prop · H703198 · 2020-09-01 00:00:00 — I de flesta övriga fall gäller EU:s dataskyddsför- ordning (och rådets förordning [EU] 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behand- ling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG [allmän dataskyddsförordning]). Både brottsdatalagen och dataskyddsförordningen kompletteras av andra författningar. Den behandling av personuppgifter som krävs vid tillämpningen av EU- förordningen kommer att ha rättslig grund i den befintliga dataskydds- regleringen. Detta mot bakgrund av att personuppgiftsbehandlingen kom- mer att vara nödvändig för att berörda myndigheter ska kunna utföra de uppgifter som åligger dem. Genom den befintliga dataskyddsregleringen kommer det också att finnas ett starkt skydd för den enskildes grundlägg- ande rättigheter och friheter i samband med personuppgiftsbehandlingen. Såsom Datainspektionen påtalar är de ansvariga myndigheterna bl.a. skyl- diga att vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder i samband med överföring och annan behandling av personuppgifter. En sådan åtgärd skulle t.ex. kunna vara kryptering vid ett elektroniskt överförande. Frågan om översändande av intyget om frysning eller förverkande behandlas också i skäl 24 i EU-förordningen där bl.a. säkrad e-post och det euro- peiska rättsliga nätverkets säkra telekommunikationssystem nämns. Sammanfattningsvis utgör den befintliga regleringen som finns på per- sonuppgiftsområdet tillräcklig reglering för den personuppgiftsbehandling som kommer att ske vid tillämpningen av EU-förordningen. Någon ytter- ligare reglering för denna behandling behöver således inte införas. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i artikel 31 i EU-förord- ningen om kostnader i samband med tillämpning av förordningen med- för inte behov av några kompletterande lagregler. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig särskilt i Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 31.1 i EU-förord- Prop. 2019/20:198 ningen ska varje medlemsstat bära sina egna kostnader i samband med tillämpningen av förordningen. Artikel 31.2 innehåller dock regler om att den verkställande myndigheten får lägga fram ett förslag för den utfärd- ande myndigheten om att kostnaderna ska delas om det, antingen före eller efter verkställigheten av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverk- ande, framkommer att verkställigheten skulle medföra stora eller excep- kostnader. Efter att ett sådant förslag framställts ska myndighet- erna samråda med varandra. Samråden, eller åtminstone resultatet av dem, ska dokumenteras på ett sätt som möjliggör framställning av en skriftlig uppteckning. I skäl 49 i förordningen anges att medlemsstaterna inte bör kunna avkräva varandra ersättning för kostnader som uppstått vid tillämp- ningen, men att den utfärdande myndigheten bör beakta eventuella förslag från den verkställande staten om att dela stora eller exceptionella kostnader som kan ha uppstått t.ex. när egendomen varit fryst . I promemorian föreslås inga kompletterande regler till dessa bestäm- melser. Regeringen delar bedömningen i promemorian att artikel 31 inte medför behov av några kompletterande lagregler. Regeringen kommer dock att i samband med utarbetandet av förordningsbestämmelser över- väga om det behöver införas några särskilda regler i förordningen till den nya lagen. Regeringens bedömning: Det behövs inte någon kompletterande reglering i fråga om regress för utbetalat skadestånd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 34.1 i EU- förordningen kan den verkställande staten kräva ersättning av den utfärd- ande staten för de belopp som betalats ut till en berörd person till följd av skador i samband med verkställigheten av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande (regressrätt). Detta gäller inte om den utfärdande staten kan visa att skadan uteslutande beror på den verkställande statens I ett sådant fall ska staterna komma överens om ersättnings- Bestämmelserna i artikel 34.1 påverkar inte tillämpningen av nationell lagstiftning avseende fysiska och juridiska personers anspråk på skadeersättning (artikel 34.2). En fysisk eller juridisk persons rätt till ska- destånd på grund av skada som uppstått vid verkställigheten av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande regleras alltså i nationell rätt. Liknande bestämmelser om regressrätt finns i ett flertal andra EU-rätts- akter och konventioner angående straffrättsligt samarbete som an- slutit sig till, t.ex. artikel 12 i rambeslutet om verkställighet av frysnings- beslut och artikel 18 i direktivet om en europeisk utredningsorder. nomförandet av dessa instrument bedömde regeringen att bestämmelserna inte medförde behov av lagstiftningsåtgärder (se t.ex. prop. s. 78 och 2016/17:218 s. 222). Det saknas anledning att nu göra en annan Några kompletterande bestämmelser till artikel 34 bör därför 2019/20:198 12 Regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det finns inte behov av att införa några särskilda övergångsbestämmelser utöver dem som finns i artikel 40 i EU-förordningen. