prot · H709105 · 2020-04-15 00:00:00 — Om man på allvar vill hjälpa polisen att stävja den grova gängkriminalitet som finns i det här landet borde man kanske inte lägga på polisen en större administrativ börda utan i stället tillföra resurser så att polisen kan hitta och ta de illegala vapen som faktiskt används i kriminella kretsar. Jag tror att om man lyckades ta de illegala vapnen i stället för att gå runt och leta och jaga magasin – dessutom på ett sätt som framför allt drabbar legala vapenägare, legala jägare och legala sportskyttar – och om man tog de resurser man lagt på hela detta arbete och i stället lade dem på förslag om att tillskjuta resurser och ta bort administrativ börda från polisen, ja, då skulle man kanske hitta fler av de illegala vapnen. Hade man gjort det hade de här magasinen inte varit särskilt farliga, för ett magasin utan ett illegalt vapen är knappast farligare än en fryst abborre. Det här är en tokig överimplementering. Det är ett hafsverk. Vi säger nej till detta, och vi har sagt nej till detta från dag ett. 15 LAWEN REDAR (S): Det var ett tag sedan jag debatterade justitiepolitik, men mot bakgrund av den extraordinära situation vi befinner oss i tar jag denna debatt i ledamoten ställe. Förra mandatperioden, när jag satt i justitieutskottet, påbörjades en stor revidering av den moderatledda justitiepolitiken. Vi analyserade Europolsamarbetet, processrätten, straffrätten, Kriminalvårdens kapacitet, de förebyggande insatserna och återanpassningen efter avtjänat straff och lade mycket av vår tid på att adressera det som polisen betecknar som särskilt brottsutsatta bostadsområden. Det fanns då bred enighet i om att vi behövde skärpa justitiepolitiken i syfte att vända utvecklingen, särskilt avseende gängkriminaliteten. Förra mandatperiodens resultat innebar över 100 propositioner till om en ordentlig kapacitetsutbyggnad av Kriminalvården och häktena, myndighetsöverskridande insatser för snabb lagföring och utbyggnad av nya polishögskolor i och . Under förra mandatperioden gjordes dessutom en angelägen skärpning av straffet för grovt vapenbrott. Detta har lett till att fem gånger så många har häktats för grovt vapenbrott jämfört med tidigare. Det har i sin tur med all sannolikhet förhindrat skjutningar och sparat människoliv. Men för att runda den skärpta lagstiftningen finns det enligt polisen en tendens att kriminella förvarar vapenstycken, pipor, ammunition och magasin på olika ställen för att undkomma att vapen beslagtas. Propositionen som är föremål för dagens debatt hade kunnat bistå i det hänseendet. Bakgrunden till denna proposition är det nya direktivet om ändring av och rådets direktiv om kontroll av förvärv och innehav av vapen. Direktivet har till syfte att motverka att skjutvapen missbrukas genom att de används i brottslig verksamhet. Genom direktivet införs ett tillståndskrav vid förvärv av magasin av en viss storlek och till vissa vapen. Direktivet kräver alltså att vapenmagasin regleras i viss utsträckning. Vapendirektivet är dock ett minimidirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna får anta bestämmelser som är strängare än de som finns i direktivet. Regeringen föreslår att vapenlagens reglering ska omfatta alla löstagbara magasin, oberoende av kapacitet och storlek, eftersom vapenmagasin inte omfattas av de särskilda regler om förverkande som finns i vapenlagen. Vapenmagasin kan beslagtas men enbart under vissa förutsättningar. Nuvarande regler i och visar att möjligheten är begränsad och förutsätter att det kan befaras att föremålet kan komma till brottslig användning. Den omdiskuterade frågan har varit om ska införa en sådan generell reglering av löstagbara vapenmagasin. Av de illegala vapen som undersöktes av utgjordes av pistoler. Pistoler har förhållandevis små magasin, och dessa omfattas inte av direktivet. Enligt direktivet skulle hanteringen av dessa magasin förbli oreglerad och sådana magasin kunna fortsätta innehas utan att innehavet skulle vara