prop · H80373 · 2020-12-22 00:00:00 — Den nya straffbestämmelsen bör mot denna bakgrund utformas så att straffansvaret träffar den som för bedräglig användning förvanskar ett betalningsverktyg eller framställer ett falskt betalningsverktyg. Det straffbara området bör omfatta dels användning av ett olovligen införskaffat eller förvanskat eller falskt betalningsverktyg, dels annan befattning med sådana verktyg (punkt 3) Lagstiftning krävs vidare för att genomföra delar av den reglering i direktivet som avser olika former av befattning med ett olovligen införskaffat eller förvanskat eller falskt betalningsverktyg. Det handlar till att börja med om artikel 3 om bedräglig användning av ett olovligen åtkommet respektive helt eller delvis förfalskat betalningsverktyg. Med hänsyn till bedömningen ovan att begreppet bedräglig användning inte endast avser ett fullbordat bedrägeri utan ska ges en vidare innebörd, instämmer regeringen inte med Hovrätten över och i att regleringen avseende bedrägeri skulle kunna vara tillräcklig för att genomföra artikeln. För att möta kriminaliseringskravet i artikel 3 bör det därför införas ett straffansvar för i vart fall den som bedrägligen använder ett olovligen införskaffat eller förvanskat eller falskt betalningsverktyg. Lagstiftning krävs också med anledning av artiklarna 4 d och 5 d, som behandlar olika slags befattning för bedräglig användning med betalningsverktyg som har införskaffats olovligen eller som är helt eller delvis förfalskade. De relevanta formerna av befattning skiljer sig åt mellan artiklarna men både när det gäller fysiska och icke-fysiska betalningsverktyg omfattas anskaffande för egen eller annans räkning. Artiklarna nämner också vissa former av anskaffande som straffansvaret måste omfatta (försäljning, överföring och distribution samt för fysiska betalningsverktyg även mottagande, tillgrepp, inköp, import, export och transport). För de icke-fysiska betalningsverktygen omfattas utöver anskaffande även tillgängliggörande. Alla de nämnda artiklarna innehåller bedräglighetsrekvisit. Artikel 3 avser bedräglig användning, medan artiklarna 4 d och 5 d är begränsade till sådan befattning som sker med ett överskjutande uppsåt, dvs. befattning som sker för bedräglig användning. I lagrådsremissen föreslogs såvitt gäller användning att den nya straffbestämmelsen enbart skulle avse bedräglig användning. När det gäller övrig befattning instämde regeringen i promemorians bedömning att ett krav på att befattningen ska ske för bedräglig användning inte borde uppställas. Till stöd för detta anfördes att utrymmet för att lagligen hantera ett betalningsverktyg som har varit föremål för ett förbrott redan är begränsat, t.ex. genom straffansvaret för häleri enligt 9 kap. 6 § som kan tillämpas när det gäller vissa betalningsverktyg. Enligt Lagrådet gör sig detta skäl för att gå längre än kravet i direktivet gällande även beträffande olovlig användning av ett olovligen åtkommet eller förfalskat betalningsverktyg. I vart fall framstår det enligt Lagrådet som omotiverat att genom rekvisitet bedrägligen ställa högre krav för straffbarhet när det gäller den som använder ett betalningsverktyg, jämfört med den som befattar sig med det på annat sätt. Regeringen instämmer i detta och konstaterar också att det är svårt att se något legitimt användningsområde för ett sådant betalningsverktyg som det är fråga om här. Att inte begränsa straffansvaret till användning som är bedräglig är således i överensstämmelse med syftet med den nya straffbestämmelsen, nämligen att skapa ett starkt och ändamålsenligt straffrättsligt skydd för betalningsverktyg. Ingen av artiklarna bör alltså Prop. 2020/21:73 genomföras genom lagstiftning som innehåller ett bedräglighetsrekvisit. När det gäller genomförandet av artiklarna 4 d och 5 d ifrågasätter regeringen liksom (juridiska fakultetsnämnden) behovet av att i bestämmelsen räkna upp de olika former av befattning som avses. Även med de förenklingar promemorian