prop · H80342 · 2020-10-27 00:00:00 — salutvapen eller akustiska vapen, är de att betrakta som obrukbara vapen som enligt 1 kap. 3 § b vapenlagen är underkastade samma tillståndskrav som motsvarande brukbara skjutvapen. Även sådana vapen omfattas alltså, utan någon författningsändring, av vapenlagstiftningens tillstånds- reglering. 7.2Ändringar i kraven för tillstånd att inneha förbjudna skjutvapen Regeringens förslag: Tillstånd för innehav av vapen som klassificeras som s.k. förbjudna skjutvapen enligt vapendirektivet, och som huvud- sakligen har prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde, ska endast få meddelas om vapnet har deaktiverats. Genomförandepromemorians förslag stämmer överens med regering- ens förslag. Remissinstanserna: och anser att befintlig reglering om tillstånd till vapen för jakt och målskytte är förenlig med ändringsdirektivets krav på åtgärder för att förbjuda förvärv och innehav av de vapen som klassificeras i kategori A. Försvarsmakten har synpunkter på i vilken mån det med kategori A-vapen som bedrivs inom vissa skytte- organisationer bör kunna tillåtas. och Förvaltnings- rätten i anser att vissa av de ändringar som krävs för att svensk reglering ska bli förenlig med ändringsdirektivets krav bör regleras i lag. och framför att den möjlighet som finns att tillåta målskyttar att inneha vapen i kategori A bör genomföras genom generella innehavs- tillstånd som knyts till personen istället för till ett visst vapen. Därutöver har ett stort antal spontana svar inkommit. Luft- värnsförenings och Västsvenska Dynamiker anser liksom vissa remissinstanser att befintlig reglering är förenlig med ändrings- direktivet. Ett flertal organisationer, såsom Luftvärns- förenings , Västsvenska Dynamiker, , Föreningen , Pistolskytte- klubb, Dynamiska Skyttar, Kungsbacka-Wiske Sportskyttar, , Nätra Skyttegille, PK, Sjöormens PK, Militära och , , Ystads , Pistolskytte- klubb och avd. 14–12, och ett antal privatpersoner anser liksom och att den möjlighet som finns att tillåta målskyttar att inneha vapen i kategori A bör genomföras genom generella innehavs- tillstånd som knyts till en person i stället för till ett visst vapen. Skälen för regeringens förslag Befintliga krav för tillstånd till innehav av skjutvapen och ammunition I 2 kap. 1 § vapenlagen finns de grundläggande bestämmelserna om att det krävs tillstånd för innehav av skjutvapen och ammunition. Från kravet på innehavstillstånd finns ett antal undantag, t.ex. att den som har tillstånd eller rätt att inneha ett visst vapen för skjutning får inneha ammunition till vapnet, om ammunitionen är avsedd för samma ändamål som tillståndet eller rätten till innehav av vapnet avser, och att den som har vapenhandlar- tillstånd har rätt att inneha de vapen som anges i tillståndet (2 kap. 8 och 10 d §§ vapenlagen). Enligt 2 kap. 3 § vapenlagen får tillstånd att inneha skjutvapen meddelas enskilda personer. Därutöver får sammanslutningar för jakt- och målskytte beviljas innehavstillstånd för skjutvapen som ska ingå i verksamheten, t.ex. för utlåning till föreningens medlemmar. Vidare får tillstånd meddelas huvudmän för vissa typer av museer beträffande skjutvapen som ska ingå i samlingarna. Dessutom får innehavstillstånd meddelas auktori- serade bevakningsföretag för utlåning till väktare som har tillstånd att som lån inneha ett sådant skjutvapen. Av 2 kap. 4 § vapenlagen framgår att en enskild person kan få tillstånd att inneha skjutvapen i princip endast om den enskilde behöver vapnet för ett godtagbart ändamål. Godtagbara ändamål är enligt 2 kap. 5 a § vapen- förordningen jakt, målskytte, skydd och avlivning av fällfångade djur. Om det finns synnerliga skäl får tillstånd meddelas också för andra ändamål, s.k. udda ändamål. Förutom tillstånd för skjutning för vissa ändamål kan en enskild, enligt 2 kap. 4 § vapenlagen, också meddelas innehavstillstånd om vapnet har samlar-, prydnads- eller affektionsvärde. Som en generell förutsättning för tillstånd att inneha skjutvapen gäller