prop · H80342 · 2020-10-27 00:00:00 — med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning). Vid behandling av person- uppgifter enligt 21 a och 21 b §§ gäller lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen, om inte något annat följer av denna lag eller föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen. Denna lag träder i kraft . 3Ärendet och dess beredning Inom EU finns bestämmelser om kontroll av vapen i rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen, kallat vapen- direktivet, och och rådets direktiv /51/EG om ändring av rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen, kallat ändringsdirektiv. antogs ett nytt direktiv, och rådets direktiv (EU) 2017/853 om ändring av rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen, kallat ändringsdirektivet. Ändringsdirektivet och rättelse till det direktivet finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. Genomförandet av ändringsdirektivet innebär bl.a. en reglering av vapenmagasin i vapenlagen. Frågan om en sådan reglering har emellertid varit aktuell . Förslag lämnades i betänkandet Skärpningar i vapenlagstiftningen (SOU 2013:7) men de förslagen har inte lett till någon lagstiftning. Även frågan om att utvidga möjligheterna att få tillstånd till att använda ljuddämpare har förekommit . och har exempelvis fram- fört att kravet på tillstånd bör förändras eller tas bort (Ju2015/04145/L4 och Ju2016/02691/L4). Chefen för gav en utredare i upp- drag att överväga hur ändringsdirektivet skulle genomföras i svensk rätt, analysera hur svensk rätt förhåller sig till ändringsdirektivet samt lämna förslag på de författningsändringar som visar sig nödvändiga på grund av tvingande regler från EU. En utgångspunkt för uppdraget var att – så långt det bedömdes möjligt och ändamålsenligt – upprätthålla nuvarande skyddsnivå i lagstiftningen, som de författningsändringar som föreslås inte ska vara onödigt betungande för enskilda tillstånds- innehavare. I uppdraget ingick även att ta ställning till om och i så fall i vilken utsträckning det finns anledning att ändra tillståndsprövningen för någon eller några av de vapendelar som jämställs med skjutvapen. Utredaren överlämnade promemorian Genomförandet av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv (Ds 2018:1), i det följande kallad genomförandepromemorian. Några av förslagen i promemorian var att alla löstagbara magasin skulle regleras och att ljuddämpare inte längre skulle jämställas med skjutvapen. Efter att promemorian remissbehandlats togs lagrådsremissen Genom- förande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv fram. I lag- rådsremissen begränsades förslagen till att endast omfatta de förslag som genomförde ändringsdirektivet i svensk rätt. Förslagen om ändring i tillståndsprövningen för ljuddämpare behandlades därför inte i lagråds- remissen. Förslaget om reglering av vapenmagasin begränsades till att endast omfatta vissa vapenmagasin. beslutade regeringen att inhämta Lagrådets yttrande över lagrådsremissen. togs en ny departementspromemoria om regleringen av vapenmagasin fram, Reglering av vapenmagasin, i det följande kallad vapenmagasinpromemorian. Regeringen gick dock inte vidare med promemorians förslag i det skedet. Med anledning av i första hand synpunkter på förslaget beslutade regeringen i stället en ny lagrådsremiss med förslag som innebar att alla löstagbara magasin oavsett kapacitet och storlek skulle omfattas av vapen- Prop. 2020/21:42 lagens tillämpningsområde. Lagrådets yttrande över förslagen inhämtades och beslutade regeringen propositionen Reglering av vapenmagasin (prop. 2019/20:58). Regeringen beslutade därefter att inhämta Lag- rådets yttrande över lagrådsremissen Reglering av ljuddämpare och vissa vapenmagasin. I den lagrådsremissen behandlas förslagen i promemorian Reglering av vapenmagasin och de förslag i Ds 2018:1 som gäller reglering av vapenmagasin och andra vapendelar samt den sistnämnda promemorians förslag om omprövning av tillstånd till kategori A-vapen. En sammanfattning av promemoriorna finns i bilaga 3. Promemoriornas lagförslag finns i bilaga 4. Promemoriorna har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. tillgängliga i (Ju2018/00480/L4 och Ju2019/02475/L4). I denna proposition behandlas lagförslagen i lagrådsremissen Genomförande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv och lagförslagen i lagrådsremissen Reglering av ljuddämpare och vissa vapenmagasin. har tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om att avskaffa kravet på särskilt tillstånd för ljuddämpare (bet. 2018/19:JuU29, punkt 13, rskr. 2018/19:298). Enligt tillkännagivandet ska innehavet för ljuddämpare i stället regleras på samma sätt som innehav av ammunition (se bet. 2018/19:JuU29 s. 39). har vidare tillkänna- gett för regeringen att genomförandet av ändringsdirektiv i svensk lagstiftning inte ska gå längre än vad direktivet kräver i de delar som riskerar att försämra eller i onödan försvåra för laglydiga jägare och sportskyttar (bet. 2019/20:JuU33, punkt 10, rskr. 2019/20:304). har även två gånger tillkännagett för regeringen att reglerna för innehav av helautomatiska vapen och enhandsvapen bör förenklas och att man bör överväga att slopa kravet på förnyande av tillstånd (bet. 2018/19/JuU29, punkt 15, rskr. 2018/19:298 och bet. 2019/20:JuU33, punkt 12, rskr. 2019/20:304). Genom förslagen i denna proposition anser regeringen att tillkännagivandena är slutbehandlade. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Därefter beslutade regeringen att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag och synpunkter som behandlas i avsnitt 6.1, 8.2.1 och 11 samt i författnings- kommentaren. I förhållande till lagrådsremissernas lagförslag har även vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Genomförandet av 2017 års Vapendirektivet trädde i kraft för medlemsstaterna och innehåller bestämmelser som delvis harmoniserar lagstiftningen om skjut- vapen och om hur förflyttning av vapen inom EU ska ske. anger de minsta krav som medlemsstaternas lagstiftning ska uppfylla men tillåter dessa att hålla en högre skyddsnivå. direktiv anpassades vapendirektivet till FN:s vapenprotokoll (resolution 53/111) och vissa krav skärptes för att åtgärda brister i vapendirektivet som kommissionen påtalat (KOM [2000] 837). vapendirektivet och ändringsdirektiv i svensk rätt har främst inneburit skärpning av kraven för tillstånd till innehav av ammunition, krav på märkning av skjutvapen, vapendelar och förpackningar med ammunition samt ändringar av kraven för att föra in skjutvapen och ammunition till och för att överföra sådan egendom till annan medlemsstat (prop. 1995/96:52 och prop. 2010/11:72). Det nu aktuella ändringsdirektivet, som antogs 2017, har till huvudsyfte att motverka att skjutvapen missbrukas för brottslig verksamhet. ändringsdirektivet skärps vapendirektivets krav på bl.a. märkning, reglering av vapenhandlar- och vapenmäklarverksamhet, underårigas för- värv och innehav av skjutvapen, registerföring, system för övervakning , kontroll av distanshandel, förbud för förvärv och innehav av vissa vapen och viss ammunition, omprövning av tillstånd, reglering av vapenmagasin och andra vapendelar och utbyte av information mellan medlemsstaterna. Den svenska regleringen av skjutvapen och ammunition håller en hög skyddsnivå och uppfyller i många avseenden redan de utökade krav som ställs genom ändringsdirektivet. För att genomföra ändringsdirektivet fullt ut krävs dock vissa författningsändringar. I denna proposition behandlas i huvudsak de delar av genomförandet som kräver ändringar i lag. sig i stort om utökade krav på märkning och registerföring, tillståndskrav för vapenmäklarverksamhet, åtgärder för att motverka vissa vapen och reglering av vapenmagasin. I övriga delar kommer genomförandet ske på En utgångspunkt i genomförandet är att regleringen inte ska vara onödigt betungande för dem som legalt innehar eller Utökade krav på märkning för att identifiera skjutvapen och vapendelar Genom ändringsdirektivet införs krav på medlemsstaterna att, när det skjutvapen som tillverkats i eller importerats till EU den eller senare, säkerställa att alla skjutvapen eller väsentliga delar som släpps ut på marknaden har försetts med en tydlig, permanent och unik märkning (artikel 4.1 a). Märkningen ska ske utan dröjsmål efter tillverkning och senast innan produkterna släpps ut på Prop. 2020/21:42 marknaden, eller utan dröjsmål efter import till EU. märkning gällde tidigare endast vid tillverkning. Obrukbara vapen omfattades tidigare inte av direktivet och därmed inte heller av kravet på märkning. Den närmare regleringen av märkningen av skjutvapen och väsentliga delar finns i artikel 4.2. Där framgår att den unika märkningen som avses i artikel 4.1 a ska inbegripa tillverkarens namn eller varumärkesnamnet, landet eller platsen för tillverkningen, serienumret och