prop · H703118 · 2020-03-17 00:00:00 — psykologsamtal eller annan regelbunden samtalskontakt ingår i Även andra behandlande insatser och motsvarande åtgärder kan motivera en sådan minskning. En nedtrappning bör dock inte ske om det skulle äventyra genomförandet av verkställighetsplanen i Vidare följer av andra stycket att antalet möten också kan begränsas till ett om den dömde är föremål för vård enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Om kontaktfrekvensen ändras, ska verkställighetsplanen ändras enligt 16 §. Av tredje stycket framgår att om den dömde inte följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt, får Kriminalvården besluta att antalet möten ska utökas. Om den dömde inte medverkar på det sätt som bestämts i verkställighetsplanen, bör koordinatorn intensifiera Ett beslut under verkställigheten om utökad mötesfrekvens innebär att verkställighetsplanen måste ändras. Möjligheten att besluta om ökad mötesfrekvens gäller både i det fall då mötena hålls enligt huvudregeln i första stycket och Prop. 2019/20:118 då mötesfrekvensen begränsats till en gång enligt andra stycket. I båda fallen gäller att det inte får beslutas om fler möten än . 18 § Under verkställigheten ska den dömde vara förbjuden att vistas utanför bostaden och nätter , , från . Om ett förbud enligt första stycket inte bedöms lämpligt med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden eller om en annan inskränkning i rörelsefriheten annars bedöms vara mer ändamålsenlig, får förbudet ersättas med 1.ett förbud att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, 2.ett förbud att under vissa tider lämna ett särskilt angivet område, eller 3.en skyldighet att under vissa tider uppehålla sig på en särskilt angiven plats. Inskränkningarna i rörelsefriheten enligt andra stycket ska i huvudsak vara lika ingripande som ett förbud enligt första stycket och får inte vara mer ingripande än ett sådant förbud. Om det behövs för att inskränkningarna ska vara tillräckligt ingripande eller om det annars bedöms lämpligt, får flera inskränkningar som anges i andra stycket kombineras. Paragrafen reglerar inskränkningar i den dömdes rörelsefrihet under verkställighet av ungdomsövervakning. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.6. Av 32 kap. 3 a § framgår att den som döms till ungdomsövervakning är skyldig att följa det som anges i verkställighetsplanen. Verkställighetsplanen ska alltid innehålla föreskrifter om rörelseinskränkningar (se 14 §). Inskränkningarna ska beslutas av Kriminalvården (se 28 §). I första stycket anges att den dömde under verkställigheten ska vara förbjuden att vistas utanför bostaden och nätter , (helghemarrest). Förbudet att lämna bostaden ska gälla helgkvällar och helgnätter; till , till och till . Av andra stycket följer att om ett förbud i form av helghemarrest enligt första stycket inte bedöms lämpligt med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden eller om en annan inskränkning i rörelsefriheten annars bedöms vara mer ändamålsenlig, får ett sådant förbud ersättas med en annan sorts rörelseinskränkning. De alternativa rörelseinskränkningarna anges i tre punkter. I punkt 1 anges att den dömde kan förbjudas att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område. Det kan vara fråga om en plats eller ett område där det ofta förekommer narkotikahandel eller alkoholmissbruk eller där den dömde annars kan antas komma i kontakt med personer i vars umgänge risken för återfall i brott bedöms vara särskilt stor. Det kan gälla t.ex. torg, parker eller andra mötesplatser. Det kan också gälla restauranger, pubar eller liknande. Förbudet kan även avse en lokal eller en bostad som bedöms ha anknytning till organiserad brottslighet eller till ett kriminellt nätverk. 2019/20:118 återfall i brott är kopplad till att den dömde beger sig till någon annan kommun eller stadsdel, kan förbudet avse det. Platsen eller området måste anges specifikt i föreskriften och kunna avgränsas tydligt. vara mer omfattande än vad som krävs för att uppnå syftet med åtgärden. I punkt 2 anges att den dömde kan förbjudas att under vissa tider lämna ett särskilt angivet område. Det kan exempelvis avse att den dömde under vissa tider inte får lämna sin hemkommun eller en del av hemkommunen. Ett sådant förbud kan vara motiverat utifrån intresset såväl av att förebygga brott som att skapa kontinuitet och stadga i den dömdes liv. I punkt 3 ges en möjlighet att föreskriva en skyldighet för den dömde att under vissa tider uppehålla sig på en särskilt angiven plats. om platser för verksamhet som kan stödja en prosocial utveckling hos den unge, t.ex. skola eller praktik. Skyldigheten kan användas för att understödja deltagande i andra inslag i verkställighetsplanen