prop · H703125 · 2020-03-23 00:00:00 — 8 a § En uppsägning av ett avtal om jordbruksarrende eller bostadsarrende ska, utöver vad som framgår av 8 §, också anses ha skett när uppsägningen har skickats i ett rekommenderat brev till mottagarens vanliga adress. Om jordägaren eller arrendatorn har uppgett en postadress som ska användas av motparten för meddelanden till honom eller henne, ska den adressen anses som hans eller hennes vanliga adress. I annat fall ska mottagarens folkbokföringsadress eller, om mottagaren är en juridisk person, den postadress som är registrerad i ett register som anges i 29 § delgivningslagen (2010:1932) anses som mottagarens vanliga adress. Denna paragraf gäller inte vid uppsägning enligt 23 §. Genom paragrafen, som är ny, skapas ett nytt sätt för uppsägning av ett avtal om jordbruksarrende eller bostadsarrende. Övervägandena finns i avsnitt 8. Som framgår av första stycket ska uppsägning anses ha skett när ett meddelande om uppsägning har skickats till mottagarens vanliga postadress med rekommenderat brev. Huruvida mottagaren kvitterar ut brevet eller inte saknar betydelse. Paragrafen medför alltså att uppsägning kan göras på ett enklare sätt än enligt 8 §. Den avtalspart som har skickat uppsägningen på det sätt som anges i den förevarande paragrafen, ska anses ha fullgjort sin skyldighet att meddela motparten att uppsägning sker. I andra stycket finns en definition av uttrycket mottagarens vanliga adress som gäller när en uppsägning görs enligt första stycket. Huvudregeln är att den postadress som mottagaren har uppgett för meddelanden till honom eller henne ska anses vara hans eller hennes vanliga adress. Huvudregeln blir tillämplig både om det i parternas avtal uttryckligen anges att meddelanden med anledning av arrendeförhållandet ska skickas till en viss adress och om den ena parten vid något annat tillfälle ger motparten ett uttryckligt besked om att sådana meddelanden ska skickas till honom eller henne på en viss adress. Det ligger i sakens natur att huvudregeln inte kan tillämpas om avsändaren känner till att mottagaren inte längre använder den uppgivna adressen eller om det annars finns skäl att befara att den uppgivna adressen inte är aktuell, t.ex. på grund av att uppgiften är mycket gammal. Om avsändaren i en sådan situation genom egna efterforskningar kan bekräfta att adressen fortfarande gäller, kan den givetvis användas. Om mottagaren inte har lämnat någon uppgift om en postadress dit meddelanden ska skickas, anses mottagarens folkbokföringsadress vara dennes vanliga adress. Om mottagaren är en juridisk person anses mottagarens vanliga adress i stället vara den postadress som är registrerad i ett sådant register som anges i 29 § delgivningslagen. De register som anges iden paragrafen är bl.a. aktiebolags-, förenings- och handelsregistren, som förs av . Vissa juridiska personer omfattas inte av 29 § delgivningslagen. Så är fallet för t.ex. dödsbon, stiftelser och icke-näringsdrivande ideella föreningar. För att första stycket i denna paragraf ska kunna tillämpas i förhållande till en sådan juridisk person måste denna således ha lämnat en uppgift om en postadress som ska användas för meddelanden med anledning av arrendeförhållandet. När det är fråga om uppsägning på grund av att arrenderätten är förverkad enligt 23 § gäller inte den nya möjligheten för uppsägning. Detta framgår av tredje stycket. Det betyder att en sådan uppsägning fortfarande måste meddelas i den ordning som anges i 8 §. 