prop · H703118 · 2020-03-17 00:00:00 — Regeringens förslag: I inledningen av verkställigheten ska det göras en utredning om den dömdes förhållanden, i syfte att fastställa vilka åtgärder som kan vidtas för att förebygga att han eller hon återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt (verkställighetsplanering). Verkställighetsplaneringen ska mynna ut i en verkställighetsplan. Verkställighetsplaneringen ska genomföras av Kriminalvården i samråd med den dömde. Om det är möjligt, ska samråd ske med hans eller hennes vårdnadshavare. I de fall det bedöms lämpligt får samråd även ske med andra personer. Vid verkställighetsplaneringen ska samverkan ske med socialnämnden i den kommun som enligt socialtjänstlagen har ansvar för den dömde och vid behov även med andra berörda myndigheter och Verkställighetsplanen ska vara upprättad senast efter det att domen eller beslutet i den del som avser ungdomsövervakning är verkställbar mot den dömde. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. promemorian föreslås att verkställighetsplaneringen ska göras med 2019/20:118 beaktande av den dömdes önskemål. I promemorian föreslås också att samverkan ska ske med socialnämnden i den dömdes hemort. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Några remissinstanser lyfter vissa frågor om den unges medverkan vid verkställighetsplaneringen. framhåller vikten av en utredning av den unges hemförhållanden, varvid den unges egna åsikter gällande detta måste beaktas. Vidare understryker att det bör säkerställas att den unge har reella möjligheter att medverka vid planeringen. för fram att kartläggningen bör läggas på tider som innebär att den får så liten inverkan på den unges vardag som möjligt. anser att det bör anges i lagtexten att verkställighetsplanen ska göras efter samråd med den unge i stället för i samråd med den unge för att tydliggöra att åtgärden inte kräver den unges samtycke. (SiS) anser att fyraveckorsfristen för verkställighetsplanens upprättande bör räknas från den tidpunkt då verkställigheten rent faktiskt inleddes, dvs. den dag den unge inställer sig till det första kartläggningssamtalet. För att inte riskera att verkställighetens inledande dröjer mer än nödvändigt anser SiS att det bör föreskrivas att anmälan ska göras till åklagare inom om den unge inte har inställt sig till ett första kartläggningssamtal och att ett undanröjande i så fall kan bli aktuellt. SiS anser också att regleringen om samverkan med socialnämnden och vid behov andra berörda myndigheter bör vara formulerad som en skyldighet att medverka för de andra aktörerna samt att det är viktigt att i det fortsatta lagstiftningsarbetet förtydliga hur samverkan ska säkerställas. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser yttrar sig inte särskilt i frågan. Kriminalvården uppger att myndigheten inte kan garantera att den kommer att organisera sig i sådana särskilda team som förespråkas, och att om det är regeringens eller lagstiftarens önskemål att just denna form av struktur ska etableras bör detta i sådant fall tydligare specificeras genom författning eller ett formellt regeringsuppdrag. Att Kriminalvården ska samverka med socialnämnden bedöms inte med tillräcklig tydlighet reglera ansvarsfördelningen när det gäller insatser som inte sker inom ramen för Kriminalvårdens egen verksamhet. Kriminalvården anser att det, för att samverkan ska fungera effektivt, i hälso- och sjukvårdslagen, socialtjänstlagen respektive i förslaget till lag om verkställighet av ungdomsövervakning bör införas en möjlighet att upprätta en samordnad individuell plan (SIP). Att den dömde alltid bör erbjudas SIP vid verkställighetsplanering och vid verkställighetens avslutande framför också . Även anser att socialnämndens roll och ansvar vid verkställighetsplaneringen behöver bli tydligare. framför att det bör anges i lagtexten att verkställighetsplanen ska göras efter samråd med den unge i stället för i samråd med den unge för att tydliggöra att åtgärden inte kräver den unges samtycke. anser att det bör förtydligas vilken kompetens som bör ingå i teamet som ska ansvara för verkställighetsplanen. Region bedömer att de som föreslås mellan dom Prop. 2019/20:118 och verkställighetsplan är för kort, med hänsyn till begränsade resurser i hälso- och sjukvården, vilket innebär svårigheter att verkställa missbruksbehandling och annan vård och behandling inom denna tidsram. Skälen för regeringens förslag En omfattande utredning av den dömdes förhållanden Den inledande fasen av verkställigheten föreslås i enlighet med vad som anges i avsnitt 5.1 innehålla en omfattande och allsidig utredning av den dömde och dennes förhållanden (verkställighetsplanering). Utredningen ska ligga till grund för bedömningen av vilka inslag som ska regleras i en individuellt utformad verkställighetsplan. Arbetet under verkställighetsplaneringen handlar således om att identifiera dels vilka riskfaktorer som kan antas bidra till återfall i brott och hur de kan motverkas, dels vilka skyddsfaktorer som kan minska risken för återfall och hur de kan understödjas. Arbetet med att ta fram en gedigen och väl fungerande verkställighetsplan blir en viktig uppgift för Kriminalvården i egenskap av huvudman för verkställigheten. Inom myndigheten finns erfarenhet av sådant arbete vad gäller vuxna lagöverträdare. Det bör emellertid även skapas en tydlig struktur inom som är anpassad till unga lagöverträdare i syfte att säkerställa kvaliteten på och effektiviteten i verkställighetsplaneringen. För att möjliggöra en sådan ordning kan det t.ex. inrättas särskilda team eller arbetsgrupper inom myndigheten som ansvarar för utredning och utarbetande av verkställighetsplaner avseende unga. Med anledning av Kriminalvårdens synpunkt bör det framhållas att det centrala är att det i den struktur som ordnas ingår personer som är väl kvalificerade för uppgiften, såsom t.ex. psykologer och socionomer eller beteendevetare med kompetens att arbeta med unga och deras familjer och nätverk. Det är viktigt att det finns möjlighet till uppföljning och utvärdering av arbetet. Den särskilda koordinator som ska utses för den dömde bör också delta redan under verkställighetsplaneringen (se vidare om den särskilda koordinatorns roll under avsnitt 5.3.5). Samråd med den dömde och dennes vårdnadshavare Som framhåller måste den unges egna uppgifter och åsikter tillmätas central betydelse vid verkställighetsplaneringen, dels för att utröna hans eller hennes behov av åtgärder, dels för att bedöma vilka åtgärder han eller hon har förutsättningar att genomgå. Som framgår av avsnitt 5.1 ska den som döms till ungdomsövervakning vara skyldig att medverka i verkställighetsplaneringen. Att den dömde medverkar aktivt i arbetet får anses vara en förutsättning för att verkställighetsplanen ska få ett meningsfullt innehåll. Utredningen bör som framför i möjligaste mån förläggas på tider så att den får så liten inverkan som möjligt på den unges skolgång eller annan sysselsättning. I avsnitt 5.5 anges vilka åtgärder Kriminalvården ska kunna vidta om den dömde inte inställer sig till möten under verkställighetsplaneringen. Under arbetet med utredningen bör även, om det är möjligt, samråd ske med den dömdes vårdnadshavare. I de fall det bedöms lämpligt bör 2019/20:118 information också inhämtas från föräldrar som inte har ett vårdnadsansvar och andra vuxna som har en fostrande roll eller som annars ingår i den unges nätverk. Även i de fall den dömde har hunnit fylla för verkställigheten kan det ofta finnas anledning att inhämta information eller synpunkter från föräldrar och andra som har en fostrande roll, inte minst om han eller hon fortfarande bor kvar i föräldrahemmet. För att tydliggöra att det är fråga om verkställighet av en påföljd där inslagen i verkställighetsplanen inte kräver den dömdes samtycke bör, i linje med vad och anför, kravet på samråd gälla i förhållande till arbetet under verkställighetsplaneringen och inte till upprättandet av verkställighetsplanen. Samverkan med socialnämnden och andra berörda myndigheter För att utredningen av den dömdes personliga förhållanden ska bli heltäckande och rättvisande är det nödvändigt att det sker en samverkan mellan Kriminalvården och berörda myndigheter och andra aktörer. Den utredning som ska göras bör syfta inte enbart till att identifiera den dömdes behov utan även till att ta reda på vilka resurser som finns tillgängliga och hur de kan samordnas. Även detta förutsätter en nära samverkan mellan Kriminalvården och berörda aktörer. Samverkan bör alltid ske med socialnämnden i den kommun som enligt SoL har ansvar för den dömde (se vidare om socialnämndens ansvar i avsnitt 5.3.3). Som är inne på kan, när det gäller information om den dömdes förhållanden och hans eller hennes behov av stöd och hjälp, det yttrande som socialnämnden ska upprätta enligt 11 § LUL ge viss vägledning vid utformandet av verkställighetsplanen. Det kan även finnas behov av andra uppgifter om både tidigare insatser och uppgifter som ligger i tiden efter upprättandet av yttrandet (se också avsnitt 5.6.1). I de fall den unge går i eller gymnasieskolan bör kontakt också tas med huvudmannen för utbildningen. Normalt bör även information inhämtas från om omständigheterna kring den brottslighet som den unge är dömd för och andra omständigheter av betydelse, t.ex. om den unge