föreslår blir en sådan uppräkning detaljerad, och en slopad uppräkning skulle göra bestämmelsen mer lättillgänglig. Dessutom skulle vissa tolknings- och gränsdragningsfrågor vid tillämpningen undvikas. Framför allt skulle en öppnare skrivning innebära att former av befattning som kan ses som lika straffvärda som dem som nämns i direktivet inte riskerar att falla utanför straffansvaret. Även detta är i linje med syftet att skapa ett starkt och ändamålsenligt straffrättsligt skydd för betalningsverktyg. Straffbestämmelsen bör därför gå längre än vad direktivet föreskriver och kriminalisera i princip all befattning med olovligen åtkomna och helt eller delvis förfalskade betalningsverktyg, inbegripet de gärningar som omfattas av direktivet. En förebild för detta finns i häleribrottet. Regleringen av befattning med ett olovligt införskaffat, förvanskat eller falskt betalningsverktyg bör införas i samma punkt som regleringen av användning av ett sådant betalningsverktyg. För att undvika överlappning med det led som avser befattning i form av användning, bör det andra ledet dock träffa endast den som på annat sätt tar befattning betalningsverktyget. 6.2En definition av begreppet betalningsverktyg i straffbestämmelsen är nödvändig Regeringens förslag: En legaldefinition av begreppet betalningsverktyg införs i den nya straffbestämmelsen. Med betalningsverktyg avses skyddade verktyg, handlingar eller uppgifter som ger möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde. Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Promemorian föreslår att begreppet betalningsinstrument ska användas i den nya straffbestämmelsen och definieras som skyddade utrustningar, föremål eller handlingar som ger möjlighet att överföra pengar eller penningvärde. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har inga särskilda synpunkter på frågan om en legaldefinition bör införas i straffbestämmelsen eller inte. Hovrätten över och menar att om straffbestämmelsen införs så är en legaldefinition nödvändig men att den föreslagna definitionen inte är klargörande. (juridiska fakultetsnämnden) anser å andra sidan att en precisering i förarbetena är att föredra framför en legaldefinition. tycker också att den föreslagna definitionen är svårtydd. När det gäller utformningen av legaldefinitionen anför och att orden utrustning, föremål och handlingar kanske inte omfattar t.ex. banktjänster som nås genom inloggning på en hemsida. anser vidare, liksom 2020/21:73 , att det inte är tydligt vilken grad av skydd som krävs för att utrustningar m.m. ska anses vara skyddade. Flera remissinstanser anser att den föreslagna definitionen är för snäv. Enligt är det önskvärt att t.ex. e-legitimationer och bankdosor ensamma omfattas av definitionen. föreslår ingen ändring i själva definitionen men efterfrågar ett straffansvar för olovlig befattning med e-legitimation motsvarande det nya brottet. förespråkar en anpassning av straffskyddet när det gäller missbruk av bl.a. e-legitimationer och vill att obehörigt användande av sådana utreds särskilt. och vill att definitionen ska återspegla direktivets skrivningar om att kombinationer av utrustningar, föremål och handlingar kan utgöra betalningsinstrument. föreslår ett tillägg i definitionen, nämligen texten kombinationer av dem och uppgifter för aktivering. Samfundet framhåller vidare att straffskyddet inte enbart bör begränsas till betalningar och hänvisar till behovet av skydd mot olovligt införskaffande och tillgängliggörande av e-legitimation och identitetsintyg. är positiv till att definitionen har utformats så att straffbestämmelsen kommer att täcka betalningar med en framtida digital valuta, oavsett om den får status som lagligt betalningsmedel eller inte. Skälen för regeringens förslag En legaldefinition av begreppet betalningsverktyg bör införas i den nya straffbestämmelsen Enligt regeringens förslag i avsnitt 6.1 ska begreppet betalningsverktyg användas i den nya straffbestämmelsen i stället