prop · H703117 · 2020-03-17 00:00:00 — 2019/20:117 En ny lag om skyldighet för företag som hanterar betalningar och företag som erbjuder försäkringar att lämna vissa uppgifter till Arbetsförmedlingen Det finns flera alternativ till var bestämmelserna om uppgiftsskyldighet kan placeras. Som föreslås i SOU 2017:37 skulle uppgiftsskyldigheten kunna placeras i lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program. Regleringen skulle också kunna placeras i en ny lag. Ytterligare ett alternativ är att skyldigheterna läggs i de s.k. rörelselagarna som finns på finansmarknadsområdet, t.ex. i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och försäkringsrörelselagen (2010:2043). Detta är dock inte lämpligt eftersom dessa är av näringsrättslig natur och till stor del grundar sig på EU:s rättsakter. Det föreslås i denna proposition att lagen om arbetsmarknadspolitiska program får ett nytt tillämpningsområde och en ny författningsrubrik, lagen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten (se avsnitt 7.1). Därmed skulle det vara möjligt att placera de nu aktuella bestämmelserna i den lagen. Det kan dock noteras att lagens nuvarande bestämmelser bl.a. rör arbetsgivares skyldigheter och arbetstagarnas ställning. Det är således fråga om bestämmelser av en annan karaktär än de nu aktuella. Lagrådet framför att de skäl som förts fram mot en placering i lagen om arbetsmarknadspolitiska program inte har tillräcklig tyngd och att det i stället hade varit mer ändamålsenligt att placera regleringen i den lagen. Regeringen konstaterar att den föreslagna uppgiftsskyldigheten påförs en tredje aktör, dvs. kreditinstitut och försäkringsgivare. Eftersom lagen om arbetsmarknadspolitiska program handlar om förhållandet mellan Arbetsförmedlingen och arbetsgivare bedömer regeringen att det blir tydligare för kreditinstitut och försäkringsgivare med en särskild reglering. Regeringen anser därför att bestämmelserna bör placeras i en ny lag som föreslås benämnas lag om skyldighet för kreditinstitut och försäkringsgivare att lämna vissa uppgifter till Arbetsförmedlingen. Lagrådet framför också att en inledande paragraf som i allt väsentligt sammanfattar vad som föreskrivs i kommande bestämmelser framstår som överflödig. Regeringen delar den bedömningen och anser därför att det inte bör införas någon sådan bestämmelse. 8.1.2Vem bör omfattas av uppgiftsskyldigheten? Regeringens förslag: Uppgiftsskyldigheten ska omfatta kreditinstitut enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse samt utländskt kreditinstitut enligt den lagen om institutet har filial i . Den ska också omfatta försäkringsföretag enligt försäkringsrörelselagen, tjänstepensionsföretag enligt lagen om tjänstepensionsföretag samt EES-försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredjeland enligt lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorians lagförslag framgår inte uttryckligen att bestämmelsen ska omfatta utländska kreditinstitut som bedriver verksamhet från filial i eller EES-försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredjeland. Promemorians lagförslag har också till Prop. 2019/20:117 viss del en annan utformning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag ska ingå i den krets som ska vara skyldig att lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen Det är i allmänhet kreditinstitut, dvs. banker och kreditmarknadsföretag som omfattas av lagen om bank- och finansieringsrörelse, som hanterar elektronisk utbetalning av lön på uppdrag av en arbetsgivare. bör mot denna bakgrund ingå i den krets som ska vara skyldig att lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen. Även utländska kreditinstitut med filial i bör, för att omfattningen av uppgiftsskyldiga ska bli ändamålsenlig, ingå i den krets som är skyldiga att lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen. Att även utländska kreditinstitut med filial i omfattas av uppgiftsskyldigheten