har kopplingar till ett kriminellt nätverk eller är misstänkt för ytterligare brottslighet. I avsnitt 5.6.1 överväger regeringen vissa frågor om sekretess som kan uppkomma med anledning av sådant informationsutbyte. De insatser som verkställighetsplanen alltså kan komma att innefatta i form av t.ex. skolgång, sysselsättning, missbruksbehandling eller annan vård eller behandling bör anordnas och bekostas i enlighet med den s.k. normaliseringsprincipen (se vidare i avsnitt 5.3.4). En förutsättning för att sådana insatser ska kunna ingå i verkställighetsplanen är att den som normalt sett ansvarar för verksamheten i fråga tillhandahåller eller bekostar dem inom ramen för verkställigheten. Den myndighet eller annan aktör som tillhandahåller en viss resurs måste då göra bedömningen att det finns förutsättningar att tillhandahålla resursen och att den dömde har ett behov av den. Den samverkan som enligt ovan ska ske mellan berörda aktörer under verkställighetsplaneringen och den verkställighetsplan som detta ska leda fram till innebär att det tydligt regleras vilka insatser som behövs och vilka aktörer som ska svara för dessa. Något behov av att inom ramen för detta lagstiftningsärende därutöver införa en sådan möjlighet att upprätta en samordnad individuell plan (SIP) som Kriminalvården och Prop. 2019/20:118 förespråkar finns därmed inte. ska det ha upprättats en verkställighetsplan För att insatserna som ska ingå i verkställighetsplanen ska kunna individanpassas och bli så verkningsfulla som möjligt bör utredningen och utarbetandet av verkställighetsplanen tillåtas att ta av verkställigheten i anspråk. bör det bestämmas en tidpunkt för när verkställighetsplanen ska vara klar. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att utredningsfasen bör vara avslutad och en verkställighetsplan upprättad senast efter det att domen eller beslutet i den del som avser ungdomsövervakning kan börja verkställas. Till skillnad från SiS anser regeringen således att det är tidpunkten för domens eller beslutets verkställbarhet, och inte när den faktiska verkställigheten inleds, som bör utgöra utgångspunkt för beräkningen av fyraveckorsfristen. På så sätt tillgodoses även intresset av att ha tillräcklig tid under verkställigheten för genomförandet av de åtgärder som föreskrivs i planen. Med anledning av det Region anför kan det noteras att fyraveckorsfristen alltså anger inom vilken tid verkställighetsplanen ska vara upprättad, men däremot inte säger något om när innehållet i planen ska verkställas. Om det inte har varit möjligt att upprätta en verkställighetsplan kan bedömningen göras att det saknas förutsättningar att verkställa påföljden på ett ändamålsenligt sätt. Det kan då bli aktuellt att undanröja ungdomsövervakningen och döma ut någon annan påföljd. Förutsättningarna för undanröjande behandlas i avsnitt 5.5.2. Regeringens förslag: Kriminalvården ska upprätta en individuellt utformad verkställighetsplan för den dömde. Verkställigheten ska så långt som möjligt utformas på ett sätt som är ägnat att förebygga att den dömde återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. Verkställighetsplanen ska innehålla föreskrifter om att den dömde ska träffa en koordinator och om inskränkningar i den dömdes rörelsefrihet under verkställigheten. Verkställighetsplanen ska även innehålla en föreskrift om att den dömde ska vara förbjuden att under verkställigheten bruka narkotika, alkohol, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i 1 § lagen om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Verkställighetsplanen får innehålla föreskrifter om 2.skolgång eller annan sysselsättning, 5.annan vård och behandling, och 6.andra åtgärder som syftar till att förebygga att den dömde återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. 2019/20:118 Kriminalvården ska följa upp verkställighetsplanen under verkställigheten. Uppföljningen ska ske minst . Vid behov ska verkställighetsplanen ändras. Vid uppföljningen ska samverkan ske med socialnämnden i den kommun som enligt socialtjänstlagen (2001:453) har ansvar för den dömde och vid behov även med andra berörda myndigheter och aktörer. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock inte att påföljden ska innefatta ett obligatoriskt drogförbud. Det föreslås inte heller att samverkan med socialnämnden även ska ske vid uppföljning av verkställighetsplanen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslaget. understryker vikten av att planen utformas på ett sådant sätt att det blir tydligt vad den unge har att förhålla sig till och att det därför bör framgå av planen när uppföljning av den ska ske. Brottsförebyggandet rådet (Brå) anser bl.a. att de brottsförebyggande aspekterna behöver övervägas ytterligare i den fortsatta beredningen. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i huvudsak med regeringens. I utkastet föreslås dock inte att påföljden ska innefatta ett obligatoriskt alkoholförbud. I utkastet föreslås även en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. anser att det, eftersom påföljdsförslaget innefattar inskränkningar i rörelsefriheten och kontroll med elektronisk övervakning samt befogenhet för polisman att i vissa situationer omhänderta den unge, bör förtydligas att påföljden inte i sig innefattar ett sådant frihetsberövande som ska tillgodoräknas den dömde som verkställighet av påföljd vid en dom på fängelse eller sluten ungdomsvård. Attunda tingsrätt anser att förbudet att under verkställigheten bruka narkotika och andra berusningsmedel måste framgå direkt av lagen på motsvarande sätt som det gör i lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Även anser att drogförbudet bör framgår av verkställighetsplanen så att det blir tydligt för barnet vad som gäller. avstyrker förslaget såvitt avser förordnanden i verkställighetsplanen om den dömdes skolgång, bl.a. med hänsyn till relationen till skollagens bestämmelser och den i grundlag stadgade rätten till utbildning, medan tillstyrker förslaget och gör vissa påpekanden i dessa delar. anser att förslaget i den delen skulle innebära en ytterligare förstärkning av den dömdes rätt till och möjligheter att fullfölja sin utbildning. Region instämmer i förslaget att ungdomsövervakning ska kunna förenas med föreskrifter om missbruksbehandling och annan vård och behandling men menar att det bör tydliggöras vilken psykiatrisk bedömning som i så fall ska ligga till grund för det. Man kan vidare behöva ta ställning till om den föreskrivna psykiatriska vården ska utföras av barn- och ungdomspsykiatrin, rättspsykiatrin eller annan del av hälso- och sjukvården, och hur man bäst beaktar barnperspektivet vid detta ställningstagande. Region framför liknande synpunkter. Skälen för regeringens förslag Verkställighetsplanen bör innehålla vissa obligatoriska inslag… Som framgår av avsnitt 5.3.1 föreslås att verkställighetsplaneringen ska mynna ut i en verkställighetsplan. Kriminalvården bör, i egenskap av verkställande myndighet, ansvara för att det upprättas en sådan plan som utformas individuellt för varje person som döms till ungdomsövervakning. För att säkerställa att påföljden är tillräckligt ingripande oberoende av den unges person samt att den är förutsebar bör den innehålla vissa obligatoriska moment. Sådana inslag, som alltid ska regleras i verkställighetsplanen, bör som redovisas i avsnitt 5.1 utgöras av föreskrifter om möten med en särskilt utsedd koordinator och om inskränkningar i rörelsefriheten. Vidare bör ett drog- och alkoholförbud utgöra ett obligatoriskt inslag i planen. … om möten med en särskild koordinator … Att den dömde ska hålla tät kontakt med en särskilt utsedd koordinator innebär att den dömde under verkställigheten har regelbunden kontakt med någon som kan ge stöd och hjälp och att det finns någon som kan utöva en viss kontroll av honom eller henne samt se till att verkställighetsplanen följs. … om inskränkningar i rörelsefriheten … När det gäller inskränkningar i rörelsefriheten bör det inte vara fråga om någon form av institutionsplacering. För en ung person kan ett sådant frihetsberövande få negativa effekter t.ex. genom att den unge lyfts ur sitt sociala sammanhang och försenas i sin skolgång. Det finns också en risk för en negativ påverkan om unga lagöverträdare placeras med andra unga som har begått brott. I stället bör det vara fråga om inslag som i någon omfattning inskränker den unges rörelsefrihet, utan de negativa effekter som följer av ett direkt frihetsberövande. Det ligger också i linje med bestämmelser. I möjligaste mån bör sådana inskränkningar i rörelsefriheten utformas på ett sätt som kan antas ha en brottsavhållande verkan. Det bör kunna vara fråga om särskilda restriktioner och , exempelvis förbud att lämna bostaden eller att vistas på vissa platser. En sådan utformning av de frihetsinskränkande inslagen bedöms vara förenlig regeringsformen, förkortad RF (2 kap. 8, 20 och 21 §§) som bl.a. föreskriver att begränsningar i rörelsefriheten endast får göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och att de aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett dem. Den är också förenlig med de grundläggande principerna i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, kallad (artikel 5) och med artikel 2 i dess fjärde tilläggsprotokoll. Dessa inskränkningar i rörelsefriheten innebär