prop · H703118 · 2020-03-17 00:00:00 — Den som är , och som begått brott, ska få dömas till ungdomsövervakning om varken ungdomsvård eller ungdomstjänst är tillräckligt ingripande påföljder med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Den som är över ska få dömas till ungdomsövervakning endast om det finns särskilda skäl för det. Rätten ska få bestämma tiden för ungdomsövervakning till lägst och högst . Den som döms till ungdomsövervakning ska medverka i verkställighetsplanering och följa det som anges i verkställighetsplanen. Närmare bestämmelser om verkställigheten ska tas in i en särskild lag. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. promemorian föreslås att den unges medverkan i verkställighetsplaneringen bör regleras tidsmässigt. I promemorian görs bedömningen att det finns övervägande skäl mot att påföljden alltid bör innefatta ett drog- och alkoholförbud, men att den bör kunna förenas med ett sådant förbud om det finns skäl för det. I promemorian föreslås vidare i vissa avseenden en annan lagteknisk lösning i fråga om vad som regleras i respektive verkställighetslagen. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser, bl.a. Hovrätten över och , Hovrätten för , Hovrätten för Nedre , Attunda tingsrätt, , , , , , , , , Förvaltningsrätten i , För- valtningsrätten i , Justitiekanslern, , Åklagarmyndig- heten, , Säkerhetspolisen, Kriminalvården, Brottsföre- byggande rådet (Brå), , , (SiS), , Myndigheten för ung- doms- och civilsamhällesfrågor, Kommuner och Regioner (SKR) samt ett stort antal av de kommuner som yttrat sig tillstyrker i allt väsentligt eller har inte några invändningar mot att ungdomsövervakning införs som en ny påföljd för unga lagöverträdare. I några avseenden lämnas synpunkter på den lagtekniska utformningen av förslagen. När det gäller behovet av nya inslag i påföljdssystemet för unga lagöverträdare konstaterar att förslagen om ungdomspåföljder i betänkande var en del av en större helhet som byggde på att de samlade förslagen skulle behandlas som en enhet. När en sådan sammanhållen beredning nu inte kommit till stånd konstaterar hovrätten att skyddstillsyn och villkorlig dom även fortsättningsvis kommer att vara möjliga påföljdsval för den som är . Den lindring av systemets komplexitet som var ett viktigt syfte med förslag uppnås därmed inte enligt hovrättens mening. Detta anser hovrätten hade kunnat vara ett skäl för att låta de nu aktuella lagstiftningsåtgärderna anstå . Med det sagt tillstyrker ändå hovrätten förslaget om ungdomsövervakning och anser att påföljden borde kunna fylla det glapp som finns i dagens påföljdssystem mellan å ena sidan ungdomsvård och ungdomstjänst och å andra sidan sluten ungdomsvård. Vidare kan ungdomsövervakning fylla en viktig funktion vid återfall i brott. anför att ungdomsövervakning kan komma att användas i ett betydligt större antal fall än ungdomstillsyn och att behovet därmed får antas vara mycket större. Påföljden kan i flera fall tänkas bli tillämpad i situationer som med nuvarande reglering skulle ge en vuxenpåföljd. kommun, kommun och Föreningen Socialchefer efterfrågar en analys av om redan existerande påföljder kan göras tydligare och mer konsekventa ur ett brottsförebyggande perspektiv och kommunerna efterfrågar även djupare kunskap om vilka åtgärder som fungerar bättre respektive sämre för unga lagöverträdare. anför att ytterligare påföljder för unga kan göra rättsprocessen mer svåröverskådlig. Vidare kan fler påföljder enligt myndigheten medföra att likabehandlingsprincipen blir svårare att iaktta. framhåller att det är viktigt att arbetet med att utveckla påföljdssystemet för unga fortsätter och myndigheten efterfrågar vidare utredning beträffande påföljder som gör att samhället bättre kan svara med tydliga reaktioner mot grov kriminalitet, särskilt i utsatta områden. , som yttrar sig över promemorian med utgångspunkt i uppdraget att företräda barns och ungas rättigheter utifrån , välkomnar att ungdomsövervakning