prop · H703198 · 2020-09-01 00:00:00 — åtgärden rätt att begära prövning i domstol av beslutet om erkännande och Att EU-förordningen även omfattar beslut som syftar till att säkra ett värdeförverkande och att ett beslut om frysning således kan komma att verkställas som ett beslut om kvarstad i brottmål föranleder inte någon Den omständigheten att ett beslut om kvarstad enligt svensk rätt beslutas av domstol bör således enligt regeringens mening inte innebära att åklagarens beslut om erkännande och verkställighet enligt EU-förordningen alltid måste underställas domstolsprövning. därför i den nya lagen föreskrivas en rätt för den drabbade att utan in- skränkning i tiden kunna begära prövning i domstol av åklagarens beslut om erkännande och verkställighet. I promemorian föreslås att det ska införas ett krav på obligatorisk domstolsprövning av åklagarens beslut om erkännande och verkställighet när beslutet om frysning har verkställts med stöd av 27 kap. 2 § andra stycket 2–8 , dvs. som ett beslag av ett skriftligt meddel- ande mellan den misstänkte och till denne vissa närstående personer eller mellan sådana närstående inbördes. Mot bakgrund av att en sådan regle- ring överensstämmer med vad som gäller enligt lagen om en europeisk utredningsorder och det är rimligt att samma ordning gäller oavsett om syftet med beslaget är att säkra bevisning eller ett framtida förverkande, instämmer regeringen i förslaget i promemorian. Det får emellertid förut- sättas att situationen sällan kommer att uppstå vid en tillämpning av EU- förordningen eftersom frysning av sådana skriftliga meddelanden som avses i 27 kap. 2 § andra stycket normalt torde ske endast i syfte att säkra bevisning och således inte i syfte att säkerställa ett framtida förverkande. Skulle situationen uppstå, bör motsvarande förfarande tillämpas som när åklagaren beslutat om beslaget i en svensk förundersökning. Det innebär att åklagaren utan dröjsmål ska anmäla verkställigheten till rätten för pröv- ning av beslutet om erkännande och verkställighet, att skälen för verkställ- igheten ska anges i anmälan och att rätten skyndsamt ska pröva ärendet. Sedan åklagare, och i förekommande fall domstol, funnit att förutsätt- ningarna för att erkänna och verkställa det utländska beslutet om frysning är uppfyllda har svenska myndigheter begränsade möjligheter att påverka verkställighetens varaktighet. Som utgångspunkt ska verkställigheten av ett beslut om frysning bestå så länge den utfärdande staten anser att det krävs för att ett förverkande ska kunna ske (artikel 12 i EU-förordningen). Det innebär t.ex. att rätten, när den fastställer åklagarens beslut om erkän- nande och verkställighet, inte kan sätta ut en tidsfrist för hur länge verk- ställigheten ska bestå (jfr 27 kap. 7 och 8 §§ och 3 kap. 17 § lagen om verkställighet av frysningsbeslut). Rättens beslut kommer således att vara slutligt och innebära att domstolen skiljer ärendet ifrån sig. Med hänsyn till att verkställigheten kan komma att löpa på utan en i bestämd tidsfrist, bör det finnas utrymme för den som drabbats av åtgärden och som gör gällande att förutsättningarna för erkännande och verkställighet inte längre föreligger att få en ny prövning i domstol. Under pågående verkställighet kommer det att finnas möjlighet för den enskilde att hos åklagaren begära att verkställigheten ska avbrytas med stöd av artikel 8.4 i EU-förordningen (se avsnitt 9.5). Om åklagaren beslutar att avslå en sådan begäran, bör den drabbade kunna begära prövning i domstol även av det beslutet, på motsvarande sätt som föreslås angående åklag- arens beslut om erkännande och verkställighet. Därigenom tillförsäkras den enskilde en rätt till en domstolsprövning också i de fall nya omstän- digheter framkommit sedan verkställigheten påbörjats. Även denna rätt till domstolsprövning bör framgå av den nya lagen. Det kan tilläggas att en prövning i domstol av ett beslut att inte avbryta verkställigheten enligt artikel 