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget eller bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 41 i EU- förordningen ska förordningen tillämpas . De föreslagna lagbestämmelserna bör träda i kraft . Artikel 40 i EU-förordningen innehåller övergångsbestämmelser. I artikel 40.1 anges att förordningen ska tillämpas på intyg om frysning och intyg om förverkande som har översänts eller . Intyg om frysning och intyg om förverkande som har översänts före ska däremot, enligt artikel 40.2, fortsätta att hanteras enligt respektive rambeslut till och med den slutliga verkställig- heten av beslutet om frysning eller beslutet om förverkande. Det finns inte behov av att utöver dessa regler införa några särskilda övergångs- bestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen kan komma att innebära vissa merkostnader för berörda myndigheter, framför allt i form av utbild- Dessa kostnader kan finansieras inom ramen för befint- Förslagen skapar bättre förutsättningar att komma åt kriminellas brottsvinster och att bekämpa den grova brottsligheten. antas medföra positiva effekter för det brottsförebyggande arbetet. Förslagen är förenliga med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och förväntas inte få betydelse för miljön eller för jämställdheten. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna godtar eller invänder inte mot bedömningen. anser att det saknas anled- ning att anta att den nya lagen i sig kommer att leda till en ökad arbetsbörda för åklagarna, men bedömer att tillämpningen av bestämmelserna om åter- ställande av fryst egendom till brottsoffer enligt artikel 29 i EU-förord- ningen kommer att göra det. heten och bedömer att förslagen kommer att kräva utbildningsinsatser hos tillämparna. framhåller vid- are att förslagen kommer att ge upphov till ett direkt behov av anpassning av åklagarnas it-stöd. Skälen för regeringens bedömning: Syftet med EU-förordningen är att effektivisera och förbättra det rättsliga samarbetet inom EU angående ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande. Genom att skapa en effektiv ordning för detta samarbete skapas bättre förutsättningar att bl.a. komma åt kriminellas brottsvinster och att be- kämpa den grova brottsligheten, vilken inte sällan är gränsöverskridande. Bättre förutsättningar att komma åt brottsvinster skulle även kunna ha positiva effekter på det brottsförebyggande arbetet. Om fler utländska beslut om förverkande verkställs i kommer det också att ha en positiv budgetpåverkan eftersom en stor andel av de medel som drivs in i kommer att tillfalla staten. har endast enstaka utländska beslut om frysning respektive förverkande översänds till för erkännande och verkställig- het här. Detsamma gäller i fråga om svenska beslut om frysning och för- verkande som har skickats till andra medlemsstater för erkännande och verkställighet där. Även om det nya regelverket är tänkt att medföra ett ökat antal ärenden om erkännande och verkställighet av beslut om frysning respektive förverkande, delar regeringen den bedömning som görs i pro- memorian att det inte torde bli fråga om någon mer omfattande ökning av antalet inkommande och utgående ärenden till och från svenska myndigheter. Ett av syftena med EU-förordningen är att myndigheternas hantering av ärendena i fråga ska förenklas i jämförelse med dagens ordning. I prome- görs bedömningen att den nya regleringen endast i mycket liten utsträckning medför att domstolarna, åklagarna och Kronofogdemyndig- heten åläggs nya uppgifter och att det i stället främst är fråga om att byta regelverk för samarbetet i fråga. Regeringen delar i huvudsak den bedöm- ningen. är regelverket kring ömsesidigt erkännande av beslut om frysning relativt komplicerat, vilket även påpekas av Åklagarmyndig- heten. Detsamma gäller regelverket kring ömsesidigt erkännande av beslut om förverkande. En bidragande orsak till komplexiteten är att olika rätts- akter ska tillämpas beroende på dels åtgärdens syfte, dels vilket land beslutet översänds till eller mottas ifrån. Regeringen delar därför åklagar- myndigheternas och Brottsförebyggande rådets bedömning att det kom- mer att krävas vissa utbildningsinsatser hos berörda myndigheter för att säkerställa en korrekt, enhetlig och effektiv tillämpning av regelverket. Som påtalas av kan också en anpassning av åklag- arnas it-stöd bli nödvändig. Enligt regeringens bedömning ska sådana insatser kunna hanteras inom befintliga budgetramar. Åklagarmyndig- heterna har inte heller gjort gällande annat. Som framhåller innebär EU-förordningens regler- ing om återställande av fryst egendom till ett brottsoffer att åklagarna åläggs en ny typ av uppgift. Med hänsyn till det mycket begränsade antal ärenden som hanterats enligt lagen om verkställighet av frysnings- beslut och att någon större ökning av antalet ärenden inte förutses bedömer regeringen att den ökade arbetsbörda som dessa regler skulle kunna medföra är ytterst begränsad. 