tillståndspliktigt eller straffsanktionerat. En generell reglering är lättare att tillämpa eftersom bestämmelsen inte behöver begränsas till vapen av viss storlek eller till magasin med viss kapacitet. är övertydlig i sitt remissvar: En generell reglering av löstagbara magasin ger möjligheten att på ett tydligt sätt förbättra polisens möjligheter att motverka och begränsa illegalt innehav och användande av skjutvapen. Med det sagt, fru talman, har vi lyssnat på de andra remissinstansernas kritik mot detta förslag, vilket har resulterat i att propositionen har ändrats. Jag vill betona att förslaget innebär att legala vapeninnehavare som innehar tillstånd fritt får förvärva och inneha magasin med samma ändamål som tillståndet. Det är enbart om magasinet avser annat ändamål som tillstånd kommer att krävas. Den enskilde vapeninnehavaren skulle i detta fall behöva söka tillstånd för magasin under samma förutsättningar som för ammunition. Jag vill lägga till att justitieutskottets majoritet har yrkat annorlunda. Därför yrkar jag bifall till reservation 1 i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2019/20:JuU28 16 LAWEN REDAR (S): I detta betänkande har justitieutskottet behandlat 70 motionsyrkanden från allmänna motionstiden. Yrkandena rör kriminalvården, dess kapacitet, häktningstider, avhopparverksamhet, straffens innehåll, tiden mellan dom och verkställighet, elektronisk övervakning, behandlingsinsatser, säkerheten för kriminalvårdens personal, fängelseplatser utomlands med mera. Frågorna rörande kriminalvården och dess organisation engagerar . Kapacitetsfrågorna har varit föremål för politisk diskussion, då de skärpta straffen på en rad olika områden och omfattande satsningar på polisverksamheten har resulterat i väsentligt högre klientvolymer hos kriminalvården. har beläggningen ökat. Platssituationen har varit ansträngd, både i häkte och på anstalt. På många platser har beläggningen legat på 95–. Av Kriminalvårdens årsredovisning går det att utläsa att de ordinarie platserna i anstalt inte har räckt till och att häktenas kapacitet har utnyttjats maximalt. För att hantera detta har regeringen tillfört Kriminalvården ytterligare medel för att kunna skapa tillfälliga och permanenta platser och förstärka personalförsörjningen. Men mot bakgrund av fler väntade propositioner på det straffrättsliga området kommer också ökade kostnader för kriminalvården. har regeringen och budgetsamarbetspartierna ökat anslaget till Kriminalvården med . Man har dessutom aviserat en ökning om och . Kriminalvården har egentligen två centrala funktioner. Den ena handlar om att den dömde ska avtjäna sitt straff. Den andra handlar om att den som har dömts för brott ska få stöd i att återgå till ett liv utanför kriminalitet – det som Kriminalvården själv kallar att bryta den onda cirkeln. Regeringsuppdraget till Kriminalvården, , och att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram som ska förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella eller våldsbejakande miljöer är mycket angeläget. Här har också inslussningsprogram, frivilligorganisationers samverkan med kriminalvården och kommunernas ansvar för det brottsförebyggande arbetet en avgörande roll. Regeringen har dessutom gett Kriminalvården i uppdrag att ytterligare utveckla myndigheternas återfallsförebyggande arbete för personer som är dömda för våldsbrott mot närstående. Kriminalvården ska också utreda förutsättningarna att bedriva återfallsförebyggande arbete för personer som är dömda för hedersrelaterade brott. Här behövs effektiva och målgruppsanpassade insatser. Uppdraget ska redovisas . Jag vill avslutningsvis lyfta upp frågan om kriminalisering av rymningar. Att den intagne inte återkommer till anstalten efter en obevakad utevistelse, till exempel efter en permission, är allvarligt. Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår att 74 avvikelser från anstalt skedde under detta år. Motsvarande siffra var 95 och 109. Man bedömer att antalet avvikelser minskar. Oaktat detta är det viktigt att det finns en tydlig koppling mellan den villkorliga frigivningen och deltagandet i återfallsförebyggande åtgärder. Just nu bereds en lagrådsremiss där det föreslås möjlighet att skjuta upp villkorlig frigivning, även med anledning av annan misskötsamhet än underlåtenhet att delta i återfallsförebyggande åtgärder. Lagändringarna föreslås träda i kraft efter bearbetning i . Mot bakgrund av detta yrkar jag bifall till reservation 20 i betänkandet. 17 (M): ska ha en modern, tydlig och effektiv kriminalvård med hög säkerhet och meningsfull och framåtblickande verksamhet. ska det finnas tydliga krav och regler. I takt med de satsningar på polisen och de straffskärpningar vi föreslår kommer ännu fler att avtjäna straff på anstalt. Fängelsetiden ska följa snabbt efter domen, och målet är naturligtvis att den dömde ska upphöra med sin brottslighet. I det motionsbetänkande om kriminalvårdsfrågor som debatteras har vi moderater en lång rad reservationer. Vi står naturligtvis bakom dem alla, men jag yrkar bifall endast till reservation 13. Det är uppenbart att det behövs fler platser i häkten och anstalter. Den situation som råder nu med platsbrist i framför allt häkten är ytterst en effekt av regeringens bristande agerande. Regeringen fick också kritik av för att man i styrningen av rättskedjan inte tar tillräcklig hänsyn till konsekvenser för och effektivitet i hela rättskedjan. Det saknas helt enkelt långsiktighet och helhetssyn. Detta gäller inte minst för kriminalvården. Det behövs en kapacitetsgenomlysning av kriminalvården för att ta fram en konkret och långsiktig plan för kriminalvårdens expansion och framtida etableringar. ville vi moderater tillföra kriminalvården mer resurser än regeringen, och kommer kriminalvården att behöva tillföras betydande resurser för att säkerställa fler häktes- och anstaltsplatser. Straffens innehåll behöver också utvärderas och vidareutvecklas. Det gäller inte minst den växande gruppen unga vuxna med stort våldskapital som saknar intresse av att sluta med sin brottslighet. Redan här och kan mycket göras för att förbättra situationen genom att exempelvis korta tiden mellan dom och verkställighet. Därmed kan också häktesplatser frigöras. Kriminalvården bör ges i uppdrag att arbeta för att påtagligt förkorta tiderna mellan dom och verkställighet. påbörjas inte någon vård eller behandling av en person som sitter häktad. Det kan medföra att en person sitter häktad utan att några återfallsförebyggande åtgärder vidtas och utan att andra behandlingsinsatser görs. är fängelsetiden dessutom så kort att det inte är någon mening med att därefter påbörja något behandlingsprogram. Vi moderater vill därför införa en regel som innebär att när en person som är häktad döms till fängelse ska domstolen kunna förordna att domen ska gå i verkställighet oavsett om den som döms kommer att överklaga eller inte. Det innebär att den som dömts kan förflyttas till ett fängelse och komma igång med vård och behandling i ett mycket tidigare skede. För att korta tiden mellan dom och verkställighet bör också en mer restriktiv syn gälla när det kommer till att bevilja uppskov av verkställigheten. Det förekommer alltför ofta att personer inte infinner sig när det är dags att avtjäna straffet. har över 400 personer fått sina fängelsestraff preskriberade genom att hålla sig undan. Att inte inställa sig är inte förenat med något straffansvar. Den som döms till ett fängelsestraff ska också avtjäna straffet. Det handlar i grunden om respekten för och tilltron till rättssystemet. Vi vill därför införa ett straffansvar för den som inte inställer sig till verkställighet. I avviker och rymmer ett antal dömda personer som avtjänar ett fängelsestraff. skedde totalt 74 avvikelser och rymningar från fängelser. Avvikelser och rymningar är inte straffbara. Sanktionerna är begränsade och konsekvenserna små. Polisen måste lägga mycket arbete på att leta efter dessa personer, och vissa av dem