prop · H70374 · 2020-02-04 00:00:00 — Ett tillägg bör i detta fall göras i 44 kap. 3 § SFL om att ett föreläggande inte heller får förenas med vite om det finns anledning att anta att den som ska föreläggas har begått en gärning som kan leda till rapporteringsavgift. Såsom utredningen påpekar finns det däremot inget som hindrar att använder sig av förelägganden som inte är förenade med vite eftersom sådana förelägganden inte betraktas som tvångsmedel i mening. I artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till finns bestämmelser om rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger. Rättigheten eller förbudet har många benämningar. I denna proposition används uttrycket dubbelprövningsförbudet. I artikel 4 i sjunde tilläggs- protokollet anges bl.a. att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. En motsvarande bestämmelse finns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU:s rättighetsstadga). Enligt artikel 50 får ingen lagföras eller straffas på nytt för en lagöverträdelse för vilken han eller hon redan har blivit frikänd eller dömd i unionen genom en lagakraftvunnen brottmålsdom i enlighet med lagen. Bestämmelsen har alltså genom sin koppling till unionen ett mer vidsträckt geografiskt tillämpningsområde än artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till , där det talas om ett andra förfarande i samma stat. Enligt måste begreppen ”lagföring” och ”straff” i artikel 4.1 tolkas med utgångspunkt i begreppen ”anklagelse för brott” och ”straff” i artikel 6 om rätten till rättvis rättegång och artikel 7 om inget straff utan lag i (Zolotukhin mot , no 14939/03, ). Ovan har konstaterats att underlåtenheten att lämna fullständiga och korrekta uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang inte torde utgöra något brott i skattebrottslagens mening. Frågan är då om möjligheten att en uppgiftsskyldig avseende samma arrangemang först påförs en rapporteringsavgift för att ha underlåtit att fullgöra sin uppgiftsskyldighet avseende arrangemanget och senare påförs skattetillägg eller åtalas för skattebrott för att ha lämnat oriktig uppgift om arrangemanget, t.ex. i deklarationen, kan anses innebära en risk för dubbelprövning i mening. När en uppgiftsskyldig rådgivare lämnar uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang är detta inte aktuellt eftersom den uppgiftsskyldige rådgivaren och användaren, vars beskattning kan påverkas av arrangemanget, är olika rättssubjekt. Frågan gäller således endast de undantagsfall där det är användaren själv som är uppgiftsskyldig avseende det rapporteringspliktiga arrangemanget. Frågan om dubbelprövning kan vidare endast bli aktuell i situationer då uppgifter om arrangemanget har betydelse för beskattningen. Förvaltningsrätten i och efterlyser ytterligare överväganden i fråga om dubbelprövningsförbudet. vid och anser att rapporteringsavgifterna riskerar att strida mot dubbelprövnings- förbudet. Uppgifterna enligt det föreslagna regelverket lämnas i ett annat syfte än de uppgifter som ska lämnas i deklarationen. Uppgifterna i deklarationen lämnas till ledning för beskattningen medan uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang i första hand lämnas för att ge medlemsstaternas skattemyndigheter tidig information om nya former av aggressiv skatteplanering och i vilken utsträckning dessa används. Även om uppgifterna också får användas av för kontroll av andra 2019/20:74 uppgifter som lämnats är uppgiftslämnandets primära syften således olika. Uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang ska också lämnas än inkomstdeklarationen. En uppgiftsskyldig som underlåter att lämna uppgifter, eller som lämnar felaktiga eller ofullständiga uppgifter, om ett rapporteringspliktigt arrangemang, kan påföras en rapporteringsavgift. Det finns dock inget som hindrar att användaren efter att uppgifterna skulle ha lämnats enligt de föreslagna reglerna fullgör sin skyldighet att i deklarationen lämna uppgifter om arrangemanget, under förutsättning att dessa är av betydelse för beskattningen, och därigenom undgår risken för att påföras skattetillägg eller dömas för skattebrott. Det kan även noteras att det specifikt anges vilka uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang som ska lämnas och att de ska lämnas i ett separat fastställt formulär som inte är inkomstdeklarationen. Även om uppgifter om arrangemanget skulle ha betydelse för beskattningen och vissa uppgifter om det därför kan behöva lämnas i inkomstdeklarationen, så är det inte sannolikt att samtliga de uppgifter som ska lämnas enligt förslagen i denna proposition har betydelse för beskattningen. Med hänsyn till det som anförts ovan om