28 § Vid jordbruksarrende och bostadsarrende får ett avtal mellan jordägaren och arrendatorn om att en framtida tvist med anledning av arrendeförhållandet ska överlämnas till avgörande av skiljemän utan villkor om rätt för parterna att klandra skiljedomen inte göras gällande i fråga om 1.arrendatorns rätt eller skyldighet att tillträda eller sitta kvar på arrendestället, 2. fastställande av arrendevillkor i fall som avses i 9 kap. 12 eller 13 § Prop. 2019/20:125 eller 10 kap. 6 b §, eller 3.bestämmande av ersättning enligt 9 kap. 14 §. I övrigt gäller inte ett villkor i skiljeavtalet som innebär att skiljemän har utsetts. Inte heller gäller villkor om skiljemännens antal, sättet att utse dem eller förfarandet vid skiljenämnden. I dessa avseenden ska lagen (1999:116) om skiljeförfarande tillämpas. Detta hindrar dock inte att arrendenämnden i skiljeavtalet utses till skiljenämnd eller att det i avtalet bestäms för meddelande av skiljedom. I paragrafen finns det bestämmelser om skiljeavtal. I första stycket görs en följdändring med anledning av att den hittillsvarande 10 kap. 6 a § får beteckningen 10 kap. 6 b §. Det nya andra stycket motsvarar de hittillsvarande andra och tredje meningarna i paragrafen. Förfarandet i vissa arrendetvister 31 d § Följande beslut av hovrätten får inte överklagas: 1.beslut i en fråga om uppskov med avträde enligt 9 kap. 12 b § eller 10 kap. 6 b §, när det gäller hänvisningen till 9 kap. 12 b §, eller 2.beslut i en fråga som avses i 9 kap. 17 a, 18, 21 eller 21 a § eller 11 kap. 6 b §. Hovrätten får dock tillåta att ett beslut i en fråga som avses i första stycket överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning av om tillstånd ska ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 . Paragrafen anger vilka beslut av hovrätten som inte får överklagas. I första stycket görs en följdändring med anledning av att den hittillsvarande 10 kap. 6 a § får beteckningen 10 kap. 6 b §. Det nya andra stycket motsvarar den hittillsvarande andra meningen i paragrafen. 3 § Vid arrende som inte understiger ska uppsägning alltid ske för att avtalet ska upphöra att gälla vid arrendetidens utgång. En jordägare eller arrendator som vill att arrendevillkoren för en ny arrendeperiod ska ändras, ska meddela motparten detta skriftligt. Den som är behörig att ta emot arrendeavgift på jordägarens vägnar är också behörig att ta emot ett sådant meddelande. Uppsägning och begäran om villkorsändring ska göras senast före arrendetidens utgång, om avtalet har träffats , och i annat fall senast före arrendetidens utgång. Om avtalet inte sägs upp inom rätt tid, anses det förlängt med som motsvarar arrendetiden, dock längst , eller, om begäran om villkorsändring har gjorts, med den tid och på de villkor i övrigt som bestäms enligt 9 §. Ett avtalsvillkor som strider mot första eller andra stycket gäller mot arrendatorn, om det har godkänts av arrendenämnden. Om parterna har avtalat om för förlängning än som anges i andra stycket gäller det villkoret utan sådant godkännande. 2019/20:125 Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser om tidsfrister för uppsägning och begäran om villkorsändring vid avtal om jordbruksarrende. Ändringarna innebär bl.a. att sättet för begäran om villkorsändring förenklas genom att kravet på delgivning tas bort. Övervägandena finns i avsnitt 8. I första stycket ändras det hittillsvarande sättet för begäran om villkorsändring. Ändringarna innebär att en begäran om villkorsändring ska vara skriftlig. Att hänvisningen till 8 kap. 8 § tas bort medför bl.a. att det är möjligt att göra en villkorsändring muntligt och sedan få en skriftlig bekräftelse. En skriftlig begäran om villkorsändring behöver inte heller delges motparten på det sätt som framgår av den paragrafen. I händelse av tvist måste den som lämnar en begäran om villkorsändring dock kunna visa att begäran har skett i rätt tid. För att underlätta detta införs det i 3 a § en ny regel som bl.a. anger när en skriftlig begäran om villkorsändring i vissa fall ska anses ha skett. En skriftlig begäran kan lämnas på olika sätt, t.ex. med vanligt brev eller med e-post. Paragrafen är därmed teknikneutral och avsändaren kan själv välja på vilket sätt begäran ska lämnas. Enligt den nya tredje meningen i stycket får en begäran om villkorsändring även lämnas till den som är behörig att på jordägarens vägnar ta emot arrendeavgift. Detta följer i den hittillsvarande lydelsen av hänvisningen till 8 kap. 8 §. 