prop · H703168 · 2020-05-29 00:00:00 — Regeringens förslag: I radio- och tv-lagen ska det förtydligas att de programtjänster som omfattas av vidaresändningsplikt ska ha olika innehåll. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: (juridiska fakulteten), Myndigheten för press, radio och tv, Myndigheten för tillgängliga medier, , , , , , och Konstnärliga och (Klys) instämmer i eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det nuvarande regelverket innehåller inte något krav på att de programtjänster som vidaresänds ska ha olika innehåll. Det möjliggör för en kabel-tv-operatör att uppfylla vidaresändningsplikten genom att vidaresända två programtjänster i vanlig respektive högupplöst bildkvalitet. Även om det inte finns några indikationer på att detta sker är det, med hänsyn till syftet med vidaresändningsplikten, otillfredsställande att bestämmelsen inte hindrar att en sådan situation skulle kunna uppkomma. Enligt regeringen bör därför 9 kap. 2 § förtydligas så att det framgår att de fyra programtjänster som omfattas av vidaresändningsplikten ska ha olika innehåll. Ändringen ger en ökad tydlighet och förutsägbarhet för både programbolag och operatörer med en yttre gräns för skyldigheten. Så länge sänder fyra programtjänster med olika innehåll, vilket motsvarar vad företaget ska sända enligt sändningstillståndet, garanteras hushållens tillgång till hela programutbudet från och Utbildningsradion. Ett krav på att de vidaresända programtjänsterna ska ha olika innehåll innebär att allmänhetens behov av allsidig information tillgodoses och därmed uppfylls syftet med vidaresändningsplikten. 16.2Sökbar text-tv ska ingå i vidaresändningsplikten Regeringens förslag: Vidaresändningsplikten ska omfatta sökbar text- tv under förutsättning att sändningen omfattas av villkor om opartiskhet och saklighet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: (juridiska fakulteten), Myndigheten för press, radio och tv, Myndigheten för tillgängliga medier, , , , , , och Konstnärliga och (Klys) instämmer i eller har inga invändningar mot förslaget. och Myndigheten för delaktighet anser att vidaresändningsplikten också borde omfatta tillgänglighetstjänster. Tele2 avstyrker förslaget och anser att det saknas behov av reglering. Skälen för regeringens förslag: Sökbar text-tv är en tjänst som och Utbildningsradion har regeringens tillstånd att sända och som omfattas av kraven på opartiskhet och saklighet i Innehållet i sökbar text-tv består främst av nyheter och olika former av information, men tjänsten används även för att öka tv- programmens tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. exempel är att textning finns på text-tv-sidan 199, oavsett vilken av public service-företagens programtjänster som konsumenten tittar på. text-tv är en integrerad del av företagens utbud. sändningsplikten är att säkerställa att allmänheten får del av hela detta Vidaresändningsplikten bör därför omfatta sökbar text-tv. Tele2 anser att det saknas behov av reglering eftersom operatörerna redan frivilligt vidaresänder text-tv. Det vore enligt Tele2 därför oproportionerligt att utvidga vidaresändningsplikten på det sätt som föreslås och skulle innebära en begränsning av etableringsfriheten i tråd som inte är förenlig med yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) och Att sökbar text-tv vidaresänds i tråd utan att det finns någon skyldighet innebär inte att tillgången till sökbar text-tv kan anses säkerställd för boende i kabelanslutna hushåll. Regeringen anser också att det finns ett värde i att tydliggöra förutsättningarna i lag, för allmänheten, de berörda operatörerna och för public service-företagen. YGL medger att etableringsfriheten för trådsändningar får begränsas för att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning (3 kap. 2 § 1 YGL). I förarbetena till YGL konstateras att text-tv, under förutsättning att den sänds till allmänheten, kan ges ett rättsligt skydd i