prop · H703150 · 2020-04-07 00:00:00 — gifter om tjänstemottagaren till och att myndigheten i sin tur ska underrätta tjänstemottagaren om att denne har upptagits i instämmer i förslaget men anser att regeringen bör undersöka ytterligare åtgärder för att öka incitament för företag att anmäla sig i utstationeringsregistret när en privatperson har beställt tjänster för eget bruk. styrker förslaget men lyfter förhållandena inom vägtransportsektorn, där det kan vara svårt för den som får transporttjänsten utförd att ha relevant anser att det bör förtydligas vad som avses med (Juridiska fakultetsstyrelsen) anser att förslaget inte står i strid mot . fakultetsnämnden) anser att promemorian gör en grundlig och samvets- grann EU-rättslig prövning och att det inte finns något som tyder på att avvägningarna inte skulle vara EU-rättsligt godtagbara. kollegium anser att förslaget bör kunna motiveras EU-rättsligt men att det behöver göras en ordentlig proportionalitets- och nödvändighets- anser att förslaget inte kan anses strida mot internationella åtaganden enligt ratificerade ILO- Företagarna anser att förslaget kan innebära administrativt merarbete för svenska företag som är mottagare av tjänster men att en viss kostnadsökning och administration är godtagbar för att stärka svenska företagen i avstyrker förslaget. förslaget eftersom det skulle innebära en omotiverad inskränkning i möjligheterna att tillhandahålla tjänster i . avstyrker förslaget men föreslår att tjänstemottagaren ska anmälas till ut- stationeringsregistret av den utstationerande arbetsgivaren. anser att förslaget inte kan ligga till grund för lag- anser att regeringen inte bör gå vidare med förslaget. Kammarrätten i har synpunkter på lag- textens redaktionella utformning. Som nämnts i avsnitt 3 har vissa myndigheter beretts tillfälle att yttra sig över ett utkast till lagrådsremiss, vars förslag överensstämmer med för- slaget i rutan. ställer sig numera positivt till att den svenska mottagaren av tjänsten blir skyldig att kontrollera att anmälan till utstationeringsregistret har gjorts samt till skyldigheten att underrätta myndigheten om så inte är fallet. Skälen för regeringens förslag Det bör införas skyldigheter för arbetsgivare att lämna dokumentation och för tjänstemottagare att underrätta finns i svensk rätt inga skyldigheter för mottagaren av en tjänst att efterfråga eller reagera på huruvida arbetsgivaren har fullgjort anmälningsskyldigheten eller inte. Sådana bestämmelser infördes dock i flera andra europeiska länder i samband med genomförandet av tillämp- I promemorian redogörs för vissa länders system om anmälningsskyldighet (se Ds 2017:22 s. 61–75). I promemorian föreslås att en utstationerande arbetsgivare ska lämna dokumentation till tjänstemottagaren i som visar att en anmälan har gjorts till och att mottagaren ska vara skyldig att underrätta vid utebliven dokumentation. De flesta av remissinstanserna är positiva till förslaget eller har inte några invändningar mot det, t.ex. , , , , Kommuner och Regioner, och . Vissa remissinstanser är dock negativa till förslaget och flera av dessa anser att en sådan åtgärd skulle vara betungande och innebära en påtagligt ökad administrativ börda och risk för mottagare av tjänster från ut- stationerande företag på ett sätt som inte är motiverat, t.ex. Svenskt är kritiskt till förslaget. Föreningen Byggföretagen i skulle åtgärden försvåra möjligheten att tillhandahålla tjänster och transporter i . föreningen också försvåra möjligheterna att uppnå de uppsatta målen för det samhällspolitiska bostadsbyggandet och att genomföra nödvändiga satsningar på infrastruktur i . Vissa remissinstanser, bl.a. domstolen, lyfter att det i vissa fall kan vara svårare för tjänstemottagaren att bedöma om anmälningsskyldigheten gäller och att den bedömningen förutsätter att tjänstemottagaren har kännedom om flera förhållanden, t.ex. var motparten är etablerad och om motparten har sänt arbetskraft hit. exempel Transportstyrelsen