prop · H703122 · 2020-03-31 00:00:00 — Av 5 kap. 16 § första stycket ML framgår att telekommunikationstjänster, radio- och tv-sändningar och elektroniska tjänster (nedan elektroniska tjänster) som förvärvas av någon som inte är en beskattningsbar person är omsatta inom landet om förvärvaren är etablerad, är bosatt eller stadigvarande vistas i . All omsättning som inte är omsättning inom landet är omsättning utomlands, 5 kap. 1 § första stycket ML. Detta innebär att en elektronisk tjänst som förvärvas av en konsument som är bosatt i ett annat EU-land från ett svenskt företag enligt huvudregeln är omsatt utomlands. Före gällde att det svenska företaget måste registrera sig till mervärdesskatt i den medlemsstat där omsättningen skedde, eller använda den särskilda ordningen (unionsordningen), se avsnitt 6.4, för att fullgöra sina mervärdsskatteskyldigheter, oavsett i vilken omfattning företaget tillhandahöll sådana tjänster. Genom direktiv /infördes en frivillig s.k. omsättningströskel för bestämmande av beskattningsland för elektroniska tjänster. Den regeln har införts i 5 kap. 16 a § ML, som trädde Det innebär att de beskattningsbara personerna får välja att de aktuella tjänsterna ska anses omsatta inom landet även i andra fall än de som anges i 5 kap. 16 § första stycket ML, om vissa villkor är uppfyllda. På motsvarande sätt är tjänster som förvärvas av konsumenter i från en säljare som omfattas av omsättningströskeln i ett annat EU-land inte omsatta här. Tröskeln omfattar även unionsintern distansförsäljning av varor Genom de ändringar i direktiv /2455 som ska vara genomförda av medlemsstaterna slopas den nuvarande omsättnings- tröskeln för bestämmande av beskattningsland vid distanshandel inom EU, i fall , se 5 kap. 2 § andra stycket ML. I stället kommer omsättningströskeln för bestämmande av beskattningsland för elektroniska tjänster att gälla även för unionsintern distansförsäljning av varor. Omsättningströskeln omfattar dock inte andra typer av tjänster än elektroniska tjänster. För dessa gäller vanliga bestämmelser om beskattningsland. Platsen för leverans i fråga om unionsintern distansförsäljning av varor är enligt artikel 33 a den plats där varorna befinner sig när transporten till förvärvaren avslutas. Om transporten avslutas i är varorna alltså omsatta inom landet. En säljare i som utför unionsintern distansförsäljning av varor till en köpare i , dvs. transporten av varorna avslutas i , kan alltså välja att varor som enligt huvudregeln är omsatta utomlands i stället ska anses vara omsatta inom landet, om övriga förutsättningar för att tillämpa tröskeln är uppfyllda. På motsvarande sätt kan en säljare i , som utför unionsintern distansförsäljning av varor och transporten av varorna avslutas i , välja att tillämpa beskattningslandströskeln i . Då är varorna alltså omsatta utomlands. Villkoren för tillämpningen av beskattningslandströskeln Beskattningslandströskeln gäller för säljare som är etablerade i, eller i avsaknad av etablering, är bosatta i eller stadigvarande vistas i . Med etablering avses i detta sammanhang säte eller fast etableringsställe. Bestämmelsen är inte tillämplig om tillhandahållaren är etablerad i andra medlemsstater än . Om etablering saknas får beskattningslands- tröskeln i tillämpas om den beskattningsbara personen är bosatt eller stadigvarande vistas här. I fråga om elektroniska tjänster gäller fortfarande att de ska tillhanda- hållas icke beskattningsbara personer som är etablerade, bosatta eller stadigvarande vistas i ett annat EU-land. Omsättningar till köpare i ska alltså inte tas med vid bedömningen. I fråga om varor ska de transporteras till ett annat EU-land. Leverans av varor, med eller utan transport, inom landet ska alltså inte tas med vid bedömningen. Slutligen får det sammanlagda värdet, exklusive mervärdesskatt, av de aktuella omsättningarna inte överstiga under innevarande och föregående kalenderår. Beloppet avser värdet av samtliga omsättningar av de aktuella varorna och