prop · H703138 · 2020-03-26 00:00:00 — Regeringens förslag: ska anmälas för tillsyn genast efter det att stiftelsens styrelse har tagit emot sitt uppdrag, oav- sett hur många personer som stiftelsen tryggar utfästelser om pension till. Anmälan ska innehålla uppgift om hur många personer stiftelsen tryggar utfästelser om pension till och för vilka avsättningar har gjorts till stiftelsen. När en pensionsstiftelses verksamhet når en sådan omfattning att tryggandet av utfästelser om pension avser minst 16 personer, ska styr- elsen genast göra en anmälan till tillsynsmyndigheten. En sådan an- mälan ska också göras när en pensionsstiftelse inte längre tryggar ut- fästelser om pension till minst 16 personer. Vid tillsyn över pensionsstiftelser ska vissa bestämmelser om tillsyn över tjänstepensionsföretag i lagen om tjänstepensionsföretag tilläm- pas: bestämmelserna om upplysningar som ska lämnas till Finans- inspektionen, platsundersökning, upplysningar från vissa andra företag än det som står under tillsyn, avgifter, tillsynsbefogenheter vid gräns- överskridande verksamhet, anmälan av beslut till Europeiska försäk- rings- och tjänstepensionsmyndigheten och vite. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka upplysningar styrelsen för en pensions- stiftelse ska lämna till och när de ska lämnas. Det ska också införas en upplysningsbestämmelse i tryggandelagen om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med- dela föreskrifter om hur upplysningarna ska lämnas. Regeringen ska få meddela föreskrifter om sådana avgifter som pensionsstiftelser ska betala för att täcka kostnaderna för Finansinspek- tionens verksamhet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och Svenska Pen- sionsstiftelsers förening (SPFA), med vilka och För- säkringsbolaget pensionsgaranti, ömsesidigt (PRI Pensionsgaranti) instämmer, framför synpunkter på kravet att en anmälan från en pen- sionsstiftelse ska innehålla en uppgift om hur många personer stiftelsen tryggar utfästelser om pension till och för vilka avsättningar har gjorts till stiftelsen. Dessa remissinstanser framhåller även att en pensionsstiftelse inte känner till hur många personer stiftelsen tryggar tjänstepension till. anser att kravet i en anmälan för tillsyn bör ändras till att om avsättning till stiftelsen gjorts, ska en stiftelse anmäla för hur många anställda eller före detta anställda avsättningen avser. SPFA, och Pensionsgaranti anför att det oftast inte sker några avsättningar till en pensionsstiftelse direkt vid bildandet och att det därför inte bör införas något krav alls om att en anmälan för tillsyn ska innehålla en uppgift om hur många personer som stiftelsen tryggar pension till. Vidare motsätter sig dessa remissinstanser att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om rapportering till . För det fall ett sådant bemyndigande 2019/20:138 ändå ges måste hänsyn tas till pensionsstiftelsernas särart. framgå av bemyndigandet. Skälen för regeringens förslag När ska en pensionsstiftelse anmälas för tillsyn? står under tillsyn av den länsstyrelse som är tillsyns- myndighet i det län där arbetsgivaren har sin hemvist (31 § första stycket I tryggandelagen används uttrycket tillsynsmyndighet för den behöriga . Pensionsstiftelser som tryggar utfästelser om pension till minst 100 personer står även under tillsyn av Finansinspek- tionen (34 § första stycket tryggandelagen). Detsamma gäller för sådana mindre pensionsstiftelser som valt att tillämpa de bestämmelser i tryggan- delagen som genomför andra tjänstepensionsdirektivet. tionens tillsyn gäller endast de bestämmelser i tryggandelagen som följer av det direktivet och de föreskrifter som meddelats med stöd av dessa Styrelsen för en pensionsstiftelse ska anmäla till till- synsmyndigheten senast efter det att styrelsen har tagit emot sitt uppdrag (31 § andra stycket tryggandelagen). tryggar utfästelser om pension till minst 100 personer ska dock