kan dessutom vara farliga ute i samhället. För att minska antalet avvikelser under permissioner vill vi att fotboja ska användas i fler fall än . Vi moderater vill också, liksom justitieutskottets majoritet, att avvikelser och rymningar ska straffbeläggas. För att skapa bättre förutsättningar för att bryta ett kriminellt mönster vill vi moderater införa ett nationellt exitprogram för gängmedlemmar. Medverkan i det nationella exitprogrammet bör vara obligatorisk för dömda gängbrottslingar och yrkeskriminella. Kriminalvården, som bedriver verksamhet över hela landet och har stor erfarenhet av målgruppen, skulle kunna vara de som får ansvaret att bedriva ett sådant program. Avslutningsvis vill vi begränsa möjligheterna till villkorlig frigivning. får alla per automatik villkorlig frigivning efter två tredjedelar av strafftiden. För personer som avtjänar långa fängelsestraff innebär detta att dras av på straffet. Till exempel kan den som har dömts till fängelse per automatik få sitt fängelsestraff kortat , även om han vägrat att delta i behandlingsprogram. Vi moderater vill att villkorlig frigivning endast ska ske undantagsvis och tidigast efter tre fjärdedelar av strafftiden. Återfallsförbrytare ska aldrig få villkorlig frigivning. Det är helt orimligt att den som gång på gång begår brott inte ska avtjäna hela sitt straff. Vi vill också utöka möjligheterna att skjuta upp eller förverka villkorlig frigivning när en intagen inte deltar i återfallsförebyggande åtgärder eller missköter sig på andra sätt. har vid fyra tillfällen röstat fram tillkännagivanden om att skärpa den villkorliga frigivningen. Trots detta har regeringen fortfarande inte presenterat något lagförslag i den riktningen. Det bästa brottet är naturligtvis det brott som aldrig begås. Att ett brottsförebyggande arbete bedrivs av såväl de rättsvårdande myndigheterna som landets kommuner är därför av största vikt. Men, fru talman, den som väljer brottets bana och i många fall förstör livet för oskyldiga människor ska veta att den som begår brott möter tydliga konsekvenser. 18 (SD): Vi debatterar justitieutskottets betänkande om kriminalvårdsfrågor. Jag står givetvis bakom samtliga våra reservationer i detta utskottsbetänkande, men vi har en reservation om fängelser i andra länder, reservation 24, som jag yrkar bifall till. En effektiv rättskedja förutsätter inte bara resursförstärkningar till polis, åklagare och domstolar utan även till kriminalvården. Fler platser på anstalter måste skapas, och det kostar givetvis pengar. I ska kriminella sitta inne så länge som brottet de begått förtjänar. Det kommer såklart att leda till att fler individer kommer att stifta bekantskap med kriminalvården och dessutom avtjäna längre fängelsestraff än . Kriminalvården har varit ett eftersatt område . Det gläder mig att fler partier nu börjar prata om att vi måste satsa på hela rättskedjan. Alla oppositionspartier satsar nu mer pengar på polisen. Även om fortfarande står ut som det parti som satsar mest med en tämligen stor marginal är denna förskjutning i svensk politik välkommen. Detta gäller även Kriminalvården och den övriga rättskedjan. Steg för steg ansluter sig partier till sverigedemokratisk politik. Steg för steg inser allt fler att det inte räcker att endast säga det; man måste även budgetera för det. Varje steg vi tar framåt på detta område är väsentligt, för utan en välfungerande rättskedja, från till Kriminalvården, förfaller rättsstaten – rättsstaten vars ansvar är att upprätthålla lag och ordning. Vi har en överbeläggning på våra anstalter. Beläggningen är ända upp till och ibland , vilket är oacceptabelt. Vi saknar platser för alla dem som ska sitta av sitt straff. Kriminalvården själv varnar för att genomföra nödvändiga straffskärpningar på grund av att de inte får tillräckligt med pengar för att kunna tillgodose att det finns tillräckligt med anstaltsplatser. Överbeläggningen skapar inte bara orimliga arbetsförhållanden för dem som arbetar inom kriminalvården, utan