prop · H703107 · 2020-03-17 00:00:00 — exempel förvärvsarbeta eller delta i en arbetslivsinriktad utbildning. personer med funktionsnedsättning som förvärvsarbetar kan möjligheten att parkera i närheten av arbetsplatsen bidra till att de kan leva ett själv- Storleken på en bil, framför allt dess utvändiga höjd, kan beroende på utformningen av vissa lokaler såsom garage och parkerings- hus naturligtvis ha betydelse för möjligheten att framföra och parkera bilen där, dvs. inverka på tillgängligheten. försvåra för den som har en funktionsnedsättning att delta i olika aktiviteter i samhället. En bil med en utvändig höjd som överstiger kan i vissa hänseenden inte användas på liknande sätt som en lägre bil. Med en så hög bil kan det finnas begränsade möjligheter att köra in och parkera i vissa I vissa fall kan det röra sig om privata garage där den enskilde inte kan påverka utformningen. Det kan också röra sig om offentliga platser såsom allmänna parkeringshus på sjukhus eller ute i samhället i övrigt. En stor bil kan förutom att begränsa tillgänglighet till vissa fysiska miljöer vara dyrare både vid inköp och drift. I en rapport från (Uppföljning av det reformerade bilstödets konsekvenser, s. 12) anges att de som har en bil med särskilda mått (dvs. sådana mått som krävs för bilstöd i form av tilläggsbidrag B) har högst genomsnittlig inköpskostnad för bilen samt att kostnaden för skatt och försäkring gör att sådana bilar blir mer kostsamma att äga. Större bilar kräver i allmänhet också mer drivmedel vilket inte bara är en kostnadsfråga för den enskilde utan har även betydelse för miljön. Mindre bilar har generellt lägre bränsleförbrukning och kan därför vara att föredra av miljöskäl. Enligt (s. 8 f.) har de genomsnittliga kostnaderna för köp av bil ökat för enskilda sedan införandet av regelverk. Detta gäller särskilt för dem som behöver en bil som ska anpassas eller en särskilt lämpad bil. beviljades cirka 1 300 personer inköpsbidrag i form av grundbidrag, varav cirka 600 kvinnor och cirka 700 män, medan endast cirka 420 personer, varav cirka 170 kvinnor och cirka 250 män, beviljades grundbidrag . Regeringen noterar den ökade skillnaden mellan män och kvinnor, men bedömer att det ännu inte går att dra några slutsatser om reformens inverkan på jämställdheten. Regeringen följer dock utvecklingen. I anges att det främst är personer som behöver anpassa en bil eller behöver en bil med särskilda mått som använder bilstöd i lägre utsträckning reform. Enligt rapporten (s. 8 f. och 12 f.) behöver de som har rätt till tilläggsbidrag A och B betala mer själva än vad som var fallet. Medelbeloppet för bilens inköpskostnad efter reformen har nämligen blivit högre för dessa grupper än för övriga bilstödsberättigade. Enligt uppgifter finns det indikationer på att de som beviljas tilläggsbidrag C inte har fått en lika stor kostnadsökning vid bilinköp. anger att medelkostnaden för bilinköp är för dem som beviljas tilläggsbidrag C. Inköpskostnaden av bil för dem som beviljas tilläggsbidrag A är och för dem som beviljas både tilläggsbidrag A och B är den . års reform var inköpskostnadens medelbelopp och något lägre för bilar som golvsänktes. har erfarit att en del sökande avstår från att utnyttja bilstödet eller begränsar sin mobilitet genom att till exempel avstå från att transportera sina större hjälpmedel när de inser vad kostnaden blir för att köpa och äga ett fordon som uppfyller kriterierna för tilläggsbidrag B. Myndigheten har även, liksom DHR och , uppmärksammat att inköpskostnaden för en bil som behöver någon form av anpassning är betydligt högre för sökande som behöver en anpassning. , , Mobilitetscenter, FfdN och anser att bidragsnivåerna behöver höjas. Det som har framkommit vid uppföljning, genom erfarenheter och framförts av remissinstanserna talar enligt regeringens uppfattning för att den som till följd av sin eller sitt barns funktionsnedsättning har behov av viss anpassning av en bil oftare 2019/20:107 än tidigare får