prop · H703150 · 2020-04-07 00:00:00 — Sanktionsavgiften för arbetsgivaren och tjänstemottagaren är förenlig med Som utvecklats tidigare i denna proposition talar mycket för att ut- stationeringsregistret inte ger en rättvisande bild av antalet utstationerade arbetstagare, vilket bl.a. leder till att arbetstagarorganisationerna har svårt att på ett tillfredsställande sätt fullgöra sitt uppdrag att övervaka löne- och anställningsvillkor för de utstationerade. Mot denna bakgrund bör de administrativa kraven och kontrollåtgärderna göras mer verkningsfulla. Det föreslås att utstationerande arbetsgivare ska vara skyldiga att lämna dokumentation och att tjänstemottagare ska vara skyldiga att underrätta vid utebliven dokumentation. Det bedöms nödvändigt att förena dessa skyldigheter med en sanktionsavgift för att skapa en mer effektiv tillsyn och för att skydda de utstationerade arbetstagarna. Detta är ett tvingande skäl av allmänintresse. Förslaget är ägnat att säkerställa att detta mål uppnås och bedöms nödvändigt för att man effektivt ska kunna övervaka och kontrollera och följa upp efterlevnaden av att de skyldigheter som fastställs i tillämpningsdirektivet och utstationeringsdirektivet full- görs. Förslaget bedöms alltså vara motiverat och proportionerligt i enlighet med unionsrätten, och utgör därför en tillåten inskränkning i den fria rörligheten för tjänster. Rätt att meddela föreskrifter Regeringens förslag: Regeringen ska få meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna om arbetsgivarens skyldighet att lämna dokumentation till tjänstemottagaren och tjänstemottagarens under- rättelseskyldighet. Det ska upplysas om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om vad en underrättelse från tjänstemottagaren ska innehålla och hur den ska vara utformad. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorian har inte något förslag om en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om vad en underrättelse från tjänstemottagaren ska innehålla och hur den ska vara utformad. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till för- slaget om en möjlighet att meddela föreskrifter om undantag eller har inte några invändningar i den delen. Bland andra Transportstyrelsen och Kommuner och Regioner tillstyrker förslaget. anser att det är bra att det ges möjlighet att göra undantag från arbetsgivarens och tjänstemottagarens skyldigheter genom föreskrifter. Föreningen Bygg- företagen i avstyrker förslaget i dess helhet. TCO noterar att förslaget inte innehåller något bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om vad en underrättelse från tjänstemottagaren till Arbets- miljöverket om utebliven dokumentation ska innehålla eller hur den ska vara utformad. Övriga remissinstanser berör inte frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande 12 § ut- stationeringslagen får regeringen meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten för utstationerande arbetsgivare att anmäla utstationeringen Möjligheten för regeringen att meddela undantag kan avse t.ex. undantag för en viss typ av verksamhet eller en viss typ av Det framstår som naturligt att regeringen ska ha möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från arbetsgivarens skyldighet att lämna dokumentation och tjänstemottagarens skyldighet att underrätta Arbets- miljöverket om utebliven dokumentation. Som TCO noterar föreslår promemorian inte någon bestämmelse om möjligheten att meddela föreskrifter om vad en underrättelse från tjänste- mottagaren till om utebliven dokumentation ska inne- hålla eller hur den ska vara utformad. När det gäller utstationerade arbets- givares anmälningar om utstationering och kontaktperson finns sådana Regeringen bör ha möjlighet att meddela föreskrifter om vad en sådan underrättelse ska innehålla och hur den ska vara utformad. skrifter förutsätter inte något särskilt normgivningsbemyndigande, utan kan meddelas med stöd av den s.k. restkompetensen eller genom verk- Regeringen anser dock att det i utstationeringslagen bör införas en bestämmelse som upplyser om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela sådana föreskrifter. En sådan upplysning är lämplig eftersom det gör det tydligt att det kan finnas kompletterande bestämmelser i frågan utöver själva lagen. 