2019/20:198 Vad gäller domstolarnas arbetsbörda kan framhållas att regeringen nu föreslår att den obligatoriska domstolsprövning som sker i samband med att ett utländskt beslut om frysning verkställs i enligt lagen om verkställighet av frysningsbeslut inte ska ske vid tillämpning av EU- förordningen. Ett beslut om erkännande och verkställighet av ett beslut om frysning ska alltså, till skillnad från vad som gällt, prövas i domstol endast om den som drabbats av åtgärden begär en sådan prövning. Sammantaget gör regeringen bedömningen att de merkostnader som kan uppstå för berörda myndigheter med anledning av EU-förordningen och kompletterande förslag i denna proposition, framför allt i form av utbildningsinsatser, inte är mer omfattande än att de kan finansieras inom ramen för befintliga anslag. EU vilar på respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jäm- likhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inbegripet rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Som ett led i detta ska EU och medlemsstaterna respektera Europeiska unionens stadga om de grund- läggande rättigheterna vid tillämpningen av unionsrätten. EU-förord- ningen är förenlig med de grundläggande rättigheter och principer som er- känns i stadgan (se skäl 17 i EU-förordningen). Regeringen bedömer att även de bestämmelser som föreslås komplettera EU-förordningen står i överensstämmelse med stadgan. Förslagen bedöms inte ha någon påverkan på jämställdheten eller miljön. 14.1Förslaget till lag med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Denna lag innehåller bestämmelser som kompletterar och rådets förordning (EU) 2018/1805 av om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande, i denna lag kallad EU-förordningen. Paragrafen anger lagens innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. I paragrafen anges att lagen innehåller kompletterande bestämmelser till EU-förordningen om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande (EU-förordningen). Detta innebär att lagen inte kan tillämpas fristående, utan endast tillsammans med EU-förordningen. förordningen är direkt tillämplig i de medlemsstater som omfattas av för- ordningen, dvs. samtliga medlemsstater förutom och . Hänvisningarna till EU-förordningen i lagen är dynamiska, dvs. ordningen i den gällande lydelsen. 2 § Termer och uttryck i denna lag har samma betydelse som i EU-förordningen. Paragrafen innehåller en upplysning om att de termer och uttryck som används i lagen ska förstås på samma sätt som i EU-förordningen. Över- vägandena finns i avsnitt 6.4. Av paragrafen följer bl.a. att definitionerna i artikel 2 i EU-förordningen även gäller vid tillämpningen av lagen. EU-förordningens definitioner av beslut om frysning och beslut om förverkande har stora likheter med de definitioner som finns i rådets rambeslut /577/RIF om verkställighet i Europeiska unionen av beslut om frysning av egendom eller bevis- material och 2006/783/RIF om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande. Förarbetsuttalandena som gjordes i samband med genomförandet av de rambesluten kan därför ge viss vägledning i fråga om hur begreppen ska tolkas (se t.ex. prop. 2004/05:115 s. 30 f. och 2010/11:43 s. 43 f.). Det är dock som är den yttersta uttolkaren av de termer och uttryck som används i EU- förordningen. 3 § För erkännande och verkställighet i av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande får det uppställas krav på att de gärningar som beslutet avser utgör ett brott enligt svensk rätt. Det gäller dock inte för de brott som avses i artikel 3.1 i EU-förordningen. Paragrafen möjliggör för de verkställande myndigheterna i att tillämpa vägransgrunden avseende dubbel straffbarhet i artiklarna 8.1 e och 19.1 f i EU-förordningen. Verkställande myndigheter är åklagare och , se 4 kap. 2 § och 5 kap. 