YGL i samma utsträckning som ljudradio och tv i allmänhet (se SOU 1983:70 s. 120 och prop. 1990/91:64 s. 67). Sökbar text-tv har således bedömts kunna omfattas av YGL:s skydd och därmed av dess Sökbar text-tv kan därför ingå i vidaresändningsplikten Frågan blir därmed om vidaresändning av sökbar text-tv behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning. om användningen av tjänsten minskar är det fortsatt en viktig Av utredningen framgår att text-tv användes av 23 procent av befolkningen under en genomsnittlig vecka 2018 (betänkandet s. 408). Tjänsten kan också vara en väg att nå den del av allmänheten som, av olika skäl, inte söker motsvarande information på internet. Sammantaget anser regeringen att sökbar text-tv från public service har betydelse för att tillgodose allmänhetens intresse av tillgång till allsidig Förslaget om att låta sökbar text-tv ingå i vidaresändningsplikten innebär en sådan begränsning i rätten att sända program som inte får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den (3 kap. 5 § YGL och 2 kap. 21 § RF). För att sända sökbar text-tv krävs en viss kapacitet. Enligt Myndigheten för press, radio och tv:s rapport Vidaresändningsplikt har SVT en dedikerad text-tv-tjänst för SVT:s fyra parallella tjänster tar tillsammans ett utrymme som motsvarar av den tillgängliga kapaciteten i det sändarnät som SVT disponerar i marknätet. Trådnät kan ha olika kapacitet. Hur stor andel av kapaciteten i ett enskilt nät som sökbar text-tv kräver kan Prop. 2019/20:168 därför variera. Generellt sett bör kraven dock anses som begränsade. Myndigheten för press, radio och tv har också möjlighet att i enskilda fall medge undantag från vidaresändningsplikten. Till detta kommer att direktivet om en europeisk kodex för elektronisk kommunikation anger att medlemsstaterna med jämna mellanrum ska se över vidaresändnings- plikten för att se om skyldigheterna fortfarande uppfyller kraven på att vara nödvändiga för att uppfylla mål avseende allmänintresset och att de är proportionella och transparenta. anser att tillgänglighetstjänster bör ingå i vidaresändningsplikten. Även Myndigheten för delaktighet vill se en utvidgning av vidaresändningsplikten till att omfatta tilläggstjänster för förbättrad tillgänglighet. Frågan om vidaresändningsplikt för s.k. tekniska tilläggstjänster utreds av tryck- och yttrandefrihetskommitté. Kommitténs uppdrag är bland annat att analysera om yttrandefrihetsgrund- lagen medger att det i lag ställs upp krav på vidaresändningsplikt av tekniska tilläggstjänster och om så inte är fallet lämna förslag på författningsändringar som medger sådana krav i fråga om tekniska tilläggstjänster för personer med funktionsnedsättning. Uppdraget ska redovisas . Samarbete när undantag görs från Bestämmelserna i utgår från att den medlemsstat som har jurisdiktion över en tjänst är ansvarig för att leverantören av tjänsten följer de nationella bestämmelser som samordnats i direktivet (ursprungs- landsprincipen), se avsnitt 4.2. Ursprungslandsprincipen innebär att en medlemsstat ska säkerställa fri mottagning och inte begränsa vidare- sändning av tjänster från andra medlemsstater av skäl som ingår i de områden som samordnas genom direktivet. Denna huvudregel framgår av artikel 3 i AV-direktivet. Medlemsstaterna får dock under vissa förutsätt- ningar tillfälligt göra undantag från principen och begränsa den fria rörligheten av tjänster. Möjligheterna till undantag har tidigare enbart gällt för tv-sändningar men har genom ändringsdirektivet utökats till att även Det är kommissionen som avgör om en begränsning av den fria rörligheten är förenlig med unionsrätten. Enligt ändringsdirektivet får undantag från den fria rörligheten göras om en leverantör av en medietjänst under en annan medlemsstats jurisdiktion uppenbart, allvarligt och grovt överträder artikel 6.1 a och b (dvs. tjänsten innehåller uppmaningar till våld, hat eller terroristbrott), artikel 6a.1 (dvs. om