tjänsterna. Om säljaren har försäljning av både varor och tjänster till flera andra EU-länder ska samtliga dessa försäljningar således räknas ihop. 2019/20:122 mervärdesskattedirektivet framgår att det belopp i nationell valuta som motsvarar det sammanlagda värdet av tillhandahållandena ska beräknas genom tillämpning av den av () offentlig- gjorda växelkursen för antagandet av rådets direktiv /2455. Denna dag var växelkursen för euro till svenska kronor 9,9680. Det innebär att tröskelvärdet i svenska kronor är . Det finns i detta sammanhang ingen bestämmelse om avrundning av beloppet. Det är därför inte, som Srf konsulterna och önskar, möjligt att avrunda beloppet till . Om beloppet överskrids är tjänsterna eller varorna omsatta utomlands från och med den transaktion som medför att beloppet överskrids. Den beskattningsbara personen måste då fullgöra sina mervärdesskatteskyldigheter i den medlemsstat där köparen finns, genom att antingen registrera sig i det eller de EU-länder där köparna finns, eller ansöka om ett identifieringsbeslut hos för att få använda den särskilda ordningen för att redovisa mervärdesskatt på omsättningarna (unionsordningen), se avsnitt 6.4. Om den beskattningsbara personen vill använda unionsordningen blir artikel 57d första punkten i genomförande- förordningen tillämplig. Det innebär att unionsordningen gäller från och med den dag då det första tillhandahållandet görs, om den beskattnings- bara personen lämnar uppgifter om sin verksamhet till identifieringsstaten senast den tionde dagen i den månad som följer på det första tillhanda- hållandet. Huvudregeln får alltid tillämpas Den beskattningsbara personen får alltid välja att platsen för tillhanda- hållandet ska bestämmas i enlighet med huvudregeln om omsättningsland för elektroniska tjänster till icke beskattningsbara personer eller unions- intern distansförsäljning av varor. Tillämpningen av omsättningströskeln för bestämmande av beskattningsland är alltså frivillig. Av detta skäl och på grund av tröskelns låga beloppsgräns ifrågasätter att omsättningströskeln blir en förenkling. Avsikten med införandet av omsättningströskeln är att underlätta för små företag som har viss försäljning till andra EU-länder. Av detta skäl är gränsen förhållandevis låg. Även den nuvarande omsättningströskeln för bestämmande av beskattningsland för distansförsäljning inom EU är frivillig, se artikel 34.4 i mervärdesskattedirektivet, som slopas . En obligatorisk tillämpning av omsättningströskeln är inte förenligt med mervärdesskattedirektivet. En obligatorisk bestämmelse skulle också kunna försvåra för små företag som redan har en fungerande försäljning till ett eller flera andra EU-länder av exempelvis elektroniska tjänster och tillämpar de andra EU-ländernas mervärdesskatteregler. Att gränsen sänks innebär också, som Näringslivets Skattedelegation påpekar, att små företag som handlar med andra EU-länder kommer att få hantera andra länders mervärdesskatteregler i större utsträckning. Dessa företag kommer dock att kunna tillämpa de särskilda ordningarna även för unionsintern distansförsäljning av varor, vilket innebär en förenkling. En beskattningsbar person som omfattas av beskattningslandströskeln men vill tillämpa de vanliga reglerna får ansöka hos om att inte längre omfattas av beskattningslandströskeln, dvs. att varorna och tjänsterna ska anses omsatta enligt huvudreglerna för respektive typ av omsättning. ska då besluta att varorna och tjänsterna är omsatta utomlands. Detta gäller oavsett om den beskattningsbara personen vill tillämpa unionsordningen eller registrera sig i de medlemsstater där köparna finns. För tjänsterna är huvudregeln att de är omsatta där förvärvaren är etablerad, är bosatt eller stadigvarande vistas. För varornas del är huvudregeln att de är omsatta där de befinner sig när transporten av varorna avslutas. Lagtexten bör förtydligas i detta sammanhang, som Förvaltningsrätten i påpekar. Ett beslut om att de vanliga reglerna ska tillämpas blir