varken i sig eller tillsammans med övriga inslag att påföljden innefattar ett sådant frihetsberövande som ska tillgodoräknas som verkställighet (jfr prop. 2017/18:250 s. 190 och 191). I promemorian föreslås att den verkställande myndigheten bör ha möjlighet att välja den inskränkning i rörelsefriheten som framstår som 2019/20:118 mest lämplig och ändamålsenlig utifrån vad som framkommer under verkställighetsplaneringen. Att det är en verkställande myndighet som på verkställighetsstadiet beslutar om de närmare formerna för verkställighet av en påföljd är inte något principiellt nytt. Tvärtom beslutar verkställande myndigheter, Kriminalvården och SiS, enligt nuvarande ordning i stor utsträckning såväl om formerna för frihetsberövande påföljder som den faktiska ingripandegraden. Exempelvis är det Kriminalvården som beslutar om att ett fängelsestraff ska verkställas i bostaden i stället för på anstalt enligt lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. När ett fängelsestraff verkställs i anstalt är det också Kriminalvårdens beslut gällande verkställigheten, enligt vad som följer av fängelselagen (2010:610), som till stor del avgör hur ingripande ett utdömt fängelsestraff blir i praktiken. När det gäller sluten ungdomsvård beslutar domstolen att den ska pågå . Enligt lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård har SiS emellertid stora möjligheter att anpassa formerna för verkställigheten i det enskilda fallet. Den omständigheten att de verkställande myndigheterna beslutar om formerna för verkställighet och den faktiska ingripandegraden innebär emellertid inte att det är de som beslutar om frihetsberövandet. Det är domstolens dom som anger ramarna för Kriminalvårdens och SiS beslutanderätt. Den ordning som föreslås gällande föreskrifter om frihetsinskränkande inslag inom ramen för ungdomsövervakning vilar på samma sätt på ett domstolsavgörande om att den unge ska dömas till påföljden. Den verkställande myndigheten ska alltså inte ha möjlighet att besluta om en mer ingripande inskränkning i rörelsefriheten än vad som anges i lagstiftningen och därmed står klar när den unge döms till ungdomsövervakning. Regeringen bedömer därför att även den föreslagna beslutsordningen när det gäller frihetsinskränkande inslag är förenlig med bestämmelserna i 2 kap. 8 och 9 §§ RF och artikel 5 och 6 i . Som framgår av avsnitt 5.6.3 innebär förslaget att den dömde ska kunna överklaga den verkställande myndighetens beslut om valet av inskränkning i rörelsefriheten till domstol. Den unge ges därmed rätt till domstolsprövning i detta avseende. …och om drog- och alkoholförbud Som framgår av avsnitt 5.1 bör ett drog- och alkoholförbud utgöra ett obligatoriskt inslag i verkställighetsplanen. Verkställighetsplanen ska alltså innehålla en föreskrift om att den dömde ska vara förbjuden att under verkställigheten bruka narkotika, alkohol, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. En överträdelse av förbudet innebär därmed att han eller hon brister i verkställigheten av påföljden. Enligt promemorians bedömning skulle en sådan ordning kunna öppna för en möjlighet att provocera fram ett undanröjande av påföljden. Regeringen delar dock inte denna farhåga. Som framgår av avsnitt 5.5.2 bör en samlad bedömning göras av varje enskild situation för att överväga om misskötsamhet motiverar ett undanröjande av påföljden, varvid avvikelser från verkställighetsplanen måste kunna tillmätas olika vikt beroende på vilket moment som avvikelsen gäller. I avsnitt 5.3.5‒5.3.8 överväger regeringen närmare vilket innehåll de obligatoriska momenten bör ha samt hur kontroll kan ske av att de följs. Verkställighetsplanen bör också kunna innehålla fakultativa inslag … En allmän målsättning med verkställigheten bör vidare vara att den så långt som möjligt utformas på ett sätt som är ägnat att förebygga att den dömde återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. Som beskrivs i avsnitt 5.1 bör verkställighetsplanen därför innehålla inslag som är anpassade efter den unges individuella förutsättningar och förhållanden. När det gäller denna typ av inslag bör en utgångspunkt vara att de ska kunna fortsätta eller i vart fall ha en fortsatt effekt efter det att påföljden har verkställts. Sådana inslag bör därför ta avstamp i den dömdes situation och som utgångspunkt bestämmas i samråd med honom eller henne. Som anges i avsnitt 5.1 ska verkställighetsplanen kunna reglera frågor om boende, skolgång eller annan sysselsättning, fritid samt vård eller annan behandling. I motsats till vad som gäller för de obligatoriska inslagen bör Kriminalvården ha en möjlighet, men inte en skyldighet, att besluta om dem.