kan bidra till att minska antalet barn som blir föremål för en frihetsberövande påföljd i form av sluten ungdomsvård. lyfter fram att ungdomsövervakning skapar möjlighet att undvika frihetsberövanden genom att ytterligare steg införs i påföljdstrappan, vilket enligt myndigheten inte minst är viktigt med hänsyn till åtaganden enligt . () anser att barnperspektivet endast svagt eller indirekt kommer till uttryck i de konkreta lagförslagen samt att och principen om barnets bästa bör genomsyra också lagstiftning som innehåller repressiva syften. () anser att det, av vad som kan beskrivas som systematiska skäl, finns behov av ytterligare påföljdsalternativ. Den straffrättsliga proportionalitetsprincipen kan därmed ges större genomslag när det gäller unga lagöverträdare och påföljdssystemet kan i sin helhet anses bli mer koherent. Fakulteten anser att frågan om bättre lever upp till internationella förpliktelser enligt kan fördjupas. () anser att förslaget innebär att straffvärdet får ett stort företräde framför ett barnperspektiv. Enligt institutionen talar mycket för att en stor del av de unga som döms till ungdomsövervakning tidigare skulle ha fått ungdomsvård eller ungdomstjänst varför det handlar om en omotiverad repressionsökning. Vidare anser institutionen att verkställigheten är dyr och att det finns uppenbara risker för repressionsspiraler på grund av misskötsamhet. Institutionen anser också att det, utifrån målsättningen att kriminalpolitiken ska vara kunskapsbaserad, vore rimligt att insatsernas effektivitet prövades innan de därefter eventuellt permanenterades. Även anser att det finns en risk för en omotiverad repressionsökning och att det krävs en grundlig analys och problematisering kring innan påföljden införs. Enligt medför flera delar av förslaget att barns rättigheter enligt kränks och åsidosätts. Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor anser å sin sida att förslaget om ungdomsövervakning har balanserats väl utifrån ett barnrättsperspektiv. Beträffande påföljdens tillämpningsområde delar Kriminalvården promemorians bedömning att lagöverträdare som huvudregel bör behandlas som vuxna lagöverträdare. 2019/20:118 att det saknas en analys av hur den föreslagna påföljden förhåller sig till andra påföljder i fråga om ingripandegrad. enligt hovrätten att framstå som mer ingripande än en skyddstillsyn med anser att det bör klarläggas vilken betydelse art är tänkt att ha vid bedömningen av om påföljden är tillräckligt ingripande, vid sidan om brottslighetens straffvärde och tidigare När det gäller att brottslighetens art ska vägas in pekar Brå på att det faktum att den unge har begått ett grovt brott inte alltid är liktydigt med en hög risk för återfall, vilket innebär att de som har begått ett grovt brott alltså inte alltid har behov av omfattande insatser. SiS anser, för att minska risken för vårdsammanbrott och i förlängningen ett undanröjande av påföljden, att domstolen inför påföljdsvalet, som vid ungdomstjänst, bör bedöma lämpligheten av påföljden kopplat till den unges personliga utveckling och levnadsomständigheter i övrigt – framförallt med fokus på hem-, bostads- och nätverksförhållanden. SiS ser vidare svårigheter när det gäller ungdomsövervakning som påföljd för brott som begåtts av ensamkommande barn och unga som saknar nätverk i och ofta bor Det talar ytterligare, enligt SiS, för att en behovs- och lämplighetsbedömning bör föregå påföljdsvalet. Vidare bedömer SiS att påföljden kommer att ställa stora krav på motivation och medverkan från den unge varför dennes inställning till påföljden bör inhämtas inför Även anser att påföljden alltid bör förutsätta en särskild behovs- och lämplighetsprövning respektive den När det gäller påföljdens utformning anser att det är främmande att domstolen ska döma till en påföljd utan att känna till det närmare innehållet i verkställigheten. Tingsrätten anser därför att innehållet i ungdomsövervakningen borde bestämmas i