gällande i minst två kalenderår, vilket innebär att beskattningslandströskeln inte får tillämpas på nytt förrän tidigast efter utgången av det andra kalenderåret efter det kalenderår under vilket beslutet fattades. Att tillämpningen är frivillig innebär således inte att den beskattningsbara personen kan välja att en viss omsättning ska beskattas i och en annan omsättning i ett annat EU-land. För att kunna omfattas av beskattningslandströskeln på nytt, och alltså beskattas i , krävs att omsättningen av de aktuella varorna och tjänsterna understiger under innevarande kalenderår och det föregående kalenderåret. I propositionen Ändrade mervärdesskatteregler för telekommunika- tionstjänster, radio- och tv-sändningar och elektroniska tjänster (prop. 2017/18:295) gjordes bedömningen, i fråga om elektroniska tjänster, att bestämmelsen om omsättningströskeln i 5 kap. 16 a § ML skulle gälla utan föregående beslut från för beskattningsbara personer som inte använde de särskilda ordningarna vid ikraftträdandet. Det kunde exempelvis vara beskattningsbara personer som inte haft någon försäljning av elektroniska tjänster till köpare i andra medlemsstater, eller som varit registrerade i det eller de medlemsstater där försäljning skett och ville avregistrera sig där. Dessa personer skulle alltså som huvudregel beskattas i upp till beskattningslandströskeln . Med tanke på att syftet med beskattningslandströskeln är att förenkla för företag som har en förhållandevis liten omsättning av varor och elektroniska tjänster till andra EU-länder, genom att de slipper registrera sig i andra EU-länder eller använda de särskilda ordningarna, talar övervägande skäl för att beskattningslandströskeln även fortsättningsvis bör gälla utan föregående beslut från . I samband med att beskattningslandströskeln infördes gjordes bedömningen att beskattningsbara personer som då använde unionsordningen för elektroniska tjänster men i och för sig uppfyllde kraven för att tillämpa beskattningslandströskeln inte skulle avregistreras automatiskt. En särskild bestämmelse infördes för dessa beskattningsbara personer som innebar att beskattningslandströskeln inte skulle tillämpas för dessa, se p. 2 i övergångsbestämmelserna till 5 kap. 16 a och 16 b §§. En sådan särskild bestämmelse föreslås även . De särskilda ordningarna har inte tidigare kunnat tillämpas för unions- intern distansförsäljning av varor. Den särskilda bestämmelsen kommer alltså bara att gälla för sådana beskattningsbara personer som tillhandahåller elektroniska tjänster till konsumenter i andra EU-länder 2019/20:122 och använder unionsordningen för att redovisa mervärdesskatt på dessa försäljningar. Om de även utför unionsintern distansförsäljning av varor efter kommer dock beskattningslandströskeln även att omfatta dessa leveranser. SCB:s synpunkt att omsättningströskeln kan innebära att SCB inte kan producera statistik om utrikeshandel för företag som handlar med EU- länder under denna gräns behandlas i konsekvensanalysen, avsnitt 7.6. Reglerna om skattebefrielse för små företag infördes särskilda regler för små företag i 9 d kap. De innebär att företag med en omsättning på högst kan välja att vara befriade från mervärdesskatt. Reglerna gäller bara för beskattningsbara personer som är etablerade inom landet, och för omsättning som sker inom landet. Den nu aktuella ändringen innebär inte skattebefrielse för omsättningar under ett visst belopp, utan att beskattning ska ske i ett visst land vid omsättning under ett visst belopp. Om ett företag som omsätter elektroniska tjänster eller utför unionsintern distans- försäljning av varor tillämpar beskattningslandströskeln i 5 kap. 20 § ML anses varorna och tjänsterna omsatta inom landet, trots att köparen finns i ett annat EU-land (i fråga om elektroniska tjänster) eller transporten av varorna avslutas i ett annat EU-land (i fråga om varor). Därmed blir också reglerna om skattebefrielse för små företag aktuella. Det innebär att ett företag som har en omsättning