prot · H709131 · 2020-06-03 00:00:00 — Polisen har enormt viktiga uppgifter att ägna sin värdefulla tid åt. Låt dem göra det, i stället för att grubbla över om ett visst vapens utseende gör det mer eller mindre lämpligt för jakt! Ett annat förslag som drivit är att vapensmuggling ska bli ett eget brott, precis som exempelvis narkotikasmuggling är ett eget brott, inte ett i mängden av alla andra smugglingsbrott. Det skapar en möjlighet att ha en egen straffskala och se särskilt allvarligt på det allvarliga brottet. Det viktigaste är emellertid, tror jag, att vi tar ett nytag kring vapenlagstiftningen i – att vi åstadkommer ett sammanhållet, enhetligt, ändamålsenligt, proportionerligt och rättssäkert regelverk för hur vi hanterar vapen i . Vapenlagstiftningen, liksom en hel del annan lagstiftning, har blivit ett lapptäcke som är allt svårare att uttyda och som blir mindre och mindre rättssäkert och mindre effektivt. Det är viktigt att vi gör detta. Det krävs en sammanhållen lagstiftning för vapen i . Vissa är kanske överraskade av intresset för vapenfrågorna. har nog de flesta lagstiftare blivit varse hur viktig frågan är för dem som direkt berörs, alla ägare av lagliga vapen. Men frågan är faktiskt också viktig ur ett rent principiellt perspektiv – eller ideologiskt, om man så vill. Den handlar nämligen, som i så många andra fall, om relationen mellan medborgaren och staten. Är man som jag liberal lutar man sig gärna mot principen om att var och en ska ha så stor frihet som möjligt, så länge denna frihet inte tränger undan någon annans frihet. blir det svåra gränsdragningar, men jag vill ändå påstå att det i denna fråga inte är så svårt. Tycker man att enskilda ska få äga vapen, eller tycker man inte det? För mig är svaret solklart ja. Sedan måste vi lägga oss vinn om att skapa ett effektivt, ändamålsenligt och rättssäkert regelverk för hur denna rättighet ska kunna utövas. Så är inte fallet . Så har det inte varit, och det har bara blivit sämre . Något slags katalysator för förfallet blev EU:s vapendirektiv. Som ett sätt för vissa politiker att visa handlingskraft efter terrordåden i skred man till verket – fort och fel, riktat mot fel sorts vapen och fel sorts vapenägare. De lagliga vapnen är inte problemet. De laglydiga vapenägarna är inte de som ska klämmas åt. Ändå var det just detta som skedde. Ändå är det just detta som sker. Och det fortsätter att ske, fastän en bred majoritet i riksdag tydligt har uttryckt vad den representerade folkviljan önskar. Det kändes först nästan lite futtigt att reservera sig när vi redan hade så många förslag om tillkännagivanden på plats, men jag ändrade mig. Det är nämligen tydligt att vi måste sätta tryck på regeringen att agera i enlighet med de demokratiskt fattade beslut som gäller sedan en . Ledarskap i medgång är lätt. Men det är i motgång ledarskap prövas på riktigt. Det krävs styrka och beslutsamhet att erkänna fel, backa bandet, göra om och göra rätt. Det är precis det som regeringen behöver göra. Ni har haft chansen , men ingenting har hänt. Hur ska vi tillkännage vad vill innan det går in? Hur ska vi behöva vänta på ett bättre och mer ändamålsenligt, rättssäkert och effektivt regelverk för vapen i ? Jag tänker inte yrka bifall till någon av våra reservationer, när vi har en så bred majoritet om så mycket på detta område. Det är ett bra betänkande, och jag vill yrka bifall till utskottets förslag. Mycket tankemöda och hårt arbete har lagts ned av flera partier för att göra lagen bättre på vapenområdet. Många av förslagen kommer att höja säkerheten i . ska de genomföras. Det är dags att leverera. 