prot · H70958 · 2020-01-15 00:00:00 — Jag har i denna talarstol pläderat ganska för att i stället ha ett bospar. Det är ett stöd som går till den enskilda människan som behöver en bostad, det vill säga bostadspolitik. Varför är så vurmande för företagsstödspolitik och inte för bostadspolitik? 141 (S) replik: undrar varför jag vurmar för investeringsstödet. Det är en rent praktisk och pragmatisk fråga. Jag vet att det i slutändan ger lägre hyror än de hyror som tas fram genom presumtionssystemet som finns , presumtionshyrorna. Det är det helt avgörande. Ska vi bygga bostäder – oavsett om det är ägt boende eller hyrt boende – måste kostnaden ned för att normalinkomsttagare ska kunna efterfråga bostäder. Det är en pragmatisk fråga. Det är inte en ideologisk fråga eller någonting. Det är inget som har skrivit om tidigare i någon bok . Det är en pragmatisk lösning som ger resultat. Det sätter också press på övriga marknaden att hålla nere slutkostnaden för den som antingen ska köpa eller hyra sin bostad. Får vi inte fram fler hyreslägenheter kommer inte övriga marknaden som inte kan styras heller att hålla igen kostnaderna. Det är min uppfattning. Jag tycker att det behövs ett stöd som gör att normalinkomsttagare även kan efterfråga en nyproducerad bostad. 142 (KD) replik: Jag noterade att inte svarade på frågan varför han inte tyckte att bostadspolitik var viktigare än företagsstödspolitik. Jag ska förenkla frågan för så att den kanske blir enklare att svara på. Är Socialdemokraterna för eller emot bospar? Det räcker med ett ja eller nej på den frågan. 143 (S) replik: ställer frågan om jag är för eller emot ett bospar. Jag tycker att det är en intressant form att titta på. Vi har inte tagit ställning för eller emot det. Men ett bospar riktar sig till dem som har möjlighet att bospara. Alla människor har inte möjlighet att bospara även . Sedan måste vi komma ihåg att bostadspolitik någonstans handlar om att se till att människor kan ha en god bostad som man också har råd med. Jag tycker att investeringsstödet är tydligt bostadspolitiskt, för det ger människor möjlighet att efterfråga en ny bostad. Det finns dock ett problem. Vi pratar om att man ska öka belåningen för att få en bostad. Men det är ju begränsat till den del av befolkningen som har trygga anställningar och goda inkomster. Det finns de som har goda inkomster men inte trygga anställningar. Vi har någonting som vi kallar för allmän visstidsanställning, som stökar till det för väldigt många. Då spelar det ingen roll om man har bosparat under hela sitt unga liv för att kunna köpa en bostadsrätt, för man kommer inte ens in på banken. Du får inte ens låna telefonen på banken, var det någon som sa. Jag tyckte att det var lite skämtsamt och roligt, men det var det kanske bara jag som tyckte. Det handlar alltså också om arbetsmarknadens politik i den här frågan om man ska kunna öka belåningen. Vi har tyvärr en stor grupp unga, upp till , inom som inte ens är välkomna in på banken. Det är de här människorna vi också måste tänka på i sammanhanget. Det är alltså inte bara att säga ja eller nej till bospar och tro att man har löst bostadspolitiken med det. Det krävs mycket mer, och det krävs mer omfattande frågor. Men jag är inte avvisande på något sätt till att diskutera bosparformen vidare. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 12.) betänkande 2019/20:CU8 vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 12.) betänkande 2019/20:UbU8 144 NORIA MANOUCHI (M): borde vara ett land där varje barn som kliver in genom dörrarna på förskolan vet att här spelar det ingen roll om jag är fattig eller rik, vilket kön jag har eller vilket namn jag bär. Här kommer jag att få samma chans som alla andra att uppnå mina drömmar. Så borde ett hederligt välfärdssamhälle fungera. Men det gör inte . Forskningen är överens om att den tid barnen tillbringar i förskolan spelar roll i förhållande till framtida studier. Det är tydligt att barn som har gått i förskolan har bättre