prop · H703198 · 2020-09-01 00:00:00 — Dessutom innehåller åtskilliga specialstraffrättsliga författningar bestämmelser om förverkande även för brott som inte har fängelse i straffskalan. Det gäller t.ex. vissa brott enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Även bestämmelserna om förverkande av hjälpmedel enligt 36 kap. 2 § ska, om det inte finns avvikande regler, tillämpas på specialstraffrättsliga brott för vilka det är föreskrivet fängelse . Bestämmelserna om förverkande av utbyte av och hjälpmedel vid brott gjordes tillämpliga även på specialstraffrättens område för att anpassa den svenska lagstiftningen till bl.a. förverkandedirektiv. 5.1.4Verkställigheten av ett beslut om förverkande Bestämmelser om verkställighet av sådan särskild rättsverkan av brott som innebär en betalningsskyldighet, såsom t.ex. värdeförverkande, finns i bötesverkställighetslagen (1979:189). Kompletterande bestämmelser till lagen finns i bötesverkställighetsförordningen (1979:197). Ett förverkande som innebär en betalningsskyldighet kan, enligt 1 § bötesverkställighetslagen, verkställas antingen genom uppbörd eller genom indrivning. Detta gäller dock inte om det har beslutats om kvarstad på egendomen till säkerställande av betalningsskyldigheten. Beslutet om värdeförverkande är då verkställt i och med att det har fått laga kraft. Om uppbörd ska äga rum, sker det så snart domen har meddelats. Indrivning får däremot inte ske förrän domen har fått laga kraft. är enligt 3 § bötesverkställighetsförordningen central uppbördsmyndighet och ansvarar för uppbördsförfarandet. Uppbörd sker enligt 4 § bötesverkställighetslagen genom att den dömde betalar frivilligt. Om betalning inte äger rum frivilligt, ska indrivning ske. ansöker om en sådan åtgärd. Bestämmelserna om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.(indrivningslagen). Indrivning sköts av . Indrivningslagen omfattar alla slags fordringar som handläggs i allmänna mål hos , se 1 § indrivningslagen, 1 kap. 6 § ut- sökningsbalken och 1 kap. 2 § utsökningsförordningen (1981:981). Vid indrivningen gäller utsökningsbalkens regler om förfarandet vid verkstäl- ligheten, om vilken egendom som kan tas i anspråk till täckande av skul- den och om möjligheterna att överklaga beslut. Någon motsvarighet till möjligheten att vid böter omvandla obetalda belopp till fängelsestraff eller någon annan påföljd finns inte i fråga om värdeförverkande. Egendom som blir föremål för sakförverkande har normalt tagits i beslag. Det blir därför sällan aktuellt att anlita Kronofogdemyndig- heten för verkställighet av ett sådant förverkande. av egendomen är då verkställt i och med att beslutet får laga kraft. 2019/20:198 I de undantagsfall där den egendom som förverkas inte har tagits i beslag, eller där den beslagtagna egendomen har lämnats kvar i inne- havarens vård med stöd av 27 kap. 10 § , ska verk- ställigheten av förverkandet ske enligt utsökningsbalken. Ansökan om verkställighet görs av eller åklagaren. Av 36 kap. 17 § följer att förverkad egendom som huvudregel tillfaller staten. Har utbyte av brott som svarar mot antingen skada för en enskild eller medel som en enskild är berättigad att få tillbaka förklarats förverkat hos någon, ska staten svara för ersättning åt den skadelidande. Denna skyldighet är dock begränsad till värdet av det som tillfallit staten på grund av förverkandebeslutet. I lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hitte- gods m.m. regleras hur egendomen ska tas om hand. Om det vid verkställigheten erhålls annan egendom än pengar ska den som huvudregel säljas. Egendom som kan befaras komma till brottslig användning eller som det annars är olämpligt att sälja ska dock enligt 5 § oskadliggöras av den myndighet som förvarar egendomen. Egendom som inte går att sälja får enligt 6 § förstöras. 