domen. Verkställighetsplaneringen skulle då ske innan domstolen dömer och underlaget tillställas domstolen. En ytterligare fördel med att innehållet i påföljden bestäms av domstolen i domen är att ordningen med beslut under verkställigheten som kan överklagas till förvaltningsdomstol undviks. Tingsrätten ifrågasätter vidare om det finns behov av en sådan omfattande och resurskrävande planering som föreslås. Ett fullgott underlag för domstolen torde enligt tingsrätten kunna presenteras genom det yttrande som socialnämnden ska lämna enligt 11 § LUL. framför liknande synpunkter, och anser att det bl.a. ur legalitetssynpunkt är problematiskt att det är den verkställande myndigheten som ska bestämma vilken form av rörelsebegränsning som ska gälla för den unge. Eftersom påföljden innefattar frihetsinskränkande inslag bör det i stället ankomma på domstolen att besluta om det. En ordning som skulle kunna övervägas är att domstolen dömer till ungdomsövervakning och genom särskild föreskrift beslutar om rörelsebegränsande inslag. bestämmandet av vilken eller vilka inslag som är lämpliga i det enskilda fallet bör ett yttrande från socialnämnden enligt 11 § LUL tjäna som Andra remissinstanser, t.ex. , pekar på att det kan uppkomma vissa svårigheter när det gäller hur domstolen på ett förutsägbart och enhetligt sätt ska kunna göra en straffmätning och välja påföljd för den unge, men anser den föreslagna ordningen kan godtas eftersom beslut som fattas av den verkställande myndigheten kan överklagas till förvaltningsdomstol. det inte är de rörelseinskränkande momenten som bör styra valet av påföljdens benämning. Tingsrätten anser vidare, liksom och , att påföljdens innehåll inte bör regleras i , utan i verkställighetslagen i enlighet med förslag. Hovrätten för för fram att det är motiverat att det ska vara obligatoriskt för den som döms till ungdomsövervakning att delta i verkställighetsplanering. Däremot framstår det enligt hovrätten inte som nödvändigt att tidsmässigt reglera åtgärden. Flertalet remissinstanser, t.ex. , Hovrätten för , Attunda tingsrätt, , och ifrågasätter att drogfrihet inte är en förutsättning enligt förslaget och föreslår i stället att ungdomsövervakning alltid bör innefatta ett drogförbud. () anser å sin sida att de argument som förs fram mot ett generellt drogförbud är pragmatiska och välavvägda. har uppfattningen att det från en principiell utgångspunkt vore önskvärt att både ett alkohol- och drogförbud införs som obligatoriska moment. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens med den skillnaden att det i utkastet inte föreslås att ett alkoholförbud ska vara ett obligatoriskt inslag i påföljden. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna, bl.a. , Hovrätten för , , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, , , och tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. anser att underlaget saknar en tillräcklig analys utifrån ett barnrättsperspektiv. ser positivt på ambitionen att den nya påföljden kan bidra till att minska antalet barn som blir föremål för frihetsberövande påföljd, men anser att det är oklart om införandet av den nya påföljden kommer att leda till det. () avstyrker förslaget. instämmer i att det finns behov av ett påföljdsalternativ som kan fylla luckan i den s.k. påföljdstrappan, och att det är en fördel om en sådan påföljdstyp kan straffmätas. är emellertid inte övertygad om att den föreslagna påföljden är det lämpligaste alternativet för att fylla den luckan. Inställningen grundar sig dels i en osäkerhet när det gäller effekterna för den dömde av s.k. helghemarrest, dels på vissa ytterligare skäl som hänger samman med åtgärder vid upprepad misskötsamhet och systemets trovärdighet samt påföljdens ingripandegrad och . För att fylla luckan i påföljdstrappan anser fakultetsnämnden att andra varianter bör övervägas, t.ex. skulle påföljden ungdomstjänst kunna utvecklas. anser att ungdomsövervakningens plats i påföljdssystemet behöver tydliggöras, bl.a. med