utveckling i senare årskurser i förhållande till barn som inte har gått i förskolan. Ju tidigare barnen möter lärande i språk och matematik, desto enklare blir . Vi vet att det är så här, och därför vet vi också att socialdemokratisk politik och budget inte räcker till. Tack och lov vann valet och kunde tillsammans med Alliansen genomföra ett stort antal reformer. En ny läroplan togs fram. Naturvetenskap och teknik fördes in. Läraruppdraget förtydligades och fokuserades på lärarlegitimationer. Förskolan blev en egen skolform, och alla barn fick tillgång till den med 15 avgiftsfria timmar . Men 2014, när blev statsminister, stannade reformerna och den positiva utvecklingen av förskolan upp. kunde vi läsa rapporter: Andelen personal med förskollärarexamen minskade, och är inte ens av de anställda behöriga lärare. Barngrupperna blir dessutom större. Vi går alltså i direkt motsatt riktning i jämförelse med alliansåren 2006–2014. Därför, fru talman, föreslår en rad insatser för att säkerställa att klassresan börjar i klassrummet. Permanenta Förskolelyftet, och se till att förskollärares möjlighet till kompetensutveckling garanteras! Inför en ny KPU för akademiker och yrkesverksamma som vill bli förskollärare! Utöka antalet platser på förskollärarutbildningen, och se till att de hamnar i de delar av landet där bristen på behöriga lärare är absolut störst! Vi behöver utreda möjligheten till förstelärartjänster. Särskild kompetens, men också karriärmöjligheter, behövs även inom förskolan. Insatser för att barn inte ska behöva ärva sina föräldrars utanförskap behövs. Därför är det viktigt med vårt förslag om 30 avgiftsfria timmar för barn till föräldrar som saknar studievana och som står långt bort från arbetsmarknaden. Dessutom behöver specialpedagoger och speciallärare bli en naturlig del även av förskolan. För en god studiefortsättning behöver vi se till att vi har ett system som garanterar en relevant överlämning när barn lämnar förskolan och börjar . Bland annat därför föreslår en kartläggning av barnens språkutveckling. – det är kanske det viktigaste – vill vi att varje nyanlänt barn eller barn till nyanlända föräldrar ska gå i obligatorisk språkförskola . För att någonsin ska kunna bli det där landet där varje barn har en chans kräver detta. I går annonserade på sin presskonferens en stor satsning på välfärden – en efterlängtad och välbehövlig satsning. Vi föreslår utöver ordinarie budget till skola och utveckling. pratar inte bara om välfärd; vi finansierar den också. Därför, fru talman, vill jag tacka för mig och yrka bifall till reservation nr 1. 145 (SD): Det har gått ungefär vi senast debatterade området förskolan. har vi alla träffat representanter för förskoleupproret minst en gång, och många av oss fler gånger än så. Efter att ha hört alla partier slå sig för bröstet och tala om vikten av vår förskola och sedan ha tagit del av förskoleupprorets berättelser kunde man någonstans kanske förvänta sig att vi i budgeten skulle få se stora tydliga satsningar på just området förskola. Vi fick exakt raka motsatsen. På utgiftsområdet som syftar till att stimulera minskade barngrupper föreslog regeringen en minskning. Man föreslog en minskning av anslagen till förskolan och arbetet med minskade barngrupper med nästan . Det är en minskning som motsvarar . påbörjade jag något som jag har valt att benämna en förskoleturné över hela vårt land. Jag har redan hunnit besöka förskolor i , i , i , i och i . Det är en turné som jag avser att fortsätta med under hela mandatperioden för att ta del av den vardag som vi bland annat debatterar här . I samband med ett av dessa besök tog jag en promenad på en förskolas rastgård tillsammans med en pedagog. Vi passerade ett förråd där det fanns ett stort antal tvåhjulingar. De stod uppställda på en hylla där barnen inte kunde komma åt dem. berättade för mig att man inte hade kunnat använda sig av tvåhjulingarna på länge trots att barnen verkligen älskade dem. Den naturliga följdfrågan blev