enligt 2 kap. 5 § första stycket vapenlagen att det skäligen ska kunna antas att vapnet inte kommer att missbrukas. Vidare förutsätter tillstånd för skjutning att vapnet är lämpat för det ändamål som tillståndet ska avse. Vad specifikt gäller helautomatiska vapen och enhandsvapen, med undantag för start- eller signalvapen, gäller enligt 2 kap. 6 § vapenlagen att tillstånd får meddelas endast om det finns synnerliga skäl. I samband med inträde i EU konstaterades att tillstånd till de vapen som då ingick i kategori A endast kunde bli aktuellt när det gäller helautomatiska vapen för tävlingsbruk. Mot bakgrund av att det enligt 2 kap. 6 § vapenlagen krävs synnerliga skäl för att få tillstånd att inneha helautomatiska vapen gjordes bedömningen att kravet på åtgärder för att förbjuda förvärv och innehav av vapen i kategori A i huvudsak var uppfyllt (prop. 1995/96:52 s. 35 f.). Eftersom ändringsdirektivet innebär att fler vapen och väsentliga delar omfattas av förbudet enligt artikel 6 och att möjligheterna till undantag har inskränkts är det emellertid inte längre möjligt att med hänvisning enbart till kravet på synnerliga skäl hävda att uppfyller direktivets krav. Lagrådsremissen Genomförande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv innehåller en detaljerad analys av i vilken utsträckning befintlig reglering tillåter förvärv och innehav av vapen och ammunition i kategori A och, när så är fallet, om regleringen är förenlig med något av undantagen från förbudet eller om det krävs författningsändringar för att svensk rätt ska vara förenlig med artikel 6. Av genomgången framgår att befintlig reglering till allra största delen redan är förenlig med artikel 6. 2020/21:42 vissa delar krävs emellertid författningsändringar, antingen på lag- eller föreskriftsnivå. Dessa delar analyseras särskilt i det följande. Innehav av skjutvapen för jakt och avlivning av fällfångade djur För att få tillstånd att inneha vapen för jakt krävs som huvudregel, enligt 2 kap. 4 § vapenförordningen, att sökanden har avlagt prov som visar att han eller hon har grundläggande kännedom om jakt och viltvård samt kan handha vapnet, s.k. jägarexamen. Den som har avlagt jägarexamen anses ha behov av jaktvapen. Enligt 30 § jaktlagen (1987:259) får endast de vapen som regeringen föreskriver användas vid jakt. Denna föreskriftsrätt har regeringen genom 10 § jaktförordningen (1987:905) delegerat vidare till som har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om jakt och statens vilt (NFS 2002:18 som har ändrats genom bl.a. NFS 2010:9). Av föreskrifter framgår att helauto- matiska vapen inte är tillåtna vid jakt men att vissa typer av halv- automatiska vapen får användas. Enligt föreskrifter får t.ex. enhandsvapen i kaliber .22 (5,), oavsett om det är ett halv- automatiskt enhandsvapen med så stor magasinkapacitet att de utgör kategori A-vapen, användas vid jakt efter vissa djurarter under jord och med ställande hund. I artikel 6.2–6.6 finns inget undantag från förbudet mot förvärv och innehav av skjutvapen i kategori A som tar sikte på tillstånd för jakt eller avlivning av fällfångade djur. Det krävs därför, till skillnad från vad och Svenska Dynamiska Sportskytte- förbundet anser, författningsändringar för att svensk rätt ska vara förenlig med artikel 6. Någon lagändring är dock inte påkallad, utan regleringen bör ske på lägre författningsnivå. Innehav av skjutvapen för målskytte Såväl enskilda personer som sammanslutningar för målskytte kan beviljas tillstånd till innehav av skjutvapen för målskytte. För att en samman- slutning ska kunna beviljas innehavstillstånd för målskytte krävs enligt 2 kap. 3 § 2 vapenlagen dels att den uppfyller höga krav på säkerhet i fråga om handhavande av vapen, dels att den har auktoriserats enligt 2 kap. 17 § vapenlagen eller är ansluten till en auktoriserad sammanslutning. en enskild person ska få tillstånd att inneha vapen för målskytte krävs enligt 2 kap. 3 § vapenförordningen, utöver de allmänna kraven för att få inneha ett vapen