bör förtydligas i lagtexten. Det kan inte uteslutas att även andra aktörer hanterar utbetalning av lön i viss utsträckning. görs dock bedömningen att det är tillräckligt att kreditinstitut och utländska kreditinstitut med filial i omfattas av förslaget. Försäkringsgivare ska ingå i den krets som ska vara skyldig att lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen Regeringen anser att skyldigheten att lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen bör omfatta försäkringsföretag enligt försäkringsrörelselagen, dvs. försäkringsaktiebolag, ömsesidigt försäkringsbolag och försäkringsförening. Därmed omfattas de mest relevanta institut som kan vara sådana försäkringsgivare som erbjuder försäkring till förmån för en anställd. För att även utländska försäkringsgivare som bedriver verksamhet i ska omfattas av uppgiftsskyldigheten bör även EES- försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredjeland ingå i den krets som ska vara skyldig att lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen. Det bör förtydligas att även dessa två sistnämnda subjekt omfattas av den nya lagen. Europarlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/2341 av om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensionsinstitut har genomförts bl.a. genom reglering i lagen (2019:742) om tjänstepensionsföretag. En ny institutionstyp, tjänstepensionsföretag, har därmed skapats som ska bedriva försäkringsrörelse på tjänstepensionsområdet. Den nya regleringen innebär bl.a. att försäkringsföretag som bedriver tjänstepensionsverksamhet och tjänstepensionskassor kan bli tjänstepensionsföretag och att de ska följa de nya reglerna. Regeringen anser att det finns anledning att inkludera tjänstepensionsföretagen i den krets som ska lämna uppgifter om försäkring till Arbetsförmedlingen. Liksom när det gäller försäkringsföretag bör tjänstepensionsföretag ha den betydelse som begreppet har i sin rörelselag. 2019/20:117 Försäkringsföretag, tjänstepensionsföretag, EES-försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredjeland bör i den nya lagen benämnas försäkringsgivare. När och hur ska uppgifterna lämnas? Regeringens förslag: Uppgifterna ska på begäran och utan dröjsmål Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om hur uppgifterna ska lämnas. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , som anser att det är bra att kontrollmekanismer införs för att säkerställa att systemet inte utnyttjas i strid med regelverket, påpekar att risken för felaktiga utbetalningar ökar om tiden mellan utbetalning och första kontrollåtgärd blir för lång. remissinstanser har antingen inga synpunkter på förslaget eller har avstått från att yttra sig. Skälen för regeringens förslag Uppgifterna ska lämnas elektroniskt utan dröjsmål En skyldighet för finansiella företag att lämna uppgifter till brotts- utredande myndigheter gäller , se bl.a. 8 kap. 2 a § lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument. Uppgifterna ska lämnas utan dröjsmål och i Detta motiveras med att bearbetningen av uppgifter kan ta stora resurser i anspråk hos myndigheterna och att det i dag förekommer oregelbundna och långa svarstider från de finansiella Vidare anförs att de långa svarstiderna innebär att de brotts- förebyggande myndigheterna inte alltid kan genomföra utredningar på ett effektivt sätt (prop. 2017/18:291 s. 36). Av samma skäl bör det även när Arbetsförmedlingen enligt nu aktuellt förslag begär in uppgifter ställas krav på att dessa lämnas utan dröjsmål och i elektronisk form, eftersom sena eller svar annars kan försvåra eller omöjliggöra kontrollen och leda till felaktiga utbetalningar. och försäkringsgivare kan, även om det finns ett krav på elektronisk form, lämna uppgifter på olika sätt. Vissa sätt kan vara säkrare än andra ur ett datasäkerhetsperspektiv. Det kan också finnas fördelar med enhetlighet när det gäller hur uppgifter lämnas, både för Arbets- förmedlingen och