31 (SD) replik: Jag noterade att upprepar detta med att upprepade tillkännagivanden är av vikt i en situation där vi har en regering som är väldigt motvillig att genomföra det som har tillkännagett. Vi har ett antal tillkännagivanden som är upprepade och som har anslutit sig till, just med motiveringen att det är viktigt att sätta tryck på regeringen med upprepade tillkännagivanden. Men vi har också ett tillkännagivande från om utökad vapengarderob där av något skäl har valt att inte göra just det som man talar om i talarstolen, nämligen att rikta ett upprepat tillkännagivande till regeringen för att sätta press på regeringen i just den frågan. Jag skulle vilja veta varför har valt att inte ställa sig bakom just reservationen om utökad vapengarderob. Med stöd hade det blivit ett upprepat tillkännagivande. Det hade blivit en prick i protokollet i den frågan, och regeringen hade fått skämmas ytterligare. Det är min ena fråga. Jag har också en annan fråga, men vi kan ta den här först: Varför väljer inte att ansluta sig för att skapa fler tillkännagivanden till regeringen i vapenfrågor där den har visat ett motiverat motstånd? 32 (C) replik: Jag vill tacka för möjligheten att tydliggöra hållning i den här frågan. Vi står självklart fast vid vår hållning i frågan om utökad vapengarderob. Som jag nämnde i mitt anförande hade jag inte tänkt ställa mig bakom en enda av reservationerna eftersom jag tyckte att det var redundant, överflödigt, när vi sitter med dem redan som det är. valde jag ändå att göra det för att öka det politiska trycket och visa regeringen att vi menar allvar. Jag hade lika gärna kunnat göra det i den här frågan också men valde att inte göra det i det här läget. Men för tydlighetens skull: Vi står fortfarande bakom en utökad vapengarderob. 33 (SD) replik: Det är just det här som blir lite haltande, kan jag tycka. Man motiverar en principiell hållning att upprepade tillkännagivanden är av vikt för att sätta press på regeringen, och sedan ”cherrypickar” man ut bara några stycken och lämnar några därhän. Då blir det lite haltande i signalerna till regeringen om vad tycker är angeläget utifrån just den principiella hållningen. Men okej, vi är där vi är. Vi får väl ändå vara nöjda med att valde att sätta press på regeringen genom ett tillkännagivande i frågan om utökad vapengarderob. Min andra fråga tänkte jag ställa just mot bakgrund av det vi fått höra från i talarstolen som företrädare för regeringssidan. Regeringen har ju ett väldigt motiverat motstånd mot att genomföra våra tillkännagivanden i den här frågan. Är , om nu regeringen vägrar att genomföra dessa tillkännagivanden så som man säger här, beredda att tillsammans med och andra partier i justitieutskottet lagstifta om de här sakerna från för att de ska bli verklighet, eller är inte beredda att göra det? Vill ni i stället förlita er på en motvillig regerings genomförande av dessa tillkännagivanden? 34 (C) replik: Lagstiftning är en ädel och svår konstart. Ett av de stora problemen med svensk vapenlagstiftning, och en hel del annan lagstiftning för den delen, är att den är ett lapptäcke. Regeringar levererar, pliktskyldigt och ibland, på tillkännagivanden, men när man gör det saknar man en tydlig bild av vad man vill med de olika frågorna. En av de absolut viktigaste punkterna i detta, som jag också tog upp i mitt anförande, är att vi gör ett nytag kring vapenfrågorna så att vi skapar ett enhetligt, entydigt, effektivt, ändamålsenligt och rättssäkert regelverk för vapen. Vi har all konstitutionell möjlighet att stifta lag i , men är inte riggad för att göra det. Jag tror att det är mycket bättre om en skicklig utredare kan ta sig an denna grannlaga uppgift – med en bra referensgrupp där alla partier är representerade – för att göra just det nytag jag nämnde. Jag tror att den personen har större chanser att lyckas och skapa just det här enhetliga, ändamålsenliga, tydliga och rättssäkra regelverket än om vi skjuter från höften i . Jag har också sagt att många har kommit med bra idéer. Men alla de här idéerna måste var och en kopplas mot de problem som vi vill lösa. Att skjuta brett med hagel i de här frågorna är inte lämpligt för att skapa en effektiv och bra lagstiftning. 