anmälas för tillsyn genast efter det att uppdraget har tagits emot. heten ska föra ett register över anmälda stiftelser och underrätta Finans- inspektionen om anmälningar från sådana stiftelser som även ska stå under inspektionens tillsyn (31 § sjunde och åttonde styckena tryggandelagen). Tillsynen över pensionsstiftelser som omfattas av den EU-rättsliga regleringen för tjänstepensionsinstitut är alltså delad mellan länsstyrel- Detta gäller även efter genomförandet av andra tjänstepensionsdirektivet (prop. 2018/19:159 s. 115–118). inspektionen ska alltså utöva tillsyn över att de bestämmelser i tryggande- lagen som har sin grund i andra tjänstepensionsdirektivet följs. nad från det som har gällt tidigare ska dock tillsyn efter genomförandet av direktivet omfatta samtliga pensionsstiftelser. Detta eftersom även stiftelser som tryggar utfästelser om pension till färre än 100 personer ska tillämpa vissa bestämmelser som direkt följer av det direktivet (jfr samma prop. s. 36 f.). Som anges ovan är det bara pensionsstiftelser som tryggar utfäst- elser om pension till minst 100 personer som ska anmälas för tillsyn genast efter det att styrelsen för stiftelsen har tagit emot sitt uppdrag. sionsstiftelser ska anmälas för tillsyn (31 § andra stycket tryggandelagen). I denna del framför att anmälningskravet bör knytas till när en avsättning till stiftelsen görs och betonar, vilket även SPFA, och Pensionsgaranti gör, att det oftast inte sker några avsättningar till en pensionsstiftelse direkt Kravet på omedelbar anmälan infördes i samband med genomförandet av första tjänstepensionsdirektivet. I det sammanhanget gjordes bedöm- ningen att tryggandelagens då gällande bestämmelser om anmälan inom inte uppfyllde direktivets krav på registrering (artikel 9.1 a, se även prop. 2004/05:165 s. 137–140 och 250). registrering i andra tjänstepensionsdirektivet (artikel 9.1) överensstämmer med motsvarande bestämmelse i första tjänstepensionsdirektivet. Som remissinstanserna för fram är det inte alltid så, och inte heller något krav i tryggandelagen, att avsättningar ska ske redan när en pensionsstiftelse bildas. bör dock ha kännedom om hur många personer som den ska trygga utfästelser om pension till. Detta är även en förutsättning för att stiftelsen ska kunna avgöra vilka be- stämmelser som ska gälla för dess verksamhet och i sin tur hur verk- samheten ska organiseras, t.ex. om stiftelsen omfattas av de särskilda placeringskraven i tryggandelagen (10 b–10 d §§) och dessutom ska ha ett riskhanteringssystem och en riskhanteringsfunktion (16 c §). Därmed bör en anmälan för tillsyn fortfarande göras genast efter det att styrelsen för stiftelsen har tagit emot sitt uppdrag. Eftersom samtliga pensionsstiftelser , om än i varierande omfattning, omfattas av bestämmelser i tryggande- lagen som är föranledda av andra tjänstepensionsdirektivet bör en anmälan för tillsyn ske vid en och samma tidpunkt oavsett hur många personer pensionsstiftelsen tryggar utfästelser om pension till. Kravet på anmälan för tillsyn genast efter det att styrelsen tagit emot sitt uppdrag bör därför gälla också för de pensionsstiftelser som tryggar utfästelser om pension till färre än 100 personer. En sådan ändring bör göras i tryggandelagen. Denna ändring, tillsammans med länsstyrelsernas skyldighet att underrätta om anmälda pensionsstiftelser, ger inspektionen förut- sättningar att utöva tillsyn över pensionsstiftelser i den omfattning som krävs enligt andra tjänstepensionsdirektivet. Uppgift om hur många personer som en pensionsstiftelse tryggar utfästelser om pension till Som utvecklas ovan har tryggandelagen ändrats så att samtliga pensionsstiftelser, om än i varierande omfattning, ska omfattas av be- stämmelser i den lagen som har sin grund i andra tjänstepensionsdirektivet (prop. 2018/19:159 s. 36 f.). Vilka bestämmelser som är tillämpliga avgörs av hur många personer en pensionsstiftelse tryggar utfästelser om pension