avseende på relationen till sluten ungdomsvård. Förvaltningsrätten i anför att det finns en risk att föreslagna inskränkningar i rörelsefriheten inte är tillräckliga för att uppnå syftet att angripa de faktorer som kan antas öka risken för nya brott och understödja de faktorer som kan antas skydda mot en sådan risk. Beträffande påföljdens tillämpningsområde efterfrågar över och ett klargörande av när brottsligheten är av sådan art att ungdomsövervakning bör väljas som påföljd och hur detta förhåller sig till förutsättningarna att döma ut sluten ungdomsvård. menar att det senare bör tydliggöras, liksom relationen till villkorlig dom anser därutöver att formuleringen att påföljden får väljas om varken ungdomsvård eller ungdomstjänst är tillräckligt ingripande påföljder inte tillfredsställande täcker in de situationer där varken ungdomsvård eller ungdomstjänst blir aktuellt på delvis annan grund, t.ex. om straffmätningsvärdet är för högt för ungdomstjänst men det inte finns någon föreslagen vårdplan att jämföra Tingsrätten menar vidare att yttrandet som ska göras enligt 11 § LUL, i vart fall i vissa närmare angivna fall, också bör avse lämpligheten av ungdomsövervakning som påföljd. inte bör komma i fråga att döma ut ungdomsövervakning om straffmätningsvärdet understiger , eftersom en sådan ordning riskerar att komma i konflikt med proportionalitetsprincipen. tingsrätt påpekar att de straffmätningsvärden som påföljden är tänkt att tillämpas för kan behöva justeras vid ett genomförande av förslagen i betänkandet Slopad straffrabatt för unga myndiga (SOU 2018:85). När det gäller påföljdens utformning instämmer domareförbund i den kritik som framförts om att det är problematiskt från tydlighets- och förutsebarhetssynpunkt att det är den verkställande myndigheten, och inte domstol, som föreslås besluta om verkställighetsstadiet innebär ett avsteg från grundläggande straffrättsliga principer, nämligen de om proportionalitet och förutsebarhet. anförs för en sådan ordning är inte tillräckligt starka för att motivera Det bör därför vara en uppgift för domstolen att besluta om rörelsebegränsande inslag. anser att det är centralt att hänsyn tas till barnets eller den unges hemförhållanden vid utformandet av påföljden, bl.a. genom att eventuella riskfaktorer kopplade till barnet eller ungdomens hemförhållanden uppmärksammas innan beslutet om påföljd. En annan del behöver vara att överväga hur andra familjemedlemmar, särskilt hemmavarande syskon, påverkas. Angående det närmare innehållet i påföljden tillstyrker förslaget att allt som anges i verkställighetsplanen bör betecknas som obligatoriskt för den unge att följa. ifrågasätter att inskränkningar i rörelsefriheten bör vara en obligatorisk och ställer sig positiva till förslaget att verkställighetsplanen ska vara förenad med ett obligatoriskt krav på drogfrihet, vilket förhoppningsvis kan bidra till att den unge inte återfaller i brott. också ett alkoholförbud bör vara ett obligatoriskt inslag i påföljden, vilket även lyfts av Attunda tingsrätt. avstyrker förslaget i den del det gäller förordnanden i verkställighetsplanen om den dömdes skolgång. gränsdragningskonflikter och normkonflikter i förhållande till bestämmelser i skollagen angående vilka åtgärder och särskilda förutsättningar som ska gälla den dömdes skolgång anför nämnden att det bör övervägas att begränsa bestämmelsen till att avse skyldigheten att gå i Prop. 2019/20:118 skola eller delta i annan sysselsättning. Skälen för regeringens förslag Ungdomsövervakning bör införas som en ny påföljd Påföljdssystemet för unga lagöverträdare har under genomgått reformer som innebär ökade inslag av förutsebarhet, konsekvens och proportionalitet. I huvudsak fungerar systemet väl på så sätt att en adekvat påföljd kan väljas genom ungdomsvård, ungdomstjänst eller sluten ungdomsvård. Som konstateras i promemorian och av saknas dock i vissa fall möjlighet till en lämplig och trovärdig reaktion. För att åstadkomma en ordning som