35 (KD): har vi sett hur det grova och gängrelaterade våldet har kopplat ett grepp om allt större delar av vårt land. En av vårt samhälles viktigaste uppgifter är att garantera säkerheten för våra medborgare, och därför måste kampen mot denna brottslighet intensifieras genom kraftfulla lagar och åtgärder. Det grova våldet har nått historiskt höga nivåer. Skjutningar och sprängdåd är inte längre något ovanligt utan förekommer ofta i nyhetsrapporteringen och är till och med något som många får anpassa sin vardag efter. Situationen saknar enligt polisen motsvarighet internationellt. De kriminella gängen försörjer sig på narkotikaförsäljning och annan brottslighet och beskrivs som både aggressivare och mer våldsbenägna . I dagens debatt behandlar vi vapenfrågor, och då kan jag konstatera att i stället för att göra det svårare for gängkriminella att begå våldsbrott med illegala vapen riktar regeringen i många fall udden mot den svenska jakt‑ och skytterörelsen genom att försvåra för dem som laglydigt äger och hanterar ett vapen. Jag kan konstatera att utskottet samlat en majoritet gällande åtta tillkännagivanden till regeringen. Vi kristdemokrater anser naturligtvis att det behövs verkningsfulla insatser för att komma åt kriminellas innehav av vapen och sprängmedel, men vi menar att detta kan ske utan att skapa ytterligare problem för vanliga jägare och sportskyttar. Dessa helt vanliga människor ska inte behöva drabbas av att samhället ska anpassas utifrån vad dess mest destruktiva krafter genom gängbrottsligheten gör. För oss kristdemokrater är det självklart att inte bunta ihop jägare och sportskyttar med dem som beter sig allra värst i samhället. Hårdare tag mot gängbrottsligheten behöver kraftfulla åtgärder för att säkra tryggheten i vårt samhälle, men man bör inte försvåra utan snarare förenkla tillvaron för laglydiga och ansvarsfulla vapenägare. Det är ett synsätt som också en majoritet av justitieutskottet delar i och med utskottets tillkännagivande. En överimplementering av vapendirektivet eller annan onödig reglering som försvårar för laglydiga vapenägare är inte metoderna för att få stopp på den grova brottsligheten då de i stället för att möta problemet främst drabbar laglydiga jägare och sportskyttar. I dagens finns ett stort antal, ca 600 000, registrerade vapenägare. Den undersökning som gjordes för sedan visade att då mätningar gjordes av bruk av vapen vid grova brott kom l,2 vapen från jakt och sportskytte. Detta faktum visar att det krävs andra åtgärder för att möta gängbrottsligheten än att försvåra och reglera i onödan. Det finns vägar att reglera, men jägares och sportskyttars behov ska också mötas. Jag vill kort beröra några av tillkännagivandena. har riktat flera tillkännagivanden till regeringen om att skärpa straffen för smugglingsbrott av vapen. Senast skedde det , då det enligt tillkännagivandet också skulle övervägas om smuggling av vapen ska brytas ut till en särskild brottsbestämmelse. Det är positivt att en utredare har lämnat ett sådant förslag, men det är angeläget att förslaget också leder till ett lagförslag för att ta ställning till. Det finns därför anledning att rikta ett ytterligare tillkännagivande till regeringen. beslutade att en ny myndighet med ansvar för jaktfrågor och viltförvaltning skulle inrättas. Detta beslut har regeringen vägrat att följa. Det är beklagligt av ett flertal skäl. Ett av skälen är att det tagit bort möjligheten att flytta licenshanteringen från till den nya myndigheten. inkom exempelvis 64 900 vapenlicensansökningar till polisen, och skillnaden är stor i hur det tar för ärendena att avgöras. Längst är väntetiden i storstadsområdena. Polisen har visserligen lyckats minska handläggningstiderna för vapenlicenser , men vi kristdemokrater anser inte att det är en fråga som bäst lämpar sig att skötas på . Vi anser att ska fokusera på sina polisiära kärnuppgifter. Det har tidigare funnits tillkännagivanden som inneburit att regeringen återkommit med åtgärder för att flytta ansvaret för vissa djurfrågor till länsstyrelserna. Utifrån den situation vi ser i samhället ser vi att polisens uppgifter behöver renodlas ytterligare. Att hantera