3 a § En begäran om villkorsändring ska anses ha skett när begäran har skickats i ett rekommenderat brev till mottagarens vanliga adress. Om jordägaren eller arrendatorn har uppgett en postadress som ska användas av motparten för meddelanden till honom eller henne, ska den adressen anses som hans eller hennes vanliga adress. I annat fall ska mottagarens folkbokföringsadress eller, om mottagaren är en juridisk person, den postadress som är registrerad i ett register som anges i 29 § delgivningslagen (2010:1932) anses som mottagarens vanliga adress. I paragrafen, som är ny, anges bl.a. när en begäran om villkorsändring i vissa fall ska anses ha skett. Övervägandena finns i avsnitt 8. Den avtalspart som följer denna paragraf när han eller hon skickar en begäran om villkorsändring behöver inte visa att motparten faktiskt har fått del av begäran. När de krav som uppställs i paragrafen har följts, anses i stället den som skickar begäran ha fullgjort sin skyldighet att meddela motparten. Paragrafen utesluter inte att en begäran om villkorsändring lämnas på något annat sätt, t.ex. att den delges enligt delgivningslagen. För en ytterligare kommentar hänvisas till de motsvarande bestämmelserna om uppsägning i 8 kap. 8 a § första och andra styckena. 3 § Vid arrende ska uppsägning alltid ske för att avtalet ska upphöra att gälla vid arrendetidens utgång. En jordägare eller arrendator som vill att arrendevillkoren för en ny arrendeperiod ska ändras, ska meddela motparten detta skriftligt. Den som är behörig att ta emot arrendeavgift på jordägarens vägnar är också behörig att ta emot ett sådant meddelande. Uppsägning och begäran om villkorsändring ska göras senast före arrendetidens utgång. Om avtalet inte sägs upp inom rätt tid anses det förlängt med eller, Prop. 2019/20:125 om begäran om villkorsändring har gjorts, med den tid och på de villkor i övrigt som bestäms enligt 6 b §. Ett avtalsvillkor som strider mot första eller andra stycket gäller mot arrendatorn, om det har godkänts av arrendenämnden. Om parterna har avtalat om för förlängning än som anges i andra stycket gäller det villkoret utan sådant godkännande. Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser om tidsfrister för uppsägning och begäran om villkorsändring vid avtal om bostadsarrende. Övervägandena finns i avsnitt 8. Ändringarna är av samma slag som ändringarna i 9 kap. 3 §. För en kommentar hänvisas till den paragrafen. I paragrafen görs även en följdändring med anledning av att den hittillsvarande 6 a § byter beteckning till 6 b §. 3 a § En begäran om villkorsändring ska anses ha skett när begäran har skickats i ett rekommenderat brev till mottagarens vanliga adress. Om jordägaren eller arrendatorn har uppgett en postadress som ska användas av motparten för meddelanden till honom eller henne, ska den adressen anses som hans eller hennes vanliga adress. I annat fall ska mottagarens folkbokföringsadress eller, om mottagaren är en juridisk person, den postadress som är registrerad i ett register som anges i 29 § delgivningslagen (2010:1932) anses som mottagarens vanliga adress. I paragrafen, som är ny, anges bl.a. när en begäran om villkorsändring i vissa fall ska anses ha skett. Övervägandena finns i avsnitt 8. Paragrafen är av samma slag som 9 kap. 3 a §. För en kommentar hänvisas till den paragrafen. 6 a § Om den arrendeavgift som är att anse som skälig vid en prövning enligt 6 § är väsentligt högre än avgiften för den tidigare arrendeperioden ska arrendenämnden, om arrendatorn begär det och det finns särskilda skäl för det, bestämma att avgiften ska betalas med lägre belopp . I paragrafen, som är ny, finns en skyddsregel som är avsedd att mildra effekterna av kraftiga avgiftshöjningar vid bostadsarrende. Övervägandena finns i avsnitt 7. Den hittillsvarande 6 a § byter beteckning till 6 b §. Den förevarande paragrafen utformas med den hyresrättsliga bestämmelsen i 12 kap. 55 § sjätte stycket som förebild. En skillnad är att det krävs särskilda skäl för att den