8.4 inte förutsätter att en domstolsprövning av åklagarens beslut om erkännande och verkställighet har skett. Som redogörs för i avsnitt 4.2.7 innehåller EU-förordningen bestämmel- ser om att den verkställande myndigheten under vissa förutsättningar är skyldig att återställa fryst egendom till ett brottsoffer (artikel 29). I fråga om ett sådant återställande ska de processrättsliga reglerna i den verk- ställande staten tillämpas (artikel 29.2). Åklagaren ska i ett sådant ärende göra en prövning av om förutsättningarna för att återställa egendom enligt artikel 29.2 i EU-förordningen är uppfyllda (se vidare avsnitt 9.6). Som anges i nämnda avsnitt bör de kompletterande reglerna till artikeln i fråga så långt som möjligt likna de som gäller när åklagaren beslutar om att lämna ut ett beslagtaget föremål enligt 27 kap. 4 a § . Ett sådant beslut ska på begäran av den som drabbats av beslaget prövas i 2019/20:198 domstol (27 kap. 6 § andra stycket). Mot denna bakgrund och med hänsyn till att den drabbade bör ha en möjlighet att begära domstolsprövning av ett beslut som kan komma att innebära att den frysta egendomen över- lämnas till en annan stat, bör den ordning som gäller enligt rättegångs- balken gälla även i nu aktuella fall. Av EU-förordningen följer visserligen inte någon skyldighet att föreskriva en rätt till domstolsprövning av åklagarens beslut att återställa egendom enligt artikel 29.2. Regeringen bedömer dock att nu föreslagen ordning är förenlig med EU-förordningen eftersom det är de processrättsliga reglerna i den verkställande staten som ska tillämpas. För tydlighetens skull bör det också, enligt regeringens mening, införas en bestämmelse i den nya lagen om att en begäran om domstolsprövning från den som drabbats av åtgärden ska göras skriftligen hos åklagaren, som sedan ska överlämna ärendet till rätten. Regler om vilken myndighet som enligt artikel 33.3 i EU-förordningen ska underrätta den utfärdande staten om rättsmedel som åberopats i mot beslutet om erkännande och verkställighet kan införas i förordning. Förfarandet vid domstolens prövning I den nya lagen bör det anges vilken processordning som ska gälla vid prövningen av åklagarens beslut. Även om rättens prövning inte rör de materiella grunderna för beslutet om frysning eller återställande av egen- dom till ett brottsoffer, finns det stora likheter mellan den prövning som rätten ska göra i nu aktuella ärenden och den som sker i ett ärende om t.ex. beslag eller kvarstad. Regeringen delar därför bedömningen som görs i promemorian att det är lämpligt att låta bestämmelser om domstols handläggning i brottmål bli tillämpliga vid rättens prövning. Samma ordning gäller enligt 3 kap. 16 § andra stycket lagen om verkställ- ighet av frysningsbeslut och 5 kap. 2 § första stycket lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Behörig domstol bör i likhet med vad som gäller enligt bl.a. lagen om verkställighet av frysningsbeslut vara den tingsrätt inom vars område beslutet om frysning har verkställts. Så snart en begäran om domstolsprövning har kommit in till tingsrätten bör en förhandling i frågan hållas. Det bör dock finnas utrymme för rätten att pröva frågan på handlingarna, om det är uppenbart att en förhandling skulle sakna betydelse för prövningen. Vid förhandlingen bör bestämmel- serna i 24 kap. 17 § gälla i tillämpliga delar (se motsvar- ande regel i 3 kap. 16 § andra stycket lagen om verkställighet av frysnings- beslut). Om ärendet rör en prövning av åklagarens beslut att återställa egendom till ett brottsoffer, bör brottsoffret underrättas om förhandlingen. Om rätten vid sin prövning finner att det utifrån reglerna i EU-för- ordningen saknas förutsättningar att erkänna och verkställa det utländska beslutet om frysning och således undanröjer åklagarens beslut om erkännande och verkställighet, bör samma förfarande tillämpas som när motsvarande åtgärd hävs under en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål. Det innebär att verkställighetsåtgärder som har vidtagits ska återgå och att bl.a. reglerna i 27 kap. 8 a och 8 b §§ (när frysningsbeslutet har verkställts som ett beslut om beslag) samt 3 kap. 22 § utsökningsbalken (när beslutet har verkställts som ett beslut om kvarstad i Prop. 2019/20:198 brottmål) ska tillämpas (se vidare avsnitt 9.5). 