2019/20:150 I nuvarande 12 § andra stycket utstationeringslagen finns en upp- lysningsbestämmelse om att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer kan komma att meddela föreskrifter om vad anmälningar om utstationering och om kontaktperson enligt nuvarande 10 och 11 §§ ska innehålla och hur de ska vara utformade. Det är lämpligt att den nu aktuella upplysningsbestämmelsen anges i anslutning till detta i en gemensam bestämmelse. Bestämmelsen bör dock formuleras om något för att tydligt ge uttryck för att det är fråga om en sådan upplysnings- bestämmelse. Regeringens förslag: ska utöva tillsyn över att bestämmelserna följs även när det gäller arbetsgivarens skyldighet att lämna dokumentation till tjänstemottagaren i och tjänste- mottagarens skyldighet att underrätta om utebliven ska ha rätt att efter begäran få de upplysningar och handlingar samt påkalla de undersökningar som behövs för tillsynen enligt lagen om utstationering av arbetstagare. ska för tillsynen ges tillträde till ett arbetsställe och ska få göra undersökningar där. handräckning som behövs för tillsynen. ska få besluta om de förelägganden som behövs Ett beslut om föreläggande ska få förenas med vite. att besluta om förelägganden i förhållande till tjänstemottagaren ska inte gälla om en enskild person mottar tjänsterna för privat bruk. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Promemorian föreslår att 7 kap. 3, 5 och 7 §§ arbetsmiljölagen ska tillämpas vid tillsynen. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna är positiva till förslaget eller har inte några invändningar mot det, bl.a. Kommuner och Regioner, Transportstyrelsen och Arbetsdomstolen. utökade möjligheter att utöva tillsyn. Förbundet, liksom bl.a. och TCO, anser att det är viktigt att tillsyn även omfattar frågan om det är fråga om en utstationering eller inte. tillstyrker förslaget att myndigheten får befogenheter att begära in upp- lysningar och handlingar, att myndigheten ges tillträdesrätt till arbets- ställen och ges rätt att besluta om förelägganden men är tveksamt till rätten att besluta om förbud i samband med tillsynen. synpunkter på den lagtekniska utformningen. TCO ställer sig frågande till behov av att vid tillsynen ta prov. givareförbund ifrågasätter att befogenheterna också ska gälla i förhållande till tjänstemottagaren men anser i övrigt att förslaget framstår som väl (Juridiska fakultetsstyrelsen) anser att för- slaget inte står i strid mot . fakultetsnämnden) anser att promemorian gör en grundlig och samvets- grann EU-rättslig prövning och att det inte finns något som tyder på att avvägningarna inte skulle vara EU-rättsligt godtagbara. Svenska ILO- Prop. 2019/20:150 kommittén anser att förslaget inte kan anses strida mot inter- nationella åtaganden enligt ratificerade . Kammarrätten i har synpunkter på lagtextens redaktionella utformning. och Föreningen Byggföretagen i avstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag tillsyn över bestämmelserna om anmälningsskyldighet utövar tillsyn över att bestämmelserna i ut- stationeringslagen om anmälningsskyldighet och kontaktperson följs. Flera remissinstanser på arbetstagarsidan, t.ex. TCO, och har flera önskemål om hur tillsyn bör gå till. Bland annat anförs att bör bedöma om en utstationering faktiskt föreligger, att företag som har fast driftsställe i bör tas bort ur utstationeringsregistret, att stickkontroller av företag i utstationeringsregistret bör göras och att information vid behov bör delas med andra berörda myndigheter. anser också att det bör ingå i tillsyn att i varje enskilt fall granska att den information som lämnas in av företagen