vapentillstånd är en sådan fråga som lämpligen flyttas från polisen till en ny myndighet. Att den rödgröna regeringen inte agerar i frågan trots att tillkännagivanden gjorts om införandet av en ny jaktmyndighet är anmärkningsvärt. förutsätter att regeringen återkommer med åtgärder för att få till stånd en ny myndighet för jaktfrågor och att licenshanteringen läggs på denna. har tillkännagett för regeringen att det behövs en mer generell översyn av det samlade regelverket för tillståndsgivning för och innehav av legala vapen och vapendelar. Vad gäller motionsyrkanden om 2017 års ändringsdirektiv är det självklart att det inte ska försämra eller försvåra för jägare och sportskyttar. Direktivet har som syfte att motverka att skjutvapen missbrukas för brottslig verksamhet. Beroende på hur kraven i direktivet genomförs i svensk rätt finns det enligt oss en risk att det träffar fel målgrupper. I stället för att göra det svårare för kriminella att begå våldsbrott riskerar reglerna att i onödan försvåra för laglydiga jägare och sportskyttar. Vi anser således att frågan om illegala vapen måste ges högsta prioritet, men det får inte drabba dem som hanterar legala vapen på ett ansvarsfullt sätt. Det finns därför anledning att rikta ett tillkännagivande igen till regeringen om att genomförandet av ändringsdirektiv i svensk lagstiftning inte ska gå längre än vad direktivet kräver i de delar som riskerar att försämra eller i onödan försvåra för laglydiga jägare och sportskyttar. Reglerna för när licens ska beviljas behöver också förtydligas. Det förekommer exempelvis att jägare nekas vapen som har för bra precision eller för hög vikt. Det beror på att det finns tolkningsutrymme kring lagens bestämmelser. Därför bör lagen förtydligas så att myndighetens utrymme att neka licens på vaga grunder undanröjs. Jag vill med detta yrka bifall till reservation nr 11. Jag vill avsluta med att säga att vi stöder de tillkännagivanden som har gjorts i utskottshanteringen och också reservation 11 som jag nämnde. Jag hoppas nu att regeringen agerar i frågan. Det är dags att förenkla, inte försvåra, för landets jägare och sportskyttar. 36 (L): Det är lite märkligt med vapendebatten, kan jag tycka, att det finns så mycket känslor och att folk är så upprörda. Vi har inte en sådan debatt om till exempel kockar som hanterar farliga saker som brännare, gasol, knivar och andra saker som man kan döda eller begå grova, farliga handlingar med. Där finns det ingen sådan debatt. Men när vi talar om legala vapenägare, som jägare, sportskyttar eller andra, som absolut också hanterar farliga saker men som inte begår brott med dem blir det väldigt mycket känslor, kanske framför allt hos dem som vill göra lagstiftningen alltmer restriktiv. Den här återkommande diskussionen i vapenfrågan kokar ganska ofta ned till en enkel fråga: Ska man få äga farliga saker? Ja, det tycker jag att man ska få göra. Man ska få äga farliga saker om man är en lämplig person. Om man är en person som inte begår brott, om man är psykiskt frisk och om man sköter sig i övrigt måste man få äga farliga saker. har Socialdemokraterna med emfas hävdat att en allt striktare vapenlagstiftning, i ett land som redan har en mycket strikt sådan, alltså , skulle vara till för att klämma åt kriminella gäng eller den organiserade brottsligheten. Det är uppenbarligen trams. De kriminella gängen använder sig såklart inte av legala vapen. De är till sin natur gäng som bryter mot lagen och använder illegala vapen. Men i talarstolen lät det som att Socialdemokraterna ändrade sig på den punkten och i stället anförde att de vill stoppa vapnen på grund av rädsla för ensamma galningar. Jag tycker att det är ett lite märkligt argument. Det är klart att alla partier i riksdag – Liberalerna har nog varit ett av de mest pådrivande partierna – vill se tuffare tag mot kriminella gäng och att polisen får resurser och befogenheter att hitta ensamma galningar och på olika sätt stävja brottslighet. Men det är konstigt att i