förevarande paragrafen ska tillämpas. Enligt 12 kap. 55 § gäller däremot att skyddsregeln ska tillämpas om inte särskilda skäl talar emot det. Den rättspraxis som har utvecklats beträffande 12 kap. 55 § sjätte stycket kan ändå ge viss vägledning även för tillämpningen av denna paragraf (se bl.a. rättsfallet RH 2013:9 [I–III]). Av paragrafen framgår att om den arrendeavgift som bestäms för en ny arrendeperiod är väsentligt högre än avgiften för den tidigare perioden ska arrendenämnden, om arrendatorn begär det och det finns särskilda skäl för det, bestämma att avgiften ska betalas med lägre belopp . För att en tillämpning av paragrafen ska aktualiseras krävs alltså att arrendatorn begär det. ska då pröva om den nya arrende- 2019/20:125 avgiften är väsentligt högre än den tidigare avgiften och om det finns särskilda skäl för en stegvis höjning av avgiften. Vad som i det enskilda fallet kan anses utgöra en väsentligt högre avgift får avgöras i rättstillämpningen. Det står dock klart att hänsyn måste tas till såväl hur stor höjningen är i absoluta tal som till dess relativa storlek. hyressammanhang kan en höjning på utgöra en väsentlig höj- ning (se prop. 2009/10:185 s. 91 och rättsfallet RH 2013:9 [I–III]). gäller bostadsarrende måste emellertid hänsyn tas till att arrendeavgiften typiskt sett är betydligt lägre än en genomsnittlig hyra. därför vara att den nya arrendeavgiften i normalfallet kan anses vara väsentligt högre än den tidigare gällande om den är högre. Även ökningens storlek i kronor räknat måste dock beaktas. naturligt att ökningen ställs i relation till prisutvecklingen i övrigt i sam- En avgiftsökning som enbart motsvarar konsumentprisindex förändring kan inte anses innebära att avgiften har blivit väsentligt högre. Orsaken till höjningen har ingen betydelse för prövningen av om den nya avgiften är väsentligt högre än den tidigare. Den kan dock få betydelse för nästa led i prövningen. Om arrendenämnden finner att den nya avgiften är väsentligt högre än den tidigare avgiften ska nämnden nämligen pröva om det finns särskilda skäl för att lägre avgift ska betalas under en skälig Denna prövning ska göras med beaktande av samtliga relevanta omständigheter i den enskilda fallet. Särskilda skäl kan t.ex. hänföra sig till orsakerna till avgiftshöjningen. Arrenderättens värde kan exempelvis ha ökat kraftigt på grund av faktorer som inte är hänförliga till arrendatorn eller till förmåner som jordägaren har erbjudit arrendatorn. Att det är fråga om ett permanentboende kan också tala för att särskilda skäl föreligger. Även andra omständigheter kan beaktas. Om avgiftshöjningen kan förklaras av att jordägaren efter överenskom- melse med arrendatorn har svarat för betydande förbättringar av arrende- stället eller av att parterna har kommit överens om för arrendatorn mer förmånliga arrendevillkor bör särskilda skäl som utgångspunkt inte före- Det kan också förekomma att den tidigare arrendetiden har varit mycket lång och att avgiften , med dagens mått mätt, har varit påfallande låg. Avgiftshöjningen vid omreglering av ett sådant avtal kan därför bli mycket kraftig. Trots det kan en tillämpning av skydds- regeln i en sådan situation framstå som obefogad. Om arrendenämnden kommer fram till att den nya avgiften är väsentligt högre än den tidigare och att det finns särskilda skäl, ska nämnden bestäm- ma att avgiften ska betalas med lägre belopp . avgiften ska alltså fasas in successivt. Det innebär att arrendatorn under bestämda delar av arrendeperioden enbart behöver betala vissa kvotdelar Normalt bör övergångsperioden inte sättas till längre tid än och endast i undantagsfall bör den vara längre än . Höjningen av avgiften bör som utgångspunkt ske årsvis. höjningen ska fördelas över infasningsperioden får bestämmas i det enskil- da fallet, bl.a. med beaktande av hur kraftig höjning det handlar om i En utgångspunkt är att en större del av höjningen bör få genomslag (jfr rättsfallet RH 2013:9 III). Skyddsregeln gäller även