vissa extra inköpskostnader, för att det ställs högre krav på bilens ålder och skick (jfr prop. 2016/17:4 s. 51). Det finns därför anledning att kompensera för det. Med en höjning av nivåerna för tilläggsbidrag A och B skulle bilstödets kompensationsgrad öka. En sådan ökad grad av kompensation medför även att enskilda som till följd av sin funktionsnedsättning har behov av en särskilt rymlig bil får ökade incitament att välja en bil som redan i grundutförandet är lämplig utifrån deras behov (prop. 2016/17:4 s. 53). RBU och Mobilitetscenter anser att en person bör kunna avstå från tilläggsbidrag B och i stället ansöka om bidrag för en golvsänkning. Regeringen anser dock att en sådan ändring kräver ytterligare utredning och frågan kan därför inte behandlas i det här lagstiftningsärendet. För att ytterligare bidra till att uppfylla syftet att ge enskilda stöd vid köp av lämpliga bilar föreslår regeringen att nivån på tilläggsbidrag A höjs från till , medan det högsta beloppet för tilläggsbidrag B höjs från till . Kan en höjdbegränsning skapa förutsättningar för mer ändamålsenliga bilar? För att personer som är berättigade till bilstöd i så stor utsträckning som möjligt ska kunna använda sin bil i olika sammanhang och på samma villkor som andra bilister finns det anledning att överväga en ändring av regelverket. Strävan att hålla nere kostnaderna för anpassningsbidrag bör inte drivas så långt att det i vissa fall ställs sådana krav på en bils mått att det kan medföra att dess yttre höjd påtagligt begränsar bilens användningsområde. Å andra sidan bör bilstödet fortfarande vara utformat på ett sådant sätt att den som behöver en bil med vissa invändiga minimimått i möjligaste mån väljer en bil som har sådana mått att den inte behöver anpassas. En försäkrad som behöver en bil som är särskilt lämpad för personer som behöver färdas i bilen sittande i en rullstol eller behöver flytta över från en rullstol till ett bilsäte inne i bilen kan få tilläggsbidrag för särskilt lämpad personbil (tilläggsbidrag B enligt 52 kap. 18 b § 1 SFB). För att en bil ska anses särskilt lämpad i sådana fall krävs att höjden i den berörda dörröppningen uppgår till , att den invändiga höjden i bilens berörda sektion uppgår till och det inre golvet är i det närmaste plant i aktuell del (4 b § förordningen [2010:1745] om bilstöd till personer med funktionshinder jämförd med punkt 1 i bilagan till förordningen). Det finns bilar som uppfyller nämnda krav på viss invändig minimihöjd utan att bilens utvändiga höjd överstiger . Några krav på en bils utvändiga höjd finns inte när det gäller bilstöd. Tilläggsbidrag B kan således lämnas för en bil oavsett dess utvändiga höjd bara den uppfyller villkoren om vissa inre mått. Däremot kan anpassningsbidrag enligt 52 kap. 19 a § andra stycket SFB inte lämnas för kostnader för åtgärder som hade kunnat undvikas om den försäkrade hade utnyttjat rätten till tilläggsbidrag för särskilt lämpad bil (tilläggsbidrag B). Det kan innebära att anpassningsbidrag inte lämnas för en sådan golvsänkning som kan undvikas genom att den försäkrade utnyttjat rätten till tilläggsbidrag B även om det skulle förutsätta att bilens utvändiga höjd överstiger . Om det införs en möjlighet att genom golvsänkning anpassa en bil som inte är högre än kan man undvika att den enskilde måste köpa en bil med så hög utvändig höjd att den inte kan framföras i inomhusmiljöer som är avsedda för personbilar. En vanligt förekommande högsta tillåten höjd i garage är ofta endast . Golvsänkning kan dock i vissa fall vara en omfattande och relativt kostsam anpassningsåtgärd. Det är därför att föredra att de bilstödsberättigade fortfarande i så stor utsträckning som möjligt väljer en bil som i originalutförandet har de mått som de har behov av. Om bilstödet i stället inriktas på bilar vars utvändiga höjd inte överstiger , uppnås den fördelen att stödet lämnas för bilar som i möjligaste mån kan ha samma användningsområde som personbilar i allmänhet. Därmed underlättas