till. De minsta pensionsstiftelserna, som tryggar utfästelser om pension till färre än 16 personer, ska bara tillämpa de grundläggande bestämmelserna om förvaring av tillgångar och uppdragsavtal som följer av direktivet. Pensionsstiftelser som tryggar pensionsutfästelser till 16–99 personer ska därutöver tillämpa vissa bestämmelser om aktsamhetsprincipen för place- ringar och företagsstyrning. Pensionsstiftelser som tryggar utfästelser om pension till minst 100 personer ska omfattas fullt ut av de bestämmelser i tryggandelagen som har sin grund i andra tjänstepensionsdirektivet. Detta innebär att det i tillsynen kommer vara nödvändigt att hålla reda på vilken storlekskategori som en pensionsstiftelse tillhör och i förlängningen vilka bestämmelser som ska gälla för den enskilda stiftelsen. En grundläggande förutsättning för en sådan tillsyn är att , som ansvarar för tillsynen över att de bestämmelser som har sin grund i andra tjänste- pensionsdirektivet följs, informeras om hur många personer som pensions- stiftelsen tryggar utfästelse om pension till. Flera remissinstanser – , , Svenskt Nä- ringsliv och PRI Pensionsgaranti – har synpunkter på de uppgifter som en anmälan för tillsyn ska innehålla. Vid denna form för tryggande av tjänste- pension är det arbetsgivarens pensionsutfästelser som tryggas i stiftelsen. får inte själv utfästa pension (12 § tryggandelagen). Som flera remissinstanser, bl.a. , , och Pensionsgaranti, framför är det i första hand arbets- givaren som har kunskap om dels hur många, dels till vilka personer som pensionsstiftelsen tryggar tjänstepension. Även den enskilda pensions- stiftelsen behöver dock veta hur många som den tryggar utfästelser till. Detta krävs bl.a. för att arbetstagarna ska kunna utöva sin rätt enligt trygg- andelagen att välja ledamöter och suppleanter i pensionsstiftelsens styrelse (se prop. 2004/05:165 s. 152 f.). En anmälan för tillsyn bör därför, utöver de uppgifter som redan krävs enligt tryggandelagen (31 § tredje stycket), även innehålla uppgift om hur många personer som stiftelsen tryggar ut- fästelser om pension till och för vilka avsättningar har gjorts. När en pensionsstiftelses verksamhet ändrar omfattning Enligt tryggandelagen ska styrelsen för en pensionsstiftelse genast göra en anmälan till tillsynsmyndigheten när stiftelsens verksamhet når en sådan omfattning att tryggandet av utfästelser om pension avser minst 100 per- soner (31 § fjärde stycket). Vid genomförandet av andra tjänstepensions- direktivet infördes ytterligare en gräns för en pensionsstiftelses verksam- het. Pensionsstiftelser som tryggar pensionsutfästelser till 16–99 personer ska numera tillämpa vissa bestämmelser om aktsamhetsprincipen för pla- ceringar och företagsstyrning som har sin grund i andra tjänstepensions- direktivet (se prop. 2018/19:159 s. 34–37). För att möjliggöra en effektiv tillsyn bör en anmälan till tillsynsmyndig- heten också göras när tryggandet i en mindre stiftelse, dvs. i en stiftelse som tryggar pension till färre än 16 personer, har ökat till att avse minst 16 personer. En anmälan till tillsynsmyndigheten bör även göras när tryggandet i en pensionsstiftelse inte längre har en sådan omfattning. Detta eftersom stiftelsen då bara ska omfattas av vissa grundläggande bestäm- melser om förvaring av tillgångar och uppdragsavtal som har sin grund i andra tjänstepensionsdirektivet. Tryggandelagen bör därför ändras i enlig- het med dessa överväganden. Tillämpliga bestämmelser om tillsyn över pensionsstiftelser I tryggandelagen anges att vissa bestämmelser om tillsyn i försäkrings- rörelselagen, förkortad FRL, ska tillämpas på motsvarande sätt i fråga om tillsynen över pensionsstiftelser (35 § femte stycket tryggandelagen). Detta gäller bestämmelser om upplysningar från ett försäkringsföretag (17 kap. 5 § FRL), om platsundersökning (17 kap. 7 § FRL), om upplys- ningar från och undersökningar hos vissa andra företag (17 kap. 8 § 1 FRL), om sammankallande av styrelsen (17 kap. 13 § första stycket första meningen och andra stycket FRL), om avgifter (17 kap. 29 § FRL), om tillsynsbefogenheter vid gränsöverskridande verksamhet (18 kap. 9 § FRL), om anmälan av beslut till utländska myndigheter och Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (18 kap. 15 § FRL) och om vite (18 kap. 27 § FRL). Även föreskrifter om försäkringsföretags upplys- ningsskyldighet och avgifter som meddelats med stöd av försäkrings- rörelselagen ska tillämpas. I lagen om tjänstepensionsföretag finns det bestämmelser som överens- stämmer med flertalet av de nämnda bestämmelserna i försäkrings- rörelselagen (se prop. 2018/19:158 s. 482–497). De bestämmelserna genomför andra tjänstepensionsdirektivet. Pensionsstiftelser är, i likhet med tjänstepensionsföretag och till skillnad från försäkringsföretag, tjänstepensionsinstitut enligt . Det är därmed lämpligt att be- stämmelserna i lagen om tjänstepensionsföretag, i stället för bestäm- melserna i försäkringsrörelselagen, tillämpas även vid tillsyn enligt trygg- andelagen. Hänvisningarna i tryggandelagen till bestämmelser i för- säkringsrörelselagen bör därför ersättas med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i lagen om tjänstepensionsföretag. En sådan lagteknisk änd- ring bör inte innebära någon ändring i sak. När det gäller befogenhet att sammankalla styrel- sen i ett tjänstepensionsföretag gäller bestämmelsen om detta i försäk- ringsrörelselagen, genom hänvisning, också enligt lagen om tjänstepen- sionsföretag (14 kap. 1 § LTF, se även samma prop. s. 491 f.). Hänvis- ningen i tryggandelagen till den bestämmelsen bör därför inte ändras. Särskilt om vilka uppgifter som ska lämnas till Som anges ovan tillämpas föreskrifter om upplysningsskyldighet och av- gifter som meddelats med stöd av bemyndiganden i försäkringsrörelse- lagen också vid tillsyn enligt tryggandelagen. Motsvarande bemyndigan- den finns i lagen om tjänstepensionsföretag (14 kap. 18 § 1 och 2, se även prop. 2018/19:158 s. 482 f. och 492). Ett alternativ skulle kunna vara att tillämpa de föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndigandena i lagen om tjänstpensionsföretag även vid tillsyn över pensionsstiftelser. Det kan dock, som SPFA, och Pensionsgaranti framför, finnas behov av bestämmelser som är särskilt anpassade till pensionsstiftelsernas verksamhet. Det torde därmed vara mer lämpligt med särskilda bemyndiganden i tryggandelagen som endast gäller för tillsynen över pensionsstiftelser. I tryggandelagen bör det därför uttryckligen anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka upplysningar styrelsen för en pensionsstiftelse ska lämna till och när de ska lämnas. Inom ramen för ett sådant bemyndigande kan det t.ex. meddelas före- skrifter om skyldigheten att lämna sådana upplysningar som behövs för att ska kunna bedöma om styrelseledamöter eller styrel- sesuppleanter uppfyller de krav som gäller enligt tryggandelagen (16 a § första stycket, se även prop. 2018/19:159 s. 89 f.). Regeringen anser dock, i likhet med SPFA, och Pensionsgaranti, att det inte har framkommit tillräckliga skäl för att ställa krav på periodisk rapportering från pensionsstiftelsernas sida. Föreskrifter om sådan rapportering torde därför, i motsats till det som anförs i prome- , knappast bli aktuella för pensionsstiftelsernas del. Vidare bör det i tryggandelagen tydligt framgå att regeringen får med- dela föreskrifter om de avgifter som pensionsstiftelser ska betala för att bidra till att täcka kostnaderna för verksamhet. En motsvarande bestämmelse finns i lagen om tjänstepensionsföretag (14 kap. 18 § andra stycket). Det bör även införas en upplysningsbestämmelse i tryggandelagen om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med- 2019/20:138 dela föreskrifter med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen om hur upplys- ningar ska lämnas. 