den försämrar även de förutsättningar som vi förväntas ge dem som sitter på våra anstalter att återanpassas till att bli bättre medborgare. Problemet är tveeggat. Rehabiliteringen försämras for de intagna, och brottsoffer får inte upprättelse då de som ska vara intagna inte avtjänar utdömda straff i tillräcklig utsträckning. är det parti som satsar i särklass mest på kriminalvården. I vårt budgetförslag anslog vi mer än regeringen. Det ska jämföras med övriga oppositionspartier, som anslog mellan 20 och 150 miljoner mer till Kriminalvårdens budget. För den som menar allvar med straffskärpningar borde det vara självklart att förstärka Kriminalvårdens budget i paritet med polisens anslagsökningar. Det finns en läxa att lära för flera partier när det gäller att se helheten i rättskedjan. Man kan inte bara satsa mer pengar på svensk polis och sedan hoppas att allt löser sig i slutändan. Flera av våra motioner på området behandlas förenklat. För den som följer debatten på tv innebär detta att vi har debatterat frågorna tidigare och att det därför inte sker någon fördjupad behandling av dessa motioner i det betänkande som vi debatterar . Vi har i dessa motioner till exempel föreslagit strängare regler för permission, fotboja vid frisläppande efter allvarliga brott för att förhindra återfall i brottslighet och kriminalisering av rymning från anstalt. Ja, ni hörde rätt. är det inte olagligt att rymma från en anstalt. Det är därför mycket glädjande att utskottet nu kommer med ett tillkännagivande till regeringen om att just kriminalisera rymningar. Vi har även fört fram krav på ökad kameraövervakning på anstalterna. Vi anser att kameraövervakning vid behov även ska kunna ske i celler på klass l- och 2-anstalter. Vi har dessutom föreslagit en enklare fängelsestandard för de personer som ska utvisas. Skattepengar ska inte slösas bort i dessa fall. Även om dessa förslag inte behandlas djupare nu vidhåller vi vår uppfattning. I ska ett fängelsestraff vara just ett straff. Det är i grund och botten en fråga om rättvisa i förhållande till brottsoffret, en upprättelse till den som åsamkats en skada. Alltför länge har det ensidigt talats om vård i stället för straff, och alltför länge har kriminalpolitiken präglats av svängdörrar. Den som döms till ett straff ska känna en markant skillnad mot det liv i frihet som annars gäller. Fängelsetiden ska präglas av disciplin och strikta förhållningsregler. Kriminalvården ska se till att den som avtjänat sitt straff kommer ut som en bättre människa, och det får ta den tid det tar. Det är också vår bestämda uppfattning att tvåtredjedelsfrigivning behöver avskaffas. Det är inte rimligt att en person som dömts till exempelvis fängelse är ute . Var finns brottsofferperspektivet i detta? Vissa partier föreslår att villkorlig frigivning ska ske efter tre fjärdedelar av tiden i stället för två tredjedelar. Det är en marginell förändring av nuvarande system. För ett tioårigt straff innebär det en förlängning av straffet , men straffet blir ändå kortare än vad personen i fråga har dömts till. Om dessa partier verkligen menade allvar med sin retorik om brottsofferperspektivet hade de anslutit sig till vår uppfattning. Enligt Brottsförebyggande rådets statistik tar vi in ungefär 3 000 utländska medborgare på våra anstalter. Det är över en tredjedel av alla som skrivs in . Från svensk sida behöver vi bli bättre på att se till att andra länder tar ansvar för sina egna medborgare och verkställer de straff som dömts ut i . Det finns ett utarbetat system i gällande erkännande och verkställighet av fängelsedomar. Utländska medborgare som tillhör ett annat EU-land och som begår brott i ska enligt dessa regler avtjäna straffen i sina egna hemländer. Detta sker dock i verkligheten alltför sällan. Regeringen går fram i ett annat ärende med förenkling av detta, men som vi anfört i ärendet är detta alltför lite och alltför tamt för att möta den verklighet vi står inför . Vi måste ta denna fråga på allvar och