tjänsten har ett innehåll som kan skada minderåriga) eller är till förfång för eller utgör en allvarlig risk för allmän säkerhet eller för Vissa villkor ska vara uppfyllda för att en medlemsstat ska få göra undantag från den fria rörligheten. Villkoren innebär också att vissa 2019/20:168 fastställda samarbetsförfaranden och tidsfrister ska följas innan den fria vidaresändningen begränsas. Det är kommissionen som avgör om en begränsning som en medlemsstat gjort eller har för avsikt att göra är förenlig med unionsrätten. Om kommissionen beslutar att åtgärderna inte är förenliga med unionsrätten ska den kräva att den berörda medlemsstaten skyndsamt avbryter dessa. AV-direktivet är som redogörs för i avsnitt 4 ett minimidirektiv. Det innebär att medlemsstaterna kan besluta att leverantörer under deras jurisdiktion ska följa mer detaljerade eller strängare bestämmelser inom det område som samordnas genom direktivet, förutsatt att dessa bestämmelser överensstämmer med unionsrätten. Även i sådana fall är det under vissa förutsättningar möjligt att begränsa fri vidaresändning. När det kan ske framgår av artikel 4. Artikeln har genom ändringsdirektivet utökats till att även omfatta tillhandahållande av beställ-tv. Efter ändringarna framgår att det är möjligt att begränsa vidaresändning av tjänster under en medlemsstats jurisdiktion men som helt eller huvudsakligen riktar sig mot en annan medlemsstat med mer detaljerade eller striktare regler i allmänhetens intresse. I första hand ska medlems- staterna samarbeta för att nå en ömsesidigt tillfredställande lösning enligt en viss fastställd procedur. Om någon sådan lösning inte är möjlig får den berörda medlemsstaten, dvs. den medlemsstat dit tjänsten riktar sig, vidta åtgärder om leverantören i fråga etablerat sig i medlemsstaten med jurisdiktion i syfte att kringgå sådana mer detaljerade eller striktare bestämmelser som skulle ha gällt om leverantören varit etablerad i den berörda medlemsstaten. Kommissionen ska besluta om de åtgärder som vidtas är förenliga med unionsrätten. Om kommissionen beslutar att åtgärderna inte är förenliga med unionsrätten ska den kräva att den berörda medlemsstaten avstår från att vidta åtgärderna. 17.2Samarbetet ska omfatta även beställ-tv Regeringens förslag: Radio- och tv-lagens bestämmelser om samarbete mellan en behörig myndighet i och behöriga myndigheter i andra EES-stater ska även omfatta beställ-tv. Hänvisningen till AV-direktivet ska avse direktivet genom möjligheten att meddela närmare föreskrifter om samarbete mellan myndigheter ska upphävas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Myndigheten för press, radio och tv tillstyrker Ingen annan remissinstans yttrar sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: Artikel 3 ger en möjlighet för en medlemsstat att i vissa fall tillfälligt göra undantag från den fria mottagningen av tv-sändningar eller beställ-tv under någon annan I ett sådant fall ska samråd ske med den medlemsstat som har jurisdiktion över tjänsten och med kommissionen. finns inte möjlighet att begränsa mottagning av tv-sändningar eller beställ-tv som riktas mot en svensk publik. Regeringen ser inte heller något behov av bestämmelser som Prop. 2019/20:168 reglerar förfarandet när andra medlemsstater vill begränsa tillhanda- hållandet av tjänster under svensk jurisdiktion. När det gäller artikel 4 finns i 16 kap. 15–16 §§ radio- och tv-lagen bestämmelser om samarbete mellan en behörig myndighet i och behöriga myndigheter i andra EES-stater när det gäller tv-sändningar. Genom ändringsdirektivet utökas tillämpningsområdet för artikel 4 till att även omfatta beställ-tv. Radio- och tv-lagen behöver därför ändras så att samarbetet mellan myndigheter innefattar beställ-tv. Enligt 16 kap. 17 § radio- och tv-lagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om samarbete mellan myndigheter enligt 16 kap. 15 och 16 §§, dvs. i frågor om samarbetet mellan myndigheter när