5Vissa ändringar för utländska försäkringsgivare och tjänstepensionsinstitut 5.1Särregleringen av EES-försäkringsgivares tjänstepensionsverksamhet Regeringens förslag: De särskilda bestämmelser i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i som bygger på första tjänstepensionsdirektivet och som tillämpar på EES-försäkringsgivares tjänstepensionsverksamhet ska ut- mönstras. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag Lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts Utländska försäkringsgivare får driva verksamhet i . om sådan gränsöverskridande verksamhet finns i lagen (1998:293) om ut- ländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i Sve- rige, förkortad LUFT. I lagen finns det bl.a. bestämmelser om rätt att driva verksamhet i (2 och 4 kap.), om solvenskrav (5 kap.), tillsyn (3 och 6 kap.), avslutande av verksamhet (7 kap.), (8 kap.) och överlåtelse av försäkringsbestånd (9 kap.). I lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i delas utländska försäkringsgivare upp i dels EES- försäkringsgivare, dels försäkringsgivare från tredjeland och delvis gäller olika bestämmelser för dessa institut. Med EES-försäkringsgivare avses en utländsk försäkringsgivare vars hemland hör till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och vars verksamhet inom EES står under finan- siell tillsyn endast av den behöriga myndigheten i hemlandet (1 kap. 5 § första stycket 1). En försäkringsgivare från tredjeland är annan utländsk försäkringsgivare än EES-försäkringsgivare som enligt sitt hemlands lag är en juridisk person (1 kap. 5 § första stycket 2). För EES-försäkringsgivare bygger regleringen i lagen om utländska för- säkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i till stör- sta delen på Solvens II-direktivets bestämmelser om det som ska gälla om ett försäkringsföretag har för avsikt att driva verksamhet utomlands, dvs. en annan medlemsstat än den där företaget är registrerat. I lagen finns det även vissa särskilda bestämmelser om EES-försäkringsgivares tjänste- Dessa bestämmelser har sin grund i första tjänste- pensionsdirektivet och utgör i huvudsak tillägg till det som generellt gäller för EES-försäkringsgivare. Denna särskilda reglering omfattar bl.a. be- stämmelser om när verksamheten får inledas (2 kap. 1 §), om skyldigheten att lämna en underrättelse om sekundäretablering eller gränsöverskridande verksamhet (2 kap. 2 och 3 §§), om roll som behörig myndighet i värdlandet (3 kap. 2 och 6 §§) och om viss information till enskilda (8 kap. 1 a §). Som anges ovan finns det i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i särskilda bestämmelser för EES-försäkringsgivare som meddelar tjänstepensionsförsäkringar. Dessa bestämmelser infördes i samband med genomförandet av första tjänste- pensionsdirektivet. I det sammanhanget infördes det också motsvarande bestämmelser i försäkringsrörelselagen för svenska försäkringsbolag för deras verksamhet avseende tjänstepension i andra EES-länder (prop. 2004/05:165 s. 187–195). Den samlade regleringen som infördes när för- sta tjänstepensionsdirektivet genomfördes, både den som gäller för EES-försäkringsgivare och den som tidigare gällde för svenska försäk- ringsföretag, bör ses mot bakgrund av den möjlighet som fanns i det direk- tivet för medlemsstaterna att tillämpa vissa av reglerna i direktivet på tjänstepensionsverksamheten hos livförsäkringsföretag (artikel 4). För för- säkringsföretag, dvs. svenska företag, fanns det tidigare flera särskilda be- stämmelser i försäkringsrörelselagen om livförsäkringsföretagens tjänste- pensionsverksamhet. Dessa bestämmelser innebar bl.a. att alla tillgångar och skulder som hänförde sig till den del av livförsäkringsföretagets verk- samhet som avsåg tjänstepensionsförsäkring skulle hållas fullständigt åt- skilda från livförsäkringsföretagets övriga verksamhet (samma prop. s. 126 och 130–134). Särskilda bestämmelser, som hade sin grund i första tjänstepensionsdirektivet, skulle