prop · H703156 · 2020-04-21 00:00:00 — Regeringen bedömer att det finns möjlighet att ta ut avgift för tillkommande kostnader med anledning av de krav som föreslås. och byggnadsnämnd delar tillsynsansvaret för frågor om bygg- och rivningsavfall och förebyggande av sådant avfall. påpekar att det är tveksamt om byggnadsnämnderna har kompetens för att hantera de tillkommande uppgifter som förslaget medför. Även Byggindustrier, och pekar på att det kan finnas behov av utbildningsinsatser för beslutsfattare och handläggare hos de kommunala myndigheterna. Regeringen konstaterar att kommunfullmäktige beslutar vilka nämnder som ska finnas i kommunen (3 kap. 4 § kommunallagen). Eftersom kommunerna bestämmer vilka nämnder de vill ha ser det olika ut i olika kommuner. I många kommuner ansvarar samma och byggnadsfrågor. I andra kommuner ligger ansvaret för dessa frågor på olika nämnder. Det kan då krävas samordning mellan nämnderna. Ansvaret för de tillkommande frågorna kommer att fördelas olika beroende på hur kommunerna har inrättat sina nämnder. För vissa kommuner kan det finnas behov av att förstärka kompetensen. Som kommun framhåller krävs det också en effektiv plan- och byggtillsyn i nära samarbete med miljöbalkstillsynen för att regleringen ska få genomslag. Tillsynsmyndigheterna har en mycket viktig roll och tillsynen behövs för att säkerställa att syftet med bestämmelserna uppnås. 2019/20:156 Förhållandet mellan och och gäller parallellt. Kontrollplanen skapar förutsättningar för att olika material kan tas om hand var för sig på ett ändamålsenligt sätt. Av de allmänna hänsynsreglerna i (2 kap.) framgår att alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna att minska mängden avfall och minska de negativa effekterna av avfall. I anges att den som är ansvarig för avfallsbehandling ska beakta avfallshierarkin (15 kap. 10 §). En ändring av kraven på kontrollplaner bör öka både förutsättningarna för att förebygga avfall och möjligheterna att ta till vara resurserna i det avfall som uppstår. Detta är även i linje med preciseringen Hållbar avfallshantering under miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. Förslagen om ändring i kraven på kontrollplaner skapar möjlighet att öka andelen byggprodukter som återanvänds. Det skapar också möjlighet att öka andelen bygg- och rivningsavfall som förbereds för återanvändning, materialåtervinns eller återvinns på annat sätt vilket bidrar till måluppfyllelse av dels målet om icke-farligt byggnads- och rivningsavfall i avfallsdirektivet, dels etappmålet Ökad resurshushållning i byggsektorn i miljömålssystemet. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter som innebär att kommuner blir skyldiga att lämna information om avfallsförebyggande åtgärder. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Kommuner och Regioner (SKR) avstyrker förslaget och anser att uppgifter om avfallsförebyggande åtgär- der bör kunna inhämtas på ett smidigare sätt. Skälen för förslaget: Genom direktivet om ändring av avfallsdirektivet har det gjorts ändringar som innebär att kraven på medlemsstaternas avfallsförebyggande program blir mer omfattande (artikel 29 i avfallsdi- Ändringarna innebär att de avfallsförebyggande programmen får en mer central roll för en övergång till en resurseffektiv och cirkulär eko- Medlemsstaterna ska vid fastställande av avfallsförebyggande pro- gram beskriva bidragen till avfallsförebyggandet från de instrument och åtgärder som förtecknas i den nya bilaga som införs med exempel på av- fallsförebyggande åtgärder (artikel 29.2 och bilaga 4 i avfallsdirektivet). Genom direktivet om ändring av avfallsdirektivet har medlemsstaternas skyldighet att vidta åtgärder för att förebygga avfallsgenerering utökats (artikel 9.1 i avfallsdirektivet). I skälen till direktivet om ändring av av- fallsdirektivet framhålls att avfall till stor del kan förebyggas genom att främja en hållbar produktion och konsumtion. åtgärder för att öka konsumenternas medvetenhet om detta och uppmuntra dem att bidra aktivt till bättre resurseffektivitet. Som en av åtgärderna för att minska avfallsgenerering bör medlemsstaterna inkludera kontinuerlig kommunikation och utbildningsinitiativ för att öka medvetenheten om Prop. 2019/20:156 frågor kring avfallsförebyggande och nedskräpning (skäl 30 i ändrings- Enligt föreskrifter (NFS 2017:2) om kommunala avfallsplaner om förebyggande och hantering av avfall ska de kommunala avfallsplanerna innehålla mål och åtgärder för att förebygga och hantera det avfall som kommunen ansvarar för. För avfall som kommunen inte ansvarar för ska avfallsplanen innehålla mål och åtgärder för