skillnaderna mellan det agerande som kan leda till rapporteringsavgift och det agerande som kan leda till skattetillägg eller åtal för skattebrott, bedömer regeringen att en underlåtenhet att lämna korrekta uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang och ett lämnande av oriktig uppgift till ledning för beskattningen inte ska anses utgör fakta som är oupplösligt förbundna med varandra till tid och rum och att det därför rör sig om olika gärningar (jfr Zolotukhin mot § 82–84). Någon risk för dubbelprövning för en och samma gärning föreligger då inte vad gäller de föreslagna rapporteringsavgifterna och skattetillägg eller åtal för skattebrott. Förslaget medför en ändring i 44 kap. 3 § SFL. 7 Utbyte av upplysningar 7.1Automatiskt utbyte av upplysningar om rapporteringspliktiga arrangemang Regeringens förslag: ska till varje annan medlemsstats behöriga myndighet och till Europeiska kommissionen genom automatiskt utbyte lämna upplysning om sådana uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang som har fått enligt bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 33 b kap. skatteförfarande- lagen. ska dock inte lämna upplysningar i de fall uppgifterna är så bristfälliga att de uppenbart inte kan läggas till grund för de syften som uppgifterna lämnas för. Upplysningarna ska lämnas inom efter utgången av det kalenderkvartal då uppgifter lämnades till i enlighet med bestämmelserna i skatteförfarandelagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår att uppgifter om arrangemang som avser användning av ett förvärvat företags underskott bara ska lämnas om en deltagare i arrangemanget vidtar överlagda åtgärder genom att förvärva ett företag som går med förlust, avbryta den huvudsakliga verksamheten i detta företag och använda dess förluster för att minska sin skattebörda. I utredningens förslag anges inte att inte ska lämna upplysningar i de fall uppgifterna är så bristfälliga att de uppenbart inte kan läggas till grund för de syften som uppgifterna lämnas för. Remissinstanserna: Inga remissynpunkter lämnas som har anknytning till förslagen. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 8ab i DAC framgår tillämpningsområde och villkor för det obligatoriska automatiska utbytet av upplysningar om rapporteringspliktiga arrangemang. Av artikel 8ab.13 framgår att den behöriga myndigheten i en medlemsstat i vilken upplysningar om rapporteringspliktiga arrangemang har lämnats in ska lämna vissa specificerade upplysningar om sådana arrangemang till de behöriga myndigheterna i alla andra medlemsstater genom automatiskt utbyte. I artikel 8ab.13 i DAC anges inte uttryckligen att upplysningarna även ska lämnas till Europeiska kommissionen. Av artikel 8ab.17 jämförd med artikel 21.5 tredje stycket i DAC, följer dock att upplysningarna ska lämnas i en säker central medlemsstatskatalog och att de behöriga myndigheterna i alla medlemsstater ska ha tillgång till dessa upplysningar samt att även kommissionen, med vissa undantag, ska ha tillgång till dessa upplysningar. Enligt 27 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, gäller sekretess bl.a. i verksamhet som avser bestämmande av skatt eller fastställande av underlag för bestämmande av skatt för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Sekretessen är absolut. Uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang som har lämnats till omfattas av denna sekretess, se avsnitt 8. Enligt 8 kap. 3 § OSL får dock en uppgift för vilken sekretess gäller enligt lagen röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. För att behöriga myndigheter i andra medlemsstater och kommissionen ska kunna få tillgång till uppgifterna bör en sekretessbrytande regel tas in i svensk lag. En bestämmelse bör införas i lagen (2012:843) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning (förkortad lagen om administrativt samarbete) där det framgår att till varje annan medlemsstats behöriga myndighet och till Europeiska kommissionen genom automatiskt utbyte ska lämna upplysningar om sådana rapporteringspliktiga arrangemang som har fått uppgifter om enligt föreslagna 33 b kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. Det skulle dock knappast innebära någon nytta för de behöriga myndigheterna i andra medlemsstater om 2019/20:74 lämnar upplysningar i de fall då uppgifterna är så bristfälliga att de uppenbart inte kan läggas till grund för de syften som uppgifterna lämnas för. Vid bedömningen av om rapporteringsavgift ska tas ut ska uppgifter i dessa fall inte anses ha lämnats överhuvudtaget (se avsnitt 6.1). En bestämmelse bör därför tas in om att inte ska lämna upplysningar i de fall uppgifterna är så bristfälliga att de