då tillämpas på den verksamheten. För den verksamhet som inte avsåg tjänstepension, skulle de allmänna bestäm- melserna i försäkringsrörelselagen tillämpas. Vid genomförandet av Solvens II-direktivet valde att inte längre använda den möjlighet som första tjänstepensionsdirektivet gav att tilläm- pa bestämmelserna i första tjänstepensionsdirektivet på livförsäkrings- företagens tjänstepensionsverksamhet (prop. 2015/16:9 s. 201 f.). Särreg- leringen i försäkringsrörelselagen för den verksamheten upphävdes därför. Det lämnades ingen särskild motivering till varför motsvarande särregle- ring för tjänstepensionsverksamhet i lagen om utländska försäkrings- givares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i behölls. I andra tjänstepensionsdirektivet har medlemsstaterna, på motsvarande sätt som i första tjänstepensionsdirektivet, en möjlighet att tillämpa det direktivets bestämmelser på livförsäkringsföretagens tjänstepensionsverk- samhet (artikel 4). I samband med genomförandet av andra tjänste- pensionsdirektivet uttalades att inte bör utnyttja möjligheten att tillämpa delar av det direktivet på livförsäkringsföretagens tjänste- pensionsverksamhet (prop. 2018/19:158 s. 188 och 193 f.). framförde i sitt remissvar till promemorian En ny reglering för tjänstepensionsföretag (Fi2018/02661/FPM) att myndigheten 2019/20:138 ställer sig frågande till om samtliga EES-försäkringsgivare som meddelar tjänstepensionsförsäkring ska omfattas av bestämmelser i svensk rätt som genomför andra tjänstepensionsdirektivet i stället för av de bestämmelser som genomför Solvens II-direktivet, dvs. givaren i sitt hemland omfattas av bestämmelser som genomför andra tjänstepensionsdirektivet eller enbart bestämmelser som genomför Solvens II-direktivet (Fi dnr 18-12577). är de bestämmelser i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänste- pensionsinstituts verksamhet i som har sin grund i första tjänste- pensionsdirektivet inte ändamålsenliga för EES-försäkringsgivare som inte omfattas av bestämmelser som genomför andra tjänstepensionsdirek- tivet i sitt hemland. Detta gäller i synnerhet bestämmelserna om förfaran- det vid gränsöverskridande verksamhet, t.ex. skyldigheten att lämna en underrättelse med visst innehåll till den behöriga myndigheten i hemlandet och om när verksamheten får inledas. Detta talar starkt för att särregle- ringen för EES-försäkringsgivare som meddelar tjänstepensionsförsäk- ringar bör upphävas eller ges ett annat tillämpningsområde. Försäkring berörde särregleringen i sitt remissvar till samma promemoria och anförde att föreningen ställer sig frågande till varför EES-försäkrings- givares gränsöverskridande verksamhet med tjänstepensioner över huvud taget regleras på annat sätt än deras övriga verksamhet. Ovan nämnda valmöjlighet i såväl första som andra tjänstepensions- direktivet är formulerad som en möjlighet för hemmedlemsstaten att välja att tillämpa vissa bestämmelser i direktivet på tjänstepensionsverksam- heten hos livförsäkringsföretag (se artikel 4 första stycket i andra tjänste- I sådana fall, och bara när det gäller tjänstepensions- verksamheten, ska livförsäkringsföretag inte omfattas av vissa särskilt an- givna bestämmelser i (artikel 4 andra stycket i andra Eftersom har valt att inte använda sig av valmöjligheten i andra tjänstepensionsdirektivet kan det inte heller fin- nas någon skyldighet att, som värdland, ha särskilda bestämmelser för EES-försäkringsgivare som driver tjänstepensionsverksamhet. Det kan även ifrågasättas om det i svensk rätt bör ställas andra krav på EES-försäkringsgivare än de krav som ställs på de svenska försäkrings- företag som endast följer försäkringsrörelselagen. Som anges ovan inför- des det vid genomförandet av första tjänstepensionsdirektivet särskilda be- stämmelser för tjänstepensionsverksamhet vid gränsöverskridande verk- samhet dels i försäkringsrörelselagen för försäkringsföretag, dels i lagen