att förebygga och hantera detta avfall, i den utsträckning som kommunen kan påverka detta. En stor majoritet av kommunerna arbetar med avfallsförebyggande åtgärder i någon utsträckning. Information är en relativt vanlig åtgärd för att förebygga avfall. För att förbättra genomförandet av avfallsdirektivet i denna del bör det införas ett bemyndigande i för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som innebär en skyldighet för kommunerna att lämna information om avfallsförebyggande åtgärder. Bemyndigandet kan användas för att föreskriva om skyldighet för kommunerna att lämna information om avfallsförebyggande åtgärder dels till en myndighet, dels till hushåll och verksamhetsutövare. SKR anser att uppgifterna bör kunna inhämtas på ett smidigare sätt. SKR anser att den möjlighet som finns att meddela föreskrifter om kommunala avfallsplaner och sammanställning av dessa bör vara tillräcklig. Uppgifterna i de kommunala avfallsplanerna ska ses över minst och uppdateras vid behov (80 § avfallsförordningen). I avfallsdirektivet anges att medlemsstaterna ska säkerställa att de avfallsförebyggande programmen utvärderas åtminstone och ses över vid behov (artikel 30). Uppgifter om kommunernas avfallsförebyggande arbete kan behövas som underlag för det nationella avfallsförebyggande programmet. för arbetet med det nationella programmet kan kommunerna ha beslutat om fler avfallsförebyggande åtgärder än de som anges i den kommunala avfallsplanen. För att det ska finnas ett aktuellt underlag bedömer regeringen att det finns behov av att kunna föreskriva om skyldighet för kommuner att lämna information om avfallsförebyggande åtgärder. Med stöd av bemyndigandet kan det även meddelas föreskrifter om skyldighet för kommuner att lämna information till hushåll och verksamhetsutövare för att främja en hållbar produktion och konsumtion och öka medvetenheten om betydelsen av avfallsförebyggande åtgärder. Kostnader som kommunerna får Regeringens förslag: Kommunen ska få meddela föreskrifter om att renhållningsavgift ska betalas för – åtgärder som kommunen vidtar i syfte att informera hushåll och verksamhetsutövare som producerar avfall som kommunen ansvarar för om avfallsförebyggande åtgärder, och – åtgärder som kommunen vidtar för att underlätta insamling och sortering av återanvändbara produkter från hushåll och verksamhets- utövare som producerar avfall som kommunen ansvarar för. Renhållningsavgiften får täcka även nödvändiga kostnader för den infrastruktur som behövs för avfallshantering. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att bemyndigandet om avgifter för informationsåtgärder och åtgärder för att underlätta insamling och sortering av återanvändbara produkter i prome- är begränsat till åtgärder som avser hushåll. innehåller även en upplysningsbestämmelse om att det finns särskilda be- stämmelser om avgift för hantering av avfall i lagen om allmänna vatten- Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Flera remissinstanser anser dock att bemyndigandet bör utvidgas i förhållande till promemorians förslag. Avfall , Kommuner och Regioner (SKR), kommun, Tekniska verken i , , (Vafab), HSB och IVL () anser att möjlig- heten till avgiftsfinansiering bör utvidgas i förhållande till promemorians förslag genom att kopplas till sådant som kommunen har ansvar för eller även omfatta t.ex. åtgärder som kommunen vidtar i syfte att informera verksamheter om avfallsförebyggande åtgärder och åtgärder som kommu- nen vidtar för att underlätta insamling och sortering av återanvändbara produkter från verksamheter. framhåller att det inte är tydligt om kommunerna får informera om förebyggande av avfall som omfattas av producentansvar. IVL framhåller att det finns mycket att göra kring avfallsförebyggande även i verksamheter. anser att kommunen även bör få meddela föreskrifter om att avgift ska betalas för de åtgärder en kommun själv vidtar för att förbereda produkter SKR menar att tillägget om att avgiften får täcka nöd- vändiga kostnader för infrastruktur är obehövligt eftersom det följer av SKR ställer sig även tveksamma till behovet av och av- sikten med förslaget om upplysningsbestämmelse som anger att enskilda bestämmelser om hantering av avfall finns i lagen om allmänna vatten- Avgifterna enligt denna lag grundas på annat än ren avfallshan- Skälen för regeringens förslag: Enligt avfallsdirektivet ska kostnad- erna för avfallshanteringen, i enlighet med principen om att förorenaren betalar, belasta den ursprungliga avfallsproducenten, den nuvarande eller de tidigare avfallsinnehavarna (artikel 14). Genom direktivet om ändring av avfallsdirektivet har