lyfter de särskilda förhållandena inom väg- transportsektorn som innebär att det kan vara särskilt svårt för en mot- tagare av tjänsten att ha kontroll över förhållandena inom ramen för ett stort antal transporter för att bevaka att anmälningar sker på ett korrekt 2019/20:150 sätt. Enligt är förslaget svårt att genom- föra i praktiken och inte lämpat för vägtransportsektorn. Enligt regeringen bedöms en skyldighet för utstationerande arbetsgivare att lämna dokumentation till tjänstemottagaren i i allmänhet inne- bära en mycket begränsad extra administration för arbetsgivaren. framstår inte som särskilt betungande att arbetsgivaren även meddelar mottagaren av tjänsterna att anmälningsskyldigheten har fullgjorts. flesta fall görs anmälan om utstationering elektroniskt på Arbetsmiljö- verkets webbplats, och det bör vara enkelt att i samband med detta vidare- befordra kvittot på anmälan även till tjänstemottagaren. Även för tjänstemottagaren bedöms det i allmänhet handla om en begränsad ökad administrativ börda. Skyldigheten att underrätta Arbets- miljöverket bör endast gälla om tjänstemottagaren inte får dokumentation till stöd för att arbetsgivaren har gjort en anmälan till . Bedömningen av om en anmälningsskyldig arbetsgivare har uppfyllt anmälningsskyldigheten är av okomplicerat slag. Om i sådana fall tjänste- mottagaren inte får dokumentation om att en anmälan har skett är det inte någon omfattande arbetsinsats att underrätta och det kräver inte någon komplicerad bedömning. I normalfallet får det också antas stå klart om motparten är ett utstationerande företag och om det föreligger en anmälningsskyldighet. Det kan dock inte uteslutas att det ibland kan vara svårare att veta om I sådana fall kan en underrättelse- skyldighet för tjänstemottagaren innebära ett visst administrativt mer- De negativa effekterna av en sådan underrättelseskyldighet bör dock inte överdrivas. Regeringen instämmer med Företagarna om att ett visst sådant merarbete är godtagbart. Det behövs åtgärder för att öka incitamentet att anmäla utstationeringar. Det är också rimligt att förutsätta att inblandade aktörer har nödvändig kunskap om förhållandena som rör den tjänst man avtalar om. Att införa ett krav på arbetsgivaren att lämna dokumentation om full- gjord anmälningsskyldighet till tjänstemottagaren bedöms skapa ett större incitament för den utländska arbetsgivaren att anmäla utstationering till , något som också LO anför. En sådan skyldighet bör också bidra till att fler utstationerade arbetstagare registreras, något som flera remissinstanser berört, t.ex. . Vidare bidrar en sådan skyldighet till att arbetstagarorganisationerna får tillgång till uppgifter som möjliggör övervakningen av löne- och anställningsvillkor för de utstationerade. svenska myndigheters behov av att komma i kontakt med utländska arbetsgivare underlättas om registret ger en mer korrekt bild av de ut- stationeringar som sker. En underrättelse ger också information för att myndigheten ska kunna utreda och konstatera om anmälningsskyldigheten är fullgjord eller om den utländske arbetsgivaren brustit i sina skyldigheter. Regeringen anser inte att de alternativ som lyft som mindre ingripande lösningar, såsom utökade resurser eller uppdrag till berörda myndigheter, informationsspridning och tekniska lösningar är till- räckliga för att komma tillrätta med problemen, även om sådana givetvis också kan vara värdefulla komplement. TCO föreslår att den utstationerande arbetsgivaren ska anmäla uppgifter om tjänstemottagaren till och att myndigheten i sin tur ska underrätta tjänstemottagaren om att denne har upptagits i registret. Enligt TCO skulle en sådan ordning vara ett snabbare och effektivare alternativ än att ge den enskilde utstationerande arbetsgivaren en skyldighet att visa dokumentation om att anmälan har gjorts. Regeringen anser dock att det är lämpligare att skyldigheten att underrätta tjänste- mottagaren ligger på den utstationerande arbetsgivaren, då detta i