10Erkännande och verkställighet i av ett utländskt beslut om förverkande I avsnitt 6.6.2 föreslår regeringen att ska vara verkställande myndighet när ett beslut om förverkande översänds till med stöd av EU-förordningen. Om en annan medlemsstat sänder över ett beslut om förverkande till för verkställighet här, ska erkänna beslutet och vidta nödvändiga åtgärder för att verkställa det på samma sätt som om det varit ett svenskt beslut om förverkande (artikel 18.1 i EU-förordningen). Det gäller såvida inte någon av vägransgrunderna i artikel 19 är tillämplig eller skäl för uppskov enligt artikel 21 föreligger. Verkställighet ska ske enligt svensk rätt och svenska myndigheter är ensamt behöriga att besluta om förfarandena för verk- ställighet av beslutet och om alla åtgärder i samband därmed (artikel 23.1). I lagen om verkställighet av beslut om förverkande anges att ett erkänt beslut om förverkande ska verkställas enligt de bestämmelser som gäller för verkställighet i av beslut om förverkande, om annat inte följer av den lagen (3 kap. 1 §). Någon motsvarande bestämmelse behöver inte införas i den nya lagen eftersom det framgår direkt av EU-förordningen att besluten i fråga ska verkställas enligt svensk rätt och som ett motsvarande svenskt beslut om förverkande. EU-förordningen innehåller dock vissa särskilda regler om förfarandet i den verkställande staten, vilka måste beaktas. Dessa handlar t.ex. om uppskov med verkställigheten (artikel 21) och om förfogande över förverkad egendom (artikel 30). De följande avsnitten innehåller regeringens överväganden angående behovet av kompletterande bestämmelser till EU-förordningen i de fall ett beslut om förverkande översänds till för erkännande och verk- ställighet här. Regeringens förslag: Ett intyg om förverkande som sänds över till i enlighet med artikel 14.1 i EU-förordningen ska åtföljas av det beslut om förverkande som intyget avser. Intyget ska vara skrivet på eller översatt till svenska eller engelska. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Genom artikel 14.2 ges varje med- lemsstat möjlighet att, på motsvarande sätt som gäller vid översändande av ett beslut om frysning, lämna en förklaring om att ett intyg om förver- 2019/20:198 kande som översänds till staten i fråga ska åtföljas av beslutet om för- verkande. I avsnitt 9.2 föreslås att ska lämna en sådan förklaring i fråga om beslut om frysning. Som anförs i promemorian saknas anledning att göra någon annan bedömning angående beslut om förverkande. När ett intyg om förverkande översänds till enligt förordningen bör det således åtföljas av det beslut om förverkande som intyget avser. Även i fråga om vilka språk intyget ska vara skrivet på delar regeringen promemorians bedömning att samma ordning bör gälla som när ett intyg om frysning sänds över till (se avsnitt 9.2). Intyget bör således vara skrivet på eller översatt till svenska eller engelska. Dessa krav bör framgå av den nya lagen. 10.3Överenskommelse om förverkande av värdet av specifik egendom Regeringens bedömning: Det behöver inte införas någon bestämmelse i lag om begränsning av möjlighet att ingå en överenskommelse med den utfärdande myndigheten enligt arti- kel 18.2 i EU-förordningen. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. I promemorian föreslås att det i lag ska införas en bestämmelse om begränsning av möjlighet att ingå en överens- kommelse enligt artikel 18.2 i EU-förordningen. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Om det utländska beslutet om för- verkande avser specifik egendom, är det den egendomen som ska omfattas av verkställigheten i . Artikel 18.2 i EU-förordningen erbjuder dock en möjlighet för den utfärdande myndigheten och den verkställande myndigheten att träffa överenskommelse om att ett beslut om förverkande avseende viss egendom i stället kan verkställas genom förverkande av ett penningbelopp som motsvarar värdet på den egendom som skulle för- verkas. En förutsättning för en överenskommelse av det slaget är att en sådan möjlighet föreskrivs i den utfärdande statens rätt. Motsvarande reg- lering finns i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande, där det dock krävs att den möjligheten är föreskriven i båda staternas lag- stiftning (se artikel 7.2 i det rambeslutet). Vid genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande infördes en bestämmelse som gör det möjligt för Kronofogde- myndigheten att ingå sådana överenskommelser i ärenden som handläggs enligt rambeslutet (3 kap. 2 § andra stycket lagen om verkställighet av beslut om förverkande). Enligt den bestämmelsen får verkställighet i av ett beslut om förverkande som avser viss egendom ske genom betalning eller verkställighet avseende egendomens värde, om det är lämpligt och den andra staten samtycker till det. Sådan verkställighet är dock aldrig möjlig om beslutet om förverkande avser hjälpmedel vid brott. Att i nu aktuella ärenden får ingå överens- Prop. 2019/20:198 kommelser av detta slag följer direkt av EU-förordningen. terande regler till förordningen i det avseendet är därför inte aktuella. I promemorian föreslås att det i den nya lagen ska införas en bestäm- melse om att får ingå en överenskommelse med den utfärdande myndigheten enligt artikel 18.2 endast om det är lämpligt i det enskilda fallet. Regeringen anser dock att en eventuell begränsning av utrymme att ingå en sådan överenskommelse inte behöver regleras i lag. Frågan kommer i stället att övervägas närmare i samband med utarbetandet av förordningsbestämmelser. 10.4Kronofogdemyndighetens prövning och beslut Regeringens förslag: Ett beslut om erkännande och verkställighet enligt artikel 18.1 i EU-förordningen ska innehålla uppgift om det be- lopp eller den egendom som verkställigheten ska avse. Av beslutet ska det i förekommande fall även framgå om en överens- kommelse enligt artikel 18.2 i EU-förordningen har ingåtts med den utfärdande myndigheten och om uppskov med verkställigheten har beslutats enligt artikel 21.1. Ett beslut om erkännande och verkställighet ska gälla . Beslutet ska delges den som det gäller mot. Om Kronofogdemyndig- heten beslutar om uppskov med verkställigheten enligt artikel 21.1 a i EU-förordningen, ska delgivning inte behöva ske så länge skälen för uppskovet består. Regeringens bedömning: bör inte ges några särskilda befogenheter att besluta om frysning av egendom som ska förverkas enligt det utländska beslutet om förverkande. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslagen eller bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning Beslut om erkännande och verkställighet Ett beslut om erkännande och verkställighet enligt artikel 18.1 i EU-för- ordningen meddelas av . Beslutet ersätter inte det utländska beslutet om förverkande utan innebär att Kronofogdemyndig- heten, i förordningens mening, erkänner beslutet om förverkande och ger klartecken till att det får verkställas i som ett motsvarande svenskt beslut om förverkande. behöver vid sin prövning av frågan om erkän- nande och verkställighet ta ställning till ett antal olika frågor, framför allt om någon av vägransgrunderna i artikel 19 är tillämplig och om det före- ligger skäl att besluta om uppskov enligt artikel 21. Som anges i avsnitt 9.3 bör det inte införas några kompletterande regler till EU-förordningens be- stämmelser om vägransgrunder. Vägransgrunderna i artikel 19 överens- stämmer, i likhet med dem i artikel 8, till stor del med de vägransgrunder 2019/20:198 som finns i andra EU-rättsakter på området (t.ex. rambesluten om verk- ställighet av frysningsbeslut respektive