avsett för skjutning, att sökanden är aktiv medlem i en sammanslutning som antingen har auktoriserats enligt vapenlagen eller är ansluten till en sådan auktoriserad sammanslutning och som inom ramen för sin verksamhet bedriver med sådant vapen som ansökan avser. Kravet brukar kallas aktivitetskravet. För att få tillstånd att inneha helautomatiska vapen eller enhandsvapen för målskytte krävs även, enligt 2 kap. 6 § vapenlagen, att det finns Kravet på synnerliga skäl innebär att en mycket restriktiv bedömning ska göras (RÅ 2004 ref. 32). För tillstånd för helautomatiska vapen som inte är enhandsvapen krävs enligt 2 kap. 3 § vapenförordningen dessutom att sökanden ska ha fyllt , ha visat prov på särskild skjut- skicklighet och vara aktiv medlem i en sammanslutning för vars 2020/21:42 verksamhet Försvarsmakten har förklarat vara av betydelse för total- försvaret. När det gäller halvautomatiska vapen för målskytte skiljer sig kraven för tillstånd delvis åt för enhandsvapen respektive andra vapen. Förutom att det för tillstånd till halvautomatiska enhandsvapen krävs synnerliga skäl krävs, enligt 2 kap. 3 § vapenförordningen, att sökanden har visat prov på särskild skjutskicklighet och som huvudregel har fyllt . Polismyndig- heten har dessutom utfärdat föreskrifter och allmänna råd om aktivitets- kravet för enhandsvapen (PMFS 2016:4, FAP 551–3). För halvauto- matiska vapen som inte är enhandsvapen gäller enligt 2 kap. 3 § vapen- förordningen att sökanden ska vara ordinarie hemvärnssoldat eller uppfylla det allmänna aktivitetskravet. Det saknas närmare föreskrifter om krav på skjutskicklighet och det allmänna aktivitetskravet för halvauto- matiska vapen som inte är enhandsvapen. Befintliga krav för att få tillstånd att inneha hel- och halvautomatiska vapen för målskytte är alltså restriktiva men innebär ändå att tillstånd till vapen i kategori A under vissa förutsättningar kan meddelas. Både hel- och halvautomatiska vapen som ingår i kategori A används också vid målskytte inom vissa förbund. För att tillstånd till vapen i kategori A för målskytte ska kunna meddelas även i fortsättningen krävs alltså att något av undantagen i artikel 6.2–6.6 kan göras gällande. Enligt artikel 6.2 finns en möjlighet att i undantagsfall bevilja tillstånd för innehav av skjutvapen i kategori A för ändamål som rör det nationella försvaret, om detta inte är i strid mot allmän säkerhet eller allmän ordning. och utgör frivilliga försvarsorganisationer enligt förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet. De frivilliga försvarsorganisationerna utgör en viktig del av totalförsvar. De frivilliga organisationernas betydelse kommer också till uttryck i den proposition som ligger till grund för försvarsbeslut för tiden –2020 där det anförs att den försämrade säkerhetspolitiska situationen i innebär förändrade krav på den svenska försvarsförmågan. I propositionen slås det fast att planeringen för det civila försvaret bör återupptas och att de frivilliga försvarsorganisationernas möjlighet att bidra till totalförsvaret och därmed även samhällets krisberedskap bör långsiktigt säkerställas (prop. 2014/15:109 s. 104 och 114 f.). och samt vissa andra skytteorganisationer bidrar dessutom till Försvarsmaktens verksamhet genom utbildningsinsatser och genom den allmänna övnings- och tävlingsverksamheten. Försvarsmakten har framhållit att allt frivilligt klubb- och tävlingsskytte bidrar till svensk totalförsvarsförmåga eftersom det dels ger Försvarsmakten möjlighet att rekrytera personer som redan har kunskap och erfarenhet av och vapenhantering, dels ger anställda inom Försvarsmakten möjlighet att kunna träna, tävla och utveckla sin skjutskicklighet. Av den anledningen är det enligt Försvarsmakten också viktigt att de civila skytteorganisationerna tillåts att bedriva med vapen som liknar dem som används inom försvaret. Den skytteverksamhet som bedrivs med sådana vapen som ingår i kategori A är därför, enligt Försvarsmaktens uppfattning, av stor betydelse för Försvarsmaktens