se till att EU-länder och andra länder utanför EU tar emot sina medborgare och ser till att de får avtjäna straffen i sina egna hemländer. Om det nu är så att det av olika skäl inte finns möjlighet att verkställa ett straff i ett visst land, exempelvis av skäl som har med mänskliga rättigheter att göra eller på grund av att fängelserna håller alltför dålig standard, är det givetvis bättre att man upphandlar avtal enskilt med landet i fråga eller med ett närliggande land, så att personen i fråga får avtjäna straffet i det landet. En ytterligare fördel med att avtjäna sitt straff i det land som man är medborgare i, och som man ändå ska utvisas till, är att rehabiliteringsförutsättningarna blir anpassade till det landet. Vi har EU:s högsta kostnad per dag och intagen i svenska fängelser. Det är inte försvarbart att utlänningar som kommer till och som begår brott i får sitta på svenska anstalter till skyhöga kostnader. De rehabiliteringserbjudanden som finns på svenska anstalter ska erbjudas dem som ska återvända ut till det svenska samhället och inte till dem som ska utvisas. Dessa personer ska främst sitta av sina straff i sina respektive hemländer. 19 (C): Att bryta en kriminell bana har ett mycket stort värde, mätt i mänskligt lidande förstås och brottsoffer som slipper att bli just brottsoffer, men det finns också ett stort värde i reda pengar. Det återfallsförebyggande arbetet har utvecklats på ett sätt som inger förtroende. Det bygger på solid vetenskaplig grund och fungerar väl om den intagna är motiverad. Utmaningen är att få fler motiverade. Jag har besökt fängelser och är ärligt talat imponerad av nivån på arbetet. Säkerheten är mycket hög, verksamheten är oftast välskött och personalen ger ett mycket kompetent intryck. Det finns dock ett högst konkret och praktiskt hot mot verksamheten och det återfallsförebyggande arbetet som jag vill lyfta upp här . Vissa av anstalterna är rejält nedgångna med stora renoveringsbehov, och dessutom är fängelserna just nu fullbelagda, som flera har varit inne på i sina anföranden. Många straff har skärpts, och säkert har även de resursförstärkningar som en enig riksdag har sett till att polisen fått haft betydelse när det gäller att sätta kriminella bakom lås och bom. Det ska också tillläggas att polisen börjar få ordning på sin verksamhet efter en ganska stökig omorganisation. Jag vill ta tillfället i akt att uppmärksamma en av de stora bristerna i det rättspolitiska ledarskapet. besökte jag Tidaholmsanstalten. Den står inför en stor om- och tillbyggnad för att bli en modern, säker och effektiv anläggning som kan genomföra sitt återfallsförebyggande arbete på ett så bra sätt som möjligt. Det är akut nödvändigt att utöka antalet fängelseplatser i , något som skulle kunna ske genom bland annat Tidaholmsanstaltens utbyggnad. Planerna är klara, och alla nödvändiga tillstånd är på plats. Men bygget kommer inte igång. Anledningen är ärligt talat ganska dum, fru talman. En olöst hyrestvist mellan statligt ägda Specialfastigheter och statens myndighet har stoppat projektet. Detta sker som fängelserna är överfulla och fler förväntas avtjäna ännu längre fängelsestraff i . Om man driver hotell drömmer man sig säkert i dessa oroliga tider tillbaka till de dagar då man var fullbelagd. Men om man driver fängelse vill man absolut inte vara fullbelagd, för då går det inte att flytta intagna som behöver flyttas på. Jag tror att alla inblandade håller andan i en bön eller önskan om att coronasmittan inte ska ta sig in på någon av våra svenska anstalter. Ansvarigt statsråd borde faktiskt också hålla andan inför detta. Jag ställde en skriftlig fråga till justitieministern med anledning av det som jag fick veta när jag var på Tidaholmsanstalten, men jag fick ett icke-svar: att man räknar med att det ska lösa sig. Men det går inte att vänta på att det ska lösa sig av sig självt, för det gör det uppenbarligen inte. Här måste regeringen visa ledarskap och se till att denna onödiga konflikt löses.