prop · H703189 · 2020-06-23 00:00:00 — Remissinstanserna: ombudsmän ställer sig positiv till att reglerna utformas på ett likartat sätt för de allmänna förvaltningsdomstolarna och de allmänna domstolarna. I övrigt yttrar sig ingen remissinstans särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Meddelanden som saknar avsändarens underskrift i original bekräftas alltså om det behövs genom en i original undertecknad handling. När det gäller handlingar som enligt lag måste vara underskrivna, t.ex. en stämningsansökan i tvistemål, måste en bekräftelse alltid begäras innan en allmän domstol kan ta ställning till frågan om avvisning. I denna proposition föreslås att sådana handlingar ska få skrivas under elektroniskt (avsnitt 5.4). Regleringen bör därför inte ge intryck av att bekräftelse måste ske genom en underskrift med penna på papper. I fråga om handlingar som inte måste vara underskrivna, t.ex. ett svaromål eller ett överklagande, innebär den nuvarande regleringen att rätten har en möjlighet att begära en bekräftelse om det i ett enskilt fall är osäkert vem som är avsändare av en handling. I ett sådant fall är en bekräftelse genom egenhändigt undertecknande endast en av flera åtgärder som kan vidtas. Mot bakgrund av de uppgifter som redan finns tillgängliga i målet eller ärendet kan t.ex. en kontakt per telefon eller e-post ofta ge tillräcklig eller rent av mer tillförlitlig information i identitetsfrågan. I detta sammanhang kan nämnas att annan form av utredning i praxis har godtagits även i vissa fall då ett krav på egenhändigt undertecknande varit uttryckligen föreskrivet (NJA 1991 s. 407 och NJA 1991 s. 595). En ensidig fokusering på egenhändigt undertecknande riskerar också att felaktigt ge intryck av att digital kommunikation inte är ett fullgott alternativ. Bestämmelserna om bekräftelse bör därför ges en teknikneutral utformning. Den enkla regel som gäller i allmän förvaltningsdomstol och hos förvaltningsmyndigheterna kan då fungera som förebild (prop. 2012/13:45 s. 100 f. och prop. 2016/17:180 s. 137 f.). Mot denna bakgrund bör 33 kap. 3 § tredje stycket RB och 44 § tredje stycket ÄL ändras så att en handling ska bekräftas av avsändaren om rätten anser att det behövs. En allmän domstol får bortse från ett meddelande om rätten har begärt en bekräftelse av meddelandet men inte fått någon (33 kap. 3 § tredje stycket RB och 44 § tredje stycket ÄL). När bestämmelsen i infördes påpekades att, i andra fall än de där det har ställts upp ett uttryckligt krav på egenhändigt undertecknande, en bekräftelse ska begäras endast när bekräftelsen kan tänkas ha betydelse i bevishänseende 2019/20:189 och underlåtenheten att avge en bekräftelse i sig har ett bevisvärde (35 kap. 4 § RB). Bestämmelsen ansågs därför praktiskt sett inte innebära någon nyhet i förhållande till det som då gällde (prop. 1993/94:190 s. 121). En motsvarande reglering har övervägts även för de allmänna förvaltningsdomstolarnas del, men avvisats med hänvisning till att en sådan bestämmelse riskerar att skapa förvirring snarare än att tydliggöra konsekvenserna av en utebliven bekräftelse (prop. 2012/13:45 s. 100 f.). I denna proposition görs bedömningen att reglerna om betydelsen av en utebliven bekräftelse inte fyller något syfte mer än som en upplysning. Som ombudsmän framför finns det ett värde i att ha enhetliga regler för de olika domstolsslagen. Bestämmelserna i 33 kap. 3 § tredje stycket RB och 44 § tredje stycket ÄL om att rätten får bortse meddelanden som inte har bekräftats bör därför upphävas. 8.3En enhetlig reglering av hur ankomstdagen för handlingar ska bestämmas Regeringens förslag: Reglerna om när ett meddelande som anlänt till ett telebefordringsföretag ska anses ha kommit in till en domstol ska upphävas. Bevislättnadsreglerna för postförsändelser ska förtydligas. En handling som finns i en domstols brevlåda när domstolen tömmer den första gången en viss dag ska anses ha kommit in närmast . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: ombudsmän anser att det är tillfreds- ställande att det föreslås likalydande regler för de allmänna förvaltningsdomstolarna och de allmänna domstolarna när det gäller tidpunkten för när en handling ska anses ha kommit in till en domstol, vilken blir densamma som gäller för en förvaltningsmyndighet. I övrigt yttrar sig ingen remissinstans särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Reglerna om när en handling ska anses ha kommit in till en domstol infördes efter förebild av förvaltningslag (prop. 1971:30 Del 2 s. 599, prop. 1973:30 s. 79 f. och prop. 1995/96:115 s. 178). I förarbetena framhålls att det är av stor betydelse för enskilda att bestämmelserna om ingivande av handlingar utformas likartat för förvaltningsmyndigheter, allmänna förvaltningsdomstolar och allmänna domstolar. För enskilda parter och även för ombud måste det te sig högst förvillande om olika bestämmelser skulle gälla beroende på vilken myndighet en handling ska tillställas. Risken för rättsförluster är uppenbar (prop. 1973:30 s. 79). Den nya förvaltningslagens reglering om hur ankomstdagen för en handling ska bestämmas överensstämmer i huvudsak med det som gällde före . En handling ska liksom tidigare som huvudregel anses ha kommit in till en myndighet den dag som handlingen når myndigheten eller en behörig befattningshavare. Aviserade betalda postförsändelser omfattas inte längre av huvudregeln. Ankomstdag för sådana försändelser avgörs i stället med ledning av bevislättnadsregeln för postförsändelser. Den tidigare bestämmelsen om telegram har inte förts över till den nya Prop. 2019/20:189 lagen. Bevislättnadsregeln för postförsändelser har förtydligats och innebär att om en handling genom en postförsändelse har nått en myndighet eller en behörig befattningshavare en viss dag, ska handlingen anses ha kommit in närmast , om det inte framstår som osannolikt att handlingen redan den skilts av för myndigheten på ett postkontor. gällde presumtionsregeln ”om det kan antas” i stället för ”om det inte framstår som osannolikt”. Slutligen anges i enlighet med tidigare gällande praxis att en handling som finns i en myndighets postlåda när myndigheten tömmer den första gången en viss dag ska anses ha kommit in närmast (prop. 2016/17:180 s. 139 f.). Som ombudsmän framhåller är det angeläget att ha likadana regler om hur ankomstdagen för en handling ska bestämmas oavsett om handlingen ges in till en förvaltningsmyndighet, en allmän förvaltningsdomstol eller en allmän domstol. De nya reglerna för förvaltningsmyndigheterna passar bra även för domstolarna. Det har inte kommit fram några skäl för att ha en avvikande reglering för domstolarna, t.ex. i form av mer detaljerade bestämmelser. Reglerna i 33 kap. 3 § RB, 44 § ÄL och 44 § FPL om när en handling har kommit in till en domstol bör därför ändras med förvaltningslagen som förebild. 8.4Vilka regler ska gälla hos ? Regeringens förslag: regler om bekräftelse av handlingar och handlingars ankomstdag ska inte gälla hos . I utsökningsbalken ska det tas in en upplysning om att det i förvaltningslagen finns bestämmelser om hur ankomstdagen för handlingar bestäms. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: regler om bekräftelse av handlingar och handlingars ankomstdag gäller även i vissa delar av verksamhet (2 kap. 7 § UB och 66 § BfL). Bakgrunden till det är att varken förvaltningslag eller var direkt tillämpliga på exekutiva ärenden vid utsökningsbalkens tillkomst (prop. 1980/81:8 s. 220). I och med förvaltningslag finns det inte längre några generella inskränkningar i fråga om lagens tillämplighet när det gäller handläggning av ärenden hos (prop. 2016/17:180 s. 35 f.). Det innebär att förvaltningslagens regler om bekräftelse av handlingar och handlingars ankomstdag blir tillämpliga under förutsättning att det inte finns avvikande bestämmelser i andra