högre grad torde öka arbetsgivarens incitament att över huvud taget anmäla ut- stationeringen till . lyfter också att det har införts nya kontroll- möjligheter för både myndigheter och arbetstagarorganisationer och anser att effekten av dessa ändringar bör avvaktas innan ytterligare kontroll- regler införs. De nu behandlade förslagen skiljer sig dock från de för- ändringar som infördes i samband med att tillämpningsdirektivet genom- fördes genom att de särskilt tar sikte på att korrekta anmälningar om ut- stationering ska ske i högre utsträckning. Det finns redan nu starka skäl att göra dessa förändringar i reglerna om anmälningsskyldighet. Sammantaget anser regeringen att det bör införas en skyldighet för en utstationerande arbetsgivare att lämna dokumentation till tjänste- mottagaren som visar att en anmälan har gjorts till . Vidare bör tjänstemottagaren vara skyldig att anmäla till Arbetsmiljö- verket om denne inte får sådan dokumentation. Underrättelseskyldigheten ska gälla tjänstemottagaren i En särskild fråga är vilka aktörer som bör omfattas av en underrättelse- skyldighet till när den utstationerande arbetsgivaren inte har lämnat dokumentation som visar att en anmälan har gjorts. Som utgångspunkt bör underrättelseskyldigheten gälla tjänstemottagaren i . Bland andra och anför att det saknas en tydlig definition av vem som är tjänstemottagare. Föreningen anför också att det kan vara komplicerat att fastställa vem som är tjänstemottagare exempelvis i transportkedjor, entreprenadförhållanden eller inom koncerner. I denna del gör regeringen följande överväganden. Begreppet den i verksamma mottagaren av tjänsterna förekommer i första punkten i nuvarande 3 § utstationeringslagen. Som anges i promemorian bör det även i de andra situationer av utstationering som omfattas av ut- stationeringslagen typiskt sett finnas någon som kan anses vara tjänste- mottagare, nämligen det företag i som tillhör koncernen och som tar emot arbetstagaren (andra punkten) eller det användarföretag som är etablerat eller bedriver verksamhet i och tar emot arbetstagaren (tredje punkten). Underrättelseskyldigheten bör alltså gälla mottagaren av tjänsten i alla tre typer av utstationering som omfattas av utstationerings- lagen. Det framstår för regeringen som rimligt att anta att förhållandena inför en utstationering klargörs på ett sådant sätt att det står klart för den ut- stationerande arbetsgivaren vem som är tjänstemottagare. Det är viktigt med ordning och tydlighet i avtalskonstruktionerna så att arbetstagarnas rättigheter kan tas till vara och ansvar kan utkrävas om regelverket inte följs. Enskilda personer som mottar en tjänst för privat bruk bör inte omfattas av underrättelseskyldigheten I promemorian föreslås att enskilda personer som mottar en tjänst för privat bruk ska undantas från underrättelseskyldigheten. LO motsätter sig denna inskränkning och anför att den riskerar att leda till att den handlings- dirigerande effekten uteblir för de många arbeten som sker med privat- personer som uppdragsgivare i den s.k. ROT-sektorn. Enligt LO är behovet av en underrättelseskyldighet kanske störst där. lyfter samma frågor och anför att det ofta är svårt att kontrollera villkoren för dessa arbetstagare. Förbundet anför också att det kan finnas problem med att ge privata köpare av tjänster en underrättelseskyldighet. Enligt bör regeringen i stället undersöka ytterligare möjligheter för att företag i ROT- sektorn ska få ökade incitament att anmäla utstationeringar, t.ex. att skärper sin tillsyn över arbeten som enskilda personer beställer för privat bruk. Regeringen har förståelse för att det i vissa fall kan finnas särskilda ut- maningar när det gäller övervakningen av utstationerade arbetstagares arbets- och anställningsvillkor när de deltar i arbeten med en privatperson som beställare. Det är givetvis av stor vikt att företag som utstationerar arbetstagare för sådana arbeten uppfyller sin anmälningsskyldighet. Rege- ringen anser dock