såklart: Varför använder ni inte tvåhjulingarna? berättade då att även om barnen har hjälm och skydd är dessa tvåhjulingar lite riskabla, och om de ska användas måste en vuxen alltid vara där och ha uppsikt över barnen. På just denna förskola var det en omöjlighet. berättade vidare att den hemska sanningen var att de inte hade fullständig koll på barnen på förskolan. Hon mådde fruktansvärt dåligt över det faktum att hon i samband med att föräldrarna hade kommit för att hämta sina barn och frågat var någonstans barnet var hade fått svara att hon inte visste, följt av något svar baserat på var någonstans barnet brukar vara eller vilka barn som barnet brukar umgås med. Varför situationen var så här på just denna förskola var inget som hon behövde fundera på – det var på grund av storleken på barngruppen och antalet barn per pedagog. Det här är vad hon sa: Vi har ett stort antal barn per pedagog här – 7,2. Det är helt omöjligt att hålla koll, så för barnens säkerhet tar vi inte fram våra tvåhjulingar. Det är mycket annat i vår verksamhet vi skulle vilja göra, men vi vågar inte. Det är helt enkelt för farligt. Och vi ska inte ens prata om de dagar vi har ont om personal. I samband med en frågestund här i frågade jag utbildningsminister om hur regeringen i av kris och uppror kan välja att dra ned på förskolans ekonomi med nästan 700 miljoner när förskolan skriker efter mer resurser. Svaret blev att jag svartmålade situationen. Jag och efterfrågar ett tak på max 5 barn per pedagog. Snittet är ju 5,1 barn per pedagog, så hur stor skillnad kan det egentligen bli om vi drar ned det till 5,0? Utbildningsministern har säkert rätt i att en minskning om 0,1 barn per pedagog inte gör särskilt stor skillnad. Jag delar nog den uppfattningen. Men för en förskola där det är 7,2 barn per pedagog och personalen inte vet var barnen befinner sig skulle ett tak på max 5 barn göra mycket stor skillnad. Det här vet såklart utbildningsminister . Utbildningsministern är en klok person och en god debattör, och hon brinner för svensk utbildning. Det råder inget tvivel om det. Men utbildningsministern vet också att 5,1 är just ett snitt och inget annat. Det finns förskolor som har betydligt färre barn än 5,1 per pedagog. Där är detta inte ett problem. Men i de förskolor som har 6, 7, 8 barn per pedagog skulle ett maxtak på 5 barn per pedagog kunna utgöra skillnaden mellan trygghet och otrygghet – eller mellan välmående personal och utbränd personal. Att sänka snittet från 5,1 till 5,0 barn respektive att sätta ett maxtak på 5 barn är två vitt skilda saker. Vi i tror på ett maxtak, och vi tror på de effekter ett sådant tak skulle kunna ge. Av den anledningen valde att satsa 1,3 miljarder på området förskola. Vi valde att kalla det förskolemiljarden, vilket egentligen är felaktigt eftersom det faktiskt är 300 miljoner mer än 1 miljard. Regeringen minskar som sagt anslagen till förskolan med 700 miljoner. har en förskola som är så pass god att andra länder ser svensk förskoleverksamhet som en inspirationskälla och ett föredöme, där alla barn oavsett sina unika förutsättningar har rätt till barnomsorg. De pedagoger som arbetar för att våra barn ska kunna erhålla denna omsorg har dock inte en lika väl fungerande situation. Mycket hög arbetsbelastning, kraftig underbemanning, för många bisysslor och mycket begränsade ekonomiska förutsättningar för den löpande verksamheten utgör tyvärr en del av verkligheten inom förskolan. Detta har inte enbart lett till ökat antal sjukskrivningar, utbränd personal, hög personalomsättning samt försämrad trygghet och kontinuitet hos barnen. Det har gått så pass långt att förskolepersonal över hela landet har gått samman i nätverk, exempelvis förskoleupproret, för att tillsammans kämpa för förbättrade villkor och en förbättrad arbetssituation. Vi måste sätta större fokus på personalens förutsättningar och aktivt arbeta med att minska belastningen, öka bemanningen och motverka antalet sjukskrivingar. Våra förskolebarn ska