lagar eller i förordningar (4 § FL). Ovan föreslås att regler om bekräftelse av handlingar och handlingars ankomstdag i allt väsentligt ska överensstämma med reglerna i förvaltningslagen. Hänvisningen till kommer därmed inte att fylla någon funktion. regler om bekräftelse av 2019/20:189 handlingar och handlingars ankomstdag bör därför inte gälla hos . I 2 kap. 7 § andra stycket UB finns ett undantag från de allmänna bestämmelserna om handlingars ankomstdag. I syfte att klargöra förhållandet mellan de olika reglerna bör det i utsökningsbalken tas in en upplysning om att det i 22 § förvaltningslagen finns bestämmelser om hur ankomstdagen för handlingar bestäms. 9Kopior av handlingar som ges in till domstolen 9.1Gällande regler om avskrifter för delgivning När en inlaga eller annan handling som ges in av en part ska delges, ska parten bifoga en styrkt avskrift av handlingen. Ska rätten se till att delgivning sker och behövs för delgivningen flera avskrifter, är parten skyldig att tillhandahålla dem. Om parten inte tillhandahåller sådana avskrifter ombesörjer rätten handlingens avskrivande på partens bekostnad (33 kap. 2 § andra stycket RB). 9.2 Parterna ska tillhandahålla kopior av ingivna handlingar på rättens begäran Regeringens förslag: En part ska vara skyldig att tillhandahålla papperskopior av en handling som ges in endast om rätten begär det. Parten ska i sådant fall tillhandahålla så många kopior som behövs för översändande till övriga parter, oavsett om handlingen ska delges eller inte. Kopiorna behöver inte vara bestyrkta. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Reglerna om parters skyldighet att ge in kopior av handlingar som ska delges kom till utan tanke på att handlingar skulle kunna ges in digitalt. framgår att det endast är papperskopior som avses. enligt ordalydelsen att en part som på elektronisk väg ger in en handling som ska delges, exempelvis genom e-post, är skyldig att dessutom ge in en bestyrkt papperskopia av handlingen. Det får förutsättas att domstolarna inte strikt upprätthåller detta krav och sällan utnyttjar möjligheten att låta parten stå för kostnaden för att ta fram kopior. Reglerna bör mot denna En utgångspunkt bör vara att parter ska behöva ge in papperskopior av handlingar bara när det finns ett praktiskt behov av I finns endast i undantagsfall regler om att meddelanden från domstolen till en part eller någon annan ska ha en viss Om det är lämpligt får inlagor som ska skickas till en motpart tillhandahållas i elektronisk form, se 10 § förordningen (2003:234) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m., förkortad tillhandahållandeförordningen. Även handlingar som ska delges får skickas på elektronisk väg om det inte är olämpligt, se 4 § andra stycket och 17 § delgivningslagen (2010:1932) samt proposition 2009/10:237 s. 238.Det finns inte heller något som hindrar att domstolen i sitt interna arbete använder sig av digitala akter. Domstolarna har således möjlighet att i många fall hantera inlagor från parter enbart i digital form. I de fallen behövs det inte några papperskopior. Det är därmed inte befogat att ställa krav på att parter alltid ska ge in kopior av inlagor som ska delges. Den ovillkorliga skyldigheten att tillhandahålla kopior av handlingar i dessa situationer bör därför tas bort. kommer det emellertid att finnas situationer då inlagor och andra handlingar från en part behöver skickas till motparten i pappersform. Handlingarna kan t.ex. innehålla känsliga uppgifter som det inte finns någon tillräckligt säker metod för digital överföring att tillgå. Om den aktuella handlingen har getts in till domstolen digitalt eller i endast ett pappersexemplar, torde den enklaste och billigaste lösningen ofta vara att domstolen tar fram kopiorna på egen hand och avstår från krav på ingivaren. Det bör dock även i fortsättningen finnas ett utrymme för att låta parten själv ansvara för att tillhandahålla