5.2Åtgärder för att säkra framtida förverkandebeslut Vissa straffprocessuella tvångsmedel kan komma till användning för att säkra ett framtida förverkande. Olika tvångsmedel blir tillämpliga beroende på om det är ett sak- eller värdeförverkande som ska säkras. För säkrande av ett värdeförverkande kan åtgärderna kvarstad och förvar tillämpas, medan säkrande av ett sakförverkande primärt sker genom beslag. I lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brotts- lighet i vissa fall och lagen (2014:307) om straff för penningtvättsbrott finns bestämmelser om penningbeslag som är en särskild tvångsåtgärd som kan användas i syfte att säkra ett kommande förverkande i vissa fall (se vidare avsnitt 5.2.4). I internationella sammanhang används ibland begreppet frysning. I lagen om verkställighet av frysningsbeslut, som genomför rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut, definieras svenska beslut om frysning som beslag som meddelats med stöd av den lagen och vissa beslut om kvarstad i brottmål (se avsnitt 5.3.1). Bestämmelser om kvarstad finns i 26 kap. . Förutsätt- ningarna för kvarstad är att det finns någon som är skäligen misstänkt för ett brott och att det skäligen kan befaras att den misstänkte, genom att avvika eller undanskaffa egendom eller på något annat sätt, undandrar sig att betala det som denne kan komma att ådömas på grund av brottet i form av bl.a. värdet av förverkad egendom eller skadestånd till målsägande (26 kap. 1 §). Om dessa förutsättningar är uppfyllda, får en domstol be- sluta om kvarstad på så mycket av den misstänktes egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning. Kvarstad får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något motstående intresse. En fråga om kvarstad initieras av åklagaren eller målsäganden. När åtal är väckt kan rätten, enligt 26 kap. 2 § andra stycket, på eget initiativ besluta om kvarstad. Rätten ska hålla förhandling i kvarstadsfrågan så snart det kan ske. Det finns ingen absolut frist inom vilken en sådan förhandling ska hållas, förutom i de fall där egendomen har tagits i förvar. Förhandling ska i sådana fall, enligt 26 kap. 4 § andra stycket, hållas senast den fjärde dagen efter att ansökan har kommit in till domstolen. Om huvudförhandling hålls i målet inom , behöver någon särskild kvarstadsförhandling dock inte hållas. I ett brådskande fall kan rätten, enligt 26 kap. 2 § fjärde stycket, fatta ett interimistiskt beslut om kvarstad. När rätten avgör ett mål ska den pröva om en beslutad kvarstad ska bestå (26 kap. 6 § andra stycket). Ett beslut om kvarstad är enligt 30 kap. 12 § första stycket 3 rättegångs- balken verkställbart. Ett beslut verkställs av Kronofogdemyn- digheten enligt utsökningsbalken. I utsökningsbalken regleras även verkan av kvarstad (se 16 kap. 14 §, 4 kap. 29 § andra stycket och 31 § samt 12 kap. 6–10 §§). En talan om förverkande enligt 36 kap. 1 och 1 b §§ och en talan om förverkande av värdet av ekonomiska fördelar enligt 36 kap. 4§ kan också riktas mot en juridisk person. Även i sådana fall kan kvarstad användas. Vad som sägs ovan om den som är skäligen misstänkt och dennes egendom ska då i stället gälla den mot vilken det skäligen kan antas finnas ett anspråk på förverkande och dennes egendom (se NJA 1983 s. 570). Förvar, som är en tillfällig åtgärd i avvaktan på domstolens beslut om kvarstad, regleras i 26 kap. 3–4 §§ . För förvar gäller sam- ma grundläggande förutsättningar som för kvarstad. Vad som har sagts om kvarstad gäller därför i allt väsentligt också förvar. Beslut om förvar med- delas av åklagare. I brådskande fall får ett sådant beslut även fattas av en polisman. Om det är en polisman som har tagit något i förvar, ska beslutet skyndsamt underställas åklagaren, som ska pröva om egen- domen ska förbli i förvar. Har egendom tagits i förvar, ska frågan om kvarstad underställas rättens prövning senast (26 kap. 4 § första stycket). Om fristen för att ansöka om kvarstad löper ut utan att någon sådan ansökan görs, ska egendomen genast återställas. Beslutar rätten om kvarstad, ska egendom som har tagits i förvar vara kvar i myndighetens vård till dess att beslutet har verkställts, om inte rätten bestämmer något annat (26 kap. 4 § tredje stycket). 