inom landet som inte överstiger kan välja att vara befriad från mervärdesskatt. I detta belopp kan ingå elektroniska tjänster och unionsintern distansförsäljning av varor. Förslaget föranleder upphävande av 5 kap. 16 a–16 b §§, ändring av 5 kap. 2, 2 a, 3 och 16 §§ samt införandet av två nya paragrafer, 5 kap. 20 och 21 §§ ML. 6.3Omsättning av varor genom användning av elektroniskt gränssnitt Regeringens förslag: En beskattningsbar person som genom användning av ett elektroniskt gränssnitt möjliggör distansförsäljning av varor importerade från ett land utanför EU med ett verkligt värde som inte överstiger ska i vissa fall anses ha förvärvat och omsatt varorna själv. Detsamma gäller om den beskattningsbara personen möjliggör omsättning av varor inom EU från en beskattningsbar person som är etablerad utanför EU till någon som inte är en beskattningsbar person. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Promemorian innehöll dock en bestämmelse om motvärde i nationell valuta till beloppet . Promemorian innehöll inte något inte ska tillämpas på Slutligen innehöll promemorians förslag till 1 kap. 5 b § ML en hänvisning till genomförandeförordningens bestämmelser om när betalningen har godkänts. Remissinstanserna: , , Kammarrätten i , , , , , Srf konsulterna och har inga synpunkter på förslagen. FAR anser att det är otydligt hur beloppet ska räknas fram, att detta regleras i artikel 369zc i mervärdesskattedirektivet och att det bör övervägas om beloppsgränserna kan uttryckas direkt i lagstiftningen eller tydliggöras. Förvaltningsrätten i anser att bestämmelsen om när en betalning har godkänts, som finns i genomförandeförordningen, bör tas in i lagtexten. pekar på att det pågår diskussioner inom EU om definitionen av begreppet verkligt värde, som måste beaktas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. menar att plattformar inte får åläggas ett oproportionerligt stort ansvar och att det finns ett behov av informationsinsatser så att det blir tydligt hur reglerna ska tillämpas. välkomnar förslaget eftersom det förbättrar konkurrensen mellan traditionella säljkanaler och plattformskanaler och minskar skattebortfallet. undrar om den omständigheten att omsättningen i mervärdesskattehänseende delas upp på två, och transporten ska hänföras till den ena omsättningen, innebär att transporter från tredjeland gynnas jämfört med transporter inom EU. Näringslivets Skattedelegation (NSD) efterlyser en definition av plattformsföretag och förtydligande av de underliggande strukturerna och funktionerna hos en plattform. NSD anser vidare att det är oklart om plattformsföretaget får förfoga över varorna och vilken plattform som är ansvarig om flera plattformsföretag ingår i leveranskedjan. Vidare menar NSD att eftersom artikel 5b i genomförandeförordningen innebär att samtliga tre kriterier ska vara uppfyllda för att plattformen inte ska anses möjliggöra omsättningen, kan plattformsföretaget bli ansvarigt för att betala mervärdesskatten trots att en betalning aldrig erhålls. NSD anser också att det bör göras en översyn av de olika förmedlingsbegreppen i ML. Slutligen menar NSD att effekterna för företagen inte har analyserats tillräckligt. Skälen för regeringens förslag Plattformar som möjliggör distansförsäljning av varor En stor del av distansförsäljningen av varor mellan företag och konsumenter, både mellan EU-länder och mellan tredjeländer och EU- länder, möjliggörs genom användningen av elektroniska gränssnitt, som marknadsplatser eller plattformar. Av artikel 14a.1 i mervärdesskatte- direktivet framgår att om en beskattningsbar person genom användning av ett elektroniskt gränssnitt möjliggör distansförsäljning av varor importerade från ett tredje territorium eller ett tredjeland i försändelser med ett verkligt värde på högst , ska den beskattningsbara personen själv anses ha tagit emot och levererat dessa varor. Av artikel 14a.2 framgår att om en beskattningsbar person genom användning av ett elektroniskt gränssnitt möjliggör