det gäller förfaranden enligt artikel 4.Bestämmelsen är en upplysningsbestämmelse som upplyser om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela verkställighetsföreskrifter med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen (se prop. 2009/10:115 s. 117). Myndigheten för press, radio och tv har i förordning bemyndigats att meddela föreskrifter men några sådana föreskrifter har inte meddelats. Regeringen delar utredningens och Myndigheten för press, radio och tv:s bedömning att någon föreskriftsrätt för myndigheten inte heller behövs. Det finns därför inte heller skäl att ha kvar upplysningsbestämmelsen i radio- och tv-lagen. 18 Anmälningsskyldighet och register 18.1Ändringsdirektivets krav på en förteckning Medlemsstaterna ska enligt artikel 2 och 28a upprätta och upprätthålla en uppdaterad förteckning över leverantörer under respektive medlemsstats jurisdiktion. Av förteckningen ska framgå enligt vilka kriterier i direktivet jurisdiktionen baseras. Det ställs också krav på leverantörer av tv- sändningar och beställ-tv att informera om ändringar i verksamheten som skulle kunna påverka jurisdiktionen. Medlemsstaterna ska lämna förteckningarna till kommissionen. Kommissionen i sin tur ska säkerställa att förteckningarna görs tillgängliga i en central databas. Informationen i databasen ska vara allmänt tillgänglig. Om medlemsstaternas förteckningar är oförenliga med varandra ska kommissionen kontakta de berörda medlemsstaterna för att hitta en lösning. Enligt 2 kap. 2 § första stycket radio- och tv-lagen ska den som bedriver sändningsverksamhet som inte behöver tillstånd enligt lagen eller som tillhandahåller beställ-tv anmäla sig för registrering hos Myndigheten för press, radio och tv. Även den som för annans räkning bedriver sändningsverksamhet över satellit eller upplåter satellitkapacitet, dvs. 2019/20:168 satellitentreprenör, är anmälningsskyldig. Av 2 kap. 2 § andra stycket framgår vad en anmälan ska innehålla. Myndigheten för press, radio och tv ska enligt 2 kap. 3 § upprätta ett register dels över dem som anmält sig enligt 2 kap. 2 § och vars verksamhet omfattas av lagen, dels över dem som har tillstånd att sända tv eller radio enligt lagen. Att en leverantör har anmält sig för registrering enligt 2 kap. 2 § är inte avgörande för radio- och tv-lagens tillämplighet utan verksamheten kan omfattas av lagens bestämmelser oavsett om leverantören har registrerat den eller inte. Av 17 kap. 3 § framgår att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör sin anmälningsskyldighet enligt 2 kap. 2 § döms till böter. Regeringens förslag: Leverantörer av videodelningsplattformar och public service-företag som tillhandahåller beställradio ska anmäla sin verksamhet för registrering hos Myndigheten för press, radio och tv. En leverantör av en tv-sändning, beställ-tv eller av en videodelningsplattform ska i anmälan ange de omständigheter som medför att verksamheten omfattas av lagen. Den som är skyldig att anmäla sig för registrering ska anmäla om sådana förhållanden som tidigare anmälts till Myndigheten för press, radio och tv ändras. Regeringens bedömning: De finns inget behov av ytterligare lagändringar eller andra åtgärder för att genomföra ändringsdirektivets Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med Utredningen föreslår att tillståndshavare ska vara skyldiga att anmäla om uppgifter som dessa lämnat i en ansökan om tillstånd ändras. Utredningen föreslår vidare att Myndigheten för press, radio och tv:s beslut i fråga om registrering ska kunna överklagas. författningsförslag har också en annan utformning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrar sig i frågan, bland andra Myndigheten för press, radio och tv, och , tillstyrker förslaget. för press, radio och tv vill även ges möjlighet att registrera leverantörer på anser att det är bra att Myndigheten för press, radio, och tv inte själv kan registrera en leverantör. Det räcker med att