ges bästa möjliga förutsättningar, och då spelar personalen en avgörande roll. Personalen inom förskolan har stor likhet med exempelvis personalen inom vården. De älskar sitt jobb, de brinner för det de gör och de sätter barn och patienter i det absolut främsta rummet – oftast framför sig själva. När resurserna minskas sliter personalen ännu hårdare för att nedskärningarna inte ska drabba barnen och patienterna. De vänder ut och in på sig själva för att ingen som behöver omsorg ska behöva bli lidande. Det enda beslutsfattarna ser är att verksamheten fortsätter fungera trots nedskärningarna, så de testar att dra åt lite till och effektivisera lite mer. Inte sällan slutar det med att personalen sjukskrivs, blir utbränd eller byter jobb. Då slänger man in ny personal och börjar om igen. Alla partier pratar om vikten av förskolan. går från ord till handling och satsar de ekonomiska medel som behövs för att det ska bli verklighet. Tyvärr fick vi inte stöd för vår satsning på en så kallad förskolemiljard. Jag tror tyvärr att vi inte heller kommer att få stöd för vårt yrkande om att förbättra arbetsmiljön för vår förskolepersonal. Det ordagrant föreslår – vilket också är mitt yrkande, fru talman – är bifall till reservation 5 i betänkandet: ”att särskilt fokusera på och aktivt verka för att förbättra förskolepersonalens arbetsmiljö.” Jag tar det en gång till: ”att särskilt fokusera på och aktivt verka för att förbättra förskolepersonalens arbetsmiljö.” Som ett ytterligare steg för att förbättra situationen för våra pedagoger inom förskolan föreslår även ett slopat karensavdrag. Alla som har barn i förskoleåldern känner säkert igen en vardag som med jämna mellanrum är kantad av förkylningar och influensor. Förskolan, där många barn finns samlade på liten yta, är en känd riskzon för smittspridning. På samma sätt som det är självklart att förskolan inte accepterar att sjuka barn deltar i verksamheten ska det vara självklart att barn inte behöver befinna sig på en förskola med sjuka pedagoger. Det bör vara självklart att varken barn eller personal vistas i verksamheten då man är sjuk utan är hemma tills man är frisk. Karensavdraget som det är utformat försvårar möjligheten att stanna hemma. Genom ett slopat karensavdrag för förskolepersonal möjliggörs i större utsträckning hemmavistelse för att bli frisk. Fördelarna är flera: Det bidrar till ökad hälsa och ökat välmående och minskar eventuell stress hos personal som annars känner behov av att arbeta som man inte är frisk. Det förhindrar även ökad smittspridning mellan personal och barn i de fall personal i stället är sjukskriven vid sjukdom. Med det avslutar jag mitt anförande. Jag ber om ursäkt för att jag dragit över tiden och yrkar som sagt bifall till reservation 5. 146 (C): Socialdemokraterna är här, är här och Vänstern är här och MP, KD och SD är här. I vårt glada lag har vi Liberalerna här , och tittarna och talmannen är här . Åh, det är så roligt att alla är här ! Vi har väl alla, tror jag, hört den inledningen , antingen som vuxna som varit med barnen i förskolan eller som barn. Många av er har säkert själva gått i förskolan i . Det har inte jag, så jag har träffat på denna fina sång först som vuxen när jag har varit med mina barn i förskolan. Förskolan är en oerhört viktig del av barnens uppväxt, och det är en fantastisk sak när man ser hur bra den kan fungera. Med mina egna barn har jag varit med på förskolan och sett hur de leker med kompisarna, springer in till en favorit bland pedagogerna och ibland inte vill hämtas av sin pappa för att de har så roligt. Det kan man ju ta till sig. Att de sitter i ring och får högläsning av en människa som verkligen kan engagera dem är en fantastisk upplevelse, liksom att se dem rita och skapa nytt. Men jag har också sett motsatsen. Ständiga vikarier som inte vet vad barnen heter – eller, som vi precis hörde, var barnen är. Pärmen med barnens papper och saker de skapat är tom därför att det inte finns någon som har tid med det. Gråten