verksamhet och totalförsvar. Mot denna bakgrund anser regeringen att det målskytte som bedrivs inom de frivilliga försvarsorganisationerna med kategori A-vapen har en sådan betydelse för det nationella försvaret som krävs för att få göra undantag enligt artikel 6.2. Även målskytte som bedrivs inom andra skytteförbund än de som tillhör de frivilliga försvarsorganisationerna kan ha sådan betydelse för det nationella försvaret som krävs för att göra undantag enligt artikel 6.2. utgör, så som Försvarsmakten anför, ett exempel på ett sådant skytteförbund. För att få tillämpa undantaget i artikel 6.2 krävs dock – utöver att tillstånd är påkallat med hänsyn till nationella försvaret – även att tillståndsgivningen är begränsad till enskilda och vederbörligen motiverade undantagsfall och inte strider mot allmän säkerhet eller allmän ordning. När det gäller tillstånd till helautomatiska vapen och enhands- vapen uppfylls kravet på restriktivitet genom att det enligt 2 kap. 6 § vapenlagen krävs synnerliga skäl för tillstånd. När det gäller sådana halv- automatiska vapen i kategori A som inte är enhandsvapen kan det dock krävas författningsändringar för att leva upp till ändringsdirektivets krav på att tillstånd ska få meddelas endast i enskilda och vederbörligen motiverade undantagsfall. och Förvaltningsrätten i anser att sådana ändringar bör regleras i lag. Eftersom ett direktiv endast är bindande med avseende på det resultat som ska uppnås anser regeringen dock att det är tillräckligt att eventuella ändringar sker på lägre författningsnivå. föreslår också att ändringsdirektivets krav i stället kan tillgodoses genom att det i vapenlagen införs krav på synnerliga skäl för tillstånd till halvautomatiska skjutvapen i kategori A på samma sätt som gäller för enhandsvapen och helautomatiska skjutvapen. Detta vore dock att gå längre än ändringsdirektivet kräver. Enligt artikel 6.6 finns även en möjlighet för medlemsstaterna att i undantagsfall bevilja tillstånd för innehav av sådana halvautomatiska vapen som anges i punkterna 6 och 7 i kategori A, dvs. helautomatiska vapen som omvandlats till halvautomatiska vapen samt halvautomatiska vapen med särskilt stor magasinkapacitet, just för målskyttar. Det förut- sätter dock att ett antal särskilt angivna villkor är uppfyllda. Befintlig reglering uppfyller endast delvis de villkor som anges i artikel 6.6.Framför allt motsvarar aktivitetskraven enligt gällande föreskrifter inte kraven på aktivitet enligt artikeln, som att målskytten enligt led c ska ha bedrivit målskytte vid en officiellt erkänd skyttesportorganisation . För att det ska vara möjligt att använda undantaget krävs därför författningsändringar. Någon lagändring är dock inte påkallad. och samt ett flertal skytteorganisationer och privatpersoner som inkommit med spontana svar anser att undantaget för målskyttar bör genomföras på så sätt att tillstånd knyts till personen i stället för till ett vapen. Som skäl anförs bl.a. att det är i enlighet med ändringsdirektivets intention som i artikel 6.6 ger möjlighet till undantag för ”målskyttar” och inte för ”vapen för målskytte”. Vidare anför de att tillstånd knutna till personen skulle undvika onödig byråkrati och kostnader för enskilda eftersom en person som har tillstånd till ett vapen för jakt inte skulle behöva söka licens för ett till likadant vapen för målskytte. 2020/21:42 proposition som bl.a. behandlar genomförande av ändrings- direktiv konstaterade regeringen dock att en sådan ordning är främmande för svensk vapenlagstiftning, som bygger på att skjutvapen får innehas endast för särskilt angivna ändamål, och att det skulle innebära en påtaglig försämring av skyddsnivån. Några generella tillstånd för förvärv och innehav av skjutvapen infördes därför inte (prop. 2010/11:72 s. 54). Samma skäl gör sig fortfarande gällande. Sammanfattningsvis är befintliga bestämmelser om tillstånd för innehav av vapen för målskytte, till skillnad från vad bl.a. och anser, inte fullt ut förenliga med förbudet i artikel 