såsom skolgång eller deltagande i programverksamhet eller ligga vid sidan av Utformningen av inskränkningarna i den dömdes rörelsefrihet i verkställighetsplanen ska grundas på vad som framkommit under Helghemarrest kan ersättas med en annan rörelseinskränkning såväl vid upprättande av den ursprungliga verkställighetsplanen som senare under verkställigheten (se 16 § angående att verkställighetsplanen ska följas upp kontinuerligt och vid behov För bedömningen av om helghemarrest inte är lämpligt med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden är uppgifter som Kriminalvården får under verkställighetsplaneringen genom t.ex. utredning och dokumentation från eller vid kontakt med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare av betydelse. För att helghemarrest ska komma i fråga krävs för det första att den dömde har en bostad i vilken rörelseinskränkningen kan fullgöras och kontrolleras. Det finns inget krav på att vårdnadshavare eller andra som den dömde delar bostad med samtycker till att det meddelas ett förbud som innebär att den dömde inte får lämna bostaden under vissa tider. Ett motstånd mot förbudet kan dock vägas in i bedömningen av om en sådan föreskrift är lämplig. utgångspunkt är att helghemarrest inte ska komma i fråga om det kan medföra en risk för våld eller trakasserier eller om ett sådant förbud annars skulle kunna vara skadligt för den dömde. I de fall det finns mer påtagliga brister i hemmet på grund av t.ex. missbruk, psykisk sjukdom eller allvarliga relationsproblem mellan familjemedlemmar, kan det vara olämpligt att förbjuda den unge att lämna bostaden under delar av helgen. Om det uppdagas mycket allvarliga problem redan under verkställighetsplaneringen, kan det bli aktuellt för socialnämnden att besluta om placering av den unge i ett annat boende med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga eller socialtjänstlagen (2001:453). Om ett sådant beslut fattas får påföljdens innehåll anpassas till Även om ett förbud att lämna bostaden inte bedöms olämpligt kan det ersättas av en annan form av rörelseinskränkning om en sådan framstår som mer ändamålsenlig. Med det avses att ett förbud eller en skyldighet enligt någon av de tre uppräknade punkterna i andra stycket i högre grad än ett förbud att lämna bostaden kan antas bidra till att förebygga att den dömde återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. bedömning av ändamålsenligheten ska göras i det enskilda fallet. Av tredje stycket framgår att de alternativa inskränkningarna i rörelsefriheten i huvudsak ska vara lika ingripande som ett förbud i form av helghemarrest samt att de inte får vara mer ingripande än ett sådant Det är svårt att göra en bedömning av ingripandegraden med någon Följande utgångspunkter kan emellertid beaktas bedömningen av om hur de alternativa rörelseinskränkningarna förhåller sig till ingripandegraden i helghemarrest. Ett förbud att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats (del av punkt 1) får anses mindre ingripande än helghemarrest och bör kunna gälla . förbud att under vissa tider vistas inom ett särskilt angivet område (del av punkt 1) bör, för att inte vara alltför ingripande, som utgångspunkt gälla enbart under veckosluten i likhet med vad som gäller för helghemarrest. de fall området är avgränsat geografiskt till ett mindre område får det dock anses mindre ingripande än helghemarrest och bör kunna gälla Vid bedömningen av vistelseförbudets ingripandegrad kan vidare beaktas bl.a. hur stor eller central del av en ort som platsen kan Ett förbud enligt punkt 2 som består i förbud att lämna den egna kommunen eller kommundelen får anses vara så pass ingripande att det normalt bör föreskrivas en viss tidsbegränsning för att det inte ska vara mer ingripande än helghemarrest. När det gäller en skyldighet enligt punkt 3 att uppehålla sig på en särskilt angiven plats får en jämförelse göras med det antal timmar som tas i anspråk av den dömdes tid, exklusive nätter, vid helghemarrest. Vidare framgår av tredje stycket att flera inskränkningar får kombineras om det behövs för att uppnå tillräcklig ingripandegrad eller annars bedöms Det kan exempelvis bedömas lämpligt att kombinera ett förbud att vistas på en viss plats eller inom ett område med en skyldighet att uppehålla sig på en särskild plats för deltagande i viss verksamhet. de fallen ska de rörelseinskränkande inslagen utformas så att de är lika ingripande som helghemarrest. Rörelseinskränkningarna ska gälla från det att verkställighetsplanen har upprättats och som utgångspunkt fortsätta att gälla under hela Efter halva verkställighetstiden ska Kriminalvården pröva om inskränkningarna i rörelsefriheten ska minskas. tredjedelar ska Kriminalvården pröva om inskränkningarna ska upphöra helt (se 20 §). Enligt 21 § kan rörelseinskränkningarna därefter utökas eller återupptas om den dömde inte följer planen på ett godtagbart sätt. sådant beslut får Kriminalvården, om det finns skäl för det, besluta att inskränkningarna på nytt ska minskas eller upphöra helt. 19 § Kontrollen av att inskränkningarna i rörelsefriheten enligt 18 § följs ska göras med elektroniska hjälpmedel, om det inte finns särskilda skäl mot det. Paragrafen reglerar kontroll av att rörelseinskränkningarna följs. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.7. Av paragrafen framgår att kontrollen av att inskränkningarna i rörelsefriheten följs ska göras med elektroniska hjälpmedel, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om elektronisk kontroll ska ske, ska det framgå av verkställighetsplanen. 2019/20:118 möjliggör användande av den teknik som är mest ändamålsenlig och minst integritetskränkande. Vad som exempelvis kan komma i fråga när det gäller kontroll av helghemarrest är sådan stationär utrustning som enligt hittillsvarande ordning används av Kriminalvården för att kontrollera ett förbud att lämna bostaden. Med en s.k. GPS-boja kan kontrolleras att en person inte vistas på en viss plats eller inom ett visst område eller att denne uppehåller sig på en viss plats eller inom ett visst område. Denna teknik kan således användas för att kontrollera sådana rörelseinskränkningar som avser en viss geografisk plats eller ett visst område. Överträdelser av föreskrifter om inskränkning i rörelsefriheten ska följas av en lämplig reaktion från Kriminalvårdens sida (se avsnitt 5.5.1). Om det bedöms nödvändigt, kan Kriminalvården begära bistånd av för att verkställa en föreskrift om rörelseinskränkning (se 24 §). Om det finns särskilda skäl mot att kontrollera de rörelseinskränkande inslagen med elektroniska hjälpmedel, kan Kriminalvården avstå från att besluta om sådan kontroll. Sådana särskilda skäl kan exempelvis vara att den dömdes hälsotillstånd är sådant att elektronisk kontroll framstår som onödig eller olämplig. 20 § Efter halva verkställighetstiden ska Kriminalvården pröva om inskränkningarna i rörelsefriheten ska minskas. Efter två tredjedelar av verkställighetstiden ska Kriminalvården pröva om inskränkningarna i rörelsefriheten ska upphöra helt. Vid prövningen ska det beaktas om den dömde har medverkat i verkställighetsplaneringen och därefter följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt. Paragrafen reglerar nedtrappningar av inskränkningar i rörelsefriheten. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.6. I paragrafen anges att Kriminalvården efter halva verkställighetstiden ska pröva om inskränkningarna i rörelsefriheten ska minskas. Det anges vidare att det vid prövningen ska beaktas om den dömde har medverkat i verkställighetsplaneringen och därefter följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt. Om så är fallet är utgångspunkten att en minskning av de rörelseinskränkande inslagen ska ske. I vilken omfattning och på vilket sätt de ska minskas måste bedömas med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. Om den dömde uppfyller kraven på godtagbar medverkan, kan det vara lämpligt att det sker en ungefärlig halvering av de rörelseinskränkande inslagen. Det bör i första hand ske genom att tiden under vilka de ska gälla halveras. Vidare framgår av paragrafen att Kriminalvården efter två tredjedelar av verkställighetstiden ska pröva om inskränkningarna i rörelsefriheten ska upphöra helt. Även vid denna prövning ska det beaktas om den dömde har medverkat i verkställighetsplaneringen och därefter följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt. Normalt kan det bara bli aktuellt att rörelseinskränkningarna upphör i de fall då de har minskats. Vid prövningen av om den dömde har medverkat i verkställighetsplaneringen ska det beaktas om han eller hon har deltagit i planeringen på ett konstruktivt sätt. För att den dömde ska anses följa verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt krävs inte en fullständig efterlevnad av verkställighetsplanen. Det avgörande för bedömningen är att den dömde inte obstruerar eller motarbetar planen så att inslagen inte går att genomföra på ett meningsfullt vis. I praktiken innebär det att en godtagbar medverkan kan ha skett även om den dömde exempelvis låter bli att komma till några möten med koordinatorn eller vid enstaka tillfällen brukar något otillåtet medel, men inte om det sker regelbundet eller i större omfattning. På samma sätt kan den dömde anses följa planen på ett godtagbart sätt om han eller hon missar någon del av en programverksamhet, men inte om det sker i sådan omfattning att syftet undergrävs. Om en avvikelse består i att den dömde inte varit i skolan eller inte deltagit i en fritidsaktivitet bör det inte tillmätas samma vikt som om han eller hon har brutit mot en föreskrift om inskränkning i rörelsefriheten. Det avgörande ska sammanfattningsvis vara om den dömde kan sägas ha ansträngt sig för att följa verkställighetsplanen. Om Kriminalvården beslutar att inskränkningarna i rörelsefriheten ska minska respektive upphöra helt ska verkställighetsplanen ändras (se 14 och 16 §§). Paragrafen har företräde framför den allmänna regleringen om uppföljning av verkställighetsplanen som finns i 16 §. 