2019/20:198 5.2.3 Enligt 27 kap. 1 § får ett föremål eller en skriftlig hand- ling som skäligen kan antas komma att förverkas på grund av brott tas i beslag. Beslag får riktas såväl mot den som är misstänkt för brottet som mot någon annan. Det finns inte något krav på att brottet ska ha en viss straffskala. Beslut om beslag kan därför fattas även vid bötesbrott. Ett beslut om beslag får dock beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Vissa begränsningar av möjligheterna att genomföra ett beslag beträffande vissa skriftliga handlingar och försän- delser finns i 27 kap. 2 och 3 §§. För att beslag ska få ske krävs att föremålet eller handlingen finns tillgängligt. Det innebär alltså att beslutet om beslag ska kunna verkställas. I 27 kap. 4 och 5 §§ regleras vem som får ta föremål i beslag. Utgångs- punkten är att den som har laglig rätt att verkställa en annan tvångsåtgärd även har rätt att ta föremål i beslag. Beslag kan också beslutas avseende ett föremål eller en handling som inte har påträffats i samband med en tvångsåtgärd, men det krävs då ett beslut av en undersökningsledare eller åklagare. En polisman kan om det är fara i dröjsmål fatta ett sådant beslut. Beslutet ska då skyndsamt prövas av undersökningsledare eller åklagare. I vissa fall får domstol besluta om beslag. I de fall ett beslag verkställts utan att domstol har fattat beslutet, får den som har drabbats av beslaget begära domstolens prövning (27 kap. 6 §). När domstol beslutar om beslag eller fastställer ett verkställt beslag, ska domstolen enligt 27 kap. 7 § be- stämma inom vilken åtal ska väckas. En målsägande, eller någon som har trätt i dennes ställe, kan enligt 27 kap. 4 a § kräva att det beslagtagna föremålet lämnas ut till denne. Om föremålet inte ska lämnas ut till målsäganden eller någon som trätt i dennes ställe, ska föremålet som utgångspunkt lämnas ut till den hos vilken beslaget har gjorts. Förutsättningar för hävande och omprövning av beslag regleras i 27 kap. 8–8 b §§. Ett beslagtaget föremål ska som utgångspunkt tas i förvar av den som verkställt beslaget. Föremålet ska vårdas väl och hållas under noggrann tillsyn (27 kap. 10 §). I 27 kap. 11 och 11 a §§ finns regler om under- rättelseskyldighet. I 8 och 9 §§ lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslig- het i vissa fall samt 12 och 13 §§ lagen om straff för penningtvättsbrott finns regler om att egendom i form av pengar, fordran eller annan rättighet som skäligen kan antas vara föremål för brott enligt respektive lag, eller ett motsvarande värde, får tas i beslag. Detta tvångsmedel kallas penningbeslag och kan användas bl.a. i syfte att säkra ett förverkande. Ett beslut om penningbeslag fattas av undersökningsledaren eller åklagaren och får endast avse sådan egendom som finns tillgänglig. Avser penningbeslaget en fordran eller annan rättighet, ska gäldenären eller annan förpliktad meddelas förbud att fullgöra sin förpliktelse till någon För penningbeslag gäller i övrigt bestämmel- Prop. 2019/20:198 serna om beslag i . 5.2.5Husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning Ett av de huvudsakliga syftena med bestämmelserna i 28 kap. rättegångs- balken om husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning är att möjliggöra för att föremål ska kunna tas i beslag. Husrannsakan får ske i hus, rum eller slutna förvaringsställen för att eftersöka föremål som får tas i beslag. Husrannsakan får även genomföras för att utreda omständigheter som kan ha betydelse för utredning om brottet. Förutsättningarna för husrannsakan anges i 28 kap. 1–3 a §§. Utgångspunkten är att det ska finnas anledning att misstänka att ett brott har begåtts och att det brottet har fängelse i straffskalan. I 28 kap. 6–9 §§ finns bestämmelser om verkställighet av husrannsakan. Kroppsvisitation regleras