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. När är utfärdande stat av beslut om frysning 1 § Åklagare är utfärdande myndighet när ett svenskt beslut om frysning genom beslag, penningbeslag eller kvarstad i brottmål sänds över till en annan medlems- stat enligt EU-förordningen. I paragrafen, som i allt väsentligt har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anvisas utfärdande myndighet i avseende beslut om frysning. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1. Genom paragrafen utses åklagare att vara utfärdande myndighet enligt artikel 2.8 a i EU-förordningen när ett svenskt beslut om frysning sänds över till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet där. Åklagarens behörighet omfattar beslut om beslag, penningbeslag eller kvarstad i brottmål, dvs. även beslut om frysning som har meddelats av en domstol. Förutom att utfärda intyget om frysning och översända det till den andra medlemsstaten (artikel 4), ska den utfärdande myndigheten bl.a. samråda med den verkställande myndigheten i olika frågor (se t.ex. artik- larna 8.2, 9.5 och 25) samt ta emot och lämna underrättelser från och till den myndigheten (se t.ex. artiklarna 9.4 och 12.1). Beslut i om beslag och penningbeslag enligt denna lag 2 § En åklagare får besluta om beslag av ett föremål trots att det inte är tillgängligt vid beslutet, om föremålet 1.skäligen kan antas vara förverkat på grund av brott, och 2.kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat som är bunden av EU- förordningen. Det som sägs om föremål i första stycket gäller också om skriftlig handling. I fråga om beslag av sådan egendom som avses i 27 kap. 2 och 3 §§ gäller även de förutsättningar som anges i de paragraferna. Paragrafen innehåller regler som ger en åklagare möjlighet att besluta om beslag trots att beslagsföremålet ännu inte är tillgängligt. Beslutet om beslag ska kunna sändas över till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet där i enlighet med EU-förordningen. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I första stycket anges vissa förutsättningar för att beslag ska kunna be- slutas med stöd av paragrafen. Till skillnad från vad som gäller vid beslut om beslag enligt uppställs inte något krav på att före- målet i fråga ska vara tillgängligt vid beslutet. Enligt första punkten krävs att föremålet i fråga skäligen kan antas vara förverkat på grund av brott. Innebörden av detta krav är densamma som när beslag beslutas med stöd av bestämmelserna i 27 kap. 1 § . Vidare förutsätts, enligt andra punkten, att beslagsföremålet kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat som är bunden av EU-förordningen. Det innebär att åklagaren måste ha någon indikation på att föremålet finns i den stat som beslutet kommer att skickas till. I artiklarna 4–6 i EU-förordningen anges vad åklagaren har att beakta inför att beslutet översänds till en annan medlemsstat. Enligt andra stycket ska en skriftlig handling, vid tillämpning av första stycket, jämställas med ett föremål. Det motsvarar vad som gäller enligt 1 § andra stycket . Vidare framgår att även de sär- skilda förutsättningarna för beslag som finns i 27 kap. 2 och 3 §§ rätte- gångsbalken måste vara uppfyllda om beslaget rör sådan egendom som avses i de bestämmelserna. Det innebär bl.a. att vissa skriftliga handlingar inte får tas i beslag, att utrymmet att beslagta ett skriftligt meddelande mellan den misstänkte och vissa till honom eller henne närstående personer är begränsat och att en försändelse som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag får tas i beslag endast om det för brottet är föreskrivet fängelse eller däröver. I 4 § första stycket anges ytterligare förutsättningar för att meddela ett beslut om beslag enligt den här paragrafen. Att beslutet inte får verkställas i framgår av 4 § andra stycket. 3 § En åklagare får besluta om beslag av egendom i form av pengar, fordran eller någon annan rättighet som skäligen kan antas vara föremål för brott enligt lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller lagen (2014:307) om straff för penningtvättsbrott, eller av ett motsvarande värde (penningbeslag), trots att egendomen i fråga inte är tillgänglig vid beslutet, om egendomen 1.skäligen kan antas vara förverkad på grund av brott, och 2.kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat som är bunden av EU- förordningen. Paragrafen innehåller regler som ger en åklagare möjlighet att besluta om penningbeslag trots att egendomen i fråga ännu inte är tillgänglig. om penningbeslag ska kunna sändas över till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet där i enlighet med EU-förordningen. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. De grundläggande förutsättningarna för att fatta ett beslut om pen- ningbeslag enligt den här paragrafen är desamma som enligt lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller lagen (2014:307) om straff för penningtvättsbrott. innebär alltså att det ska vara fråga om viss egendom som skäligen kan antas vara föremål för brott enligt någon av dessa lagar, eller ett mot- Därutöver krävs, enligt första och andra punkten, att egen- domen skäligen kan antas vara förverkad på grund av brott och att den kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat som är bunden av EU- Det sistnämnda innebär att åklagaren måste ha någon in- dikation på att egendomen finns i den stat som beslutet kommer att skickas Till skillnad från vad som gäller vid ett beslut om penningbeslag enligt lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall och lagen om straff för penningtvättsbrott uppställs inte något krav på att egendomen ska vara tillgänglig vid beslutet. I artiklarna 4–6 i EU-förord- ningen finns bestämmelser om vad åklagaren har att beakta inför att be- slutet översänds till en annan medlemsstat. I 4 § första stycket anges ytterligare förutsättningar för att meddela ett beslut om penningbeslag enligt den här paragrafen. Att beslutet inte får verkställas i framgår av 4 § andra stycket. 4 § Beslag enligt 2 eller 3 § får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller de men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Beslag enligt 2 eller 3 § får inte verkställas i . I paragrafen finns bl.a. en bestämmelse om krav på proportionalitet. vägandena finns i avsnitt 7.1. Av första stycket följer att proportionalitetsprincipen ska beaktas när åklagaren beslutar om beslag eller penningbeslag enligt lagen. svarande bestämmelse finns i 27 kap. 1 § tredje stycket , 8 § andra stycket lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall och 12 § andra stycket lagen om straff för penning- Ett beslut om beslag eller penningbeslag som har fattats med stöd av lagen får, enligt andra stycket, inte verkställas i . ett beslag enligt 2 eller 3 § får således ske endast i en annan medlemsstat. Verkställighet genom alternativa åtgärder 5 § Åklagaren får inte lämna samtycke till att ett beslut om frysning som har sänts över till en annan medlemsstat verkställs genom alternativa åtgärder enligt arti- kel 23.3 i EU-förordningen. Av paragrafen följer att åklagaren inte får samtycka till att det svenska beslutet om frysning verkställs genom någon annan åtgärd än den som anges i beslutet (artikel 23.3 i EU-förordningen). Att sådant samtycke inte 2019/20:198 lämnas anges lämpligen i det intyg om frysning som sänds över till den andra medlemsstaten (Bilaga I till EU-förordningen, avsnitt J). Överväg- andena finns i avsnitt 7.2. 6 § När ett beslag enligt 2 eller 3 § har verkställts i den verkställande staten, tillämpas följande bestämmelser i 27 kap. : –2 § fjärde stycket om åklagarens skyldighet att anmäla verkställt beslag av ett skriftligt meddelande, –4 a § om utlämnande av föremål till målsägande eller någon annan som trätt i dennes ställe, –6 § om rättens prövning, –7 § om tid för åtals väckande, –8 § första, andra och fjärde styckena om hävande av beslag, –11 § om underrättelseskyldighet, och –13 § om protokoll och om rätt för den som drabbats av ett beslag att få ett bevis om beslaget. När brottmålet avgörs, ska rätten med tillämpning av 27 kap. 8 § femte stycket pröva om beslaget eller penningbeslaget fortfarande ska bestå. Paragrafen innehåller bestämmelser om det förfarande som ska tillämpas när ett beslut om beslag eller penningbeslag har verkställts i den Övervägandena finns i avsnitt 7.3. I första stycket anges vilka bestämmelser i 27 kap. som ska tillämpas när ett beslut om beslag enligt 2 § eller ett beslut om penningbeslag enligt 3 § har verkställts i den andra medlemsstaten. verkställande myndigheten ska, enligt artikel 7.2 i EU-förordningen, rapportera till den utfärdande myndigheten om att verkställighet har skett. Om åklagaren har fattat ett beslut om beslag i ett sådant fall som avses i 27 kap. 2 § andra stycket 2–8 , ska åklagaren enligt fjärde stycket samma paragraf göra en anmälan till rätten när beslutet har Rätten ska då skyndsamt pröva om det finns skäl för åtgärden. I övriga fall sker ingen obligatorisk domstolsprövning. bats av beslaget har i stället rätt att begära rättens prövning av beslutet (27 kap. 6 § första stycket). En sådan prövning kan göras så snart beslaget har verkställts i den andra staten. Om rätten fastställer beslaget, ska den sätta ut inom vilken åtal ska väckas, om åtal inte redan har väckts (27 kap. 7 §). Denna tid kan förlängas efter en begäran från åklagaren. Tiden får inte sättas längre än vad som är nödvändigt. Genom hänvisningen till 27 kap. 4 a § möjliggörs för åklagaren att enligt