kopior. En sådan möjlighet skulle kunna användas t.ex. när det rör sig om ett särskilt omfattande material och det är förenat med stora kostnader att mångfaldiga handlingarna. En lämplig lösning kan mot denna bakgrund vara att en part är skyldig att tillhandahålla papperskopior av handlingar som ges in om rätten begär det. Skyldigheten att ge in kopior gäller endast handlingar som ska delges. Delgivning ska användas om det är särskilt föreskrivet eller om det med hänsyn till syftet med bestämmelsen om underrättelse framgår att delgivning bör ske, men bör i övrigt tillgripas bara om det är påkallat med hänsyn till omständigheterna (33 kap. 2 § första stycket RB). Exempel på handlingar som inte alltid behöver delges är sådana som kommer in från en part och skickas till motparten för eventuellt yttrande (prop. 1990/91:11 s. 52 f.). En papperskopia av en handling kan behövas även när handlingen inte ska delges utan bara skickas med post. Möjligheten att begära att den part som har gett in handlingen ska tillhandahålla kopior bör därför gälla i den utsträckning som det behövs för översändande till övriga parter, oavsett om handlingen ska delges eller inte. Kravet på att kopiorna ska var bestyrkta har förlorat sin aktualitet sedan detta formkrav har tagits bort när det gäller handlingar som ska delges, jfr 6§ första stycket den tidigare delgivningslagen (1970:428) och proposition 2009/10:237 s. 95. Kravet på bestyrkande bör därför tas bort. Sammanfattningsvis bör en part vara skyldig att tillhandahålla papperskopior av en handling som ges in endast om rätten begär det. Möjligheten att begära kopior bör gälla i den utsträckning som det behövs för översändande till övriga parter, oavsett om handlingen ska delges eller inte. Det bör inte finnas något krav på bestyrkande. 2019/20:189 10 Tillhandahållande av beslut i hyres- och 10.1Gällande regler om tillhandahållande av beslut Beslut i ett hyres- och arrendeärende som ska tillställas en part sänds till parten i vanligt brev under hans eller hennes för nämnden kända adress. Om beslutet meddelats i samband med ett sammanträde, ska det sändas och i annat fall som beslutet meddelas, se 30 § andra stycket lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder. En dom eller ett beslut i ett mål eller ärende hos en allmän domstol ska skickas till parterna som avgörandet har meddelats. Om avgörandet har avkunnats, ska det i stället skickas senast efter dagen för avkunnandet (2 § tillhandahållandeförordningen). För domstolar och statliga förvaltningsmyndigheter gäller i allmänhet att en handling som ska tillhandahållas bör skickas med post, om inte något annat har begärts. Om det är lämpligt får en handling skickas med telefax eller elektronisk post eller på annat sätt tillhandahållas i elektronisk form (9 och 10 §§ samma förordning). Om en annan författning innehåller någon bestämmelse som avviker från tillhandahållandeförordningen, gäller den bestämmelsen (1 § andra stycket). 10.2Beslut ska få skickas digitalt Regeringens förslag: Regleringen om hur beslut i hyres- och arrendenämnderna ska expedieras till parten ska upphävas. Tiden för tillhandahållande av hyres- och arrendenämndernas beslut ska inte längre regleras i lag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Beslut i hyres- och arrendenämnderna ska skickas till parter i vanligt brev (30 § andra stycket lagen om arrendenämnder och hyresnämnder). Till skillnad från i domstol finns det inget utrymme att expediera beslut elektroniskt, t.ex. genom e-post. En möjlighet att tillhandahålla beslut i elektronisk form skulle i många fall innebära påtagliga fördelar för parterna, t.ex. genom att de snabbare kan få del av besluten. Digital expediering skulle också möjliggöra en effektivare hantering i nämnderna. Beslut skulle t.ex. kunna skickas direkt från ärendehanteringssystemet i stället för att skrivas ut på papper och skickas med post. Sammantaget görs