när man lämnar. Då är det med ett tungt hjärta man går till jobbet. Man har rent av vänt i dörren med sina barn för att man inte känt att man kunnat lämna dem. Förskolan kan vara helt fantastisk men också mindre bra, och hur bra den är avgörs jätteofta av hur bra personalen är och hur mycket personal det finns. Att det finns tillräckligt med personal i förskolan är helt enkelt avgörande för hur bra barnen mår. Därför vill vi i se ett nytt nationellt riktmärke för antalet barn per utbildad personal. Vi står inför stora utmaningar med bland annat stora barngrupper och brist på utbildad personal. Vuxna som lämnar sina barn men först och främst barnen själva måste kunna lita på att det finns vuxna på förskolan som ser dem. finns det riktmärken för hur stora barngrupper man får ha. Men det vi i ser som en nödvändighet är ett riktmärke för antalet barn per utbildad personal. I slutändan är det ju det som är avgörande. Det hjälper inte att man har en barngrupp som inte är alldeles för stor om det inte finns nog med personal som ser till den. Därför vill vi i stället fokusera på antalet barn per utbildad personal. Det skulle också ge möjlighet att utforma verksamheten på olika sätt. Men först och främst vill vi sätta stopp för den situation vi ser , där barngrupperna kanske inte är gigantiska men det å andra sidan inte finns personal till att ta hand ens om små grupper. har varit med och infört ett professionsprogram för förskolan. Tanken är att också skapa nya möjligheter för personal att läsa upp behörighet via . Det skulle ge fler förskolepedagoger, vilket kan hjälpa till att bemanna enligt det nya kravet. Vi vet att förskolan kan lägga en god grund för framtiden; det råder inget tvivel om det. Som Noria Manouchi sa visar också forskningen att de som har gått i förskola får en bättre framtid och lyckas bättre i skolan. De barn som skulle gynnas mest av detta är de barn som förskolan tyvärr har svårast att nå. Det är också de barnen som runt om i landet faktiskt medvetet hålls borta från förskolan. Att de barn som skulle gynnas absolut mest av denna satsning från välfärdssamhället aktivt väljs bort av välfärdssamhället, till exempel för att deras föräldrar inte jobbar, är ingen klok hållning. Av alla barn i mellan tre och är det 23 000 som inte går i förskolan. Utrikes födda barn och barn från familjer med låga inkomster är kraftigt överrepresenterade i denna grupp. Därför vill vi från sida ha bättre uppsökande verksamhet från förskolans sida gentemot familjer i utanförskap. Vi vill också utöka rätten till förskola. Men att få en rättighet utan att ha kunskap om den hjälper inte särskilt mycket. Därför är det viktigt med uppsökande verksamhet så att utsatta familjer faktiskt nås av informationen. Genom att dessutom erbjuda nyanlända föräldrar möjligheten att gå till en integrationsförskola, där sfi och förskola kombineras, gör man en insats som ger barnen en bättre start och bättre möjligheter att få ett bra skolresultat men som också innebär att kvinnorna kommer in i sfi tidigare och att det skapas ett bättre incitament där. Det gynnar alltså både barnen och föräldrarna, särskilt kvinnorna. Vi vill se fler timmar i förskolan för barn med föräldrar som inte arbetar, fru talman. Rätten till förskola varierar kraftigt beroende på om föräldrarna arbetar eller inte. Barn till föräldrar som har försörjningsstöd har inte rätt till förskola lika många timmar som barn vars föräldrar jobbar. För att nå de mest utsatta familjerna bör det antal timmar man har rätt till öka för den gruppen. Barn i utsatta familjer ska självklart ha samma möjlighet till en bra start i livet och samma förutsättningar att klara skolan framgent, och då är förskolan en bra grund. Alla här inne vill självklart se förskolan bli ännu bättre. Det kommer en massa förslag. Vissa har vi redan hört från de två föregående talarna, och jag är rätt övertygad om att det kommer att komma fler förslag om saker som förskolan kan göra bättre från alla som sitter här. Men