6. De ändringar som behövs för att ska kunna göra gällande undantagen i artikel 6.2 eller 6.6 kräver dock inte ändring i lag. Enskildas innehav av skjutvapen för andra ändamål än skjutning En enskild person får enligt 2 kap. 4 § vapenlagen meddelas tillstånd att, för andra ändamål än skjutning, inneha skjutvapen som huvudsakligen har samlarvärde, prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde för sökanden. Befintlig reglering innebär att sådana tillstånd i vissa undantagsfall kan avse vapen i kategori A. Enligt artikel 6.3 första stycket får medlemsstaterna, under vissa förut- sättningar, i undantagsfall bevilja samlare tillstånd att förvärva och inneha skjutvapen i kategori A. Som utvecklas i lagrådsremissen Genomförande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv anser regeringen att befintlig reglering om tillstånd för samlingsändamål uppfyller kraven i artikel 6.3 för att få bevilja samlare tillstånd att inneha vapen i kategori A. När det gäller tillstånd till vapen i kategori A som har prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde finns dock inget utrymme för undantag enligt artikel 6.2–6.6. Befintlig reglering står alltså i strid med artikel 6 och måste ändras. Regeringen anser att regleringen bör ändras genom att det för tillstånd till vapen i kategori A som har prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde – i stället för befintligt krav i 2 kap. 5 a § vapenlagen på att vapnet ska göras varaktigt obrukbart, om det inte finns särskilda skäl för att vapnet ska få behållas i brukbart skick – införs krav på att vapnet har deaktiverats enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/2403 av om fastställande av gemensamma riktlinjer om standarder och metoder för deaktivering i syfte att se till att deaktiverade skjutvapen görs irreversibelt funktionsodugliga. Ett kategori A-vapen som har deaktiverats enligt genomförandeförordningen ändrar, till skillnad från vapen som endast gjorts obrukbara, karaktär till ett kategori C-vapen (punkt 6 under kategori C i bilaga 1 del II). Genom en sådan ändring blir svensk rätt således förenlig med artikel 6. I lagrådsremissen Genomförande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv föreslogs att kravet på deaktivering förs in i ett nytt stycke i 2 kap. 5 a § vapenlagen, i vilket en hänvisning görs till sådana vapen som avses i 6 a § första stycket. Förslaget med en sådan hänvisning byggde på den ändring, innebärande ett utökat krav på omprövning av vapentillstånd, som föreslogs i den bestämmelsen. När regeringen nu inte föreslår något sådant utökat krav på omprövning (se avsnitt 7.3) måste det i stället framgå direkt i det nya stycket i 2 kap. 5 a § vilka vapen som avses. I avsnitt 10 föreslår regeringen att kravet på deaktivering inte ska gälla Prop. 2020/21:42 vid förnyelse av vissa tillstånd. Regeringens bedömning: Nuvarande ordning är tillräcklig för att upp- fylla ändringsdirektivets krav på regelbunden omprövning av kategori A-vapen med ett intervall som inte överstiger . Något krav på tidsbegränsning av ammunitionstillstånd behövs inte för att uppfylla ändringsdirektivets krav på regelbunden omprövning av ammunition som ingår i kategori A. Genomförandepromemorians bedömning stämmer inte överens med I promemorian föreslås att tillstånd att inneha vapen som klassificerats som s.k. förbjudna kategori A-vapen ska tidsbegränsas till att gälla i högst . Remissinstanserna: , Svenska Dynam- förslaget, bl.a. eftersom de anser att nuvarande ordning uppfyller ändringsdirektivets krav på att tillstånd ska omprövas var femte år. försvarshistoriska museer, Statens maritima och transporthistoriska museer och anser att det bör göras undantag från kravet på tidsbegränsning av tillstånd när det gäller museer. anser inte att vissa halvautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott bör omfattas av krav på tidsbegränsning. Därutöver har cirka 20 spontana svar inkommit, främst från jakt- och skytteorganisationer såsom avd. 14–12, , Föreningen , Pistol- skytteklubb, Kungsbacka-Wiske Sportskyttar, , Nätra Skyttegille, Militära och , , men även ett antal privatpersoner. vissa remissinstanser att nuvarande ordning uppfyller ändringsdirektivets krav på att ompröva tillstånd var femte år. anför också att kravet på tidsbegränsning av tillstånd till enhandsvapen för flerskott bör tas bort. Skälen för regeringens bedömning Kraven på omprövning av vapentillstånd bör inte ändras Enligt artikel 6.7 i vapendirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet ska tillstånd som beviljas enligt artikel 6, dvs. tillstånd till vapen, väsentliga delar och ammunition i kategori A, regelbundet omprövas med intervaller som inte överstiger . Artikeln saknar motsvarighet i direktivets Enligt 2 kap. 6 a § vapenlagen ska tillstånd för en enskild att inneha helautomatiska vapen eller enhandsvapen för flerskott tidsbegränsas till att gälla i högst . Det gäller dock inte om särskilda skäl talar emot en När det gäller helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott sker alltså en omprövning som regel med femårsintervall. 2020/21:42 Utöver den omprövning som görs vid ansökan om förnyat tillstånd för helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott görs även en omprövning av tillstånd att inneha skjutvapen om det framkommer något som kan föranleda en återkallelse av tillståndet enligt 6 kap. 1 § vapenlagen. Ett tillstånd ska bl.a. återkallas om en tillstånds- havare har visat sig olämplig att inneha skjutvapen, förutsättningarna för tillståndet inte längre finns eller det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. För att kontrollera att en person inte är olämplig att inneha ett skjutvapen samkörs vapeninnehavarregistret löpande med misstanke- och belastningsregistret. Utöver de uppgifter som kan inhämtas i de datasystem som har tillgång till kan ett omprövningsförfarande även inledas utifrån andra omständigheter som på annat sätt kommit till myndighetens kännedom, t.ex. genom en anmälan av läkare enligt 6 kap. 6 § vapenlagen. Den omprövning som säkerställs genom 2 kap. 6 a § vapenlagen omfattar inte tillstånd till alla skjutvapen i kategori A. Den avstämning som görs mot misstanke- och belastningsregistret och de övriga kontroller som görs och som kan föranleda en återkallelse av vapentillstånd får dock anses uppfylla kravet på regelbunden omprövning enligt artikel 6.7 i direktivet. Kravet på tidsbegränsning av enskildas tillstånd i 2 kap. 6 a § vapenlagen bör därför inte, som promemorian föreslagit, utvidgas till att även gälla tillstånd till kategori A-vapen. och anser att det nu gällande kravet på tidsbegränsning för tillstånd till andra enhandsvapen för flerskott än de som klassificeras i kategori A bör tas bort eftersom ändringsdirektivet inte kräver omprövning i de fallen. Det nuvarande kravet på tidsbegränsning av tillstånd till helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott infördes och bygger på en bedömning att dessa vapen är särskilt stöldbegärliga och särskilt farliga (prop. 1999/2000:27 s. 34). Syftet med bestämmelsen om tidsbegränsade tillstånd är att säkerställa en kontinuerlig uppföljning och av att förutsättningarna för tillstånd är uppfyllda. Regeringen anser, särskilt med hänsyn till att det dödliga skjutvapenvåldet i kriminella miljöer har ökat kraftigt , att det är av största vikt att motverka att dessa skjutvapen används i kriminella syften. Det finns enligt regeringens mening inte anledning att göra någon annan bedömning avseende tidsbegränsning av tillstånd för helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott oavsett ändringsdirektivets innebörd i detta hänseende. Det behövs inte krav på tidsbegränsning av ammunitionstillstånd Kravet i artikel 6.7 på omprövning av tillstånd omfattar också tillstånd att inneha sådan ammunition som ingår i kategori A. Enligt 2 kap. 8 § första stycket vapenlagen får den som har tillstånd eller rätt att inneha ett skjutvapen för skjutning utan särskilt tillstånd inneha ammunition till vapnet.