gör det möjligt för domstolen att vid allvarlig brottslighet och i graverande återfallssituationer välja ett påföljdsalternativ som är lämpligt och trovärdigt både i fråga om innehåll och ingripandegrad bör det således införas en ny påföljd för unga lagöverträdare. I likhet med vad som föreslås i promemorian bör en ny påföljd kunna väljas när ungdomsvård eller ungdomstjänst inte bedöms vara tillräckligt ingripande, som det inte finns tillräckliga skäl för sluten ungdomsvård. För att säkerställa att påföljden har en tillräcklig ingripandegrad bör den kunna straffmätas. Den nya påföljden bör vidare bygga på övervakning och kontroll och innebära någon form av uppoffring och frihetsinskränkning som är mer ingripande än ungdomsvård och ungdomstjänst, men utan att den innebär institutionsvård. För att ett nytt påföljdsslag ska kunna verka brottsavhållande och leva upp till bestämmelser bör, som bl.a. framhålls av , innehållet i påföljden också utformas på så sätt att den så långt som möjligt angriper de riskfaktorer som kan antas öka risken för nya brott och understödjer de skyddsfaktorer som kan antas motverka en sådan risk. Med hänsyn till att påföljden föreslås bygga på övervakning och kontroll och tillämpas på unga lagöverträdare instämmer regeringen i promemorians förslag att den, i syfte att ansluta till övriga påföljder i 32 kap. , bör benämnas ungdomsövervakning. Som beskrivs i avsnitt 4.1 är det särskilt i förhållande till unga lagöverträdare i åldersgruppen 15–som skälen för straffrättslig särbehandling gör sig gällande. Ungdomsövervakning bör därför, såsom föreslås i promemorian, i första hand komma i fråga för den som vid lagföringstillfället är . Endast om det finns särskilda skäl för det bör påföljden kunna dömas ut för en person som vid lagföringstillfället fyllt 18 men inte . Motsvarande ordning gäller för ungdomstjänst. Bedömningen av om en undantagssituation är för handen bör göras på samma sätt och utifrån samma grunder som vid den påföljden. Det innebär bl.a. att det kan finnas skäl att välja ungdomsövervakning som påföljd för en person som vid lagföringstillfället är om brottsligheten har skett strax före artonårsdagen. 2019/20:118 Utgångspunkten för valet av ungdomsövervakning som påföljd bör vara att brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet påkallar en ingripande påföljd som de andra icke frihetsberövande ungdomspåföljderna inte är tillräckligt ingripande i det enskilda fallet. Genom att avgränsa den nya påföljdens tillämpningsområde med utgångspunkt från de i avsnitt 4.2.2 konstaterade bristerna minskar risken för att ungdomspåföljdernas tillämpningsområden överlappar varandra på ett sätt som gör att påföljdssystemet blir komplext och svårtillämpat. För att påföljden ska kunna ges en sådan utformning att den ska kunna täcka angivna brister i systemet föreslås i promemorian att dess tillämpningsområde inte bör styras utifrån en behovsbedömning, såsom vid ungdomsvård, eller en lämplighetsbedömning, såsom vid ungdomstjänst. Inte heller bör påföljdsvalet förutsätta samtycke från den unge eller dennes vårdnadshavare. Några remissinstanser, bl.a. SiS och , har invänt mot att påföljden utformas på så sätt. Enligt regeringens mening är en sådan ordning dock en förutsättning för att syftet med införandet av påföljden ska kunna uppnås. I detta avseende överensstämmer utformningen av påföljden vidare med vad som gäller för sluten ungdomsvård. När det gäller lämplighetsaspekter som tar sikte på den unge och dennes personliga förhållanden kan det emellertid ha betydelse för innehållet i verkställigheten, se vidare avsnitt 5.3.2. Ungdomsövervakning bör som utgångspunkt kunna väljas när det är fråga om brottslighet med ett s.k. straffmätningsvärde, i bemärkelsen straffvärde med beaktande av eventuella s.k. billighetsskäl och ungdomsreduktion enligt 29 kap. 7 § , som överstiger men inte uppgår till . Som redogjorts för i avsnitt 4.1 har en särskild utredare i betänkandet Slopad straffrabatt