då måste vi också inse att det finns problem med förskolans resurser. Att konsekvent kräva att förskolan ska leverera mer utan att tillföra nya resurser är inte realistiskt. Vi har från statens sida ofta varit duktiga på att vältra över förslag på kommunerna utan att se till att de får förutsättningar att leverera. Det är dags för både regeringen och att sluta med detta. Därför vill vi från sida också se över systemet med maxtaxa. Det bör öppnas upp och ge större frihet för kommunerna att själva bestämma över avgiftsnivåerna. En viss höjning av maxtaxan skulle ge en stor intäktsökning för kommunerna från förskolan. Där ser vi som sagt en möjlighet att bygga ut förskolan med mer pedagogik och minskade barngrupper. Det har kommit flera domstolsbeslut som visar att utgifterna kommer att öka. ska förskolorna börja betala för blöjor. Det är ett problem att man inte ser till att de får bättre möjligheter att anpassa avgifterna efter detta. För att återknyta till början av mitt anförande är det härligt att se alla här och att vi får en bra debatt om hur vi kan göra förskolan bättre. Det är viktigt för att de som har det svårast att komma in i samhället får bättre tillgång till de välfärdsmöjligheter vi har och att vi slutar hålla dem vars föräldrar inte jobbar utanför. Vi vill utöka rätten till förskola för barn med föräldrar i utanförskap och ge kommunerna i uppdrag att söka upp de familjer som inte utnyttjar förskolan . Därför vill jag avslutningsvis yrka bifall till reservation 13 från . 147 (SD) replik: Jag håller med om det mesta som du säger i ditt anförande, . Som du säger tror jag att alla här inne verkligen brinner för förskolan och har en genuin gemensam vilja att förbättra den. Det gläder mig verkligen att du nämner taket för antalet barn per pedagog. Detta välkomnar jag, och jag lyfte också fram det i mitt anförande. Min fråga blir således: Hur kommer det sig att väljer att släppa fram en budget från Socialdemokraterna där man minskar anslagen för minskade barngrupper och färre barn per pedagog med ? Detta går lite grann emot det som du lyfte fram i ditt anförande. 148 (C) replik: Jag vill gärna tacka för att han ställer frågor. Som han säger är det väldigt bra om vi kan få till stånd att det blir färre barn per pedagog. Det är ingen tvekan om att förskolan behöver mer pengar. Man kan alltid diskutera vilken typ av extrasatsningar man ska fokusera på – det har jag full respekt för. Men det som är grunden för förskolan och som vi inte får glömma är att den inte är statligt finansierad. Det är en verksamhet. Vi vill ge förutsättningar för kommunerna att hitta nya lösningar för finansieringen. Jag tror att vi alltid kommer att ha en politisk diskussion här i om vem som kastar flest riktade bidrag efter olika kommunala områden, om vad vi kallar dem etcetera. Jag skulle önska att vi kunde gå över till färre riktade bidrag och mer allmänna pengar till kommunerna för olika områden. Detta är en politik som vi i driver. Jag ser dock inte att det är den enskilda satsningen som kommer att vara skillnaden för förskolan. Ge i stället kommunerna de breda förutsättningarna att styra över sin ekonomi! Vi har reformerat den kommunala utjämningen och har från sida fått igenom breda satsningar på kommunernas ekonomi. Vi har sagt att vi kommer att fortsätta att ge mer pengar till kommunerna så att de kan bestämma över sina områden och hur pengarna ska fördelas. Det är detta som är grundläggande ideologi – vi tror på decentralisering. Sedan behövs det extra finansiering till kommunerna, men vi tror inte att den bästa lösningen är att vi från statens sida fortsätter att titta på nya enskilda sätt att kasta pengarna i riktade bidrag. Satsa i stället allmänt på kommunernas ekonomi så att de kan bestämma över sin egen verksamhet. Det är detta vi vill, och via förändrad maxtaxa ge dem möjlighet att hitta en ny finansieringskälla. Det är vår politik. 149 (SD) replik: Tack så mycket, , för svaret! Jag tänkte hoppa till något helt annat.