för begreppet betalningsinstrument. Som framgår där saknas det också anledning att benämna betalningsverktygen som icke-kontanta. Begreppet betalningsverktyg är centralt för tillämpningen av det nya brottet och behöver definieras så tydligt som möjligt i lagtexten. Regeringen anser därför, i likhet med Hovrätten över och och till skillnad från (juridiska fakultetsnämnden), att det är nödvändigt att en legaldefinition införs i straffbestämmelsen. Direktivets definition av begreppet betalningsinstrument (betalningsverktyg) I artikel 2 a definieras begreppet icke-kontanta betalningsinstrument. Med det avses andra icke-fysiska eller fysiska skyddade utrustningar, föremål eller handlingar, eller en kombination av dessa, än lagliga betalningsmedel, som ensamma eller i förening med ett förfarande eller en uppsättning förfaranden, ger innehavaren eller användaren möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde – inbegripet med hjälp av digitala betalningsmedel. Begreppet ska enligt skäl 8 täcka nya typer av betalningsverktyg som tillåter överföring av elektroniska pengar och virtuella valutor. Av skälet framgår också att ett sådant verktyg kan bestå av olika delar som fungerar tillsammans, t.ex. en mobilapplikation för betalningar och ett motsvarande godkännande, exempelvis genom lösenord. Begreppet ska förstås så att betalningsverktyget ger innehavaren eller användaren en faktisk möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde eller initiera en betalningsorder. Direktivet är alltså tillämpligt på betalningsverktyget endast med avseende på dess betalningsfunktion, vilket också framgår uttryckligen av skäl 9. Med skyddade utrustningar, föremål eller handlingar avses i direktivet utrustningar, föremål eller handlingar som är skyddade mot imitation eller bedräglig användning, t.ex. genom utformning, kodning eller signatur (artikel 2 b). Legaldefinitionen av betalningsverktyg i den nya straffbestämmelsen Begreppet betalningsverktyg i den nya straffbestämmelsen bör omfatta samma saker som begreppet betalningsinstrument i direktivet. Legaldefinitionen bör därför utgå från och ligga så nära direktivets definition som möjligt. Definitionen kan dock kortas ned och därigenom göras mer lättillgänglig utan att detta förändrar innebörden av begreppet. Det som utmärker ett betalningsverktyg är att verktyget ger användaren möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde. Detta bör därför vara ett centralt inslag även i den svenska definitionen. Däremot är det inte nödvändigt att, som i direktivet, ange att begreppet betalningsverktyg inte omfattar lagliga betalningsmedel. Med betalningsmedel avses något som accepteras som betalning för varor och tjänster. Betalningsmedel möjliggör däremot inte överföring av pengar eller ett penningvärde och de faller därmed utanför direktivets tillämpningsområde utan att det nämns särskilt. Ett omnämnande skulle således endast skapa oklarhet. Det saknas också skäl att låta direktivets hänvisning till digitala betalningsmedel ingå i den svenska definitionen. Liksom promemorian bedömer regeringen att denna skrivning måste uppfattas på det sättet att även betalningsverktyg som möjliggör överföring av elektroniska pengar eller allmänt accepterade virtuella valutor omfattas. Eftersom detta innebär överföring av pengar eller ett penningvärde omfattas dock sådana betalningsverktyg av definitionen utan att det nämns särskilt. Inte heller finns det anledning att låta definitionen ange att utrustningar m.m.kan vara både icke-fysiska och fysiska. Däremot är det viktigt att i definitionen använda begrepp som gör den teknikneutral på det sätt den är avsedd att vara. Regeringen instämmer med och i att begreppen utrustning, föremål och handlingar rimmar mindre väl med det syftet. En mobilapplikation för betalningar är varken ett föremål eller en handling, och det framstår som språkligt tveksamt om den kan anses utgöra en utrustning, något som snarare för tankarna till fysiska