talarstolen ta en ensam galning som exempel att skrämmas med för att klämma åt sportskyttar, jägare eller andra legala vapenägare. Samma argument om sakers farlighet kan anföras i ett annat sammanhang. Förra gången vi hade debatt om vapen handlade det om vapenmagasin. Då pratade jag om att man kan skada någon med en fryst lax och många andra saker. Om man drämmer en sådan i huvudet kan det tillfoga någon ganska allvarlig skada. när sommaren rullar in och allt fler svenskar går ut i trädgården eller kanske till någon park och grillar kan vi fundera över det där. Man kan ha ihjäl någon med en fryst lax. Man kan ha ihjäl någon med den kniv man filear laxen med. Man kan också ha ihjäl någon med tändvätskan som man kanske tänder grillen med. Visst finns det ensamma galningar som har haft ihjäl någon, kanske inte med en fryst lax men definitivt med en vanlig kökskniv eller med tändvätska. Sådana ensamma galningar finns. Men Socialdemokraterna har vad jag vet inte föreslagit att vi ska förbjuda de farliga sakerna. Jag tänker att det beror på att det inte handlar om att man är rädd för ensamma galningar, utan det är ett argument som man har gripit ur luften för att fortsätta driva sin ideologiska kamp mot legala vapenägare. Det är otroligt provocerande. Det finns exempel ute i världen på allvarliga knivdåd som ensamma galningar har begått med helt legala knivar, farliga saker. Det finns exempel på personer i uniformsyrken som har begått allvarliga brott med helt legala vapen, eftersom de har varit ensamma galningar. Det finns exempel ute i världen på pyromaner, ensamma galningar, som har bränt ned saker. Men om man vill komma åt det ska man inte angripa de legala vapenägarna. Om man vill komma åt ensamma galningar ska man se till att polisen har resurser och befogenheter nog för att utreda och stävja brottslighet. Det är det som är problemet här, fru talman. Och förslagen för det lyser med sin frånvaro. Jag bodde tidigare i ett av mest utsatta områden, . jag bodde där var det en negativ utveckling – det var inte bara mitt fel, utan det fanns andra saker som drev på den utvecklingen. Allt fler personer sköts, och de kriminella gängen växte sig starka. När jag satt i fick vi också hantera att det kastades handgranater i våra områden. Som en person som har bott i ett sådant område blir jag ganska provocerad när man använder de områdenas icke kriminella medborgare som slagträ i debatten. De är områdenas offer, som är rädda för kriminella gäng och som blir utsatta för både enskilda vansinnesdåd och organiserad brottslighet. Man använder dem för att klämma åt något som faktiskt inte är ett problem, det vill säga personer som fullt legalt äger vapen och kan hantera dem eftersom de är lämpliga. Jag kan bli provocerad av att man använder våldets offer för att driva fram en politisk linje som inte behövs. har och ska ha en strikt och ansvarsfull reglering och hantering av vapenfrågor. Det innebär att de personer som är lämpliga att inneha vapen och som visar att de kan hantera vapen ska få ha det och göra det. Men de personer som inte är lämpliga och som misstänks kunna begå vansinnesdåd, som Socialdemokraterna var inne på, ska polisen hitta och lagföra. Konstigare än så är det inte. Som en sista not i mitt anförande vill jag påminna om att länge har varit ett av länderna i världen med störst vapentäthet. Jag har ingen aning om hur det står till med knivtätheten i landet. Men jag vet att det vanligaste mordvapnet är kniv och inte något annat vapen. Vill man stävja brottslighet och förekomst av kriminella gäng, organiserad brottslighet och ensamma galningar ska man alltså inte stirra sig blind på antalet vapen eller för den delen antalet knivar. Då ska man ge polisen resurser och befogenheter för att bekämpa brottsligheten. 