myndigheten förelägger leverantören att anmäla sig. Skälen för regeringens förslag och bedömning Alla tjänster som omfattas av radio- och tv-lagen ska registreras Myndigheten för press, radio och tv ska enligt 2 kap. 3 § radio- och tv- lagen föra ett register över de verksamheter som omfattas av lagen. Registret bygger till stor del på att leverantörer vars tjänster omfattas av lagen anmäler sig för registrering. motiverats med att det finns ett behov av att veta vem som bär ansvar för en sändning eller ett tillhandahållande för att underlätta tillsynen av att lagens bestämmelser följs (se prop. 2009/10:115 s. 213). I ändringsdirektivet finns också krav på att ha en förteckning över de tjänster som omfattas av AV-direktivet och där har jurisdiktion. En leverantör av en videodelningsplattform som omfattas av radio- och tv- lagens bestämmelser enligt förslaget i avsnitt 12.2 bör därför vara anmälningsskyldig enligt 2 kap. 2 §. Detsamma gäller beställradio från public service som också föreslås omfattas av lagens bestämmelser, se avsnitt 15.1. Myndigheten för press, radio och tv påpekar att en anmälningsskyldighet för beställradio redan finns i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden eftersom tjänsten har grundlagsskydd. Förslaget leder därför till att anmälan ska göras enligt två olika regelverk. Skyldigheten att anmäla sig har dock skilda ändamål och en dubbel anmälningsskyldighet gäller också redan för till exempel beställ-tv. Omständigheter som medför att en verksamhet omfattas av radio- och tv- lagen Av den förteckning som ska lämnas till kommissionen enligt ändringsdirektivet ska framgå enligt vilka kriterier har jurisdiktion över en leverantör av en tjänst som omfattas av AV-direktivet (dvs. tv- sändningar, beställ-tv och videodelningsplattformar). Leverantörer av sådana tjänster bör därför i sin anmälan enligt 2 kap. 2 § ange de omständigheter som medför att leverantören av tjänsten ska anses höra under svensk jurisdiktion och verksamheten därför omfattas av radio- och tv-lagen. Dessa uppgifter bör också ingå i det register Myndigheten för press, radio och tv:s ska föra enligt 2 kap. 3 § radio- och tv-lagen. Ändrade förhållanden ska anmälas Enligt ändringsdirektivet ska de förteckningar medlemsstaterna ska föra vara uppdaterade. Det framgår också att leverantörer av medietjänster ska informera om förändringar i deras verksamhet som skulle kunna påverka jurisdiktionen. Det är inte möjligt för Myndigheten för press, radio och tv att hålla sitt register uppdaterat genom att löpande och kontinuerligt kontrollera om de leverantörer som finns upptagna där fortfarande bedriver verksamhet som omfattas av radio- och tv-lagen. De leverantörer som ingår i registret bör därför ansvara för att de uppgifter som finns i registret är aktuella. Förslaget bör således omfatta alla som är anmälningsskyldiga enligt 2 kap. 2 §. Däremot anser regeringen inte att det bör införas en skyldighet för den som har tillstånd att sända radio eller tv att anmäla om uppgifter som lämnats i en ansökan om sändningstillstånd ändras. För det första finns det inte några krav i radio- och tv-lagen på vilka uppgifter som ska lämnas i en sådan ansökan. För det andra kan en ansökan innehålla en mängd olika uppgifter av varierande karaktär. Det kan till exempel handla om uppgifter som rör finansiella och tekniska förutsättningar för att sända. Sådana uppgifter behövs inte för att myndigheten ska kunna hålla sitt register uppdaterat och registret får enligt 2 kap. 3 § radio- och tv-lagen inte heller innehålla sådana uppgifter. Därutöver får ett tillstånd att sända tv, sökbar text-tv och analog eller digital kommersiell radio bara överlåtas om Myndigheten för press, radio och tv medger det (4 kap. 15 § och 13 kap. 18 eller 28 §). 