för de bilstödsberättigade att få tillgång till olika aktiviteter i samhället. Bilstöd lämnas enligt 52 kap. 10 § första stycket 1 bland annat till den som är beroende av ett fordon för att försörja sig genom arbete, för att genomgå rehabilitering eller arbetslivsinriktad utbildning. En bilstödsberättigad kan naturligtvis behöva kunna parkera nära sitt hem, sin arbetsplats eller en plats för rehabilitering eller utbildning. Så är fallet även om en parkeringsplats skulle ha en högsta tillåten höjd om . Det förhållandet att bilstöd även kan lämnas till en förälder till ett barn med funktionsnedsättning innebär att en bil bör kunna parkeras i anslutning till barnets olika aktiviteter även om det skulle behöva göras på en plats med sådan begränsad tillåten höjd. Det kan också nämnas att det kan vara förenat med ytterligare problem eller negativa konsekvenser att vara hänvisad till påtagligt otympliga bilar med en höjd eller mer. Sådana bilar torde oftast medföra att den bilstödsberättigade får högre kostnader för inköp och drift än för en mindre bil. Extra höga bilar kan ha sämre komfort eftersom de ofta ursprungligen är konstruerade som lastfordon. Bilar som från början är inrättade för personbefordran torde i allmänhet dessutom erbjuda en bättre trafiksäkerhet än modifierade lastfordon. En extra hög bil kan vara svår att handha även på så sätt att det kan vara svårt att putsa och skrapa dess fönsterrutor. Sådana bilar torde heller inte vara lika vanliga på marknaden som traditionella personbilar. Vanligen har en större och därmed tyngre bil en sämre miljöpåverkan än en mindre bil. Det finns således flera omständigheter som talar för att bilstöd som huvudregel endast ska kunna lämnas för något lägre bilar, varmed avses bilar vars utvändiga höjd inte överstiger , till den som behöver färdas i bilen sittande i en rullstol eller flytta över från en rullstol till ett bilsäte inne i bilen. Det finns bilar som är lägre än men ändå uppfyller de krav på inre mått som uppställs under punkt 1 i bilagan till bilstödsförordningen, t.ex. att den inre höjden uppgår till och att höjden i den berörda dörröppningen uppgår till . En sådan bil kan således ge rätt till tilläggsbidrag B för särskilt lämpad personbil. Förslag om införande av höjdbegränsning För att motverka att bilstöd lämnas för bilar som är alltför stora för att vara ändamålsenliga, bland annat vad gäller tillgängligheten till miljöer där 2019/20:107 personbilar i allmänhet kan framföras, bör regelverket ändras. Det bör därför införas en generell höjdbegränsning inom bilstödet så att sådant stöd som huvudregel lämnas endast för bilar vars yttre höjd inte överstiger . BSF är tveksam till lämpligheten i att i lagstiftning ange mått i millimeter. Detta mått förekommer dock ofta som högsta tillåtna höjd i garage, och är tydligt. Genom att ha en generell begränsning behöver man i det enskilda fallet inte utreda om den försäkrade har ett konkret behov av att bilens höjd inte överstiger . Efter att en försäkrad har fått bilstöd i form av grundbidrag, anskaffningsbidrag eller tilläggsbidrag lämnas sådant bidrag på nytt tidigast (52 kap. 7 § första stycket SFB). En generell höjdbegränsning motverkar behovet av att byta bil om den försäkrades livsföring eller andra personliga förhållanden skulle ändras, eftersom bilstödet har lämnats för en bil som är ungefär lika användbar som en personbil i allmänhet. Bilstöd bör således kunna lämnas för en bil som är användbar även efter sådana ändrade förhållanden, t.ex. vid byte av arbetsplats, som inte beror på den försäkrades funktionsnedsättning. Om bilstöd kan lämnas för en bil som är lämplig från ett helhetsperspektiv, är det ägnat att hålla nere kostnaderna för bilstödet på och därmed göra systemet med kostnadseffektivt. För även om ett nytt bidrag för inköp av bil enligt 52 kap. 7 § andra stycket SFB kan lämnas endast om det finns skäl för det från trafiksäkerhetssynpunkt, medicinsk synpunkt eller om bilen har framförts sedan