beslut om förverkande och direk- tivet om en europeisk utredningsorder). Som konstateras i promemorian torde därför viss vägledning för hur de ska tillämpas kunna hämtas i de bedömningar som regeringen gjorde vid genomförandet av de rättsakterna (se t.ex. prop. 2010/11:43 s. 74 f. och 2016/17:218 s. 136 f.). Även skäl 31–35 i EU-förordningen kan ge sådan vägledning. Andra frågor som behöver beaktas och som regleras i EU-förordningen är bl.a. om det är aktuellt att ingå en överenskommelse enligt artikel 18.2 och eventuella behov av prioritering på grund av konkurrerande beslut (artikel 26). EU-förordningen innehåller inga särskilda regler om hur ett beslut om erkännande och verkställighet ska utformas. Regeringen delar den bedöm- ning som görs i promemorian att det, för att underlätta verkställigheten i , bör införas kompletterande regler i den nya lagen om att beslutet ska innehålla vissa särskilt angivna uppgifter. En sådan uppgift är vilket belopp eller vilken egendom som ska förverkas. Om det är fråga om förverkande av ett penningbelopp följer av artikel 18.3 andra meningen i EU-förordningen en möjlighet att räkna om beloppet till svensk valuta. I de fall en överenskommelse enligt artikel 18.2 i EU-förordningen har ingåtts innan beslutet om erkännande och verkställighet meddelas eller om uppskov av verkställigheten enligt artikel 21.1 fattas i samband med be- slutet om erkännande och verkställighet, bör även det framgå av beslutet. Dessa krav på innehållet i beslutet om erkännande och verkställighet bör framgå av den nya lagen. När ett intyg om förverkande, som översänds enligt artikel 14 i EU-förordningen, avser egendom som är fryst i , bör underrätta ansvarig åklagare om översändandet. bör även underrätta åklaga- ren om beslut i fråga om erkännande och verkställighet som meddelas avseende egendomen. Om sådan underrättelseskyldighet kan regleras i förordning. I 11 kap. 5 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfri- hetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens område finns en be- stämmelse som innebär att vid handläggningen av sådana ärenden ska ge Justitiekanslern tillfälle att yttra sig. Som konstateras i avsnitt 9.3 innehåller EU-förordningen i princip inte några regler om den verkställande myndighetens handläggning av frågan om huruvida det utländska beslutet ska erkännas och verkställas eller inte. I likhet med vad som gäller angående beslut om frysning finns det vissa regler om tidsfrister för att fatta beslut i fråga om erkännande och verk- ställighet (artikel 20.1) och om krav på att den verkställande myndigheten i vissa situationer ska informera och samråda med den utfärdande myn- digheten (se t.ex. artiklarna 19, 21 och 25). I övrigt är det upp till varje medlemsstat att avgöra hur förfarandet ska regleras (se artikel 23.1). Vid handläggning av frågan om erkännande och verkställighet kommer förvaltningslagen att vara tillämplig (1 § för- valtningslagen). Det innebär bl.a. att den lagens allmänna krav på hand- läggningen av ärenden gäller och att ska moti- vera sina beslut. Om EU-förordningen eller de regler som kompletterar förordningen innehåller bestämmelser som avviker från förvaltningslagen, Prop. 2019/20:198 ska dock dessa tillämpas i stället (se 4 § förvaltningslagen). avvikande regler i EU-förordningen är ovan nämnda bestämmelser om tidsfrister samt om krav på underrättelser och samråd inför beslut. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att det också finns anledning att i den nya lagen införa vissa kompletterande regler om förfarandet som avviker från förvaltningslagen. En sådan är att Krono- fogdemyndighetens beslut om erkännande och verkställighet bör gälla utan den intresseavvägning som ska göras enligt 35 § förvaltningslagen. EU-förordningen förutsätter också att dessa beslut kan verkställas (se artiklarna 20.3 och 33.1). Det innebär att verk- ställigheten av beslutet om förverkande kan påbörjas direkt. Motsvarande gäller enligt lagen om verkställighet av beslut om förverkande (3 kap. 8 § första stycket). Enligt artikel 33.1 i EU-förordningen får åberopandet av ett rättsmedel ha suspensiv verkan när rätten i den verkställande staten föreskriver det. I avsnitt 10.6 föreslås att en prövning i domstol av beslut om erkännande och verkställighet ska ske med tillämpning av lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärende- lagen). När ett sådant beslut överklagas kommer det därmed att följa en möjlighet för domstolen att besluta om inhibition, dvs. att det överklagade beslutet tills vidare inte får verkställas (26 § andra stycket ärendelagen). I artikel 21.1 d i EU-förordningen föreskrivs också att den verkställande myndigheten får skjuta upp verkställigheten av ett beslut om förverkande när ett rättsmedel enligt artikel 33.1 har åberopats. Av artikel 32.1 i EU-förordningen följer en skyldighet att underrätta berörda personer om beslutet om erkännande och verkställighet. Under- rättelse ska ske i enlighet med förfaranden i svensk rätt. Förvaltningslagen innehåller regler om underrättelse av beslut (33 och 34 §§). Av dessa bestämmelser följer bl.a. att myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske och att delgivning får användas. För ett beslut om erkännande och verkställighet som har meddelats med stöd av artikel 18.1 bör dock huvud- regeln vara att den som beslutet gäller mot ska delges beslutet. Regeringen delar således promemorians bedömning att särskilda bestämmelser, av vilka det framgår att beslutet ska delges, bör införas i den nya lagen. Om beslutar om uppskov med verkställigheten enligt artikel 21.1 a i EU-förordningen på grund av att verkställigheten kan skada en pågående brottsutredning, bör dock myndigheten kunna avvakta med delgivning av beslutet så länge skälen för uppskovet består. Motsvarande reglering om delgivning finns i lagen om verkställighet av beslut om förverkande (3 kap. 8 § tredje stycket). I avsnitt 10.6 föreslås även att det ska införas särskilda regler om över- klagande av beslut. Vid den efterföljande verkställigheten är de regler i utsökningsbalken som tillämpas vid verkställighet av ett svenskt beslut om förverkande tillämpliga, om inte annat är särskilt föreskrivet i EU-förordningen. bör inte ges befogenhet att besluta om frysning av egendom som ska förverkas I artikel 18.5 i EU-förordningen anges att den verkställande myndigheten på eget initiativ, i enlighet med den verkställande statens rätt, får besluta 2019/20:198 att frysa egendom som ska förverkas enligt det utländska beslutet. Några sådana möjligheter att använda straffprocessuella tvångsmedel har Krono- fogdemyndigheten inte enligt svensk rätt. I samband med genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande, som innehåller en liknande bestämmelse, bedömde regeringen att en sådan möjlighet inte heller skulle införas. Regeringen ansåg att risken att den dömde försöker undgå verkställighet inte är större i de situationer som regleras i rambe- slutet jämfört med när verkställer ett svenskt för- verkandebeslut utan att åklagare säkrat egendomen genom beslag eller kvarstad (se prop. 2010/11:43 s. 109). Vidare konstaterade regeringen att den utfärdande statens myndigheter har möjlighet att utverka beslut om straffprocessuella tvångsmedel för att säkra egendomen i fråga. Rege- ringen anser, i likhet med vad som anges i promemorian, att det saknas anledning att göra en annan bedömning . Några regler om befogenheter för att frysa egendom som ska förverkas enligt det utländska beslutet bör därför inte införas. 10.5Efterföljande beslut om att inte verkställa beslutet om förverkande Regeringens förslag: Ett beslut om erkännande och verkställighet ska upphöra att gälla om , sedan beslutet har meddelats, beslutar att inte verkställa beslutet om förverkande med stöd av artikel 19, 22.3 eller 27.3 i EU-förordningen. Verkställighetsåtgärder som har gjorts ska då återgå så långt det är möjligt.