i 28 kap. 11, 13 och 13 a §§. Med kroppsvisita- tion avses en undersökning av kläder och annat som en person bär på sig eller av saker som personen har med sig. Bestämmelser om kroppsbesikt- ning finns i 28 kap. 12–13 a §§. Med en sådan åtgärd avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människo- kroppen och undersökning av sådana prov. 5.2.6Beslag enligt lagen om verkställighet av frysningsbeslut och lagen om en europeisk utredningsorder I lagen om verkställighet av frysningsbeslut och lagen om en europeisk utredningsorder finns bestämmelser om en särskild typ av beslag som kan användas inom ramen för det straffrättsliga samarbetet inom EU (se vidare om dessa åtgärder i avsnitt 5.3.1 och 5.3.3). Beslut om denna typ av beslag kan, under vissa förutsättningar, fattas avseende egendom som finns i en annan medlemsstat och således inte är tillgänglig för beslutet. Ett beslut om beslag som meddelas med stöd av reglerna i lagen om verkställighet av frysningsbeslut får meddelas i syfte att bl.a. säkra ett framtida förverkande. Motsvarande åtgärd i lagen om en europeisk utredningsåtgärd får däremot endast syfta till att säkra bevisning. Besluten i fråga kan inte verkställas i , utan endast i en annan EU- medlemsstat. 5.3Ömsesidigt erkännande inom EU av beslut om frysning och beslut om förverkande 5.3.1Lagen om verkställighet av frysningsbeslut Genom lagen om verkställighet av frysningsbeslut har rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut genomförts (se även avsnitt 4.1.1). innehåller bestämmelser för såväl de fall när ett svenskt frysningsbeslut 2019/20:198 översänds till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet som de fall ett sådant utländskt beslut översänds från en annan medlemsstat till för erkännande och verkställighet här. I lagen finns bestämmelser om frysningsbeslut som meddelats i förverkandesyfte eller i bevissyfte. Sedan lagen om en europeisk utredningsorder trädde i kraft den 1 dec- ember 2017 är dock reglerna om s.k. bevisbeslag tillämpliga endast i förhållande till och (se vidare avsnitt 5.3.3). Med ett svenskt frysningsbeslut avses i lagen dels beslut om kvarstad i brottmål som avser värdet av förverkad egendom, dels beslut om beslag som syftar till att säkra antingen bevismaterial eller en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande. Något krav på att föremålet som omfattas av ett beslut om beslag ska finnas tillgängligt vid beslutstidpunkten finns inte. Lagens definition av frysningsbeslut som översänds till från en annan stat utgår från den definition som finns i artikel 2 c i rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut. Enligt den avses med sådana beslut varje åtgärd som vidtas av en behörig rättslig myndighet i den utfärdande staten i syfte att tillfälligt hindra förstöring, omvandling, flyttning, överföring eller överlåtelse av egendom som i den staten kan omfattas av förverkande eller utgöra bevismaterial. Frysnings- beslutet ska också enligt rambeslutets definition ha meddelats i samband med ett straffrättsligt förfarande. Samarbetet som regleras i lagen bygger på direktkontakter mellan behöriga rättsliga myndigheter i medlemsstaterna. Behörig myndighet i är åklagare. När vill ha hjälp från en annan medlemsstat med verkställighet är det alltså en åklagare som ansvarar för att sända över det svenska frysningsbeslutet till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten (2 kap. 2 §). Det är också åklagare som är behöriga att ta emot ett utländskt frysningsbeslut som översänts till för erkännande och verkställighet (3 kap. 2 §). När ett utländskt frysningsbeslut har sänts över till ska åklagaren ta ställning till om det ska erkännas och verkställas. Om åklagaren finner att frysningsbeslutet är verkställbart, ska åklagaren meddela en s.k. verk- ställbarhetsförklaring (3 kap. 4 §). I denna ska åklagaren ange om frys- ningsbeslutet ska verkställas med tillämpning av bestämmelserna om beslag eller kvarstad. För att säkra verkställigheten får vissa tvångsmedel användas (3 kap. 10–12 §§). I 3 kap. 5 § finns regler om när en verkställ- barhetsförklaring inte får meddelas. Något krav på att den gärning som beslutet grundar sig på motsvarar ett brott enligt svensk rätt (dubbel straffbarhet) uppställs inte. När frysningsbeslutet har verkställts ska åklag- aren begära domstolens prövning av verkställbarhetsförklaringen (3 kap. 16 §). Om domstolen fastställer åklagarens beslut, ska den be- stämma hur länge verkställigheten av frysningsbeslutet ska bestå i . Den tiden kan sedan förlängas. 