uppenbart inte kan läggas till grund för de syften som anges i 33 b kap. 2 § SFL. Utredningen föreslår en vidare utformning av det kännetecken som avser användning av ett förvärvat företags underskott än vad som följer av rådets direktiv (EU) 2018/822 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang (förkortat DAC 6). Enligt regeringens mening har denna bestämmelse i sin nu föreslagna lydelse inte ett vidare tillämpningsområde än vad direktivet anger (se avsnitt 5.5.2). Något sådant undantag som utredningen föreslår i detta avseende när det gäller vilka uppgifter som ska lämna till andra medlemsstater och kommissionen behövs därför inte. Av artikel 8ab.18 i DAC framgår att utbyte av upplysningar om rapporteringspliktiga arrangemang ska äga rum inom efter utgången av det kvartal under vilket upplysningarna lämnades. En bestämmelse om detta bör tas in i lagen om administrativt samarbete. Förslaget innebär att tre nya paragrafer, 12 d–12 f §§, tas in i lagen om administrativt samarbete. 7.2Upplysningar som ska omfattas av utbytet Regeringens förslag: De upplysningar som ska lämna är de uppgifter som fått om det rapporteringspliktiga arrangemanget i enlighet med bestämmelserna om uppgiftsskyldighet för sådana arrangemang i 33 b kap. skatteförfarandelagen. Vissa uppgifter ska dock inte lämnas till Europeiska kommissionen. ska även lämna upplysningar om det referensnummer som tilldelats det rapporteringspliktiga arrangemanget. ska inte lämna upplysningar i form av en samman- fattning av ett rapporteringspliktigt arrangemang om utlämnandet kan leda till att en affärshemlighet, företagshemlighet, yrkeshemlighet eller ett i näringsverksamhet använt förfaringssätt röjs eller om utlämnandet skulle strida mot allmänna hänsyn. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår en särskild bestämmelse om när en person ska anses vara hemmahörande i en stat eller jurisdiktion. Utredningen föreslår att det i en lista räknas upp vilka upplysningar som ska lämnas och att det anges att vissa begrepp har samma betydelse som i lagen om rapporteringspliktiga arrangemang. Utredningen föreslår inte att utbytet ska innehålla upplysningar om det referensnummer som tilldelats det rapporteringspliktiga arrangemanget av eller en annan medlemsstats behöriga myndighet. Remissinstanserna: anför att lagtexten så nära som möjligt bör följa texten i DAC 6 när det gäller vilka uppgifter som ska lämnas. Skälen för regeringens förslag: I artikel 8ab.14 i DAC framgår vilka upplysningar som den behöriga myndigheten i en medlemsstat ska lämna om rapporteringspliktiga arrangemang. Dessa är desamma som de uppgifter som ska lämnas till den behöriga myndigheten av uppgiftsskyldiga rådgivare och användare. Dessa uppgifter behandlas närmare i avsnitt 5.6. En bestämmelse bör därför tas in i lagen om administrativt samarbete om att de upplysningar som ska lämna är de uppgifter som fått om det rapporteringspliktiga arrangemanget i enlighet med bestämmelserna om uppgiftsskyldighet för sådana arrangemang i skatteförfarandelagen. Av bestämmelsen bör även framgå att upplysningar ska lämnas om det referensnummer som tilldelats det rapporteringspliktiga arrangemanget (se avsnitt 5.6). Eftersom de upplysningar som ska lämna här föreslås pekas ut genom en hänvisning till 33 b kap. skatteförfarandelagen, saknas det skäl att på det sätt som utredningen föreslår, ange att vissa begrepp ska ha samma innebörd som i lagen om rapporteringspliktiga arrangemang och att ta in en särskild bestämmelse om när en person ska anses vara hemmahörande i en stat eller jurisdiktion. Det automatiska utbytet av upplysningar ska, som nämnts, genomföras genom att upplysningarna registreras i en säker central medlemsstats- katalog som de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna har tillgång till (se artikel 21.5 i DAC). Kommissionen kommer också att ha tillgång till upplysningar som registreras i katalogen, men med vissa begränsningar (se artikel 21.5 tredje stycket och artikel 8ab.17 i DAC). De upplysningar om rapporteringspliktiga arrangemang som kommissionen inte kommer att ha tillgång till är följande. –Nödvändiga identifikationsuppgifter för rådgivare och användare och för personer som är anknutna till användaren, samt uppgift om var samtliga dessa personer har hemvist, –nödvändiga identifikationsuppgifter för varje annan person i en medlemsstat som sannolikt kommer att beröras av arrangemanget, samt uppgift om var varje sådan person har hemvist, –en sammanfattning av arrangemanget och en övergripande beskrivning av relevant affärsverksamhet eller relevanta arrangemang. I lagen om administrativt samarbete bör det tas in en bestämmelse om att dessa upplysningar inte ska lämnas till Europeiska kommissionen. Av 13 § tredje stycket lagen om administrativt samarbete följer att inte ska lämna vissa upplysningar om förhandsbesked i gränsöverskridande skattefrågor och förhandsbesked om prissättning om utlämnandet kan leda till att en affärshemlighet, företagshemlighet, yrkeshemlighet eller ett i näringsverksamhet använt förfaringssätt röjs, eller om utlämnandet skulle strida mot allmänna hänsyn. Samma begränsning gäller enligt artikel 8ab.14 c i DAC när det gäller sammanfattning av ett rapporteringspliktigt arrangemang och relevant affärsverksamhet m.m. Detta bör regleras genom ett tillägg i 13 § tredje stycket. 