att det är rimligast att enskilda personer inte ska omfattas av underrättelseskyldigheten när de mottar en tjänst för privat bruk, då en sådan skyldighet framstår som alltför betungande. Mot denna bakgrund bör skyldigheten för tjänstemottagare att underrätta vid utebliven dokumentation inte gälla när en privat- person mottar en tjänst för privat bruk. Frågan om ytterligare åtgärder för att öka incitamentet att anmäla utstationering i sådana fall ligger utanför detta lagstiftningsärende. En tidsfrist bör gälla I promemorian föreslås en tidsfrist för tjänstemottagaren att underrätta om utebliven dokumentationen senast efter det att arbetet har påbörjats. ifrågasätter värdet av en underrättelseskyldighet som ska uppfyllas efter det att en transport har ägt rum. Enligt regeringen bör en underrättelse- skyldighet i utstationeringslagen gälla i alla branscher och oavsett ut- stationeringens längd. Att en utstationering är kortvarig innebär givetvis inte i sig att det saknas behov av att den anmäls på ett korrekt sätt. Det är av flera skäl viktigt att det finns korrekta uppgifter i utstationerings- registret även om en avslutad utstationering. Dessa uppgifter kan vara nödvändiga för en efterföljande myndighetstillsyn av förhållandena under utstationeringen. De kan också behövas för att arbetstagarorganisationer ska kunna övervaka att arbetstagaren har fått de villkor som han eller hon hade rätt till under utstationeringen. En tidsfrist är enligt regeringens mening lämplig. Underrättelseskyldigheten är förenlig med Som anför skulle den föreslagna underrättelse- skyldigheten kunna ha en hämmande verkan när det gäller tjänste- mottagarens vilja att anlita utstationerande företag. Det behöver därför göras en bedömning av förenligheten med . Flera remissinstanser anför att förslaget är förenligt med , t.ex. (Juridiska fakultetsstyrelsen). () anser att promemorian gör en grundlig och samvetsgrann EU-rättslig prövning och att det inte finns något som tyder på att avvägningarna inte skulle vara EU-rättsligt godtagbara. Andra remissinstanser, bl.a. , ifrågasätter dock förslaget på EU-rättsliga grunder. I artikel 9.1 i tillämpningsdirektivet behandlas möjligheten för medlems- staterna att införa en anmälningsskyldighet för tjänsteleverantören till behöriga myndigheter. Där behandlas inte frågan om en underrättelse- skyldighet för tjänstemottagaren. Av artikel 9.2 i tillämpningsdirektivet framgår att medlemsstaterna får använda andra administrativa krav och kontrollåtgärder om situationerna eller händelseutvecklingen tyder på att befintliga åtgärder inte är tillräckliga. har i ett mål gjort uttalanden om bestämmelser i belgisk rätt som innebar att en tjänstemottagare var skyldig att kontrollera att en utstationering har anmälts av arbetsgivaren. Om det inte kunde visas att så hade skett var tjänstemottagaren skyldigt att anmäla detta. Enligt EU- domstolen kunde sådana bestämmelser betraktas som en konsekvens av arbetsgivarens anmälningsskyldighet och vara nödvändiga för att uppnå syftet. Det kunde enligt domstolen också betraktas som nödvändigt att vidta sanktioner, om de är proportionella. Det ankom på den nationella domstolen att göra proportionalitetsbedömningen (se De Clercq m.fl, C‑315/13, ECLI:EU:C:2014:2408). Enligt saknas det konkreta belägg för påståendet att den nuvarande statistiken över utstationeringar skulle vara felaktig. Enligt föreningen finns det inte heller några andra faktorer som visar att befintliga administrativa krav och kontrollåtgärder inte är tillräckliga för att EU- rättens krav ska efterlevas. Enligt är promemorians för- slag varken nödvändiga eller proportionerliga. Regeringen anser att det finns skäl att anta att inte alla utstationeringar anmäls till registret och att utstationeringsregistret inte ger en rättvisande bild av antalet utstationerade arbetstagare. Detta leder till att arbetstagar- organisationerna har svårt att på ett tillfredsställande sätt fullgöra sitt upp- drag att övervaka löne- och