saker. Detta får i än högre grad anses gälla hemsidor med motsvarande funktion. Enligt regeringens uppfattning bör uttrycken utrustning och föremål ersättas med uttrycket verktyg för att det ska bli tydligt att icke-fysiska betalningsverktyg i form av mobilapplikationer och hemsidor omfattas. Ett verktyg kan men behöver inte vara fysiskt. Genom ordvalet betonas betalningsverktygets funktion som redskap – i det här fallet ett redskap för att föra över pengar eller ett penningvärde. Att utrustningar och föremål som kan användas för sådan överföring lika gärna kan beskrivas som verktyg framstår som uppenbart. Kortuppgifter är avsedda att omfattas av definitionen, vilket framgår av att vissa förfaranden med kreditkortsuppgifter nämns i ett exempel på sådant som direktivet ska göra brottsligt (se skäl 13). att de ska falla under begreppet handlingar (jfr den engelska respektive franska språkversionens record och enregistrement som båda kan ha betydelsen uppteckning). Regeringen anser att det kan ifrågasättas om kortuppgifter kan beskrivas som handlingar. För att det inte ska råda någon tvekan om att t.ex. kortuppgifter kan utgöra ett betalningsverktyg kan lämpligen uttrycket uppgifter läggas till i definitionen. behöver dock finnas kvar i definitionen med tanke på de fysiska betalningsverktyg som utgörs av dokument av olika slag. verktyg ska alltså kunna vara ett verktyg, en handling eller en uppgift. Eftersom ordet eller ska uppfattas som inklusivt, dvs. läsas som och/eller, saknas det anledning att – som och Finans- bolagens förening föreslår – uttryckligen ange att ett betalningsverktyg kan bestå av kombinationer av verktyg, handlingar eller uppgifter. Att det ska vara fråga om verktyg, handlingar eller uppgifter som är skyddade bör framgå även av den svenska definitionen. avses är enligt artikel 2 b ett skydd mot imitation eller bedräglig användning, t.ex. genom utformning, kodning eller signatur. med andra ord om att betalningsverktyget genom sin utformning, eventuellt i förening med ett lösenord eller en signatur, försvårar imitation, manipulering och i förlängningen bedräglig användning. exempel på skydd är att det krävs identifiering med hjälp av en e-legitima- tion, såsom bank-id, eller en bankdosa innan en penningöverföring via betalningsverktyget kan genomföras. Mot bakgrund av innebörden av begreppet skyddad framstår det som onödigt att, som i direktivets definition, särskilt nämna att de skyddade verktygen, handlingarna eller uppgifterna ensamma eller i förening med ett förfarande eller uppsättning av förfaranden ger användaren möjlighet att överföra pengar eller ett Att t.ex. en betalning med mobilapplikationen Swish kan villkoras med att användaren identifierar sig med e-legitimation är något som alltså torde ligga redan i begreppet skyddad. Flera remissinstanser efterfrågar ett straffrättsligt skydd för bl.a. e-legiti- mationer, t.ex. genom att definitionen utvidgas. att t.ex. e-legitimationer och bankdosor inte är att anse som betalnings- verktyg enligt den föreslagna definitionen. Den omständigheten att bank- id och bankdosor anses utgöra betalningsinstrument enligt lagen om betaltjänster föranleder inte någon annan bedömning i denna fråga (jfr 2009/10:122 s. 24 och prop. 2017/18:77 s. 194 f.). bakgrund av detta och i avsaknad av beredningsunderlag förutsättningar att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga att utsträcka det straffrättsliga skyddet till e-legitimationer och annat som ligger utanför I sammanhanget kan också nämnas att det som remissinstanserna främst uppfattar som problematiskt i förhållande till e-legitimationer och bankdosor är fall där brottsoffret luras att legitimera sig för att släppa in en obehörig person i den digitala tjänsten och auktorisera penningöverföringar därifrån. detta kan bestraffas som bedrägeri. Eftersom direktivet inte uppställer något krav på att skyddet ska vara av särskild kvalificerad art bör inte heller något sådant krav uppställas i den