är korrekt. För att reglerna om anmälningsskyldighet vid utstationering ska fungera i praktiken är det centralt att det finns en fungerande tillsyn. Arbetsmiljö- verket har till uppgift att inom de ramar som regelverket anger utöva en ändamålsenlig tillsyn över bestämmelserna om anmälningsskyldighet. bör ha tillsyn även över de bestämmelser som föreslås i denna proposition om arbetsgivarens skyldighet att lämna dokumentation och tjänstemottagarens skyldighet att underrätta vid utebliven dokumentation. Det kan konstateras att det inte finns några bestämmelser i ut- stationeringslagen om befogenheter för att t.ex. begära in uppgifter av den svenska tjänstemottagaren vid tillsynen. De befogenheter myndigheten har enligt arbetsmiljölagen är inte tillämpliga vid tillsyn enligt utstationeringslagen. Detta kan leda till att Arbetsmiljö- verkets tillsyns- och utredningsarbete försvåras och att färre ut- stationeringar anmäls. I förlängningen kan det också medföra att arbets- tagarorganisationerna får det svårare att på ett tillfredsställande sätt full- göra sitt uppdrag att övervaka löne- och anställningsvillkor för de ut- stationerade arbetstagarna. Utökade befogenheter för underlättar myndighetens arbete och bidrar till att syftet med regelverket uppnås I promemorian föreslås att befogenheter ska utökas på så sätt att myndigheten får rätt att begära in upplysningar, handlingar och prov samt påkalla undersökningar, rätt till tillträde till ett arbetsställe och rätt att besluta om förelägganden och förbud i den utsträckning som följer av 7 kap. 3, 5 och 7 §§ arbetsmiljölagen. Enligt promemorians förslag ska befogenheterna kunna riktas mot motsvarande krets som enligt arbets- miljölagen, med tillägg av tjänstemottagaren i . 2019/20:150 remissinstanserna är positiva till att befogenheter utökas eller har inte några invändningar mot förslaget i denna del, bl.a. Kommuner och Regioner, TCO, Transportstyrelsen och Arbets- har inte någon invändning i sig mot att Arbetsmiljö- verkets möjligheter till tillsyn tydliggörs men avstyrker promemorians förslag, som innebär att vissa av arbetsmiljölagens regler görs tillämpliga genom en hänvisning i utstationeringslagen. arbetsmiljölagens regler är utformade för en annan situation och att för- slaget innebär mycket stora befogenheter för . Föreningen anför vidare att bedömningen av om arbetsgivaren har över- trätt sina skyldigheter ofta är av okomplicerat slag och att det ofta inte torde krävas några förelägganden eller förbud och hänvisar till vad som uttalades när reglerna om anmälningsskyldighet infördes (jfr prop. 2012/13:71 s. 44). Sedan bestämmelserna om anmälningsskyldighet infördes har Arbets- miljöverket påtalat behov av ytterligare befogenheter för att effektivt kunna utöva tillsynen. I vissa fall kan behöva ytterligare information i sin tillsyn. Sådan information kan behövas t.ex. för att ska kunna komma i kontakt med de inblandade aktörerna och för att myndigheten ska kunna avgöra om det föreligger en sådan situation att arbetsgivaren är skyldig att följa reglerna om anmälningsskyldighet och kontaktperson. En befogenhet att vid tillsynen förena ett beslut om föreläggande med vite för att framtvinga information är ett viktigt medel för en effektivare tillsyn. Regeringen anser att det är en rimlig utgångspunkt att de utökade befogenheterna för i huvudsak tillämpas på mot- svarande sätt som myndighetens befogenheter enligt 7 kap. 3, 5 och 7 §§ Vissa anpassningar bör dock göras så att befogenheterna blir mer anpassade för och inte går längre än vad som behövs för myndig- hetens tillsyn av bestämmelserna om anmälningsskyldighet i ut- tillstyrker i huvudsak promemorians förslag om att myndigheten får utökade befogenheter men är tveksamt till behovet för att kunna besluta om förbud i samband med tillsynen. Mot denna bakgrund anser regeringen det inte finns skäl att utöka myndig- hetens befogenheter till att omfatta beslut om förbud. bör få rätt att