för unga myndiga (SOU 2018:85) lämnat förslag till ändringar beträffande den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–. Förslagen bereds i . De förslag som lämnas i denna proposition utgår från hur påföljdssystemet för unga lagöverträdare ser ut . Som Attunda tingsrätt noterar får eventuella konsekvenser som kan bli följden av ett genomförande av de förslag som lämnats i SOU 2018:85 om ändringar i bl.a. 29 kap. 7 § hanteras i anslutning till det. Vidare bör ungdomsövervakning kunna väljas i graverande återfallssituationer. Det kan då vara fråga om brottslighet med ett straffmätningsvärde som något understiger , men där även den unges tidigare brottslighet ska beaktas vid straffmätningen, vilket kan medföra att varken ungdomsvård eller ungdomstjänst bedöms vara tillräckligt ingripande. Till skillnad från anser regeringen inte att den ordningen riskerar att komma i konflikt med proportionalitetsprincipen, särskilt med tanke på att det i sådana fall alltså är fråga om ett straffmätningsvärde något understigande också återfallet har beaktats i enlighet med 29 kap. 4 § . I likhet med vad som anförs i promemorian skulle så kunna vara fallet om det är fråga om ett flertal återfall och övriga alternativ bland ungdomspåföljderna bedöms vara uttömda eller det är fråga om återfall i allvarlig brottslighet såsom t.ex. rån eller grov misshandel. I enlighet med promemorians bedömning anser regeringen att även brottslighetens art bör kunna ha betydelse för påföljdsvalet, i likhet med vad som gäller för ungdomsvård. Brottslighetens art har emellertid en mer begränsad betydelse vid påföljdsbestämningen för unga lagöverträdare än när det är fråga om vuxna lagöverträdare (se bl.a. NJA 2005 s. 690 och NJA 1999 s. 561). När det gäller ungdomstjänst är den omständigheten att det är fråga om ett s.k. artbrott inte ett hinder för att döma till påföljden. I förarbetena anges att det bör finnas ett förhållandevis stort utrymme för domstolen att döma till ungdomstjänst som påföljd när det är fråga om ett brott vars art är sådan att det finns anledning till ett kort frihetsberövande straff (se prop. 2005/06:165 s. 76). Införandet av ungdomsövervakning som ny påföljd är inte avsedd att innebära någon förändring i detta avseende. Som framgår ovan bör det bli aktuellt att döma till ungdomsövervakning först när varken ungdomsvård eller ungdomstjänst är tillräckligt ingripande påföljder. Ungdomsövervakning bör således kunna väljas i fall där påföljden enligt hittillsvarande ordning bestäms till ungdomstjänst trots att det är fråga om återfall i relativt allvarlig brottslighet eller vid brottslighet som leder till ungdomsvård trots att det är ett tveksamt påföljdsval med hänsyn till det höga straffmätningsvärdet, brottslighetens art eller återfallssituationen. Vidare bör påföljden, som anförs av och i promemorian, kunna tillämpas vid fall som enligt hittillsvarande ordning föranleder en kortare tids sluten ungdomsvård. Någon risk för att införandet av ungdomsövervakning skulle medföra en omotiverad repressionsökning bedöms därför inte finnas. efterfrågar påföljdsalternativ som gör att samhället bättre kan svara med tydliga reaktioner mot grov kriminalitet, särskilt i utsatta områden. Den nya påföljden kan komma att innebära ett sådant alternativ. Sammanfattningsvis föreslås att den som är , och som begått brott, ska kunna dömas till ungdomsövervakning om varken ungdomsvård eller ungdomstjänst är tillräckligt ingripande påföljder med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Den som är bör dock kunna dömas till ungdomsövervakning endast om det finns särskilda skäl för det. Domstolen bör kunna bestämma ungdomsövervakningens längd till lägst och högst ett år Som anförs ovan bör den nya påföljden kunna straffmätas av domstolen. Det innebär att domstolen ska bestämma att påföljden ska vara mer ingripande ju allvarligare brottsligheten är. Det bör komma till uttryck genom att domstolen ska bestämma påföljden ska pågå.