prop · H703129 · 2020-03-24 00:00:00 — ning av tiden för att väcka åtal. Paragrafen innehåller bestämmelser om inskränkningar i en häktads kon- takter med omvärlden, s.k. restriktioner. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I första stycket görs en ändring som innebär att åklagarens begäran om tillstånd till restriktioner och rättens prövning av begäran ska avse någon eller några av de restriktioner som anges i 6 kap. 2 § häkteslagen 2019/20:129 (2010:611). Rätten ska alltså inte längre pröva om ett generellt tillstånd till restriktioner ska meddelas, utan i stället om ett tillstånd till restriktioner av ett visst slag ska meddelas. Åklagaren måste ange skäl för sin begäran om tillstånd till restriktionen eller restriktionerna i fråga. Vidare ska den som avses med begäran och hans eller hennes försvarare få tillfälle att yttra sig (jfr 14 § andra stycket). Prövningen av behovet av en viss begärd restriktion ska ske utifrån de faktiska förhållandena i det enskilda fallet. Genom det nya andra stycket klargörs att en förutsättning för att restriktioner ska få meddelas är att åtgärden är proportionerlig. Vid proportionalitetsbedömningen ska intresset av att förundersökningen inte motverkas vägas mot det intrång eller men i övrigt som restriktioner av visst slag innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Vid utredningar av t.ex. misstanke om grov organiserad brottslighet är behovet av restriktioner ofta uppenbart och de enskilda restriktionsformerna behöver då mera sällan någon ingående motivering. I samband med utredningar om brott där det inte är lika vanligt med vissa former av enskilda restriktioner kan ett behov av just dessa restriktionsformer kräva en mer utförlig motivering. Om det finns omständigheter som enligt åklagaren medför svårigheter att närmare beskriva vissa uppgifter, t.ex. för att det kan äventyra förundersökningen, kan särskild hänsyn tas till det. Rätten får då göra bedömningen utifrån mer allmänt hållna beskrivningar av förundersökningsläget. Så kan i synnerhet bli fallet i ett inledande skede av förundersökningen. Ju en person har varit häktad, desto högre krav bör generellt ställas på konkretionen i åklagarens uppgifter. Det är endast åklagaren som kan agera inom ramen för ett meddelat tillstånd, och som ska avgöra vilka faktiska inskränkningar som ska beslutas och vilka lättnader eller undantag som kan medges. Rätten kan exempelvis pröva om den häktades rätt att ta emot besök ska få inskränkas (6 kap. 2 § 5 häkteslagen), men inte besluta att faktiskt ålägga den häktade denna restriktion och inte heller i övrigt pröva om restriktionen ska begränsas genom att t.ex. föreskriva att besök tillåts om de är bevakade. I tredje och fjärde styckena görs ändringar till följd av att ett tillstånd avser restriktioner av ett visst slag. I övrigt motsvarar dessa stycken de hittillsvarande andra och tredje styckena. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 13 a § Åklagaren får avvakta med häktningsframställningen och rätten får avvakta med häktningsförhandlingen i syfte att förhandlingen i häktningsfrågan ska kunna hållas gemensamt med en huvudförhandling. En gemensam förhandling ska hållas så snart det kan ske. Tidpunkterna för när en häktningsframställning senast ska göras enligt 12 § första och andra styckena och för när en häktningsförhandling senast ska hållas enligt 13 § andra stycket får inte överskridas. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om förutsättningar för att hålla en gemensam häktnings- och huvudförhandling. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1. Rätten kan, i stället för att hålla en separat häktningsförhandling, pröva häktningsfrågan i samband med en huvudförhandling, alltså vid en gemensam häktnings- och huvudförhandling. I syfte att en sådan förhandling ska kunna hållas får åklagaren avvakta med häktningsframställningen trots kravet i 12 § första stycket på att en sådan framställning ska göras utan I samma syfte får rätten avvakta med häktningsförhandlingen, trots kravet i 13 § första stycket på att en sådan förhandling ska hållas utan För att ett mål ska kunna avgöras slutligt vid en gemensam häktnings- och huvudförhandling krävs att förundersökningen kan färdigställas på Denna möjlighet aktualiseras därför i enkla brottmål som inte krä- ver en omfattande utredning. Bestämmelserna gör det möjligt för åklagaren att avvakta med häkt- ningsframställningen för att slutföra utredningen och väcka åtal och för rätten att avvakta med häktningsförhandlingen t.ex. för att kalla ett vittne. En gemensam häktnings- och huvudförhandling måste dock hållas så snart det kan ske. Tidpunkterna för när en häktningsframställning senast ska gö- ras (12 § första och andra styckena) och för när en häktningsförhandling senast ska hållas (13 § andra stycket) får inte överskridas. Att en gemensam häktnings- och huvudförhandling ska hållas så snart det kan ske innebär att åklagaren och rätten måste vidta åtgärder för att förhandlingen ska äga rum inom så som möjligt. att utredningsåtgärder ska bedrivas aktivt och att det inte heller i övrigt får förekomma någon onödig tidsutdräkt. Att det skulle vara mer praktiskt för åklagare och domstol är alltså inte ett godtagbart skäl för att låta förhand- lingen anstå till en senare dag. Däremot är det normalt sett möjligt att av- vakta med prövningen om detta innebär att den misstänkte kan biträdas av den advokat han eller hon önskar. Eftersom den misstänkte har rätt till skäligt rådrum i samband med att utredningen slutförs (23 kap. 18 a § första stycket) och för att infinna sig vid rätten eller annars fullgöra något i rättegången (32 kap. 1 §), krävs normalt sett att han eller hon samtycker till att skuldfrågan prövas med så kort varsel som är fallet vid en gemensam häktnings- och huvudförhand- Det är därför av vikt att polis och åklagare i ett tidigt skede klargör den misstänktes inställning till en sådan handläggningsform. att tro att hinder för att hålla en gemensam häktnings- och huvudförhand- ling kan komma att uppstå, eller om det finns risk att en sådan handlägg- ning kan leda till ett totalt sett längre frihetsberövande, ska förhandling hållas enbart i häktningsfrågan i vanlig ordning. En förutsättning för att rätten ska kunna hålla en gemensam häktnings- och huvudförhandling är att åklagaren har väckt åtal för det aktuella brot- Bestämmelserna i om huvudförhandling ska tilläm- pas på förfarandet. 18 § När rätten beslutar om häktning ska, om inte åtal redan har väckts, rätten sätta ut den tid, inom vilken åtal ska väckas. Tiden får inte bestämmas längre än vad som är oundgängligen nödvändigt. Är den utsatta tiden otillräcklig, får rätten medge förlängning av tiden, om detta begärs före tidens utgång. Åklagaren ska i samband med begäran om förlängning redovisa en tidsplan för förundersökningen. Den misstänkte eller hans eller hennes försvarare ska om möjligt beredas tillfälle att yttra sig. Om inte åtal väcks ska rätten, så länge den misstänkte är häktad och till dess åtal har väckts, med högst hålla en ny förhand- ling i häktningsfrågan och därvid särskilt se till att utredningen bedrivs så skynd- samt som möjligt. Om det med hänsyn till utredningen eller av någon annan 2019/20:129 anledning är uppenbart att förhandling inom den nu angivna tiden skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum. Tid för att väcka åtal behöver inte bestämmas då rätten beslutar om häktning enligt 3 § eller om häktning av någon som inte är närvarande vid rätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om tiden för väckande av åtal sedan häktning beslutats och vad som gäller om tiden inte hålls. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. I andra stycket införs en skyldighet för åklagaren att redovisa en tidsplan för förundersökningen i samband med sin begäran om åtalsförlängning. Om det inte blir aktuellt med en sådan begäran, t.ex. för att åtal hinner väckas , finns alltså ingen skyldighet för åklagaren att redovisa en tidsplan. Det finns inget krav på att tidsplanen ska redovisas skriftligen, men i praktiken är det lämpligt att göra på det sättet. Tidsplanen ska ha ett sådant innehåll att den blir verkningsfull och bidrar till att förundersökningen bedrivs effektivt och ger den misstänkte och övriga inblandade en bild av planeringen. Tidsplanen bör därför så långt som möjligt innehålla uppgift om kvarstående utredningsåtgärder och en bedömning av när åtal kan väckas. I omfattande utredningar där häktningstiden förväntas bli lång kan redovisningen ta sikte på vilka utredningsåtgärder som ska vidtas . Uppgifterna i tidsplanen är preliminära och kan komma att ändras. På samma sätt som i fråga om en begäran om förlängd tid för att väcka åtal ska den misstänkte eller hans eller hennes försvarare om möjligt beredas tillfälle att yttra sig även över tidsplanen. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 18 a § Om åklagaren begär att häktningstiden enligt 4 a § ska få överskridas ska rätten senast den dag tiden går ut hålla förhandling i häktningsfrågan. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om rättens hantering av åklagarens begäran om att få överskrida tidsgränsen för häktning. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Av paragrafen framgår att om åklagaren kommer in med en begäran enligt 4 a § om att häktningstiden ska få överskridas, ska rätten senast den dag tiden går ut hålla förhandling i häktningsfrågan. Enligt huvudregeln ska en ny förhandling i häktningsfrågan hållas med högst (jfr 18 § tredje stycket). Om inte åklagaren har begärt överskridande, eller har väckt åtal, senast tiden i 4 a § går ut ska rätten häva häktningsbeslutet (jfr 20 § första stycket 2). Om häktningstiden går ut , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, får förhandlingen hållas nästa vardag (jfr 2 § [1930:173] lagen om beräkning av lagstadgad tid). 20 § Rätten ska häva ett häktningsbeslut, 1. om inte åtal har väckts eller förlängning av tiden har begärts inom den tid som avses i 18 §, 2. om inte åtal har väckts eller överskridande av tiden har begärts senast tiden i 4 a § går ut, eller 3. om det inte längre finns skäl för beslutet. Innan åtal har väckts, får häktningsbeslutet hävas även av åklagaren. underrättas om åtgärden. Paragrafen innehåller bestämmelser om när rätten ska häva ett häktnings- Prop. 2019/20:129 beslut. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. I första stycket införs en ny punkt 2 som innebär att rätten ska häva ett häktningsbeslut om inte åklagaren har väckt åtal, eller begärt att tidsgränsen för häktning ska få överskridas, senast då tiden går ut (jfr 4 a §). Tidsgränsen för häktning när det gäller barn är (23 a § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Det är till fördel för samtliga inblandade om åklagaren i förväg kan upplysa domstolen och försvararen om att en begäran att få överskrida tidsgränsen kommer att lämnas in så att viss planering kan genomföras. Beräkningen av när tidsgränsen är nådd görs i enlighet med vad som följer av lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid (se författningskommentaren till 4 a §). före den dag tiden går ut är , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, får åklagaren väcka åtal, eller begära att tidsgränsen ska få överskridas, senast nästa vardag i stället (jfr 2 § lagen om beräkning av lagstadgad tid). Det kan i enstaka fall leda till att en begäran om överskridande av tidsgränsen görs som förhandling i frågan senast måste hållas (jfr 18 a § och författningskommentaren till den bestämmelsen). Den nya punkt 3 är den hittillsvarande punkten 2. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Om en misstänkt vid lagens ikraftträdande har varit berövad friheten i som häktad som är utan att åtal har väckts, ska åklagarens begäran om att få överskrida tiden enligt 24 kap. 4 a § ha kommit in till rätten senast . Om en sådan begäran kommer in i rätt tid ska rätten efter det att lagen trätt i kraft hålla förhandling i häktningsfrågan i enlighet med 24 kap. 18 § tredje stycket. I annat fall ska rätten häva häktningsbeslutet. Övervägandena om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser finns i avsnitt 6. Enligt punkt 1 träder lagen träder i kraft . Även de häktningar där den misstänkte vid ikraftträdandet har varit frihetsberövad i som häktad längre än en sammanhängande tid utan att åtal har väckts, omfattas av tidsgränsen i 4 a §. Övergångsbestämmelsen i punkt 2 innebär att om åklagaren vill att tiden ska få överskridas, så ska han eller hon lämna in en begäran om detta till rätten senast som lagen träder i kraft, dvs. Inget hindrar att åklagaren ger in sin begäran tidigare än den angivna tidpunkten, t.ex. innan de nya bestämmelserna träder i kraft. Om åklagarens begäran kommer in i rätt tid ska rätten efter det att lagen har trätt i kraft hålla förhandling i häktningsfrågan som följer av 18 § tredje stycket, dvs. normalt sett högst efter den senaste förhandlingen i häktningsfrågan före lagens ikraftträdande, och där pröva om det finns synnerliga skäl att överskrida tidsgränsen för häktning. Om ingen begäran om överskridande kommer in från åklagaren ska rätten häva häktningsbeslutet (jfr 20 § första stycket 2). 2019/20:129 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff 5 a § Om den dömde genom att fly till försöker att helt eller delvis undandra sig verkställighet av ett frihetsstraff och fallet kan föranleda en framställning om överförande av verkställighet, får den dömde, på begäran av behörig myndighet i , , eller , häktas om det finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig verkställigheten av påföljden. Beslut om häktning kan meddelas även efter det att framställningen om överförande av verkställighet har gjorts eller beviljats. I fråga om häktning och anhållande gäller det som föreskrivs i om brottmål. Det som sägs där om offentlig försvarare ska tillämpas i fråga om offentligt biträde om något annat inte följer av 36 §. Av bestämmelserna i 24 kap. tillämpas endast 1 § tredje stycket, 4 § första och andra styckena, 5 § första stycket, 6 § första och tredje styckena, 7 § första stycket, 8 § andra och tredje styckena, 9–13 §§, 14–17 §§, 20 § första stycket 3, 21 a §, 22 § första stycket och 24 §. En ny förhandling om häktning ska, om den dömde begär det, hållas senast efter det att en sådan begäran har kommit in till rätten. En förhandling behöver dock inte hållas tidigare än från det att beslut i häktningsfrågan senast meddelats. Paragrafen innehåller bestämmelser om användande av tvångsmedel när överförande av frihetsstraff kan ske från , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.3.1. I andra stycket görs en ändring som innebär att bestämmelsen om förutsättningar för att hålla en gemensam häktnings- och huvudförhandling (24 kap. 13 a § [RB]) inte ska tillämpas vid häktning för att ett annat nordiskt lands dom om frihetsberövande påföljd ska kunna verkställas i . Det görs även en följdändring eftersom den hittillsvarande 24 kap. 20 § första stycket 2 RB är den nya punkt 3. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare 6 a § Den som inte har fyllt och som är gripen eller anhållen får hållas i förvar i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om placeringen av gripna och anhållna barn. Övervägandena finns i avsnitt 5.7. Av paragrafen framgår att ett barn som har gripits eller anhållits får hål- las i förvar i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt. att förvar av barn i polisarrest enbart kan komma i fråga i undantagsfall. Det kan vara absolut nödvändigt att hålla barn i förvar i polisarrest om det har inträffat en akut eller oförutsedd händelse, t.ex. att barnet uppträder på ett sätt som innebär en fara för barnet själv eller någon annan. exempel är om de andra rum som polisen använder för förvaring