begära in upplysningar och handlingar samt påkalla undersökningar. Däremot bedömer regeringen att Arbets- miljöverket inte har behov av att kunna ta prover vid tillsynen. heten bör därför inte ges den befogenheten. bör få rätt till tillträde till ett arbetsställe. sätt som anges i 7 kap. 5 § arbetsmiljölagen bör lämna den handräckning som behövs för att ska kunna utöva bör ges rätt att besluta om förelägganden och att förena ett sådant föreläggande med vite. När det gäller frågan om befogenheterna också bör gälla i förhållande till den i verksamma mottagaren av tjänsten anser Biltrafikens att det framstår som omotiverat. inte uteslutas att det, som förbundet anför, i enskilda fall uppstår praktiska svårigheter att identifiera vem mottagaren av tjänsten är. Det är dock enligt Prop. 2019/20:150 regeringens mening inte ett skäl att utesluta tjänstemottagaren från den krets som befogenheterna ska kunna riktas mot. Utökade befogenheter i förhållande även till tjänstemottagaren kan vara till hjälp vid en tillsyn av efterlevnaden av utstationeringslagen. Enligt regeringens mening bör befogenheter och möjlighet att besluta om förelägganden gälla i den utsträckning det behövs för tillsynen. Vid bedömningen i det enskilda fallet ska proportionalitets- principen tillämpas, se 5 § förvaltningslagen (2017:900). Utöver att åtgärderna inte får göras mer långtgående än vad som behövs för tillsynen i ärendet krävs det att det vill uppnå t.ex. med att få tillgång till visst utredningsmaterial står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som berörs av åtgärden. Det kan finnas behov av att t.ex. inhämta upplysningar från flera olika aktörer, t.ex. arbetsgivare, tjänstemottagare och en sådan byggarbets- miljösamordnare som avses i 3 kap. arbetsmiljölagen. Ett behov av att besluta om vitesförelägganden bör främst föreligga i förhållande till arbetsgivare och tjänstemottagare. Det kan dock inte ute- slutas att det i vissa fall kan finnas behov av att kunna rikta ett sådant föreläggande även mot någon annan. Ett exempel på detta kan vara att det med fog kan antas finnas utstationerade arbetstagare på en arbetsplats men det är oklart vilket av flera företag som är verksamma på arbetsplatsen som är den utstationerande arbetsgivaren. Det kan då finnas behov av att kunna rikta ett föreläggande mot ett företag som tros vara arbetsgivare, trots att inte vet säkert att så är fallet. Rätten att förena förelägganden med vite bör dock inte gälla i förhållande till tjänstemottagaren när denne är en privatperson som mottar tjänsten för privat bruk, då detta framstår som alltför ingripande. Vad gäller den lagtekniska utformningen delar regeringen verkets uppfattning, att tillsynsbefogenheterna i utstationeringslagen bör formuleras fristående och inte som hänvisningar till arbetsmiljölagen. De utökade befogenheterna är förenliga med De föreslagna ändringarna av befogenheter syftar till att skapa en mer effektiv tillsyn och att skydda de utstationerade arbets- tagarna, vilket utgör ett tvingande skäl av allmänintresse. Lagstiftningen är ägnad att säkerställa att detta mål uppnås. Den bedöms också vara nöd- vändig för att man effektivt ska kunna övervaka och kontrollera att de skyldigheter som fastställs i tillämpningsdirektivet och utstationerings- direktivet följs. Förslaget bedöms vara motiverat och proportionerligt i enlighet med unionsrätten, och utgör därför en tillåten inskränkning i den fria rörligheten för tjänster. I sammanhanget kan också nämnas att artikel 10 i tillämpningsdirektivet ställer krav på medlemsstaterna att det finns lämpliga och effektiva kontrollsystem och att det genomförs effektiva och lämpliga inspektioner för att kontrollera efterlevnaden av utstationerings- regelverket. 