nya straffbestämmelsens definition. anför att det framstår som oklart om enbart en sifferserie, såsom ett kreditkortsnummer, ska anses utgöra ett betalningsverktyg. Enligt regeringens uppfattning kan Prop. 2020/21:73 enbart kortnumren inte ses som en skyddad uppgift. begreppet betalningsverktyg anses omfatta ett kortnummer tillsammans med uppgifter som kortinnehavarens namn och den cvc-kod som hör till kortet. Att kortnumret måste användas tillsammans med de senare uppgifterna får anses utgöra själva skyddet. Sammanfattningsvis är det regeringens bedömning att begreppet betalningsverktyg i den nya straffbestämmelsen bör definieras som skyddade verktyg, handlingar eller uppgifter som ger möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde. 6.3Straffskalor, kvalifikationsgrunder och brottsbeteckningar Regeringens förslag: Det nya brottet delas in i två grader, som ges beteckningarna olovlig befattning med betalningsverktyg respektive grov olovlig befattning med betalningsverktyg. Straffet för olovlig befattning med betalningsverktyg ska vara böter eller fängelse i högst . Straffet för grov olovlig befattning med betalningsverktyg ska vara fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har avsett betydande värde eller kunnat medföra synnerligen kännbar skada, 2.har ingått i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt, eller 3.annars har varit av särskilt farlig art. Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Promemorian föreslår att uttrycket betalningsinstrument och inte betalningsverktyg ska användas i brottsbeteckningarna. När det gäller kvalifikationsgrunder för grovt brott föreslås i promemorian att det särskilt ska beaktas om gärningen avsett betydande värde, inneburit synnerligen kännbar skada eller ingått i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller annars varit av särskilt farlig art. Remissinstanserna: Nästan inga remissinstanser uttalar sig särskilt i dessa frågor. ifrågasätter dock om det inte vore mer ändamålsenligt att benämna brottet olovlig befattning med icke-kontanta betalningsinstrument. Tingsrätten anser att detta är mer överensstämmande med direktivet och gör syftet att lagstiftningen ska omfatta andra betalningsmedel än kontanter tydligare. Skälen för regeringens förslag Straffskalan bör sträcka sig från böter till fängelse Påföljderna för direktivets brott ska enligt artikel 9.1 vara effektiva, proportionella och avskräckande. Enligt artikel 9.2 ska medlemsstaterna säkerställa att de brott som avses i artiklarna 3, 4 a och b samt 5 a och b är belagda med ett maximistraff om fängelse . 2020/21:73 artikel 9.3 att brott som avses i artiklarna 4 c och d samt 5 c och d ska vara belagda med ett maximistraff om fängelse . Därtill följer det av artikel 9.6 att de brott som avses i artiklarna 3–6 ska vara belagda med ett maximistraff om fängelse om de begås inom ramen för en kriminell organisation i den mening som avses i rådets rambeslut /841/RIF om kampen mot organiserad brottslighet. För att tillgodose direktivets krav bör det för det nya brottet alltså finnas en straffskala med ett maximistraff om fängelse och, i de nämnda fallen, fängelse . Den föreslagna straffbestämmelsen inrymmer gärningar av olika svårhetsgrad och det kan vara fråga om allvarliga brott. Med hänsyn till att straffvärdet kan variera finns det enligt regeringen behov av en straffskala som möjliggör en nyanserad straffmätning där samtliga konkreta fall kan värderas utifrån sitt allvar. I fråga om straffvärde kan gärningarna anses som jämförbara med gärningar enligt bestämmelser som i stor utsträckning motsvarar de artiklar i direktivet som ska genomföras. På liknande sätt som för t.ex. stöld-, bedrägeri- och häleribrottslighet bör straffskalan därför sträcka sig från böter till fängelse . En sådan straffskala motsvarar också väl direktivets krav. Brottet bör vidare vara gradindelat. Det är lämpligt med tanke på den sammantagna straffskalans stora spännvidd och gör det också