37 (S) replik: Tack, ledamoten , för ditt anförande! Jag har en liten fråga utifrån den liknelse du gör mellan vapen och en fryst lax. Du poängterar dock senare att folk som är lämpliga också ska få inneha vapen. I och med att du jämför vapen med lax undrar jag om du tycker att det ska ställas samma krav på laxägare, på kockar eller på den som ska grilla. Eller ser du att det faktiskt är skillnad mellan den frysta laxen, kocken eller den som grillar utifrån syftet med produkten? 38 (L) replik: Detta är inte så märkligt som Socialdemokraterna försöker få det att framstå. Om man grillar till exempel vilt är det ofta en jägare som har skjutit det. Det är sant att alla de personer som deltar i processen med det grillade viltet – från den som skjuter skottet i skogen och fäller viltet till den som grillar och den som kanske fraktar gasolen eller tändvätskan – hanterar farliga saker. Den som anses olämplig att hantera farliga saker ska såklart inte göra det. Polisen kan faktiskt om de misstänker att någon person innehar något som man kommer att använda för att begå brott beslagta det. Jag tror inte att det finns något exempel på att någon med en fryst lax har råkat ut för det. Men som jag förstår lagen och som den ser ut skulle jag tro att polisen får konfiskera en fryst lax om det finns belägg för det och det är uppenbart att den ska användas på ett brottsligt sätt. Det är sant att det inte är särskilt vanligt, men det är inte min poäng. Det är inte heller vanligt att man begår brott med legala skjutvapen. Det är extremt ovanligt. Och det är inte vanligt att kockar begår brott med sina köksknivar. Men det är inte poängen. Socialdemokraterna försöker spela bort korten här, fru talman. Jag tycker att vi ska ha en strikt lagstiftning som ger polisen befogenheter och resurser att hantera människor som inte kan hantera farliga saker, till exempel vapen. Vi har en strikt vapenlagstiftning. Men vi ska inte gå på dem som inte begår brott. Det är lite pinsamt när det smäller och brinner runt om i våra förorter och utsatta områden. Då står Socialdemokraterna i den här i talarstolen och frångår återigen det man sagt i talarstolen. Man får det att låta som att det handlar om organiserad brottslighet eller något liknande. Så är det inte. Legala vapenägare begår inte brott med hjälp av sina vapen. 39 (S) replik: Anledningen till att regleringarna är annorlunda när det gäller innehav av vapen än innehav av frysta laxar är ju att syftet med produkterna skiljer sig åt. Och det är ju rimligt. Det var inte jag som i talarstolen gjorde jämförelsen mellan reglering av frysta laxar och regleringen av vapen. Jag tycker att frågan blir lite banal när ledamoten gör den typen av liknelser. säger själv att det ska vara restriktiva lagar när det gäller vapen eftersom syftet med ett vapen är något helt annat än syftet med den frysta laxen. 40 (L) replik: Det är sant, och det kan ibland vara svårt att förstå ett förslag som drar en princip till sin spets. Det finns personer som inte begriper att man kan göra jämförelser mellan olika storheter för att exemplifiera och förtydliga principiella ställningstaganden. Då ska jag tala med lite större tydlighet. Jag tycker att man ska få äga farliga saker. Saker och ting – en lax, ett vapen eller en kniv – kan vara olika farliga sinsemellan. Detta är sant. Men den principiella grunden måste vara att man ska få äga farliga saker om man inte begår brott med dem. Det finns saker som är farligare än andra. Dem kan man ha striktare lagstiftning för. Det har vi redan i när det gäller till exempel vapen. Men min poäng i anförandet var att man kan ha ihjäl någon med nästan vad som helst. Det omöjliggör positionen att vara emot saker bara för att de är farliga eller bara för att människor inte ska inneha saker som är farliga. Alla här inne är ju överens om att man ska kunna äga saker som är farliga. Nästa steg blir att diskutera proportionaliteten. Det gjorde jag också i mitt anförande. Jag sa att vi har och ska ha en strikt lagstiftning, men det är oproportionerligt att angripa legala vapenägare som bedömts som lämpliga efter väldigt hård granskning när man säger att man vill komma åt en ensam galning, en yrkeskriminell eller något annat.