tillverkningsåret, om detta inte redan framgår av serienumret, samt om möjligt modellen. Märkningskravet enligt direktivets tidigare lydelse omfattade samtliga dessa uppgifter utom modellen. Av artikel 4.2 första stycket sista meningen framgår att om en väsentlig del är för liten för att kunna märkas i enlighet med artikel 4.2 första meningen ska den märkas med åtminstone ett serienummer eller en alfanumerisk eller digital kod. Enligt artikel 4.2 andra stycket ska märkningskraven för skjutvapen och väsentliga delar som är av särskilt stort historiskt värde fastställas i enlighet med nationell rätt. Enligt artikel 4.2 femte stycket ska medlemsstaterna, när skjutvapen eller väsentliga delar överförs från en statlig depå till permanent civilt bruk, se till att vapnet eller de väsentliga delarna förses med den unika märkning som föreskrivs i artikel 4.1 och som tillåter identifiering av den enhet från vilken överföring har skett. Enligt direktivets tidigare lydelse krävdes endast en lämplig unik märkning som tillät en stat att identifiera det överlåtande landet. Krav på märkning vid tillverkning Regeringens förslag: Vid tillverkning ska en vapendel som är för liten för att kunna märkas på vanligt sätt märkas med åtminstone ett serie- nummer eller liknande. Genomförandepromemorians förslag: I promemorian lämnas inte något förslag på ändring av märkningskravet vid tillverkning. Remissinstanserna: anser att direktivets möjlighet att märka en väsentlig vapendel med en begränsad mängd information som serienummer bör utnyttjas i de fall då vapendelen är så liten att de uppgifter som normalt ska vara med inte får plats. framför att det även kan finnas fördelar att utöka kraven på märkning med modellbeteckning eftersom det kan ha avgörande betydelse för att myndigheten snabbt och effektivt ska kunna bestämma ett skjutvapens egenskaper och kunna avgöra om vapnet är lämpligt för sitt ändamål och i förhållande till kontroll- och säkerhetsaspekter. Skälen för regeringens förslag De nuvarande bestämmelserna om märkning infördes i syfte att genomföra bestämmelserna i vapenprotokoll och 2008 års I flera avseenden infördes dock mer långtgående krav på 2020/21:42 märkning än vad FN:s vapenprotokoll och ändringsdirektiv krävde. Ändringsdirektivets krav på märkning vid tillverkning är därför i huvudsak redan uppfyllda i svensk rätt. Märkning av små vapendelar Enligt nuvarande bestämmelser ska den som tillverkar ett skjutvapen som är avsett att skjuta ut hagel, kulor eller andra projektiler med hjälp av ett antändbart drivämne, förse vapnet med en unik märkning som omfattar tillverkarens namn, landet och platsen för tillverkningen, serienummer och tillverkningsår, om tillverkningsår inte framgår av serienumret. Detsamma gäller vid tillverkning av vapendelar och obrukbara vapen. anser att man härutöver bör utnyttja direktivets möjlighet att märka en väsentlig vapendel med en begränsad mängd information som t.ex. serienummer i de fall då vapendelen är så liten att de uppgifter som normalt ska vara med inte får plats. Det kan noteras att en vapendel som är för liten för att märkas på vanligt sätt enligt ändringsdirektivet ska märkas med åtminstone ett serienummer eller en alfanumerisk eller digital kod. För att genomföra ändrings- direktivet fullt ut föreslås därför att en undantagsbestämmelse införs i vapenlagen (1996:67). Vid tillverkning av skjutvapen ska märkningen vara placerad på ett antal olika vapendelar, som närmare anges i 2 a kap. 2 § vapenlagen. Möjligheten till undantag bör därför införas i denna paragraf. Bestämmelsen som reglerar märkning av vapendelar vid tillverkning, 2 a kap. 4 § vapenlagen, bör formuleras om så att möjligheten till undantag även gäller vid tillverkning av en separat vapendel. Den som uppsåtligen bryter mot bestämmelserna om märkning i bl.a. 2 a kap. 2 och 4 §§ döms för brott mot vapenlagen enligt 9 kap. 1 b §. Genom ändringarna i 2 a kap. 2 och 4 §§ omfattas även situationen när någon uppsåtligen bryter mot bestämmelsen om att en vapendel som är för liten för att kunna märkas på vanligt sätt åtminstone ska märkas med ett serienummer eller liknande. framför att märkning med modellbeteckning skulle vara värdefullt för att snabbt och effektivt kunna bestämma ett skjutvapens egenskaper och kunna avgöra om vapnet är lämpligt för sitt ändamål. Märkning med modellbeteckning är inte tvingande enligt ändrings- direktivet och det är därför upp till varje medlemsstat att