leverans av varor inom gemenskapen från en beskattningsbar person som inte är etablerad inom gemenskapen 2019/20:122 till en icke beskattningsbar person, ska den beskattningsbara person som möjliggör leveransen själv anses ha tagit emot och levererat dessa varor. Den beskattningsbara personen som möjliggör leveransen genom användning av ett elektroniskt gränssnitt (nedan kallat plattformsföretaget) kan vara etablerad i ett EU-land eller i ett land utanför EU. mervärdesskattedirektivets bestämmelser ska genomföras i svensk rätt måste regler om detta införas i ML. Bestämmelserna i artikel 14a.1 och 14a.2 i mervärdesskattedirektivet blir tillämpliga om vissa förutsättningar är uppfyllda, däribland användning av ett elektroniskt gränssnitt. Bestämmelsen är inte begränsad till vissa typer av företag utan en bedömning får göras av om en viss omsättning faller inom tillämpningsområdet för bestämmelserna. NSD pekar på finns alltså ingen definition av en plattform eller ett plattformsföretag, varken i eller i nationell rätt. Det är inte heller möjligt att i nationell lagstiftning införa en definition av plattform eller att närmare beskriva de underliggande strukturerna eller funktionerna hos en En sådan definition skulle riskera att strida mot mervärdesskattedirektivet och därutöver riskera att snabbt bli inaktuell. Vad som närmare avses med ordet möjliggöra framgår av artikel 5b i Av bestämmelsen framgår att med möjlig- göra avses användning av ett elektroniskt gränssnitt som gör det möjligt för en kund och en leverantör som erbjuder varor till försäljning via det elektroniska gränssnittet att komma i kontakt med varandra på ett sätt som leder till en leverans av varor genom det elektroniska gränssnittet. beskattningsbara personen anses dock inte möjliggöra leveransen om denna beskattningsbara person varken direkt eller indirekt fastställer något av de allmänna villkoren för leveransen av varorna, varken direkt eller indirekt medverkar till godkännandet av debitering av kunden för gjorda betalningar och varken direkt eller indirekt medverkar till beställningen eller leveransen av varan. Samtliga tre förutsättningar måste alltså vara uppfyllda för att plattformsföretaget inte ska anses möjliggöra leveransen. Medverkan till godkännandet av debitering av kunden i artikel 5b innebär inte att plattformsföretaget måste ta emot själva betalningen. innebära, som NSD pekar på, att ett plattformsföretag som fastställer de allmänna villkoren för leveransen och medverkar till att varan levereras till kunden, men inte medverkar till godkännandet av debiteringen av kunden, anses möjliggöra leveransen och blir skattskyldigt för Vad som närmare avses med indirekt medverkan får avgöras från fall till fall. Regeringen instämmer i synpunkt att plattforms- företagen inte får åläggas ett oproportionerligt stort ansvar. andra stycket i genomförandeförordningen framgår att artikel 14a i mervärdesskattedirektivet inte ska gälla beskattningsbara personer som endast tillhandahåller de närmare angivna tjänsterna, som hantering av betalningar, förteckning eller marknadsföring av varor eller omdirigering av kunder till andra elektroniska gränssnitt där varor saluförs, utan någon ytterligare medverkan i leveransen. Detta innebär att ett företag som tillämpningsområdet för artikel 14a i mervärdesskattedirektivet. framgår av avsnitt 5.1.4 finns också en bestämmelse genomförandeförordningen som innebär att plattformsföretaget, trots att förutsättningarna i artikel 14a mervärdesskattedirektivet och artikel 5b första stycket i genomförandeförordningen är uppfyllda, inte ska vara betalningsskyldigt för mervärdesskatten. Detta gäller om plattformsföretaget varit beroende av information från till exempel den bakomliggande säljaren, som senare visat sig vara felaktig och plattformsföretaget kan visa att det inte kände till och rimligen inte kunde ha känt till att uppgifterna var felaktiga. synpunkt om behovet av informationsinsatser behandlas i konsekvensanalysen, avsnitt 