11.1Ändrade skadeståndsregler i utstationeringslagen Regeringens förslag: En arbetsgivare ska betala skadestånd till –den avtalsslutande arbetstagarorganisationen vid brott mot ett kollektivavtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd, även när det gäller kollektivavtal som reglerar villkoren vid långvarig utstationering, –den arbetstagarorganisation som har gjort begäran vid brott mot skyldigheten att tillhandahålla handlingar och översättning, även när det gäller sådana handlingar som behövs för att bedöma om vill- koren vid långvarig utstationering har följts, –den utstationerade arbetstagaren vid brott mot skyldigheten att upp- lysa arbetstagare om den sammanlagda tid som en eller flera arbets- tagare har varit utstationerade här i landet för att utföra samma arbete på samma plats, och –den utstationerade arbetstagaren vid brott mot repressalieförbudet, även i de fall arbetstagaren har inlett rättsliga eller administrativa förfaranden om villkoren vid långvarig utstationering. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Sieps efterfrågar en diskussion om varför skade- ståndssanktionen för brott mot upplysningsskyldigheten är motiverad. (Juridiska fakultetsstyrelsen) anser att förslaget om en skadeståndssanktionerad utökad upplysningsskyldighet inte kan anses oproportionerligt. Övriga remissinstanser berör inte frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag Skadeståndsskyldighet för brott mot arbetsgivarens upplysnings- I avsnitt 7.4 föreslås en utökad upplysningsskyldighet när det gäller om och i så fall under vilken sammanlagd tid andra arbetstagare har varit ut- stationerade här i landet för att utföra samma arbete på samma plats. Utredningen föreslår att den arbetsgivare som bryter mot upplysnings- skyldigheten ska vara skadeståndsskyldig mot arbetstagaren. att det krävs en diskussion om varför skadeståndsskyldigheten är motiverad och proportionerlig. Enligt regeringen är det en förutsättning för ett effektivt genomförande av ändringsdirektivets regler om utstationerade arbetstagares rätt till vill- kor vid långvarig utstationering att brott mot upplysningsskyldigheten leder till någon sanktion för arbetsgivaren. Mot bl.a. den bakgrunden delar regeringen universitets (Juridiska fakultetsstyrelsen) bedömning att det inte heller kan anses vara oproportionerligt att brott mot upplysnings- skyldigheten medför en sanktion. När det gäller vilken typ av sanktion som bör komma i fråga gör rege- Prop. 2019/20:150 ringen följande överväganden. Skadestånd är en vanlig sanktion för brott mot regler som skyddar enskilda arbetstagares rättigheter. Skadestånd används också som sanktion för överträdelse av andra bestämmelser i ut- stationeringslagen som syftar till att skydda utstationerade arbetstagares rättigheter. Det saknas anledning att i fråga om arbetsgivarens utökade upplysningsskyldighet frångå den brukliga sanktionen vid brott mot arbetsrättsliga skyddsregler. Det bör därför finnas en skadestånds- skyldighet för en arbetsgivare som bryter mot upplysningsskyldigheten. Skadeståndet bör, liksom övriga skadestånd enligt utstationeringslagen, innefatta ersättning för den förlust som har uppkommit och för den kränkning som har inträffat. Skadeståndet bör också, på sedvanligt sätt, kunna sättas ned eller helt falla bort om det är skäligt. Övriga ändringar av skadeståndsreglerna till följd av bestämmelserna om villkoren vid långvarig utstationering I nuvarande 24 § utstationeringslagen regleras arbetsgivares skadestånds- skyldighet vid brott mot vissa bestämmelser i utstationeringslagen. I denna proposition föreslås att flera av dessa bestämmelser ska justeras till följd av ändringsdirektivets bestämmelser om villkoren vid långvarig ut- stationering. Det är naturligt att skadeståndsskyldigheten för arbetsgivarna justeras i motsvarande mån, enligt följande. I avsnitt 7.5 föreslås att arbetstagarorganisationernas rätt att vidta strids- åtgärder till stöd för kollektivavtal vid utstationering ska kompletteras med en rätt att under vissa förutsättningar också kräva kollektivavtal som reglerar villkoren vid långvarig utstationering. kan ut- stationerande arbetsgivare, under vissa