grundbidrag, anskaffningsbidrag eller tilläggsbidrag senast beviljades, kan anpassningsbidrag lämnas för att tillgodose behov av anpassning för en bil som ur ett helhetsperspektiv är fortsatt lämplig. Frågan om anpassningsbidrag under löpande bilstödsperiod behandlas i avsnitt 5.3. Anpassningsbidrag lämnas enligt 52 kap. 19 a § andra stycket SFB inte för åtgärder som hade kunnat undvikas om den försäkrade hade utnyttjat rätten till bidrag enligt 52 kap. 18 b § (tilläggsbidrag B). Det innebär att anpassningsbidrag för att göra en bil rymligare, t.ex. genom att sänka golvet, inte lämnas om någon som behöver en personbil som är särskilt lämpad för att denne vid färd med bilen ska kunna sitta i en rullstol eller flytta över från en rullstol till ett bilsäte inne i bilen, har köpt en bil som inte är tillräckligt rymlig för att uppfylla villkoren för tilläggsbidrag B. Detta gäller då under förutsättning att kostnaden för anpassning hade kunnat undvikas om den försäkrade hade köpt en bil för vilken det kan lämnas tilläggsbidrag B. Emellertid kan den situationen uppstå att en bil som uppfyller villkoren för tilläggsbidrag B ändå inte är tillräckligt rymlig och att det därför finns behov av en anpassning i form av t.ex. golvsänkning för att den försäkrade ska kunna bruka bilen. I ett sådant fall kan anpassningsbidrag inte vägras med stöd av 52 kap. 19 a § andra stycket SFB. För att en person ska kunna bruka ett fordon kan personen ha behov av en viss typ av fordon och av att fordonet är utrustat med en viss anordning eller ändrat på ett visst sätt. En anordning kan vara antingen originalmonterad av biltillverkaren, som standardutrustning eller som särskilt till- val, eller eftermonterad, som tillbehör eller som anpassning. Bedömningen av om en person är i behov av en viss typ av fordon eller anordning bör göras utifrån personens funktionsnedsättning. Hur ett fordon ska vara beskaffat för att täcka den enskildes behov beror på ett flertal faktorer såsom vilka anordningar som är originalmonterade eller kan eftermonteras eller om fordonet på grund av personens funktionsnedsättning behöver ändras. Omfattningen av dessa faktorer kan i sin tur vara beroende av vilken bilmodell det rör sig om. För vissa anordningar och ändringar krävs alltid en anpassning av bilen. En persons behov av olika anordningar eller ändringar kan alltså tillgodoses på olika sätt, beroende på vilken biltyp, årsmodell och prisklass det rör sig om. Ersättning för anpassning bör som en allmän utgångspunkt i förekommande fall lämnas för den lösning som, med bibehållen kvalitet, på det mest kostnadseffektiva sättet tillgodoser den försäkrades behov av anpassning (prop. 2016/17:4 s. 44). Med det avses den anpassning som är tillräcklig för att tillgodose den enskildes behov på grund av personens funktionsnedsättning som anpassningen är trafiksäker och driftsäker. I valet av lösning bör således hänsyn inte enbart tas till det alternativ som är billigast, utan även till kvaliteten på åtgärden. Ett dyrare alternativ bör kunna väljas, om det bedöms vara en bättre lösning som i längden också är mer hållbar. Enligt 52 kap. 19 § andra stycket första meningen SFB kan anpassningsbidrag emellertid vägras för en bil som är olämplig med hänsyn till den anpassning som behövs. En bil kan enligt uttalanden i författningskommentaren till 19 § (prop. 2016/17:4 s. 87) anses olämplig bland annat om en anpassning av den skulle medföra betydande merkostnader. För att tydliggöra att hänsyn bör tas till om det valda fordonet är lämpligt att anpassa på det sätt som krävs för att tillgodose personens behov, dvs. om fordonet uppfyller rekommendationer för fordonsval, bör 52 kap. 19 § SFB dock ändras så att det framgår att ett fordon kan anses olämpligt med hänsyn till den form av anpassning som behövs, exempelvis en sänkning av ett golv. Bestämmelsen bör alltså ändras så att det är formen av anpassning som är avgörande för om en bil är olämplig. Om den försäkrade har valt en bil som behöver