anställningsvillkor för utstationerade arbets- tagare. Det leder också till problem vid exempelvis tillsyn när Arbets- miljöverket inte får kontakt med den utländske arbetsgivaren eller kontakt- personen. En underrättelseskyldighet för tjänstemottagaren innebär att de administrativa kraven och kontrollåtgärderna blir mer verkningsfulla och bedöms bidra till att fler arbetsgivare anmäler utstationeringar och att registret blir mer rättvisande. De föreslagna skyldigheterna bedöms därför vara nödvändiga för att arbetstagarorganisationer och myndigheter ska kunna övervaka att de utstationerade arbetstagarnas rättigheter säkerställs. Som anför är det svårt att kontrollera om arbetstagarna får rätt villkor om arbetstagarorganisationer och behöriga myndigheter inte har kännedom om att utstationering föreligger. Enligt Kommers- kollegium är det en ytterligare förutsättning för att reglerna ska kunna motiveras att uppgifterna som begärs in används för tillsyn och över- 2019/20:150 vakning av de rättigheter som framgår av utstationeringsdirektivet. Regeringen konstaterar att uppgifterna i registret används av myndigheterna i tillsynen över aktuella regelverk. Syftet med förslaget är att skydda de utstationerade arbetstagarna, vilket är ett tvingande skäl av allmänintresse. Lagstiftningen är ägnad att säker- ställa att detta mål uppnås. Underrättelseskyldigheten bedöms i allmänhet utgöra en mycket liten administrativ börda för mottagaren av tjänsten i och kan därmed inte anses gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet. Åtgärderna bedöms nödvändiga för att man effektivt ska kunna övervaka att de skyldigheter som fastställs i tillämpningsdirektivet och utstationeringsdirektivet fullgörs. Förslaget bedöms vara motiverat och proportionerligt i enlighet med unionsrätten. 10.4Sanktionsavgift för både arbetsgivaren och tjänstemottagaren Regeringens förslag: En sanktionsavgift ska tas ut om en arbetsgivare har överträtt bestämmelsen om skyldighet att lämna dokumentation till tjänstemottagaren. En sanktionsavgift ska även tas ut om en tjänstemottagare har över- trätt bestämmelsen om underrättelseskyldighet eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till denna bestämmelse. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna är positiva till förslaget eller har inte några invändningar mot det, t.ex. , Kommuner och Regioner, Transportstyrelsen och . TCO instämmer i förslaget men efterfrågar ett förtydligande av i vilka fall en jämkning av en sanktions- avgift kan komma i fråga. anser att det är positivt att en sanktions- avgift kan jämkas. Arbetsdomstolen anser att underrättelseskyldigheten framstår som ingripande och att det kan ifrågasättas om sanktionsavgift är en lämplig påföljd. , Föreningen Byggföretagen i och avstyrker förslaget. anser att förslaget inte kan ligga till grund för lagstiftning. () anser att promemorian gör en grundlig och samvetsgrann EU-rättslig prövning och att det inte finns något som tyder på att avvägningarna inte skulle vara EU-rättsligt godtagbara. anser att förslaget bör kunna motiveras EU-rättsligt men att det behöver göras en ordentlig proportionalitets- bedömning. anser att förslaget inte kan anses strida mot internationella åtaganden enligt ratificerade ILO- konventioner. anser att man bör se över sanktionerna för brott mot utstationeringsreglerna och önskar se kraftigare sanktioner. har synpunkter på reglerna om verkställighet av sanktionsavgifter. Skälen för regeringens förslag En sanktionsavgift för arbetsgivaren och tjänstemottagaren bidrar till en effektivare tillsyn För att se till att utstationerande arbetsgivare lämnar dokumentation om att anmälningsskyldigheten har fullgjorts och att mottagaren av tjänsten underrättar i de fall dokumentation inte har lämnats bör det finnas effektiva och ändamålsenliga sanktioner. I promemorian före- slås att en sanktionsavgift ska tas ut om skyldigheterna inte efterlevs. De flesta av remissinstanserna är positiva till förslaget