det gjorts ett tillägg som innebär att det anges att kostnaderna för avfallshanteringen inbegriper nödvändig infrastruktur och drift av den. innehåller ett bemyndigande för kommuner att meddela föreskrifter om avgifter för insamling, transport, återvinning och bortskaffande av avfall (27 kap. 4 §). Det anges också att avgiften ska bestämmas till högst det belopp som behövs för att täcka nödvändiga planerings-, kapital- och driftskostnader för renhållningen (27 kap. 5 § första stycket). I promemorian föreslås att bestämmelsen ska ändras så att det uttryckligen framgår att avgiften får täcka kostnaderna för nödvändig infrastruktur och drift av denna. SKR anser att bestämmelsen måste anses omfatta sådana kostnader. Regeringen bedömer dock att det förbättrar genomförandet av avfallsdirektivet att ange detta uttryckligen i bestämmelsen. Kommunen har en viktig roll i arbetet med att minska mängden avfall. Kommunens åtgärder för att förebygga avfall ska enligt beskrivas i kommunens avfallsplan (15 kap. 41 §). I avsnitt 9 föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna information om avfallsförebyggande åtgärder. Ett motsvarande förslag har lämnats i betänkandet Från värdekedja till värdecykel – så får en mer cirkulär ekonomi (SOU 2017:22). I betänkandet föreslås även att kommunerna ska få finansiera den verksamheten med renhållningsavgiften. Detsamma föreslås när det gäller åtgärder som kommunen vidtar för att underlätta insamling och sortering av återanvändbara produkter i syfte att minska hushållens mängd avfall (se vidare avsnitt 16.1 i betänkandet). Många kommuner arbetar med avfallsförebyggande åtgärder i någon utsträckning. För att underlätta finansieringen av kommunernas ansvar att förebygga avfall bör renhållningsavgiften kunna användas för avfallsförebyggande åtgärder. Det kan handla om att informera om hur avfall kan förebyggas. Åtgärder kan även vidtas för att underlätta insamling och sortering av återanvändbara produkter, t.ex. genom att kommunerna ger aktörer som organisationer och företag som är intresserade av att samla in återanvändbara produkter tillgång till lämpliga platser för sådan insamling. Det är viktigt att kommunerna och kommunala bolag tar hänsyn till andra aktörer när de vidtar avfallsförebyggande åtgärder, så att kommunens åtgärder inte innebär att en effektiv konkurrens snedvrids eller hämmar utvecklingen av ett kommersiellt utbud. I konkurrenslagen (2008:579) finns bestämmelser om konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet för att offentliga och privata företag ska ha likartade villkor om de agerar på samma konkurrensutsatta marknad. Alternativet till att finansiera de avfallsförebyggande åtgärderna med renhållningsavgiften är att kommunen i stället använder skattemedel. Det som kan tala för en modell med skattefinansiering är att renhållningsavgiften är begränsad till avfallshantering inom ramen för kommunens renhållningsansvar, dvs. ett tydligt avgränsat område. Mot det talar att såväl EU:s som policy på området prioriterar avfallsförebyggande högre än andra åtgärder. I en omställning till en cirkulär ekonomi finns det skäl att inte begränsa möjligheten att använda renhållningsavgiften till avfallshantering. Om det är svårare för kommunerna att finansiera de högst prioriterade, och samhällsekonomiskt mest 2019/20:156 effektiva, åtgärderna än åtgärder som innebär traditionell avfallshantering finns det en risk för att nuvarande beteenden och system konserveras. Om renhållningsavgiften kan användas även för avfallsförebyggande åtgärder skapar det bättre förutsättningar för att på ett mer enhetligt sätt arbeta utifrån hela avfallshierarkin. I de kommuner där en viktbaserad renhållningsavgift tillämpas kommer också hushållens andel av kostnaderna för de avfallsförebyggande åtgärderna att reflektera den mängd avfall som respektive hushåll producerar, vilket är i linje med principen om att förorenaren ska betala. Kommunen bör därför ges möjlighet att avgiftsfinansiera de avfallsförebyggande åtgärderna. Det kommer dock inte att finnas några formella hinder för kommunen att skattefinansiera de avfallsförebyggande åtgärderna. , Tekniska verken i , Vafab, HSB och IVL anser att möjligheten till finansiering via avgiften också bör omfatta verksamheter. SKR, HSB och Avfall anser att möjligheten till avgiftsfinansiering bör kopplas till det ansvar som kommunen har. Regeringen delar denna bedömning. Möjligheten att finansiera åtgärder med avgift bör inte begränsas till att endast avse information till hushåll och åtgärder för att underlätta insamling och sortering av återanvändbara produkter från hushåll. Kommunen