bedömningen att beslut i hyres- och arrendenämnderna under vissa förutsättningar bör få tillhandahållas i elektronisk form. Bestämmelserna i lagen om arrendenämnder och hyresnämnder om i vilken form ett beslut ska skickas till parten bör därför upphävas. På samma sätt som gäller för domstolar och andra statliga myndigheter kommer möjligheten att tillhandahålla beslut i elektronisk form därmed att regleras i tillhandahållandeförordningen (9 och 10 §§). Den aktuella bestämmelsen i lagen om arrendenämnder och hyres- Prop. 2019/20:189 nämnder reglerar också tiden för tillhandahållande av nämndernas beslut. För domstolarnas del regleras detta inte i processlagarna utan i tillhandahållandeförordningen. I syfte att åstadkomma en mer enhetlig och överskådlig reglering bör lagbestämmelserna om tiden för tillhandahållande av nämndernas beslut upphävas och frågan i stället regleras i förordning. Regeringens förslag: Det undantag från kravet på undertecknande av stämningsansökan i tvistemål som gäller när målet inletts genom en elektronisk ansökan om betalningsföreläggande eller handräckning, ska upphöra att gälla den dag som regeringen bestämmer. I övrigt ska lagändringarna träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att undantaget från kravet på undertecknande av stämningsansökan i tvistemål ska upphöra att gälla ett bestämt datum, vid utgången av 2023. Remissinstanserna: Svensk Inkasso framhåller att det inte finns någon garanti för att en teknisk lösning för elektronisk underskrift i samband med att mål överlämnas till tingsrätten finns på plats vid utgången av 2023 och att det därför finns anledning att överväga ett mer flexibelt ikraftträdandedatum, exempelvis genom att regeringen bemyndigas att besluta om ikraftträdandet. ombudsmän anser att det finns anledning att överväga det lämpliga i att redan nu förordna om när undantaget från kravet på undertecknande av stämningsansökan i tvistemål ska upphöra att gälla eller om annan lagstiftningsteknik kan vara bättre. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Domstolar bedriver ett aktivt arbete med att digitalisera mål- och ärendehanteringen i domstolarna. De regelförändringar som föreslås i denna proposition möjliggör att skriftlig kommunikation i domstolsprocesser i större utsträckning sker i digital form. Reformen är en viktig del i digitaliseringen och bör inte fördröjas mer än nödvändigt. I vissa fall, t.ex. när det gäller digital stämningsansökan i tvistemål, förutsätter förslagen att nya tekniska lösningar tas fram. Som framgår av avsnitt 5.4 innebär förslagen emellertid inte någon skyldighet för domstolarna att tillhandahålla sådana tjänster. Det är alltså inte nödvändigt att ta höjd för att de tekniska lösningarna ska kunna vara på plats när författningsändringarna träder i kraft. Ändringarna bör därför träda i kraft . Det bedöms för merparten av ändringarna kunna ske . I avsnitt 5.5 föreslås att kravet på egenhändigt undertecknande av en ansökan om stämning ska gälla även i sådana tvistemål som inletts genom en elektronisk ansökan om betalningsföreläggande eller handräckning. 2019/20:189 ingivare som har tillstånd att ge in ansökningar om betalningsföreläggande och handräckning genom ett förenklat elektroniskt förfarande innebär förslaget att kravet på underskrift i överlämnade mål återinförs. Genom förslaget om elektronisk underskrift av stämningsansökan i tvistemål kommer det att bli möjligt med en fortsatt digital hantering av tvistemål som inletts genom det förenklade digitala förfarandet. Det förutsätter dock att domstolarna eller kan erbjuda en teknisk lösning för elektronisk underskrift i samband med att mål överlämnas till tingsrätten. Som Svensk Inkasso och ombudsmän anför framstår det som osäkert när en sådan lösning mer specifikt kommer att kunna tillhandahållas. För att inte försämra möjligheterna till en digital hantering bör det befintliga undantaget från