till förmån för en ny arrendator som har inträtt i ett bestående arrendeförhållande genom att arrendeavtalet har övertagits, t.ex. genom övertagande från make (se 8 kap. 6 §). Handläggning av inskrivningsärenden m.m. Allmänna bestämmelser om inskrivning 1 § Inskrivning enligt denna balk ska göras i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Bestämmelser om fastighetsregistret finns i lagen (2000:224) om fastighetsregister. Paragrafen innehåller inledande bestämmelser om inskrivningsärenden. Övervägandena finns i avsnitt 6. Ändringen innebär att första stycket andra meningen flyttas till den nya 4 § Regeringen får meddela föreskrifter om expeditionsavgifter för bevis eller andra handlingar som visar en inskrivningsåtgärd. Paragrafen är ny. Den motsvarar den hittillsvarande andra meningen i 1 § första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 6. 5 § Om en expeditionsavgift inte har betalats i rätt tid ska inskrivningsmyndigheten lämna avgiften för indrivning. Regeringen får meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras för obetydliga belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får avgiftsbeslutet verkställas enligt utsökningsbalken. Paragrafen, som är ny, behandlar indrivning av expeditionsavgifter. Övervägandena finns i avsnitt 6. Enligt paragrafen ska inskrivningsmyndigheten lämna en expeditionsavgift för indrivning om den inte betalas i rätt tid. Av 22 § andra stycket inskrivningsförordningen (2000:309) framgår att en expeditionsavgift ska betalas inom en månad från den dag då fakturan skickades eller expeditionen färdigställdes. Det är alltså när den tidsfristen har löpt ut som åtgärder för indrivning ska vidtas. Ett beslut av en förvaltningsmyndighet är en exekutionstitel endast om det finns en särskild föreskrift som anger att beslutet får verkställas enligt utsökningsbalken (se 3 kap. 1 § första stycket 6 i den balken). Fjärde meningen i den förevarande paragrafen utgör en sådan särskild föreskrift som möjliggör direkt verkställighet av ett beslut om expeditionsavgift. Bestämmelser om handläggning av ärenden enligt 20–24 kap. 14 § Om det är nödvändigt för utredningen, får inskrivningsmyndigheten besluta om uppskov i ett ärende till en viss senare inskrivningsdag. Detsamma gäller om en ansökan inte innehåller de uppgifter som anges i 11 § och ansökan på grund av detta inte kan tas upp till prövning utan väsentlig olägenhet. Om uppskov beslutas enligt första stycket, får sökanden föreläggas att ge in den utredning eller de uppgifter som behövs. 2019/20:125 förenas med vite. Om sökanden inte följer föreläggandet, får ansökan avvisas. En upplysning om detta ska tas in i föreläggandet. I fall som avses i 16 § får sökanden även kallas till ett sammanträde. I fråga om ett sådant sammanträde gäller 16 § andra stycket. Paragrafen reglerar s.k. utredningsuppskov. Den ändras så att ett kompletteringsföreläggande kan förenas med vite och hot om avvisning. Övervägandena finns i avsnitt 5. Andra stycket innebär bl.a. att inskrivningsmyndigheten i ett beslut om utredningsuppskov får förelägga sökanden att lämna in de uppgifter eller den utredning som behövs i ärendet. Genom tillägget möjliggörs att ett sådant föreläggande förenas med vite och att en ansökan avvisas om föreläggandet inte följs. Den vanligaste påföljden vid utebliven komplettering bör vara att ansökan avvisas. I vissa fall kan dock vite vara en lämpligare åtgärd (jfr prop. 1970:20 del B s. 508 f.). Ändringen innebär att samma regler om vite och avvisning gäller både för förelägganden enligt den aktuella paragrafen och för sammanträden enligt 16 § andra stycket. Allmänna bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. För att sökanden ska förstå innebörden av att inte följa ett föreläggande ska en upplysning om risken för avvisning tas in i föreläggandet. Det nya tredje stycket motsvarar de hittillsvarande andra och tredje meningarna i andra stycket. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna i 8–10 kap. gäller även för arrendeavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Om ett avtal om bostadsarrende har sagts upp eller om en begäran om villkorsändring av ett sådant avtal har skett före ikraftträdandet, tillämpas dock 10 kap. 6 a § på avtalet först efter det att frågan om förlängning eller villkoren för förlängningen är slutligt avgjord. 3.Bestämmelserna i 19 kap. 5 § ska inte tillämpas på beslut om expeditionsavgift som har meddelats före ikraftträdandet. Lagändringarna träder i kraft (punkt 1). Genom punkt 2 utvidgas tillämpningsområdet för de nya bestämmelserna om arrende till att även omfatta avtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande. För avtal om bostadsarrende innehåller punkten dock en begränsning. Om ett sådant avtal har sagts upp eller om en begäran om villkorsändring har framställts före ikraftträdandet och frågan om förlängning eller villkoren för förlängningen ännu inte har avgjorts vid ikraftträdandet, ska den nya skyddsregeln i 10 kap. 6 a § inte tillämpas på avtalet förrän frågan är slutligt avgjord. Det gäller både om frågan avgörs genom en överenskommelse mellan parterna och om den gör det efter en prövning av arrendenämnden. För beslut om expeditionsavgift i inskrivningsärenden som har meddelats före ikraftträdandet anges det i punkt 3 att äldre bestämmelser gäller. Det innebär att sådana avgiftsbeslut inte är direkt verkställbara enligt utsökningsbalken. Övervägandena finns i avsnitt 10. Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) 7 § Om förrättningskostnaderna inte har betalats inom den tid som lantmäterimyndigheten har beslutat ska myndigheten begära indrivning. Regeringen får meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras för obetydliga belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. Paragrafen, som är ny, behandlar indrivning av förrättningskostnader. Övervägandena finns i avsnitt 6. Enligt paragrafen ska lantmäterimyndigheten lämna förrättningskostnaderna för indrivning om de inte betalas inom den tid som myndigheten har beslutat. Ett beslut av en förvaltningsmyndighet är en exekutionstitel endast om det finns en särskild föreskrift som anger att beslutet får verkställas. Fjärde meningen utgör en sådan särskild föreskrift som möjliggör direkt verkställighet (jfr 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken). Paragrafen gäller även vid förrättningar enligt lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och legalisering, ledningsrättslagen (1973:1144) och anläggningslagen (1973:1149), som alla hänvisar till paragrafen. Särskilda bestämmelser om inlösen 7 § Det som sägs i 5 § andra–fjärde styckena och 6 § gäller också om anläggningen inte har uppförts inom den tid som har beslutats enligt 4 kap. 25 a §. I paragrafen görs en ändring av rättelsekaraktär. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 2 kap. 7 § ska inte tillämpas på beslut om förrättningskostnader som har meddelats före ikraftträdandet. Lagändringarna träder i kraft (punkt 1). För beslut om förrättningskostnader som har meddelats före ikraftträdandet anges det i punkt 2 att äldre bestämmelser gäller. Det innebär att sådana beslut inte är direkt verkställbara enligt utsökningsbalken. Övervägandena finns i avsnitt 10. 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken Övergångsbestämmelser angående 7–15 kap. nya jordabalken 38 § Bestämmelserna i 8 kap. 8, 8 a, 25 och 26 §§ nya balken ska tillämpas även på arrendeavtal som har träffats före balkens ikraft- trädande, om inte något annat följer av andra och tredje styckena. 2019/20:125 Om avtalet har sagts upp före nya balkens ikraftträdande ska äldre bestämmelser om sättet för uppsägning och om arrenderättens förverkande I fråga om avtal som har upphört att gälla före nya balkens ikraftträdande ska äldre bestämmelser tillämpas vid beräkning av den tid inom vilken en jordägare eller arrendator har att vid talans förlust göra fordringsanspråk på grund av arrendeförhållandet gällande.