bör få meddela motsvarande föreskrifter om avgift för åtgärder som kommunen vidtar i förhållande till verksamhetsutövare som producerar avfall som kommunen ansvarar för enligt 15 kap. 20 § . framhåller att det inte är tydligt om kommunerna får informera om förebyggande av avfall som omfattas av producentansvar. Avfallsförebyggande åtgärder är åtgärder som vidtas innan ett ämne eller föremål har blivit avfall. Regeringen anser att avgiften bör kunna avse information om förebyggande av avfall och avfallsförebyggande åtgärder för produkter som omfattas av producentansvar. anser att kommunen bör få meddela föreskrifter om att avgift ska betalas för åtgärder som en kommun själv vidtar för att förbereda produkter för återanvändning. Regeringen vill framhålla att om kommunen har samlat in föremål som behöver förberedas för återvändning är det ett återvinningsförfarande. Kommunen har möjlighet att meddela föreskrifter om avgift för behandling som inkluderar återvinning (27 kap. 4 § ). I promemorian föreslås att det införs en upplysningsbestämmelse om att det finns särskilda bestämmelser om avgift för hantering av avfall i lagen om allmänna vattentjänster. SKR är tveksamma till behovet av en sådan upplysningsbestämmelse. I avsnitt 6.4 föreslås ändringar i bestämmelsen om kommunens ansvar i förhållande till det förslag som finns i promemorian. Regeringen föreslår att kommunens ansvar för avfall från enskilda avloppsanläggningar tydliggörs på ett sätt som innebär att avgränsningen mot kommunens ansvar enligt lagen om allmänna vattentjänster förtydligas. Mot bakgrund av dessa ändringar bedömer regeringen att det inte behövs någon upplysningsbestämmelse. Bemyndiganden om förpackningar och Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om att den som driver ett insam- lingssystem dels ska lämna information till producenter och avfalls- producenter om återanvändning, utsortering, insamling och behandling, dels ska vidta åtgärder för att främja återanvändning. Bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som innebär att producenter blir skyldiga att omfattas av ett insamlingssystem för återvinning ska ändras så att det avser ett insamlingssystem för behandling eller återanvänd- Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för den som driver ett system för återanvändning av förpackningar att anmäla detta. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Genom direktivet om ändring av för- packningsdirektivet har det införts krav på att medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att främja en ökning av andelen återanvändbara förpackningar som släpps ut på marknaden samt främja system för en miljövänlig åter- användning av förpackningar i överensstämmelse med fördraget, utan att det äventyrar livsmedelshygien eller konsumentsäkerhet (artikel 5.1 i och rådets direktiv /62/EG av 1994 om förpackningar och förpackningsavfall [förpackningsdirektivet]). I skälen till ändringsdirektivet anges att förebyggande av avfall är det effektivaste sättet att förbättra resurseffektiviteten och minska miljöpå- verkan från avfall. Det är därför viktigt att medlemsstaterna vidtar lämp- liga åtgärder för att uppmuntra en ökning av andelen återanvändbara för- packningar som släppts ut på marknaden och återanvändning av förpack- ningar (skäl 4). Genom ändringsdirektivet har kraven på medlemsstaterna att förebygga Förebyggande åtgärder kan bestå av incita- ment genom system för utökat producentansvar i syfte att minimera för- packningarnas miljöpåverkan, eller liknande insatser vilka vid behov kan antas i samråd med ekonomiska aktörer samt konsument- och miljöorga- nisationer (artikel 4.1 i förpackningsdirektivet). Det bör införas ett krav på att den som driver ett insamlingssystem ska informera användare av förpackningar om fördelarna med en ökad återan- vändning av förpackningar. Information till hushållen om fördelarna med ökad återanvändning av förpackningar är en åtgärd som bör kunna bidra till att förebygga uppkomsten av förpackningsavfall. hushållen om dessa fördelar kan skapa en ökad efterfrågan på återanvänd- bara förpackningar och främja en ökning av andelen återanvändbara förpackningar som släpps ut på marknaden. Det bör även införas krav på att den som driver ett insamlingssystem ska verka för att de producenter som låter förpackningar omfattas av systemet ökar andelen återanvändbara 2019/20:156 förpackningar som släpps ut på marknaden. Informationen till användarna kan utformas på olika sätt och det är upp till den som driver ett insamlingssystem att utforma informationen på lämpligt sätt, t.ex. i form av kampanjer eller