2019/20:168 kommer således att känna till om ett tillstånd överlåts och kan också uppdatera sitt register med dessa uppgifter. Myndigheten för press, radio och tv:s prövning av en anmälan När en anmälan om registrering kommer in prövar Myndigheten för press, radio och tv enligt 2 kap. 3 § om den tjänst som anmälaren bedriver omfattas av radio- och tv-lagen. Om myndigheten finner att verksamheten inte omfattas av lagen ska anmälaren inte föras in i registret. Av förarbetena framgår att ett beslut om registrering inte är avgörande för om verksamheten omfattas av radio- och tv-lagens bestämmelser. Inte heller anses en registrering utgöra presumtion för att lagen är tillämplig (se prop. 2009/10:115 s. 213). Om Myndigheten för press, radio och tv beslutar om att registrera en verksamhet så bör leverantören också kunna utgå från att tjänsten omfattas av radio- och tv-lagens bestämmelser. Regeringen delar därför Myndigheten för press, radio och tv:s bedömning att en registrering i myndighetens register bör utgöra en presumtion för att leverantören också omfattas av radio- och tv-lagen. Däremot anser regeringen inte att det finns skäl för att låta myndigheten självständigt registrera leverantörer vars tjänster myndigheten anser omfattas av lagen. Även om en registrering är en presumtion för att radio- och tv-lagens regler är tillämpliga innebär det inte att lagens tillämplighet är beroende av om en leverantör finns upptagen i registret eller inte. Enligt regeringens mening skulle en sådan möjlighet också vara svår att förena med förslaget om sanktioner vid utebliven anmälan (avsnitt 18.4 nedan). Det bör därför även i fortsättningen vara leverantören som är ytterst ansvarig för att registrering sker. Däremot finns det inget som hindrar att Myndigheten för press, radio, och tv tar bort en leverantör från registret om det exempelvis står klart att leverantören upphört med sin verksamhet, även om leverantören inte själv anmält detta. Det följer av att registret enligt 2 kap. 3 § ska innehålla uppgifter om verksamhet som omfattas av radio- och tv-lagen. Omfattas verksamheten inte längre av lagen ska den således inte heller finnas med i registret. Som regeringen återkommer till i avsnitt 18.4 bör Myndigheten för press, radio och tv även kunna förelägga en leverantör att anmäla ändrade uppgifter. Skälet för registreringsskyldigheten är att Myndigheten för press, radio och tv och övriga tillsynsmyndigheter behöver veta vilka tjänster som omfattas av lagen och för att uppfylla skyldigheten i AV-direktivet att upprätta en förteckning över tjänster under svensk jurisdiktion. Bestämmelsen är således av ordningskaraktär och även om det kan presumeras att radio- och tv-lagen är tillämplig på de tjänster som finns med i registret är själva registreringen inte avgörande för om verksamheten omfattas av lagen eller inte. I stället behöver en tillsynsmyndighet göra en fristående prövning i varje enskilt ärende. Enligt regeringen saknas därför skäl att frångå tidigare bedömning om att beslut att inte registrera en tjänst inte bör kunna överklagas (se prop. 2009/10:115 s. 213) Sanktion vid utebliven anmälan Regeringens förslag: Myndigheten för press, radio och tv ska få förelägga den som inte följer bestämmelsen om anmälningsskyldighet att uppfylla denna skyldighet. Detsamma gäller den som inte uppfyller skyldigheten att anmäla ändrade uppgifter. Ett föreläggande ska kunna förenas med vite. Ett vitesföreläggande ska kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelsen i radio- och tv-lagen om brott mot anmälnings- skyldigheten ska upphävas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att ett föreläggande som förenats med vite ska kunna överklagas. Utredningens författningsförslag har också en annan utformning. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrar sig, bland annat Myndigheten för press, radio och tv och Säkerhetspolisen är positiva till förslaget. Myndigheten för press, radio och tv anser dock att ett föreläggande som förenats med vite bör kunna överklagas. Även Förvaltningsrätten i konstaterar att ett föreläggande vid vite inte går att överklaga.