5.3.2Lagen om verkställighet av beslut om förverkande Lagen om verkställighet av beslut om förverkande innehåller regler som genomför rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande (se även avsnitt 4.1.1). I lagen finns bestämmelser om såväl de fall när ett svenskt beslut om förverkande översänds till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet som när ett utländskt beslut om förverkande översänds Prop. 2019/20:198 till för erkännande och verkställighet här. respektive utländska beslut om förverkande som omfattas av lagens tillämpningsområde anges i 1 kap. 2 och 3 §§. Samarbetet som regleras i lagen bygger på direktkontakter mellan be- höriga myndigheter i medlemsstaterna. är i behörig myndighet att översända ett svenskt förverkandebeslut till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet där. Detta ska, enligt 2 kap. 1 §, ske när det finns fördelar med att verkställigheten sker i en annan medlemsstat, t.ex. då tillgångar eller ett särskilt föremål som för- verkandet avser finns i den andra staten. är, enligt huvudregeln i 3 kap. 4 § första stycket, även behörig att pröva om det finns förutsättningar att erkänna och verkställa ett utländsk beslut om förverkande som sänts hit. I vissa fall av utvidgat förverkande ska frågan i stället prövas av en tingsrätt efter ansökan från (3 kap. 4 § andra stycket). Om förutsättningarna för erkännande och verkställighet är uppfyllda meddelar , eller domstolen, en verkställbarhetsförklaring (3 kap. 8 §). Det utländska beslutet ska därefter verkställas enligt de regler som gäller i för verkställighet av beslut om förverkande, om inte annat anges i lagen (3 kap. 1 §). I 3 kap. 10–11 a §§ finns regler om när en verkställbarhetsförklaring inte får meddelas. Något krav på att den gärning som beslutet grundar sig på motsvarar ett brott enligt svensk rätt (dubbel straffbarhet) uppställs i regel inte. Åklagarens verkställbarhetsförklaring får överklagas till tingsrätt (3 kap. 14 §). Annan egendom än pengar som erhållits vid verkställigheten i ska i regel säljas eller förstöras (3 kap. 17 §). Influtna medel tillfaller svenska staten om beloppet understiger och fördelas i övriga fall lika mellan den svenska staten och den andra medlemsstaten (3 kap. 18 §). Regeringen kan dock, efter överenskommelse med den andra staten besluta om en annan fördelning. 5.3.3Lagen om en europeisk utredningsorder Lagen om en europeisk utredningsorder innehåller regler om ömsesidigt erkännande inom EU av beslut om åtgärder som syftar till att inhämta bevisning i straffrättsliga förfaranden. Lagen bygger på direktivet om en europeisk utredningsorder. Nämnda direktiv ersätter bl.a. reglerna om frysning av bevismaterial som finns i rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut i förhållande till de stater som är bundna av direktivet (artikel 34.2). Det innebär att i förhållande till alla medlemsstater utom och , ska lagen om en europeisk utredningsorder tillämpas i stället för lagen om verkställighet av frysningsbeslut när det är fråga om frysningsbeslut som syftar till att säkra bevisning. Med en europeisk utredningsorder avses dels ett beslut i som innebär att en utredningsåtgärd ska vidtas i en annan medlemsstat i syfte att inhämta bevisning, dels ett beslut i en annan medlemsstat som innebär att en utredningsåtgärd ska vidtas i i syfte att inhämta bevisning, (1 