2019/20:74 När det gäller det som anför hänvisas till avsnitt 5.6, där de uppgifter som ska lämnas enligt artikel 8ab.14 i DAC behandlas närmare. Förslaget påverkar utformningen av 12 e § lagen om administrativt samarbete, vars innehåll i övrigt behandlas i avsnitt 7.1. Vidare innebär förslaget att en ändring görs i 13 § samma lag. 7.3Praktisk hantering och utvärdering av utbytet av upplysningar Regeringens bedömning: Några bestämmelser som rör den praktiska hanteringen och utvärdering av utbytet av upplysningar behöver inte införas i lag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Inga remissynpunkter lämnas som har anknytning till bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Genom DAC 6 görs en ändring i artikel 20.5 i DAC så att även det automatiska utbytet av upplysningar om rapporteringspliktiga arrangemang omfattas. Av artikeln framgår att standardformulär, inbegripet språkordningen, ska antas av kommissionen före . Vidare framgår att språkordningen inte ska hindra medlemsstaterna från att lämna upplysningar enligt DAC 6 på något av unionens officiella språk men att det kan föreskrivas i språkordningen att de centrala delarna av sådana upplysningar också ska lämnas på något annat av unionens officiella språk. I dessa delar finns inte något behov av reglering i lag. De ändringar som görs i artikel 21.5 i DAC rör den praktiska hanteringen av samarbetsärendena. Inte heller i dessa delar finns det något behov av reglering i lag. De ändringar som görs i artikel 23.3 i DAC reglerar medlemsstaternas skyldighet att till kommissionen lämna en årlig utvärdering av ändamåls- enligheten hos det automatiska utbytet enligt artikel 8ab. Att ska lämna en utvärdering av ändamålsenligheten hos det automatiska utbytet av upplysningar regleras redan i 30 § förordningen (2012:848) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning (förkortad förordningen om administrativt samarbete). Ändringarna föranleder inte något behov av reglering i lag. I den nya artikel 27.2 som införs i DAC föreskrivs att medlemsstaterna och kommissionen efter ska utvärdera relevansen av bilaga IV och att kommissionen ska lägga fram en rapport för rådet. De befintliga bestämmelserna i förordningen om administrativt samarbete reglerar inte uttryckligen specifika skyldigheter inom ramen för detta förfarande. Det kan därför övervägas om ett tillägg bör göras i denna förordning. Regeringens bedömning: Skattesekretessen omfattar de uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden som ska lämnas om rapporteringspliktiga arrangemang. Regeringens förslag: Skattesekretessen ska även omfatta ärenden avseende den rapporteringsavgift som införs. Utredningens bedömning och förslag överensstämmer med regeringens bedömning och förslag. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i och Förvaltnings- rätten i anför att det kan ifrågasättas om uppgifterna om rapporteringspliktiga arrangemang som ska lämnas till omfattas av 27 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. anser inte att det är tillräckligt säkerställt att uppgifterna omfattas av sekretess enligt befintliga bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen och menar att förslaget i stället tyder på att uppgifterna avser en ny verksamhet. föreslår därför att det införs nya bestämmelser i 27 kap. OSL. Skälen för regeringens bedömning och förslag I 27 kap. OSL finns bestämmelser om sekretess till skydd för enskild inom verksamhet som rör skatt, tull, m.m. Enligt 27 kap. 1 § första stycket OSL gäller sekretess i verksamhet som avser bestämmande av skatt eller fastställande av underlag för bestämmande av skatt eller som avser fastighetstaxering för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Föremålet för sekretessen är således uppgifter om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Sekretessen är absolut, dvs. någon prövning av om skada kan uppstå om uppgifterna lämnas ut görs inte. Sekretessen omfattar inte bara uppgifter om den som är föremål för bestämmande av