golvsänkas, trots att det finns bilar som har en höjd som inte överstiger och som inte skulle behöva golvsänkas i detta fall, bör alltså den valda bilen kunna anses olämplig med hänsyn till denna form av anpassning. En försäkrad som vid färd med bilen behöver sitta i en rullstol eller som behöver flytta över från en rullstol till ett bilsäte inne i bilen bör därför i möjligaste mån välja en bil med sådana invändiga mått att den inte behöver anpassas genom en golvsänkning. anser att det bör framgå av 52 kap. 19 § SFB att ett fordon kan vara olämpligt både med hänsyn till den anpassning som behövs och vid golvsänkning, den form av anpassning som behövs. Regeringen anser dock att golvsänkning endast är ett av flera exempel på när ett fordon kan vara olämpligt på grund av den form av anpassning som behövs. En bil kan dock även fortsättningsvis anses olämplig om anpassningen av den medför betydande merkostnader. Vid en bedömning av om det kan uppkomma betydande merkostnader till följd av fordonsvalet bör höra eller någon annan med motsvarande 2019/20:107 kompetens om det inte är uppenbart obehövligt. En bestämmelse om det finns i 4 § förordningen (2010:1745) om bilstöd till personer med funktionshinder. Flera remissinstanser, bland annat Transportstyrelsen och , önskar dock ett förtydligande av hur denna bedömning ska göras. Merkostnader, dvs. extra kostnader för att anpassa en annan bil än de rekommenderade, bör normalt sett anses vara betydande om det bedöms som sannolikt att de kan komma att uppgå till ett belopp som är högre än prisbasbeloppet för det aktuella året. DHR, RBU och Mobilitetscenter framför att det bör vara möjligt att få bidrag för golvsänkning i fler situationer än vad förslaget om en höjdbegränsning medger. Regeringen anser dock att en sådan ändring kräver ytterligare utredning, och frågan kan därför inte behandlas i det här lagstiftningsärendet. Flera remissinstanser, bland annat FfdN och , anser att den miljö som en person ska använda bilen i bör vägas in i behovet av anpassning. Syftet med införandet av en höjdbegränsning är emellertid att generellt förbättra de bilstödsberättigades möjligheter att kunna använda bilen i den vanliga trafikmiljön. Regeringen anser att hänsyn bör kunna tas till en ordinarie, genomsnittlig, trafikmiljö även vid bedömningen av vilka åtgärder som behövs för att en person ska kunna bruka fordonet. Avsikten med bilstödet är nämligen att den försäkrade ska kunna bruka bilen , och kan personens livssituation förändras. framför att det i 52 kap. 9 § SFB inte framgår att bilstöd kan lämnas även för kostnader i samband med ändringen av ett fordon eller anskaffningen av särskild anordning, för reparation och justering. Regeringen delar bedömningen att bestämmelsen behöver förtydligas och föreslår därför att paragrafen utformas på ett annat sätt än enligt promemorians förslag, så att det klart framgår att bilstöd kan lämnas även i en sådan situation. RBU, Mobilitetscenter och pekar på att den sökande ibland har behov av utrymme i ett fordon som överstiger . Om det finns särskilda skäl med anledning av funktionsnedsättningen eller andra omständigheter, lämnas enligt 52 kap. 9 § SFB bilstöd även för ett annat motorfordon än som avses i uppräkningen över vilka slag av fordon det kan lämnas bilstöd för. Regeringen är av uppfattningen att detta undantag också bör kunna göras från den måttangivelse som enligt förslaget bör gälla för en personbils höjd. Om det finns särskilda skäl för det, bör bilstöd kunna lämnas även till personbilar klass I som är högre än . Bilstöd bör i sådana fall kunna lämnas för samma ändamål som för lägre bilar. och Transportstyrelsen anser att det behövs förtydliganden av när det kan finnas särskilda skäl för att bevilja undantag för höjdbegränsningen. Även begreppet ”andra omständigheter” behöver enligt förtydligas. Det kan finnas särskilda skäl vid speciella situationer beroende på funktionsnedsättningen, den enskildes längd eller om den enskilde av andra