eller har inte några invändningar mot det, t.ex. , Kommuner och Regioner och . Vissa remissinstanser är kritiska till förslaget, t.ex. och . Arbetsdomstolen anser att tjänstemottagarens underrättelseskyldighet framstår som ingripande och att det kan ifrågasättas om sanktionsavgift är en lämplig påföljd. I denna del gör regeringen följande överväganden. Sanktionsavgift är den sanktion som har valts i utstationeringslagen för överträdelser av den utstationerande arbetsgivarens skyldigheter när det gäller anmälan och kontaktperson. Bedömningen av om tjänstemottagaren har underrättat om den uteblivna dokumentationen är av okomplicerat slag. Mot denna bakgrund, och då det följer systematiken i utstationeringslagen i övrigt, bör sanktionsavgift vara en lämplig sanktion för tjänstemottagaren vid överträdelser av bestämmelsen om skyldighet att underrätta . En sanktionsavgift bör införas även för utstationerande arbetsgivare som underlåter att lämna dokumentation till mottagaren av tjänsterna. framhåller att promemorians förslag innebär ett strikt ansvar, vilket enligt föreningen förstärker de negativa effekterna. Rege- ringen anser dock att det inte bör införas något krav på oaktsamhet eller liknande. En sådan ordning skulle riskera att göra regelverket mindre effektivt. För att sanktionsavgiften ska vara ett effektivt medel för att säkerställa att reglerna följs bör den inte förutsätta oaktsamhet. Sanktions- avgiften bör kunna jämkas och efterges om det skulle vara oskäligt att ta ut den. Detta gör det möjligt att beakta de omständigheter som ligger till grund för att arbetsgivaren inte har lämnat dokumentation till tjänste- mottagaren eller för att tjänstemottagaren inte har underrättat Arbets- miljöverket. Det är svårt att, vilket TCO efterfrågar, närmare redovisa i vilka fall och under vilka omständigheter jämkning kan komma i fråga. Det är fråga om en prövning utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. I förarbetena till nuvarande bestämmelser om anmälningsskyldighet vid utstationering (prop. 2012/13:71 s. 45) framgår att bestämmelsen om jämkning bör tillämpas varsamt så att den förebyggande effekten inte går förlorad och att viss ledning bör kunna hämtas i Arbetsdomstolens praxis när det gäller jämkning av allmänt skadestånd. Samma resonemang gör sig fortfarande gällande. och har mer generella synpunkter på sanktionsreglerna i utstationerings- regelverket. anser att man bör se över sanktionerna för brott mot utstationeringsreglerna och önskar se kraftigare sanktioner. Regeringen konstaterar att en sanktionsavgift enligt nuvarande 2019/20:150 15 § utstationeringslagen ska vara lägst och högst och att närmare bestämmelser om avgiften finns i utstationerings- förordningen. Det saknas anledning att i detta sammanhang ändra regleringen om sanktionsavgiftens storlek i utstationeringslagen. anser att bestämmelserna om verkställighet av sanktionsavgifter i utstationeringslagen bör ses över. Enligt myndigheten krävs det en uttrycklig föreskrift om att verkställighet får ske enligt ut- sökningsbalken för att ett godkänt föreläggande om sanktionsavgift ska vara verkställbart. Vidare måste det enligt myndigheten göras en hän- visning till lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m., indrivningslagen, för att sanktionsavgifter ska handläggas enligt den lagen. Regeringen konstaterar att en sanktionsavgift kan tas ut genom ett godkänt avgiftsföreläggande eller en dom i förvaltningsrätten. Ett godkänt avgiftsföreläggande gäller enligt utstationeringslagen som ett lagakraft- vunnet avgörande från domstol om att avgift ska tas ut. Ett avgiftsföre- läggande enligt utstationeringslagen som har godkänts är verkställbart (se 3 kap. 1 § första stycket 3 utsökningsbalken och prop. 2012/13:143 s. 77). I lagens indrivningsbestämmelse finns en upplysning om att indrivnings- lagen är tillämplig när en obetald avgift har lämnats för indrivning. Bestämmelsen gör ingen skillnad på godkända och utdömda avgifter.