skatt m.m. utan även uppgifter om tredje man vars förhållanden berörs (prop. 1979/80:2 del A s. 258). Bestämmelsen omfattar inte bara ärenden enligt skatteförfarandelagen (2011:1244). Av propositionen till den numera upphävda sekretesslagen (1980:100) framgår att bestämmelsen omfattar även t.ex. ärenden om förhandsbesked liksom registerföring och annan verksamhet som har anknytning till förfarandet men saknar ärendekaraktär (prop. 1979/80:2 del A s. 258). Utöver vad som följer av 27 kap. 1 § första stycket OSL, framgår det av andra stycket samma paragraf att sekretess även gäller i bl.a. verksamhet som avser förande av eller uttag ur beskattningsdatabasen enligt lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattnings- verksamhet för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som har tillförts databasen. Vad som avses med skatt i det aktuella kapitlet framgår av 27 kap. 1 § tredje stycket OSL. Där framgår också att med skatt jämställs vissa avgifter, bl.a. skattetillägg och vissa andra s.k. särskilda avgifter som kan tas ut enligt skatteförfarandelagen. I 27 kap. 2 § OSL finns bestämmelser om sekretess i vissa ärendetyper som har anknytning till men ändå ligger något vid sidan om den verksamhet som regleras i 1 §. Sekretess gäller för bl.a. uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i särskilt ärende om revision eller annan kontroll i fråga om skatt (27 kap. 2 § första stycket 1). Med särskilt ärende avses skattekontroll m.m. som inte ingår som ett led i ett ärende om bestämmande av skatt eller liknande utan är ett fristående förfarande (prop. 1979/80:2 del A s. 261). Sekretessen enligt 27 kap. 1–4 §§ gäller, i den utsträckning har godkänt ett avtal om detta med en annan stat eller med en mellanfolklig organisation, i ärende om handräckning eller bistånd som en svensk myndighet lämnar åt en myndighet eller något annat organ i den staten eller inom den mellanfolkliga organisationen i verksamhet som motsvarar den som avses i nämnda paragrafer (27 kap. 5 § första stycket OSL). Ett exempel på ett sådant avtal är rådets direktiv /16/EU av om administrativt samarbete i fråga om beskattning och om upphävande av direktiv /799/EEG (förkortat DAC). Av andra stycket i samma paragraf framgår att sekretess gäller, i den utsträckning har godkänt ett avtal om detta med en annan stat eller med en mellanfolklig organisation, hos en myndighet i verksamhet som avses i 1– 4 §§ för sådan uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som myndigheten förfogar över på grund av avtalet. Uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang omfattas av sekretess De uppgifter som enligt förslagen i denna proposition ska lämnas om rapporteringspliktiga arrangemang kommer att få behandlas i Skattever- kets beskattningsdatabas (se avsnitt 9). Det innebär att sekretess gäller enligt 27 kap. 1 § andra stycket 1 OSL för uppgifterna om rapporterings- pliktiga arrangemang när de tillförs beskattningsdatabasen och fram till dess att de tas ut ur beskattningsdatabasen. När uppgifterna tas ut ur beskattningsdatabasen tillförs de en annan verksamhet och uppgifterna behöver då täckas av sekretessbestämmelser som gäller i den verksam- heten (jfr prop. 2016/17:58 s. 108). Om uppgifterna inte tillförs beskattningsdatabasen tillförs de i stället direkt en annan verksamhet. Det överordnade syftet med att uppgifterna lämnas till är att de ska överföras till andra medlemsstater inom EU och till Europeiska kommissionen genom automatiskt utbyte av upplysningar. Bestämmelser om skyldigheter i detta avseende föreslås tas in i lagen (2012:843) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning. Bestämmelserna syftar till att genomföra de krav som ställs i rådets direktiv (EU) 2018/822 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang (förkortat DAC 6). I den medlemsstat som tar emot uppgifterna får de användas för administration och verkställighet av den medlemsstatens lagstiftning avseende de skatter som omfattas av direktivet. Det förutsätts därför att uppgifterna används i den mottagande medlemsstaten i flera olika verksamheter och ärenden som motsvarar de där sekretess gäller i enligt 27 kap. 1, 2 och 4 §§ OSL. Sekretess råder därför enligt regeringens bedömning enligt 27 kap. 5§ första stycket OSL för uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang i ärende om överföring av uppgifterna genom automatiskt utbyte av upplysningar. Detta eftersom det är fråga om ett ärende om handräckning eller bistånd som en svensk myndighet lämnar åt en myndighet eller något annat organ i den staten eller inom den mellanfolkliga organisationen i verksamhet som motsvarar den som avses i nämnda paragrafer.