för de företag som ska lämna uppgifter. finnas möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om hur de aktuella uppgifterna ska lämnas. Det bör inte finnas någon begränsning av hur ofta uppgifterna får De uppgiftsskyldigheter som föreslås i denna proposition medför oundvikligen en viss arbetsbörda för kreditinstitut och försäkringsgivare. Frekventa och omfattande förfrågningar från Arbetsförmedlingen skulle till och med kunna innebära att arbetsbördan för uppgiftslämnarna blir Prop. 2019/20:117 stor. Det finns därför anledning för regeringen att överväga om uppgifts- skyldigheterna bör begränsas i något avseende, t.ex. hur ofta den uppgiftsskyldige behöver lämna uppgifterna. Uppgiftsskyldigheten skulle t.ex. kunna vara förenad med en bestämmelse som anger att skyldigheten inte behöver fullgöras oftare än med ett visst tidsintervall avseende en och samma person som har en statligt subventionerad anställning. De svårigheter som är förenade med en sådan begränsning bör dock inte underskattas. Begränsningen skulle nämligen innebära att de uppgiftsskyldiga, för att kunna avgöra om de lämnar uppgifter oftare än de måste, skulle behöva föra någon form av register kopplat till personer med subventionerade anställningar. Från Arbetsförmedlingens sida skulle det också innebära att myndigheten inte kan kontrollera stöd som avser en individ oftare än det tillåtna intervallet, även om det skulle finnas sakliga skäl för det. Det kan också nämnas att det, oberoende av den reglering som föreslås, finns gränser för Arbetsförmedlingens möjlighet att behandla personuppgifter i EU:s dataskyddsförordning. Enligt principen om uppgiftsminimering i förordningen ska personuppgifter vara adekvata, relevanta och inte för omfattande i förhållande till ändamålen med behandlingen (artikel 5.1 c). Principen innebär att behandlingen av personuppgifter ska minimeras till det som är adekvat och relevant och är därför även en begränsning av möjligheten att begära in uppgifter. Vidare finns det i 4 § lagen (2002:546) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten ett krav på att Arbetsförmedlingens behandling av personuppgifter ska vara nödvändig för vissa angivna ändamål. Det bör därför framgå av den nya lagen att Arbetsförmedlingen endast får begära in uppgifter om uppgifterna behövs för kontroll av löneutbetalningar och om försäkring finns, se mer om detta i avsnitt 8.1.4 och 8.1.5. Även detta krav innebär en begränsning av myndighetens möjlighet att begära in och behandla personuppgifter. Mot bakgrund av ovanstående anser regeringen att det inte bör införas någon begränsning, vare sig det gäller frekvens eller omfattning, i den nya lagen. Bestämmelserna om uppgiftsskyldighet bör därför utformas som en skyldighet att på begäran lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen. 8.1.4Vilka uppgifter ska kreditinstitut lämna? Regeringens förslag: Uppgiftsskyldigheten för kreditinstitut ska omfatta uppgifter om en arbetsgivares förhållande till institutet, om uppgifterna behövs för att kontrollera om lön har betalats till den som har en anställning med ekonomiskt stöd beslutat av Arbetsförmedlingen och i så fall med vilket belopp. Ett kreditinstitut ska på begäran också lämna uppgifter till Arbetsförmedlingen om vilket förhållande till institutet en enskild med en sådan anställning som avses i första stycket har, om uppgifterna behövs för att fastställa om personen är innehavare av ett visst konto. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian föreslogs att uppgiftsskyldigheten skulle omfatta 2019/20:117 uppgifter om juridiska personers och enskilda näringsidkares förhållanden Remissinstanserna: Den övervägande delen av remissinstanserna har antingen inga synpunkter på förslaget eller har avstått från att yttra sig. Arbetsförmedlingen har i ett kompletterande yttrande anfört att för att kontroller av utbetald lön ska kunna utföras effektivt så måste myndig- heten även kunna utföra kontroller efter att anställningen har avslutats. Skälen för regeringens förslag: Arbetsförmedlingen behöver uppgifter som kan verifiera att en utbetalning har skett. exempelvis vem ett bankkonto tillhör och händelser på kontot. förmedlingen kan då kontrollera om de uppgifter som arbetsgivaren har lämnat i en lönespecifikation eller ett kontoutdrag stämmer. I promemorian föreslås att uppgiftsskyldigheten för kreditinstitut ska omfatta uppgifter om juridiska personers och enskilda näringsidkares förhållanden till institutet. Lagrådet väcker frågan om inte uttrycket arbetsgivare bör användas i stället för juridisk person respektive enskild näringsidkare, eftersom uppgiftsskyldigheten avser löneuppgifter och det därmed lär föreligga ett anställningsförhållande. att vad som avses är arbetsgivare för personer med subventionerade I enlighet med vad Lagrådet påpekar bör detta framgå av Uppgiftsskyldigheten bör därför i stället formuleras så att den omfattar uppgifter om en arbetsgivares förhållande till institutet. För att undvika att onödiga uppgifter begärs in bör skyldigheten endast omfatta uppgifter som behövs för att kontrollera om och i så fall med vilket belopp lön har betalats ut till någon som har en anställning med När det gäller den som har en anställning med ekonomiskt stöd som har beslutats av Arbetsförmedlingen finns ett mer begränsat behov av upp- gifter för att myndigheten ska kunna kontrollera om förutsättningarna för utbetalningar av stöd är uppfyllda. Mot bakgrund av det begränsade behovet av uppgifter och det intrång som utlämnandet kan innebära för den enskildes personliga integritet bör bestämmelsen utformas så att uppgiftsskyldigheten om en sådan person endast gäller för uppgift om denne är innehavare av ett visst konto. Lagrådet anser att uppgiftsskyldigheten för kreditinstitut har getts en oklar utformning och att innehållet i skyldigheten bör preciseras. Regeringen konstaterar att bestämmelsen endast ger Arbetsförmedlingen möjlighet att hämta in uppgifter som behövs för att kontrollera om lön har betalats ut och i så fall med vilket belopp. Det innebär enligt regeringen en ändamålsenlig och tillräcklig begränsning och precisering av vilka upp- gifter som kan begäras från kreditinstitut. Vidare tar bestämmelsen bara sikte på den löneutbetalning som ska ha skett från arbetsgivaren till den arbetstagare som det påstås råda ett anställningsförhållande med. avseenden har inte heller remissinstanserna haft några synpunkter. Skyldigheten för kreditinstitut att lämna uppgifter till Arbets- förmedlingen är avsedd att gälla som en arbetstagare har en anställning med ekonomiskt stöd beslutat av Arbetsförmedlingen. Lagrådet ställer sig frågande till att regeln, utifrån dess kontrollsyfte, bara omfattar pågående anställningar och föreslår att regeln formuleras så att den omfattar kontroll om lön har betalats ut såväl till den som har som till den som har haft den aktuella typen av anställning. dock att en sådan formulering skulle innebära en utvidgning av uppgifts- Prop. 2019/20:117 skyldigheten. Arbetsförmedlingen efterfrågar i sitt kompletterande yttrande en sådan utvidgning. Det förslag som har remitterats innebär att arbetstagaren ska ha en anställning med ekonomiskt stöd beslutat av Arbetsförmedlingen för att uppgiftsskyldigheten ska kunna bli aktuell. Att utsträcka bestämmelsen till att gälla även de som har haft en anställning och utan någon begränsning anser regeringen framstår som alltför omfattande, framför allt för de privata aktörer som påförs skyldigheten. Regeringens bedömning är därför att uppgiftsskyldigheten endast bör gälla vid kontroll av löneutbetalningar till den som har en anställning. Därmed saknas anledning att ändra bestämmelsens formulering på det sätt som Lagrådet föreslår. 