21 § Om den dömde, efter det att inskränkningarna i rörelsefriheten har minskats eller upphört, inte följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt, får Kriminalvården besluta att inskränkningarna ska utökas eller återupptas. Om det finns skäl för det får Kriminalvården besluta att inskränkningarna på nytt ska minskas eller upphöra helt. Paragrafen reglerar upptrappning av inskränkningar i rörelsefriheten. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.6 och 5.5.1. Av första stycket framgår att om den dömde inte följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt efter det att inskränkningarna i rörelsefriheten har minskat eller upphört, får Kriminalvården besluta att inskränkningarna ska utökas eller återupptas. En upptrappning av de rörelseinskränkande inslagen får emellertid inte leda till ett mer ingripande resultat än vad helghemarrest är. När det gäller frågan om vad som ska krävas av den dömde när det gäller efterlevnaden av verkställighetsplanen, se kommentaren till 20 §. I andra stycket regleras vad som gäller om Kriminalvården har beslutat om utökning eller återupptagande av inskränkningar med stöd av första stycket. I dessa fall får Kriminalvården på nytt besluta att inskränkningarna ska minska eller helt upphöra, om det finns skäl för det. Sådana skäl kan vara att den dömde följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt. Paragrafen har företräde framför den allmänna regleringen om uppföljning av verkställighetsplanen som finns i 16 §. Kontroll av drog- och alkoholförbud 22 § Den dömde är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, under verkställigheten skyldig att på begäran lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av narkotika, alkohol, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara 2019/20:118 som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Urinprov får inte tas eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska. I paragrafen regleras kontroll av drog- och alkoholförbud under verkställigheten. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.8. Av paragrafen framgår att den dömde under verkställigheten är skyldig att på begäran medverka i provtagning för att kontrollera att han eller hon inte är påverkad av narkotika, alkohol eller något sådant medel eller någon sådan vara som anges i bestämmelsen, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl. Om och på vilket sätt sådana kontroller ska göras, ska prövas utifrån proportionalitetsprincipen i 6 §. Det anges vidare att urinprov inte får tas eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska. 23 § Om den dömde inte inställer sig för att medverka i verkställighetsplaneringen eller inte kommer till möten med koordinatorn, ska på begäran av Kriminalvården lämna hjälp för att söka efter och hämta honom eller henne till den av Kriminalvården anvisade platsen. Om den dömde ska hämtas får han eller hon inte omhändertas tidigare än vad som är nödvändigt för att han eller hon ska kunna inställas till mötet. Om ett hämtningsförsök har misslyckats, eller det annars på grund av vad som är känt om den som ska hämtas finns särskild anledning till det, får Kriminalvården eller besluta att han eller hon får omhändertas tidigare än vad som följer av andra stycket. Omhändertagandet får i sådant fall äga rum högst eller, efter beslut av Kriminalvården, högst arton timmar före mötet. Den som har omhändertagits enligt tredje stycket är skyldig att i avvaktan på inställelsen stanna kvar på den plats som bestäms av . Paragrafen reglerar möjligheten att tvångsvis med hjälp av verkställa vissa av de obligatoriska inslagen i påföljden. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.1 och 5.6.3. Av första stycket framgår att Kriminalvården kan begära hjälp för att söka efter och hämta den dömde till möten för verkställighetsplanering och till möten med koordinatorn. Bestämmelsen innebär således en möjlighet för Kriminalvården att verkställa nämnda inslag tvångsvis i de fall den dömde inte kommer frivilligt. I likhet med de möjligheter till handräckning som finns enligt lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård ska på begäran av Kriminalvården lämna hjälp för att söka efter och hämta den dömde till den plats som Kriminalvården anvisar, antingen platsen där mötet för verkställighetsplanering eller med koordinatorn ska äga rum. Av proportionalitetsprincipen (se 6 §) följer att en tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig, ska den användas. Det innebär att möjligheten att begära hjälp av endast aktualiseras när andra möjligheter är uttömda och när polishämtning bedöms lämpligt och verkningsfullt. Andra åtgärder för att motivera den unge att medverka bör således först ha prövats innan det blir aktuellt att besluta om handräckning. Ytterligare förutsättningar för handräckning framgår av 25 §. Hämtning med hjälp av polis kan i vissa fall bidra till att ett destruktivt mönster hos den dömde bryts. Det kan också bidra till att göra det tydligt för den dömde att inslagen att delta i verkställighetsplanering och att träffa en koordinator ingår i en straffrättslig påföljd som han eller hon har att rätta sig efter. Om den dömde vid upprepade tillfällen obstruerar, faller emellertid det syftet. Det finns därför inte utrymme för att vid upprepade tillfällen besluta om polishämtning för att få den dömde att medverka. Vid allvarlig misskötsamhet kan det i stället bli aktuellt för Kriminalvården att underrätta för ställningstagande till om det finns anledning till varning eller undanröjande av påföljden (se 26 §). I andra stycket anges huvudregeln för verkställighet av beslut om hämtning. Den som ska hämtas får inte omhändertas tidigare än vad som är nödvändigt för att han eller hon , dvs. utan mellankommande förvaring på t.ex. en polisstation, ska kunna inställas till mötet. Från huvudregeln i andra stycket görs ett undantag i tredje stycket. Förutsättningarna för tillämpning av undantagsreglerna är att ett hämtningsförsök har misslyckats eller att det annars på grund av vad som är känt om den som ska hämtas finns särskild anledning till ett omhändertagande tidigare än vad andra stycket tillåter. Beslut om omhändertagande enligt tredje stycket fattas av Kriminalvården eller . I tredje stycket finns också bestämmelser om längsta tid för skyldighet att kvarstanna. Vid beslut av får omhändertagande ske högst före mötet. än krävs beslut av Kriminalvården, som då får bestämma tiden till högst arton timmar. Restiden inräknas inte i de angivna tiderna. Normalt torde anmäla till Kriminalvården när sextimmarstiden kan behöva överskridas. Kriminalvården kan också självmant fatta beslut om omhändertagande men bör då samråda med . Av proportionalitetsprincipen (se 6 §) följer att en tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Denna princip omfattar såväl själva omhändertagandet och hämtningen som transporter i samband med denna. Av fjärde stycket framgår att den som omhändertagits enligt tredje stycket är skyldig att, för att hämtningen ska kunna genomföras, stanna kvar på den plats som bestämts av . I allmänhet torde det bli fråga om en polisstation. Om det bedöms lämpligt, bör dock den dömde kunna tillåtas att under bevakning uppehålla sig i sin bostad. 24 § Om den dömde bryter mot en föreskrift om inskränkningar i rörelsefriheten, ska på begäran av Kriminalvården lämna hjälp för att verkställa föreskriften genom att tillfälligt omhänderta honom eller henne. Om den dömde bryter mot en föreskrift om inskränkningar i rörelsefriheten och påträffas av en polisman, får polismannen tillfälligt omhänderta honom eller henne. I de fall ett omhändertagande görs enligt första eller andra stycket ska den dömde, om han eller hon är , skyndsamt överlämnas till sina föräldrar eller annan vårdnadshavare. Om det inte är möjligt, ska den dömde överlämnas till socialnämnden. Om den dömde är , ska han eller hon skyndsamt lämnas i bostaden eller på lämplig plats som möjliggör att han eller hon kan ta sig Om föreskriften avser en skyldighet att uppehålla sig på en särskilt angiven plats, ska polismannen i stället föra honom eller henne till den platsen. Paragrafen reglerar möjligheten att tvångsvis – genom ett tillfälligt omhändertagande – verkställa en föreskrift om inskränkningar i den dömdes rörelsefrihet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.2. Enligt första stycket kan Kriminalvården begära att tvångsvis ser till att en föreskrift om inskränkningar i rörelsefriheten följs, om den dömde bryter mot den. Genom bl.a. användning av elektronisk övervakning kan Kriminalvården få kännedom om att den dömde bryter mot en föreskrift om inskränkningar i rörelsefriheten. Hjälpen från består i att myndigheten tillfälligt omhändertar den dömde. Vid bedömningen av om det är befogat för Kriminalvården att begära hjälp med stöd av bestämmelsen ska en avvägning göras utifrån vad som anges i 6 §, dvs.