förutsättningar, bli skadestånds- skyldiga vid brott mot ett kollektivavtal som innehåller villkor inom den hårda kärnan eller villkor för utstationerade uthyrda arbetstagare och som har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller ett varsel om en sådan åtgärd. En motsvarande skadeståndssanktion bör gälla vid brott mot ett kollektivavtal som reglerar villkoren vid långvarig utstationering. I avsnitt 7.8 föreslås att den rätt som arbetstagarorganisationer har att begära handlingar av utstationerande arbetsgivare även ska gälla sådana handlingar som behövs för att bedöma om villkoren vid långvarig ut- stationering har följts. Den gällande skyldigheten för arbetsgivare att till- handahålla handlingar som behövs för att bedöma efterlevnaden av vill- koren vid utstationering är skadeståndssanktionerad. Det är rimligt att en motsvarande skadeståndsskyldighet gäller för arbetsgivare vid under- låtenhet att tillhandahålla de handlingar som behövs för att bedöma om villkoren vid långvarig utstationering har följts. Som behandlas i avsnitt 7.9 bör repressalieförbudet utvidgas till att gälla fall då repressalien grundar sig på att arbetstagaren har inlett rättsliga eller administrativa förfaranden om villkoren vid långvarig utstationering. Det är rimligt att arbetsgivarens skadeståndsskyldighet i förhållande till arbets- tagaren utvidgas i motsvarande mån. Mot denna bakgrund bör vissa justeringar göras i utstationeringslagens bestämmelser om skadestånd. 2019/20:150 11.2 Ändrade skadeståndsregler i uthyrningslagen Regeringens förslag: Ett kundföretag som bryter mot skyldigheterna att lämna information till bemanningsföretaget ska betala skadestånd till bemanningsföretaget för den förlust som uppkommer. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Bestämmelsen i utredningens förslag har dock en annan redaktionell ut- Remissinstanserna: avstyrker förslaget om en skadeståndssanktionerad informationsskyldighet mellan näringsidkare. Arbetsdomstolen har synpunkter på lagtextens språkliga utformning och anser att ordet förlust bör användas i stället för skada. instanser berör inte frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag Det bör införas sanktioner vid brott mot bestämmelserna om kund- I avsnitt 6.4 och 6.5 föreslås att nya informationsskyldigheter ska införas för kundföretag i förhållande till bemanningsföretag. Detta krävs för att genomföra artiklarna 1.3 tredje stycket och 3.1b andra stycket i det Det framgår inte av ändringsdirektivet vad följden ska bli om ett kundföretag bryter mot dessa informations- Det framgår dock att det ska finnas sanktioner för över- trädelser av de nationella bestämmelser som har antagits enligt direktivet och att dessa ska vara effektiva, proportionella och avskräckande, se artikel 5 i det ändrade utstationeringsdirektivet. Utredningen föreslår en skadeståndssanktion för kundföretaget i för- hållande till bemanningsföretaget. Enligt samfundet framstår en tvingande skadeståndspåföljd mellan två näringsidkare som systemfrämmande i ett arbetsrättsligt En sådan skyldighet skulle vidare enligt samfundet komplicera avtalsförhållandet mellan bemanningsföretaget och kund- företaget mot bakgrund av de standardavtal som finns på området. samfundet vore det lämpligare med en sanktionsavgift mot det företag som inte lämnar informationen, varefter det får avgöras mellan parterna vem av dem som slutligen ska bära kostnaden. Regeringen konstaterar att de nu aktuella informationsskyldigheterna skiljer sig från övriga skyldigheter i utstationeringsregelverket på det sättet att de gäller mellan två näringsidkare. Regeringen delar dock utredningens bedömning att ett korrekt genomförande förutsätter att informations- skyldigheterna medför någon sanktion. Det är rimligt att en sanktion för brott mot informationsskyldigheterna riktas mot kundföretaget, som är den som är skyldig att lämna Det är också rimligt att kundföretagets skyldighet gäller i förhållande till