kap. 3 § lagen om en europeisk utredningsorder). gärd avses, enligt 1 kap. 4 § bl.a. förhör under förundersökning, beslag 2019/20:198 eller husrannsakan. En svensk utredningsorder utfärdas av åklagare eller allmän domstol (2 kap. 1 och 2 §§). Den åklagare eller domstol som har utfärdat ordern ska sända över den till behörig myndighet i den andra med- lemsstaten, vilken har att ta ställning till om ordern ska erkännas och verkställas (2 kap. 7 §). Enligt 2 kap. 13 § får en utredningsorder utfärdas för beslag av ett föremål som kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat, trots att föremålet inte är tillgängligt vid utfärdandet. En utredningsorder som översänds från en annan medlemsstat till ska, enligt 3 kap. 1 §, erkännas och verkställas i såvida det inte finns något hinder mot verkställigheten. Ett ärende om erkännande och verkställighet av en utländsk utredningsorder handläggs av åklagare eller tingsrätt (3 kap. 8 och 11 §§). Om utredningsordern ska erkännas och verkställas i , ska en s.k. verkställbarhetsförklaring meddelas (3 kap. 19 §). Utgångspunkten för verkställigheten är att den ska ske på samma sätt som när en motsvarande åtgärd verkställs i en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål (3 kap. 21 §). 5.4Annat internationellt samarbete angående frysning och förverkande Vid sidan av det EU-rättsliga samarbetet finns också ett flertal inter- nationella överenskommelser om straffrättsligt samarbete, såväl på global som regional och bilateral nivå. Nedan redovisas de mest centrala svenska reglerna när det gäller internationellt straffrättsligt samarbete avseende frysning och förverkande. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål Lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (lagen om internationell rättslig hjälp) gäller generellt vid rättslig hjälp till eller från en annan stat, oavsett om har ett avtal med den staten eller inte. När det gäller rättslig hjälp i bygger lagen på grundtanken att samtliga åtgärder som kan vidtas i en svensk förundersökning eller rättegång också ska kunna vidtas av svenska åklagare och domstolar för att bistå utländska myndigheter. Rättslig hjälp kan således omfatta en rad olika åtgärder, bl.a. kvarstad, beslag och husrannsakan (1 kap. 2 § första Rättslig hjälp lämnas i första hand av åklagare eller domstol (1 kap. 4 §). Utgångspunkten är att rättslig hjälp ska lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång (2 kap. 1 § första stycket), men det finns också regler som avviker från vad som skulle gälla i ett svenskt förfarande. något generellt krav på dubbel straffbarhet för att rättslig hjälp ska lämnas, men som huvudregel ställs ett sådant krav upp vid användande av tvångsåtgärder (2 kap. 2 §). Bestämmelserna i 2 kap. 3–13 §§ innehåller i huvudsak regler om an- sökan, förfarandet och rätten till juridiskt biträde. Av 2 kap. 14 § framgår att det finns såväl obligatoriska som fakultativa hinder mot att lämna rätt- Beslut om avslag på någon av grunderna som anges i 14 § ska alltid fattas av regeringen (2 kap. 15 § första stycket). I övrigt prövas an- Prop. 2019/20:198 sökan av den instans som handlägger ärendet (2 kap. 15 § andra stycket). I 3 kap. finns bestämmelser om rättslig hjälp utomlands. En svensk framställning om rättslig hjälp ska enligt huvudregeln skickas till för vidarebefordran till den andra staten, men en direktkommunikation mellan behöriga myndigheter är möjlig i vissa fall (3 kap. 2 §). I 4 kap. finns vissa särskilda bestämmelser om de olika åtgärder som en ansökan om rättslig hjälp kan avse. Regler om bl.a. beslag och kvarstad finns i 14–24 §§. Enligt 23 § kan bistå en annan stat genom att ta egendom i beslag eller besluta om kvarstad för att säkerställa verkställighet av ett beslut om förverkande som har meddelats eller kommer att meddelas i den andra staten. En förutsättning är bl.a. att beslutet om förverkande i ett senare skede också kommer att kunna verkställas i .