av barn Prop. 2019/20:129 till följd av någon händelse som har varit svår att förutse eller påverka inte kan användas och det inte heller går att hitta någon lämplig alternativ förvaringsplats inom rimligt avstånd. Ytterligare ett exempel är att förvaring under bevakning i förhörsrum eller liknande inte är möjlig eftersom den personal som finns att tillgå behövs för en annan brådskande incident. För att det över huvud taget ska vara aktuellt att hålla ett barn i förvar i polisarrest krävs att det har gjorts särskilda ansträngningar för att finna ett rimligt och lämpligt alternativ, men att sådant alltså saknas. 23 § Den som inte har fyllt får anhållas eller häktas endast om det finns synnerliga skäl. Paragrafen innehåller bestämmelser om anhållande och häktning av barn. Övervägandena finns i avsnitt 5.6. I paragrafen görs en ändring som innebär att det krävs synnerliga skäl för att anhålla ett barn, på motsvarande sätt som när det gäller häktning och i enlighet med den princip som har utvecklats i praxis. Det är den misstänktes ålder för beslutet som är avgörande för om bestämmelsen ska tillämpas. 23 a § För en misstänkt som inte har fyllt när häktningsbeslutet verkställs får den tid som anges i 24 kap. 4 a § uppgå . Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om hur länge en misstänkt som är barn får vara häktad. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. I paragrafen regleras att barn inte får vara frihetsberövade som häktade , till skillnad från den tid som gäller för vuxna (jfr 4 a § RB). Det är den misstänktes ålder när häktningsbeslutet verkställs som är avgörande för bestämmelsens tillämplighet. Om den misstänkte är anhållen och närvarande vid förhandlingen verkställs häktningsbeslutet genast. Är det i stället så att den misstänkte häktas i sin utevaro verkställs häktningsbeslutet när den häktade tas i förvar. I övrigt gäller i fråga om tidsgränser för häktning även för barns del samma bestämmelser som för vuxna, se 24 kap. 4 a §, 18 a § och 20 § första stycket 2 RB och författningskommentarerna till dessa bestämmelser (1 § andra stycket). Det innebär bl.a. att rätten på begäran av åklagaren får besluta att tidsgränsen för hur länge ett barn får vara häktat får överskridas om det finns synnerliga skäl. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Om en misstänkt vid lagens ikraftträdande har varit berövad friheten i som häktad som är utan att åtal har väckts, ska åklagarens begäran enligt 24 kap. 4 a § om att få överskrida tiden enligt 23 a § ha kommit in till rätten senast . Om en sådan begäran kommer in i rätt tid ska rätten efter det att lagen trätt i kraft hålla förhandling i häktningsfrågan i enlighet med 24 kap. 18 § tredje stycket . I annat fall ska rätten häva häktningsbeslutet. 2019/20:129 Övervägandena om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser finns i avsnitt 6. Enligt punkt 1 träder lagen i kraft . Även de häktningar där den misstänkte vid ikraftträdandet har varit frihetsberövad i som häktad som är utan att åtal har väckts, omfattas av tidsgränsen i 23 a §. Övergångsbestämmelsen i punkt 2 innebär att om åklagaren vill att tiden ska få överskridas krävs att han eller hon ger in en begäran om detta till rätten senast som lagen träder i kraft. I övrigt gäller samma ordning som för vuxna (jfr författningskommentaren till övergångsbestämmelsen i punkt 2 till lagen om ändring i ). 8.