skäl har behov av en extra hög bil som överstiger och detta inte kan tillgodoses genom till exempel en golvsänkning. att något som kan inträffa oftare än de situationer som nämnts är att ett Prop. 2019/20:107 fordon som understiger inte har tillräckliga utrymmen eller tillräcklig totalvikt med hänsyn till det antal passagerare, de hjälpmedel och det bagage som behöver transporteras med fordonet. Enligt regeringens uppfattning krävs inte något ytterligare förtydligande av vad som avses med särskilda skäl, men att behovet av en bil som är högre än på grund av en sådan anledning som framförs av får prövas mot det föreslagna undantaget från höjdbegränsningen (52 kap. 9 § SFB). 5.2Anpassningsbidrag till standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning Regeringens förslag: Om det finns särskilda skäl för det, ska anpassningsbidrag kunna lämnas även för anordningar som är att anse som standardutrustning i bilen eller för normalt förekommande tilläggsutrustning till bilen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som särskilt uttalat sig om förslaget är flertalet positiva, exempelvis FfdN och . , RBU och Mobilitetscenter framför att begreppet särskilda skäl behöver definieras. FfdN och anser att begreppet särskilda skäl även bör omfatta möjligheten att lämna anpassningsbidrag för att undvika oskäliga merkostnader på grund av krav på originalmonterade anordningar. Tvånget att välja en dyr bil innebär att många inte har möjlighet att köpa någon bil alls. anser att det ska gå att få anpassningsbidrag för allt som tillverkarna listar som tilläggsutrustning, skrivningen om särskilda skäl riskerar att bli för snäv. menar att anpassningsbidrag bör kunna beviljas för särskilda originalmonterade anordningar, när det bedöms omöjligt att på överkomlig prisnivå hitta den kombination av anordningar som den sökande behöver. Verket föreslår att skrivningen i bestämmelsen ändras till ”normalt förekommande standardutrustning eller tillvalsutrustning”, eftersom det bättre beskriver dagens situation. och önskar vidare ett förtydligande av begreppet ”fordon av liknande slag” som används i promemorians författningskommentar till 52 kap. 19 a § SFB. DHR anser att det behövs ett förtydligande som anger att en jämförelse endast mellan samma biltyper i samma prisklass kan göras när man avgör vad som är att anse som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning till bilen. bedömer att möjligheten att köpa begagnade bilar inte kommer att påverkas nämnvärt genom ändringen i 52 kap. 19 a § SFB. Skälen för regeringens förslag Enligt förarbetena till reform innebar dåvarande praxis att anpassningsbidrag inte skulle lämnas för sådana anordningar som kunde 2019/20:107 anses utgöra standardutrustning i fordonet eller som normalt förekommande tilläggsutrustning till detta (RÅ 2000 ref. 24). Det ansågs att denna begränsning, som bygger på utgångspunkten att anpassningsbidraget är ett komplement till inköpsbidragen, borde komma till tydligt uttryck i lagstiftningen. En begränsningsregel av denna innebörd, dvs. att anpassningsbidrag inte lämnas för anordningar som är att anse som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning, infördes i SFB. För att de incitament som eftersträvades med tilläggsbidraget inte skulle gå förlorade och för att den försäkrade inte skulle få dubbla ersättningar för samma kostnad infördes ytterligare begränsningar i rätten till anpassningsbidrag. Detta bidrag kan därför inte heller lämnas för kostnader för sådana anordningar för vilka det har lämnats tilläggsbidrag C, dvs. för särskilda originalmonterade anordningar. Det kan inte heller lämnas för kostnader som man hade kunnat undvika genom tilläggsbidrag B eller C (prop. 2016/17:4 s. 52 och 55). Skälen för de ovan nämnda begränsningarna i rätten till anpassningsbidrag bedöms fortfarande ha bäring. Dessa begränsningar bör därför behållas som huvudregel. Däremot kan begränsningarna i vissa fall få vissa negativa konsekvenser för den enskilde.