underskriftskravet finnas kvar till dess en teknisk lösning finns på plats. Det bör därför överlämnas till regeringen att bestämma dag för ikraftträdandet. Utgångspunkten när det gäller processrättslig lagstiftning är att nya regler blir tillämpliga . De föreslagna författningsändringarna ska alltså tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att de nya reglerna trätt i kraft. Det finns inte anledning att här frångå de allmänna processuella principerna. Några övergångsbestämmelser behövs därför inte. Regeringens bedömning: Förslagen om digitala ansökningar enligt och digitala rättegångsfullmakter kan medföra utvecklings- och utbildningskostnader för och de allmänna domstolarna. Dessa kostnader bör hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förslagen medför i övrigt inte några kostnadsökningar för det allmänna. Förslagen förbättrar domstolarnas förutsättningar att avgöra mål och ärenden effektivt och med hög kvalitet. Förslagen ökar domstolarnas tillgänglighet och innebär en förbättrad service till medborgarna. Förslagen kan ha betydelse för den personliga integriteten. Det är viktigt att integritetsskyddsaspekter beaktas när myndigheterna tar fram nya tekniska lösningar. Förslagen har en positiv påverkan på miljön. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna, däribland , har inga invändningar mot promemorians bedömning att de ökade kostnaderna för och de allmänna domstolarna kan hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Vissa remissinstanser, bl.a. och Förvaltningsrätten i , är tveksamma till den bedömningen eller ifrågasätter den. framför att förslaget om att en ansökan om resning eller om återställande av försutten tid ska få skrivas under med en avancerad elektronisk underskrift kommer att leda till ökade kostnader för myndigheten. Datainspektionen framhåller vikten av en djupare integritets- och Prop. 2019/20:189 säkerhetsanalys ju längre arbetet kommer med utformningen och utvecklingen av de system och tekniska lösningar som ska användas. anför att det vid en övergång till digital kommunikation i domstolsprocesser behöver belysas om det ändrade arbetssättet påverkar arkivbildningen. Skälen för regeringens bedömning Vilka som berörs av regleringen Förslagen berör i första hand privatpersoner och företag som är parter i mål och ärenden i allmän domstol samt deras ombud (avsnitt 5–10). Myndigheter som berörs är framför allt de allmänna domstolarna (avsnitt 5–9) och (avsnitt 5 och 6). Myndigheter som berörs i mindre utsträckning är de allmänna förvaltningsdomstolarna (avsnitt 8), hyres- och arrendenämnderna (avsnitt 10), åklagarväsendet (avsnitt 5 och 6), (avsnitt 6 och 8), Lantmäteriet och de kommunala lantmäterimyndigheterna (avsnitt 6), Arbetsdomstolen (avsnitt 5, 6, 8 och 9) och Försvarsunderrättelsedomstolen (avsnitt 8). Även andra myndigheter samt kommuner kan beröras i de fall de uppträder som parter i allmän domstol (avsnitt 5–9). Möjligheterna till digitala ansökningar enligt och digitala rättegångsfullmakter kan utnyttjas endast om nya tekniska lösningar tas fram. För kan det därmed uppstå kostnader för itutveckling och utbildning. Utvecklingsarbete ingår i ordinarie uppgifter och digitalisering är en viktig del i det arbetet. har tagit fram de första e-tjänsterna för domstolarna. Om inom ramen för sitt fortsatta utvecklingsarbete väljer att prioritera sådana tekniska lösningar som förutses i denna proposition, bedömer regeringen, i likhet med men till skillnad från bl.a. och Förvaltningsrätten i , att utvecklings- och utbildningskostnaderna för detta bör kunna hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Detsamma gäller eventuella utvecklings- och utbildningskostnader för de allmänna domstolarna. Förslaget om att en ansökan om resning eller återställande av försutten tid ska få skrivas under med en avancerad elektronisk underskrift att sökanden är skyldig att skriva under ansökan på detta sätt.