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom 17 § Om en främmande stat som tillträtt brottmålsdomskonventionen har meddelat att den ämnar göra en framställning om verkställighet av påföljd, eller om en sådan framställning gjorts, kan riksåklagaren anhålla den dömde, om det enligt svensk lag kan följa fängelse eller däröver på brott motsvarande den gärning påföljden avser och det finns risk för att den dömde ska avvika eller, då det är fråga om en utevarodom, att han eller hon undanröjer bevis. På ansökan av riksåklagaren kan rätten under motsvarande förutsättningar besluta om häktning av den dömde eller om reseförbud eller anmälningsskyldighet. Reseförbud eller anmälningsskyldighet får beslutas, även om det svåraste straff som enligt svensk lag kan följa på motsvarande brott är lindrigare än fängelse . Oberoende av brottets beskaffenhet får den dömde anhållas, häktas eller underkastas reseförbud eller anmälningsskyldighet, om han eller hon saknar hemvist i och det finns risk för att han eller hon genom att bege sig från landet undandrar sig påföljd. I fråga om anhållande, häktning, reseförbud och anmälningsskyldighet enligt denna paragraf tillämpas i övrigt 24 kap. 4 §, 5–13 §§, 14–17 §§, 18 § tredje stycket och 19–24 §§ och 25 kap. 2–9 §§ . Ett beslut om anhållande eller häktning ska hävas senast när den sammanlagda tid den dömde varit berövad friheten, i den främmande staten och här i landet med anledning av det eller de brott framställningen om verkställighet avser, uppgår till den tid som bestämts för frihetsberövande påföljd för brottet eller brotten i den utländska domen. I fall då den dömde anhållits eller häktats innan framställning om verkställighet gjorts, ska beslutet om anhållande eller häktning hävas för frihetsberövandet, om inte någon framställning om verkställighet gjorts före utgången av . Paragrafen innehåller bestämmelser om användande av tvångsmedel när påföljd enligt en europeisk brottmålsdom kan verkställas i enligt den i undertecknade europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen). Övervägandena finns i avsnitt 5.1, 5.2 och 5.3.1. Ändringarna i andra stycket innebär att bestämmelserna om tidsgränser för häktning (24 kap. 4 a och 18 a §§ och den nya 20 § första stycket 2 RB), tidsplan för förundersökningen (24 kap. 18 § andra stycket RB) och förutsättningarna för att hålla en gemensam häktnings- och huvudförhand- Prop. 2019/20:129 ling (24 kap. 13 a § RB) inte ska tillämpas vid häktning för att en påföljd enligt en europeisk brottmålsdom ska kunna verkställas i enligt brottmålsdomskonventionen. Ändringarna innebär även att det klargörs att bestämmelser om tid för att väcka åtal (se 24 kap. 18 § första, andra och fjärde styckena RB) inte ska tillämpas. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 25 c § I fall som avses i 25 b § 1 och som kan föranleda en framställning om överförande av verkställighet får den dömde, på begäran av behörig myndighet i den andra staten, häktas om det finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig verkställigheten av påföljden. Beslut om häktning kan meddelas även efter det att framställningen om överförande av verkställighet har gjorts eller beviljats. I fråga om häktning och anhållande gäller det som föreskrivs i om brottmål. Det som sägs där om offentlig försvarare ska tillämpas i fråga om offentligt biträde om något annat inte följer av 25 f §. Av bestämmelserna i 24 kap. tillämpas endast 1 § tredje stycket, 4 § första och andra styckena, 5 § första stycket, 6 § första och tredje styckena, 7 § första stycket, 8 § andra och tredje styckena, 9–13 §§, 14–17 §§, 20 § första stycket 3, 21 a §, 22 § första stycket och 24 §. En ny förhandling om häktning ska, om den dömde begär det, hållas senast efter det att en sådan begäran har kommit in till rätten. En förhandling behöver dock inte hållas tidigare än från det att beslut i häktningsfrågan senast meddelats. Paragrafen innehåller bestämmelser om användande av tvångsmedel när en främmande stats dom på frihetsberövande påföljd kan verkställas i enligt den i undertecknade konventionen om överförande av dömda personer (överförandekonventionen). Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.3.1. I andra stycket görs en ändring som innebär att bestämmelsen om förutsättningar för att hålla en gemensam häktnings- och huvudförhandling (24 kap. 13 a § RB) inte ska tillämpas vid häktning för att en främmande stats dom om frihetsberövande påföljd ska verkställas i enligt överförandekonventionen.