möjligt att ange vilka omständigheter som ska beaktas särskilt vid bedömningen av om brottet är grovt. Sådana kvalifikationsgrunder gör bestämmelsen mer informativ och underlättar tillämpningen av den. Med de ovan nämnda brotten som förlaga anser regeringen att straffskalan för normalgraden av det nya brottet bör stanna vid fängelse i högst . Regeringen föreslår däremot inte någon särskild grad för ringa brott (jfr t.ex. ringa bedrägeri i 9 kap. 2 § med straffskalan böter till fängelse ) utan anser i stället att straffskalan bör börja på bötesnivå. För grovt brott bör straffskalan, i likhet med straffskalan för de brott som står som förebild, börja på sex månaders fängelse och sträcka sig till fängelse . I och med att brottet ska vara subsidiärt till andra brottsbalksbrott med samma eller strängare straffskala (se avsnitt 6.1) innebär regeringens förslag att t.ex. bedrägeri och grovt bedrägeri enligt 9 kap. 1 § respektive 3 § kommer att ha företräde framför motsvarande grader av det nya brottet. Däremot blir brottet inte subsidiärt i förhållande till t.ex. ringa bedrägeri. Kvalifikationsgrunder bör införas för grovt brott När det gäller de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt föreslår promemorian till att börja med att det ska beaktas om gärningen avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Även om straffbestämmelsen som sådan inte anknyter till värde eller skada konstaterar regeringen att brottsligheten kan leda till skada som kan avse stora värden. Därmed får de föreslagna omständigheterna i princip anses som försvårande och av särskild betydelse för gradindelningen. Eftersom gärningarna först i förlängningen kan få sådana effekter föreslogs i lagrådsremissen att lagtexten skulle ange att gärningen har kunnat medföra betydande eller Prop. 2020/21:73 synnerligen kännbar skada. Lagrådet förespråkar emellertid att lagtexten utformas i nära överensstämmelse med liknande kvalifikationsgrunder som används beträffande flertalet andra förmögenhetsrättsbrott, t.ex. grovt bedrägeri, 9 kap. 3 § andra stycket , och föreslår att kvalifikationsgrunden ska ta sikte på gärningar som har avsett betydande värde eller kunnat medföra synnerligen kännbar skada. Regeringen instämmer i detta. Vidare anser regeringen, liksom promemorian, att omständigheten att gärningen har ingått i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt bör anges som kvalifikationsgrund. Genom att särskilt peka ut brottslighet som utövats i organiserad form säkerställs också att genomförandet lever upp till kravet i artikel 9.6 om brott som begåtts inom ramen för en kriminell organisation. Därutöver finns det anledning att, som också föreslås i promemorian, bland kvalifikationsgrunderna nämna att gärningen annars har varit särskilt farlig art. Det nya brottet bör betecknas olovlig befattning med betalningsverktyg En brottsbeteckning bör utformas så att den är kort, informativ och inte förväxlingsbar med andra brottsbeteckningar. Som framgår ovan i avsnitt 6.1anser regeringen att man i den nya bestämmelsen bör använda uttrycket betalningsverktyg i stället för betalningsinstrument och att det inte är nödvändigt att ange att det rör sig om icke-kontanta sådana, som föreslår. Det nya brottet syftar till att kriminalisera en rad olika åtgärder med betalningsverktyg. Gemensamt för dessa är att de alla förutsätter något slags befattning med ett betalningsverktyg. För att återspegla detta på ett tydligt sätt anser regeringen att brottsbeteckningarna olovlig respektive grov olovlig befattning med betalningsverktyg bör användas. 6.4Försök, förberedelse, anstiftan och medhjälp till det nya brottet ska vara straffbart Regeringens förslag: Försök och förberedelse till olovlig befattning med betalningsverktyg och grov olovlig befattning med betalningsverktyg ska kriminaliseras. Regeringens bedömning: Det behövs inga särskilda lagstiftningsåtgärder för att kriminalisera anstiftan och medhjälp eftersom straffbestämmelsen placeras i .