utbildningar. Det finns också olika sätt att verka för att öka andelen återanvändbara förpackningar som släpps ut på marknaden. Regeringen anser att sådana krav lämpligen införs på lägre nivå än lag. Det finns inget bemyndigande i som kan användas för att införa föreskrifter av det slag som nämns ovan. Det bör därför införas en bestämmelse om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att den som driver ett insamlingssystem ska lämna information till producenter och avfallsproducenter om återanvändning, utsortering, insamling och återvinning samt om att den som driver ett insamlingssystem ska vidta åtgärder för att främja återanvändning. Bemyndigandet i för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för producenter gäller skyldighet att se till att produkter omfattas av ett insamlingssystem för återvinning eller återanvändning (15 kap. 15 § 1). Eftersom en del av det avfall som tas emot av insamlingssystemen behöver bortskaffas så bör bemyndigandet gälla insamlingssystem för behandling eller återanvändning. Regeringen har gett i uppdrag att föreslå nya etappmål för avfallshantering och förebyggande av avfall. I uppdraget ingår bland annat att föreslå etappmål för återanvändning av förpackningar. Genom kommissionens genomförandebeslut (EU) 2019/665 av om ändring av beslut /270/EG om fastställande av tabellformat för databassystemet enligt och rådets direktiv /62/EG om förpackningar och förpackningsavfall har det införts en definition av system för återanvändning av förpackningar och bestämmelser om hur förpackningar som återanvänts som en del av ett system för återanvändbara förpackningar kan beaktas för uppnåendet av en justerad nivå för förpackningsdirektivets materialåtervinningsmål (artikel och 6a i beslut /270/EG). För att uppfylla rapporteringskraven behöver det finnas uppgifter om vilka aktörer som yrkesmässigt driver ett system för återanvändning av förpackningar. En anmälningsskyldighet för att åstadkomma detta bör införas på lägre nivå än lag. För att möjliggöra det bör det i införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för den som driver ett system för återanvändning av förpackningar att anmäla detta. 12 Bemyndigande om rapportering Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet eller kommun som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet att dokumentera och lämna uppgifter om avfall, avfallshantering och avfallsförebyggande åtgärder. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Genom direktivet om ändring av avfallsdirektivet har det införts ett krav på att medlemsstaterna ska övervaka och bedöma genomförandet av de avfallsförebyggande åtgärderna (artikel 9.3i avfallsdirektivet). Det har även införts ett krav på att medlemsstaterna ska rapportera uppgifter om genomförandet av bestämmelserna i direktivet om återanvändning och om åtgärder för att förebygga livsmedelsavfall (artikel 37.3). Direktivet innehåller även krav på att lämna uppgifter om avfall och avfallshantering (artikel 37). I skälen till direktivet om ändring av förpackningsdirektivet framhålls att förebyggande av avfall är det effektivaste sättet att förbättra resurseffektiviteten och minska miljöpåverkan från avfall. Det är därför viktigt att medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder för att uppmuntra en ökning av andelen återanvändbara förpackningar som släpps ut på marknaden och återanvändning av förpackningar (skäl 4). Genom ändringsdirektivet har det införts krav på att medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att främja en ökning av andelen återanvändbara förpackningar som släpps ut på marknaden (artikel 5 i förpackningsdirektivet). Det har också införts krav på att medlemsstaterna ska rapportera uppgifter om återanvändbara förpackningar till kommissionen (artikel 12.3a i förpackningsdirektivet). Förpackningsdirektivet innehåller även krav på att lämna uppgifter om avfall och avfallshantering (artikel 12 i förpackningsdirektivet och kommissionens beslut /270/EG). För att ska kunna rapportera till kommissionen i enlighet med kraven i direktiven behöver det införas bestämmelser om skyldighet att dokumentera och lämna uppgifter. Sådana bestämmelser, liksom eventuella bestämmelser om undantag från rapporteringsskyldigheten kan införas på lägre nivå än lag. Regeringen bör också kunna ge en myndighet eller kommuner rätt att meddela sådana föreskrifter. Det bör därför införas en bestämmelse om att regeringen eller den myndighet eller kommun som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att dokumentera och lämna uppgifter om avfall, avfallshantering och avfallsförebyggande åtgärder.