debatter som finns. Det gäller inte minst kopplat till att man har incidenter, exempelvis som den nämnde om att en hund blir riven eller annat. Det river upp väldigt mycket känslor, och det har jag stor respekt för. Att ha känslostyrda debatter, oavsett vilken typ av känslor som man låter styra, kommer inte att föra frågan framåt. Det som är viktigt är att vi hittar de vetenskapliga grunder som vi behöver för att kunna fatta kloka beslut. Det gäller att identifiera de områden där vi kan jobba med den här frågan på ett konstruktivt sätt för att bygga legitimitet och uppnå en så god spridning som möjligt i hela landet. Det är också en del av det riksdagsbeslut som fattades och som ligger fast även framgent. 127 (M): Det är inte enbart vilken lagstiftning som man beslutar om som är viktigt. Det är också hur man tillämpar den. När man tillämpar lagstiftning på så sätt som man nu gör med rovdjurslagstiftningen litar inte människor på politiken. Ska vi över huvud taget ha en livskraftig vargstam i måste regeringen ta fram förslag på hur man får till en mer rättvis fördelning. Socialdemokraterna brukar ha rättvisa som sin paradgren. talar vi om rättvisa i fördelning av vargpopulationen. Om samma vargtäthet tillämpas som den i län skulle ha 2 500 vargar. Vi kan inte ha en lagstiftning som tillämpas lite som man vill ute i våra myndigheter. Vi kan inte ha ansvariga statsråd som duckar och skickar ansvaret nedåt i organisationen. Ett statsråd måste ta ett helhetsansvar. Fungerar inte tillämpningen av regelverket får man skapa nya regelverk. Svårare än så är det inte, fru talman. län är inte Yellowstone nationalpark, även om ytan är nästan densamma. län har 304 000 invånare. Här finns många tätorter, en stor landsbygdsbefolkning och ett aktivt jordbruk. län har som av sin yta täckt av skog. Den måste ta sitt ansvar för vargpopulationen. Det kan inte enbart vissa län göra. Vi måste hushålla med naturens och vår jords resurser. Vi kan inte enbart se landsbygden som en nationalpark och utan att betala något för det låta de vilda rovdjuren få finnas och växa i antal. Vi behöver vår jord och vår skog till att också ge mat på bordet till människor. Utan ett livskraftigt jordbruk och en god djurhållning kommer många andra naturvärden att förstöras. Vem ska vilja driva exempelvis fårskötsel, när en stor del av arbetstiden och resurserna går till att hålla vargen borta? För precis så ser det ut på vissa håll i mitt hemlän. Vi har i vårt län haft en ansvarskännande jägarkår som förstått att det fanns beslut att följa på rovdjursområdet. Men det är inte rimligt att det just är dessa jägare som i högre grad än andra ska förlora sina jakthundar beroende på en för stor och hungrig vargstam. Kan inte staten ta sitt ansvar för den svenska vargstammen kan inte heller län göra det. Vi måste kraftigt reducera antalet vargar. Vi kan vi inte ha de 170 individer som landet kan hysa om alla ska finnas i vårt län. Precis som sa finns fyra andra län. Det är de fem länen som har alla vargar. 128 (M): När jag var i , som ligger i , var det inte så mycket känslor där. Det är företagare som vädjar om att de ska kunna driva företag i hela . Det är företagare som vädjar om att kunna skydda sina djur. Det är företagare som säger: Vi vill kunna verka här i inre . Det var en balanserad debatt och ett balanserat samtal. Det var ordet ”balans” som användes. Vi måste ha en balans i rovdjurstrycket. Vi har inget emot rovdjur, sa man. Men det är inte rimligt att det finns 90 vargar på en så begränsad yta. Det påverkar människorna. I det här fallet var det företagare som är aktiva och skapar jobb i sin hembygd. De berättade också om barnfamiljen som är orolig för att släppa ut sina barn. De berättade om rektorn som hade sagt: Vi kan inte gå på skogsutflykt. Jag som rektor kan inte ta ansvar för säkerheten för förskoleklassen i skogen om det kommer en vargflock på 14 vargar. En företagare som hade verkat i sa: Jag är orolig för min egen säkerhet. Efter mötet vi hade i blev jag uppringd av en annan företagare, som sa: Jag har personalansvar för mina medarbetare. Jag har gjort en säkerhetsanalys. Hur ska jag med berått mod kunna skicka ut våra medarbetare i skogen när det finns det här rovdjurstrycket? Det är verkligheten.