8.1.5Vilka uppgifter ska försäkringsgivare lämna? Regeringens förslag: Uppgiftsskyldigheten för försäkringsgivare ska omfatta uppgifter om enskildas förhållande till företaget, om uppgifterna behövs för att kontrollera om en viss försäkring gäller för den som har en anställning med ekonomiskt stöd som har beslutats av Arbetsförmedlingen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har antingen inga synpunkter på förslaget eller har avstått från att yttra sig. Skälen för regeringens förslag: För att Arbetsförmedlingen ska kunna kontrollera om förutsättningarna för stöd som lämnas för en anställning och som har beslutats av Arbetsförmedlingen är uppfyllda krävs att myndigheten kan avgöra om en anställning uppfyller de krav som ställs enligt det arbetsmarknadspolitiska regelverket. En del i den bedömningen kan vara att den anställde omfattas av försäkringar som följer av kollektivavtal eller som i väsentliga delar är likvärdiga med kollektivavtal. Mot bakgrund av detta bör det framgå av lagtexten att uppgiftsskyldigheten för en försäkringsgivare ska omfatta uppgifter om enskildas förhållande till företaget, om uppgifterna behövs för att kontrollera om en viss försäkring gäller för den som har en anställning med ekonomiskt stöd som har beslutats av Arbetsförmedlingen. Lagrådet anför att uppgiftsskyldigheten bör formuleras med Lagrådets förslag till utformning av kreditinstituts uppgiftsskyldighet som förebild. Regeringen har i avsnitt 8.1.4 gjort bedömningen att det, när det gäller uppgiftsskyldigheten för kreditinstitut, finns en ändamålsenlig och tillräcklig begränsning och precisering av vilka uppgifter som kan begäras. Bestämmelsen om uppgiftsskyldighet för försäkringsgivare är utformad på motsvarande som bestämmelsen om uppgiftsskyldighet för kreditinstitut. Även uppgiftsskyldigheten för försäkringsgivare är begränsad genom att den endast omfattar uppgifter som behövs för att kontrollera om en viss försäkring gäller för den som har en subventionerad anställning. 2019/20:117 8.1.6 Regeringens bedömning: Intresset av att uppgifterna ska kunna begäras in väger tyngre än den begränsning av bank- och försäkringssekretessen som uppgiftsskyldigheterna innebär. Uppgifterna kommer att omfattas av en tillräckligt stark sekretess hos Arbetsförmedlingen för att skydda enskildas personliga förhållanden och enskildas affärs- eller driftsförhållanden. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: TU Medier i anser att det sekretesskydd som finns i 28 kap. 11 och 12 §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) är tillräckligt för de uppgifter som kommer att inhämtas från kreditinstituten men påpekar att sekretesskyddet kommer att vara svagare för uppgifterna hos Arbetsförmedlingen än hos kreditinstituten och anger att förhållandet att uppgifterna har haft ett starkare skydd hos kreditinstituten inte får påverka Arbetsförmedlingens sekretessprövning. Övriga remissinstanser har antingen inga synpunkter på bedömningen eller har avstått från att yttra sig. Skälen för regeringens bedömning Förslagets förhållande till banksekretessen I 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse finns en tystnadsplikt som innebär att enskildas förhållanden till kreditinstitut inte obehörigen får röjas, den s.k. banksekretessen. Banksekretessen gäller både fysiska och juridiska personers förhållanden till ett kreditinstitut och gäller både som personerna är kunder och tiden efter att de har lämnat kreditinstitutet. Banksekretessen är inte straffsanktionerad men den som bryter mot den kan bli skadeståndsskyldig. Banksekretessen gäller inte när någon behörigen lämnar uppgifter. Ett utlämnande av uppgifter till en myndighet enligt lag eller förordning anses vara ett behörigt utlämnande (prop. 2002/03:139 s. 479). Intresset som banksekretessen skyddar behöver dock beaktas när det övervägs att införa en skyldighet för kreditinstitut att lämna uppgifter eftersom banksekretessen därmed i praktiken begränsas. Banksekretessen är en viktig förutsättning för allmänhetens förtroende för kreditinstitut och för att kunderna ska våga