7.2. NSD:s önskemål om en översyn av de olika typerna av förmedlings- situationer som regleras i ML ligger utanför detta lagstiftningsärende. Plattformsföretaget anses ha förvärvat och omsatt varan Bestämmelserna om skattskyldighet för plattformsföretag är utformade så att omsättningen till köparen delas upp i två identiska leveranser av varor som sker efter varandra, dvs. en leverans från säljaren (nedan kallad den bakomliggande säljaren) till plattformsföretaget och en leverans från plattformsföretaget till köparen. Transporten av varan ska enligt artikel 36b hänföras till den senare leveransen, dvs. den från plattformsföretaget till köparen. En bestämmelse om detta bör införas i ML. Detta innebär inte, som tar upp, att transporter från tredjeland gynnas jämfört med transporter som sker inom EU. Uppdelningen i två omsättningar är en fiktiv uppdelning i syfte att hantera de mervärdesskatterättsliga konsekvenserna av att plattformsföretaget anses göra leveransen i stället för den bakomliggande säljaren. Transporten måste hänföras till en av dessa omsättningar för att avgöra var omsättningen är gjord. I normalfallet sker dock bara en transport, mellan den bakomliggande säljaren och köparen. Omsättningen till platt- formsföretaget är alltså en leverans av varor utan transport, artikel 31 i mervärdesskattedirektivet. I fall som omfattas av artikel 14a.1 sker denna omsättning utanför EU och är därmed inte föremål för mervärdes- skattedirektivets bestämmelser. För att tydliggöra att omsättningen i första ledet sker utomlands bör en särskild bestämmelse om detta införas i ML. Om förutsättningarna i artikel 14a.1 eller 14a.2 är uppfyllda anses plattformsföretaget alltså vara säljare. Omsättningen av varan delas upp i två oavsett vad som faktiskt sker i praktiken. Det har alltså ingen avgörande betydelse om plattformsföretaget fysiskt förfogar över varan, vilket NSD tar upp i sitt remissvar. Av artikel 5 b första stycket i genomförandeförordningen framgår att med termen möjliggöra avses användning av ett elektroniskt gränssnitt som gör det möjligt för en kund och en leverantör som erbjuder varor till försäljning via det elektroniska gränssnittet att komma i kontakt med varandra på ett sätt som leder till en leverans av varor genom det elektroniska gränssnittet. Som bestämmelsen är utformad kan endast en plattform anses möjliggöra omsättningen, dvs. den plattform som i sista ledet möjliggör omsättningen till kunden. Detta följer av att det ska vara fråga om antingen försäljning som sker till någon som är en icke beskattningsbar person eller distansförsäljning av varor importerade från ett land utanför EU, vilket enligt definitionen i artikel 14.4.2 alltid avser en omsättning till någon som inte är skattskyldig för mervärdesskatt för Om det, som NSD påpekar, förekommer fler plattformar i leveranskedjan får en bedömning göras av om förutsättningarna i artikel 14a är uppfyllda och i så fall vilket plattformsföretag som är skattskyldigt för omsättningen. NSD:s synpunkter i fråga om konsekvenserna av förslaget behandlas vidare i konsekvensanalysen, se avsnitt 7.2 och 7.4. I fall som omfattas av artikel 14a.2 anses omsättningen i första ledet ske inom EU enligt artikel 31. Denna omsättning är undantagen från mervärdesskatt med rätt till avdrag eller återbetalning för den ingående mervärdesskatt som den bakomliggande säljaren betalat för inköpet eller importen av varorna, artiklarna 136a och 169. Det innebär att den bakom- liggande säljaren, för att kunna få avdrag eller återbetalning, måste vara registrerad till mervärdesskatt i den medlemsstat där varorna inköptes eller den medlemsstat dit de importerades. Den beskattningsgrundande händelsen avseende båda omsättningarna sker när betalningen godkänts, artikel 66a. Vad som närmare avses med detta framgår av artikel 41a i genomförandeförordningen. med tidpunkten när betalningen har godkänts avses den tidpunkt då betalningsbekräftelsen, meddelandet om betalningsgodkännande eller ett