använda kreditinstitutets tjänster. En uppluckring av banksekretessen riskerar därför att få allvarliga konsekvenser. De uppgifter om fysiska eller juridiska personer som lämnas kan dessutom skada deras personliga integritet eller ekonomiska intressen. Av dessa skäl väger intressena bakom banksekretessen tungt. För uppgifter om enskilds personliga förhållanden och enskilds affärs- eller driftsförhållanden finns ett skydd också hos Arbetsförmedlingen. Enligt 28 kap.11 och 12 §§ offentlighets- och sekretesslagen gäller sekretess för sådana uppgifter och sekretessen i bestämmelserna har ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att det råder en presumtion om Det finns därför en sekretess hos Arbetsförmedlingen som är stark och som skulle omfatta de uppgifter som lämnas av kreditinstituten. Som TU Medier i påpekar kommer de uppgifter som inhämtas från kreditinstitut inte längre att skyddas av tystnadsplikten i lagen om bank- Prop. 2019/20:117 och finansieringsrörelse när de inkommer till Arbetsförmedlingen. förmedlingen ska vid sin sekretessprövning följa de sekretessregler som gäller för uppgifter i myndighetens verksamhet, oavsett varifrån uppgiften har kommit. Regeringen gör bedömningen att uppgifterna kommer att skyddas av tillräcklig sekretess hos Arbetsförmedlingen. Sekretessen enligt 28 kap. 11 § offentlighets- och sekretesslagen gäller enskilds personliga förhållanden. I den nu föreslagna lagen kommer Arbetsförmedlingen att kunna begära uppgift om en fysisk person har ett visst bankkonto för att kunna kontrollera att en löneutbetalning verkligen gått till ett konto som tillhör just den personen. I förarbetena till sekretesslag uttalades att vad som avses med personliga förhållanden ska bestämmas med ledning av vanligt språkbruk (prop. 1979/80:2 Del A s. 84). Av förarbeten framgår att med uttrycket personliga förhållande avses t.ex. en persons adress eller namn men också uppgifter om en persons ekonomi kan falla under begreppet (se prop. 2003/04:93 s. 45 och prop. 1979/80:2 Del A s. 84, se även RÅ 1994 not 516). I det nu aktuella sammanhanget får uppgiften om att en fysisk person har ett visst bankkonto anses rymmas inom begreppet personliga förhållanden. I sin kontroll av företagen behöver Arbetsförmedlingen få tillgång till uppgifter om företagens bankkonton och vilka transaktioner som har gjorts till och från kontot. Dessa uppgifter kommer hos Arbetsförmedlingen att omfattas av sekretess enligt 28 kap. 12 § offentlighets- och sekretesslagen. Sammantaget gör regeringen bedömningen att intresset av att Arbetsförmedlingen ska utreda ärenden och kontrollera misstänkta felaktiga utbetalningar av lön väger tungt och att det därför finns tillräckliga skäl för att kreditinstitut ska vara skyldiga att lämna ut sådana uppgifter som hos institutet skyddas av banksekretessen. De uppgifter som Arbetsförmedlingen ska kunna begära in med stöd av de föreslagna bestämmelserna kommer att omfattas av stark sekretess hos myndigheten. Förslagets förhållande till försäkringssekretessen Företag som erbjuder försäkring kan precis som kreditinstitut vara förhindrade att lämna uppgifter på grund av tystnadsplikt. Det saknas på försäkringsområdet en lagreglerad, generell tystnadsplikt likt den som finns för kreditinstitut. Trots det iakttar försäkringsföretag frivilligt en strikt tystnadsplikt och behandlar införskaffade uppgifter konfidentiellt, se promemorian Försäkringsbolags tillgång till patientjournaler (Ds 2005:13 Hos försäkringsgivare förekommer information om kunderna som kan Det kan därför, precis som när det gäller kreditinstitut, finnas anledning att värna sådan information hos en statlig myndighet där offentlighetsprincipen är utgångspunkten. Liksom konstateras ovan när det gäller uppgifter från kreditinstitut finns en stark sekretess i Arbetsförmedlingens verksamhet som skyddar både enskildas personliga förhållanden och företags affärs- eller driftsförhållanden.