bestämma om modell ska ingå i märkningen. har inget krav på att märkning ska omfatta modell. Med hänsyn till att det är förenat med svårigheter att på ett rättssäkert sätt beskriva i vilka situationer som märkning med modellbeteckning är påkallad och att överträdelser av reglerna om märkning är straffbelagda bör ett sådant krav inte införas. Krav på märkning vid införsel till från Prop. en stat utanför EU Regeringens förslag: När vapen eller vapendelar förs in till från en stat utanför Europeiska unionen ska de förses med samma unika märkning som krävs vid tillverkning. Genomförandepromemorians förslag stämmer överens med regering- ens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. anser att samlarvapen inte ska behöva märkas med annan permanent märkning än original- märkningen vid import till eftersom ytterligare krav på märkning innebär att alla historiskt värdefulla vapen skadas permanent. anser att den möjlighet till undantag som finns när det gäller märkningskrav för skjutvapen och väsentliga delar med stort historiskt värde bör utnyttjas. Skälen för regeringens förslag Vid införsel ska skjutvapen och vapendelar förses med samma unika märkning som vid tillverkning Enligt nuvarande bestämmelser gäller mindre stränga krav på märkning vid införsel än vid tillverkning. För att uppfylla ändringsdirektivets krav måste skjutvapen och vapen- delar som förs in i från en stat utanför EU förses med samma unika märkning som krävs vid tillverkning. Kravet bör ersätta den nuvarande bestämmelsen i 2 a kap. 7 § vapenlagen om att vapen och vapendelar vid införsel ska ha en unik märkning med identifikationsnummer eller annan uppgift som gör det möjligt att identifiera dem. Härutöver gäller att märkningen ska visa att det importerade föremålet har förts in till och året för införseln. Den bestämmelsen infördes för att uppfylla FN:s vapenprotokoll. Enligt nuvarande reglering i 2 a kap. 7 § vapenlagen har den som för in vapen eller sådana vapendelar som omfattas av märkningskravet en månad på sig att se till att föremålet har den märkning som krävs. Tidsfristen får anses uppfylla ändringsdirektivets krav på att vapnet eller vapendelen ska ha försetts med föreskriven märkning utan dröjsmål efter import till unionen. Märkningskrav på skjutvapen och vapendelar som är av särskilt stort historiskt värde Enligt ändringsdirektivet är det upp till varje medlemsstat att bestämma vilket krav på märkning vid införsel som ska gälla för vapen och vapendelar av särskilt stort historiskt värde. anser att det bör fastslås att samlar- vapen inte behöver märkas med annan permanent märkning än originalmärkningen. Att ställa krav på ytterligare märkning skulle enligt föreningen innebära att alla historiskt värdefulla vapen skadas permanent 2020/21:42 vid import till . Även anser att möjlig- heten till undantag för skjutvapen och vapendelar med stort historiskt värde bör utnyttjas. Vapenlagen gäller inte vapen som är tillverkade och som inte är avsedda för gastäta enhetspatroner. Äldre samlarvapen omfattas således inte av märkningsbestämmelserna vid t.ex. införsel. I övrigt gör svensk vapenlagstiftning i princip ingen skillnad mellan historiska vapen, samlar- vapen eller andra vapen. Det gällande kravet på märkning som visar att vapnet har förts in i och året för införseln gäller alltså även samlarvapen. Genom ändringsdirektivet ska märkningen innehålla fler uppgifter jämfört med tidigare. Syftet med märkningen är att öka möjligheten att identifiera och spåra skjutvapen. Detta skäl gör sig i många fall gällande även för historiska vapen och samlarvapen. Regeringen anser därför att det fortfarande finns skäl att ställa samma höga krav på märkning av dessa vapen. 5.3Märkning av skjutvapen och vapendelar som överlåts från staten till någon annan för permanent civilt bruk Regeringens förslag: När vapen och vissa vapendelar överlåts från staten till någon annan för permanent civilt bruk ska de förses med samma unika märkning som vid tillverkning. Vapendelar ska också, på samma sätt som vapen, ha en unik märkning där det framgår att de har överlåtits från en svensk myndighet. Genomförandepromemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. I promemorian föreslås inte att vapendelar ska omfattas av kravet på att ha en unik märkning där det framgår att överlåtelsen har skett från en svensk myndighet. Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 a kap. 5 § vapenlagen ska den myndighet som överlåter vapen från staten till annan för permanent civilt bruk se till att vapnet har en unik märkning varav framgår att överlåtelsen har skett från en svensk myndighet. Enligt ändringsdirektivet ska även vissa vapendelar märkas på detta sätt. Bestämmelsen bör därför utvidgas så att detta krav även gäller vapendelar. För att uppfylla ändringsdirektivets krav i övrigt vid överföring från staten till permanent civilt bruk måste vapen och vissa vapendelar även märkas med samma uppgifter som det föreslås att vapen och vissa vapendelar ska märkas med vid såväl tillverkning som införsel. Märkningskrav på vapen och vapendelar som förs in av staten Regeringens förslag: Märkningskravet vid införsel ska omfatta skjut- vapen som förs in för statens räkning. Genomförandepromemorians förslag stämmer överens med regering- ens. Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vapendirektivet är inte tillämpligt på vapen och ammunition som förvärvas eller innehas av staten. Vid genomförandet av ändringsdirektiv valde regeringen trots det att låta märkningskravet vid tillverkning gälla även skjutvapen och ammunition som tillverkas för staten. Till stöd för detta anfördes bl.a. att det är angeläget att samtliga skjutvapen och vapendelar, även sådana som tillverkas för staten, kan spåras på ett förhållandevis enkelt sätt och att syftet med att märka skjutvapen skulle kunna gå delvis förlorat om bara civila vapen omfattas av bestämmelserna. Vidare angavs att det mot den bakgrunden framstod som både rimligt och ändamålsenligt att även skjutvapen och vapendelar som tillverkas för staten skulle omfattas av kravet på märkning (prop. 2010/11:72 s. 23 f.). Trots att kravet på spårbarhet gör sig lika starkt gällande vid införsel av vapen och vapendelar för statens räkning omfattar reglerna om märkning inte sådan egendom. Lagstiftningen skulle bli mer konsekvent om kravet på märkning vid införsel även gällde införsel för statens räkning. Detta gäller särskilt som det föreslås att vapen och vapendelar vid införsel ska förses med samma unika märkning som krävs vid tillverkning. Bestämmelsen i 1 kap. 8 § vapenlagen bör därför justeras så att reglerna om märkning vid införsel blir tillämpliga även på vapen och vapendelar som förs in till för statens räkning. 6Reglering av vapenhandlar- och vapenmäklarverksamhet Regeringens förslag: Att bedriva vapenmäklarverksamhet med skjutvapen eller ammunition ska kräva tillstånd enligt vapenlagen på motsvarande sätt som gäller för vapenhandlarverksamhet med skjutvapen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vad som ska gälla vid vapenmäklarverksamhet. Vidare ska regeringen få meddela undantag från kravet på tillhanda- hållandetillstånd enligt lagen om krigsmateriel när det gäller vapen- mäklarverksamhet som kräver tillstånd enligt vapenlagen. Genomförandepromemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. I promemorian föreslås inte något bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vad som ska gälla vid vapenmäklarverksamhet. Remissinstanserna: () anser att det även i fortsättningen bör krävas tillstånd enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel för viss vapenmäklarverksamhet. , och efterfrågar förtydligande om vad som avses med vapenmäklarverksamhet. Skälen för regeringens förslag Genom ändringsdirektivet införs krav på medlemsstaterna att inrätta ett system för reglering av vapenhandlar- och vapenmäklarverksamhet (artikel 4.3). Systemet ska inbegripa åtminstone –registrering av vapenhandlare och vapenmäklare som är verksamma på den medlemsstatens territorium, –licens eller tillstånd för vapenhandlar- och vapenmäklarverksamhet på den medlemsstatens territorium, och –en prövning av den berörda vapenhandlarens eller vapenmäklarens personliga och yrkesmässiga integritet och relevanta förmåga (i fråga om juridiska personer gäller prövningen både den juridiska personen och den fysiska person eller de personer som leder företaget). När det gäller vapenhandlare fanns krav på tillstånd och tillståndsprövning genom artiklarna 4.3 och 4 b i lydelserna enligt ändringsdirektiv. Kraven på vapenhandlare har genomförts främst genom bestämmelser i vapenlagen (1996:67), lagen om krigsmateriel och lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. I vapenlagen regleras traditionell handel med skjutvapen och vissa delar till sådana vapen och verksamheter som ser över eller reparerar skjutvapen eller vissa delar till vapnen. I lagen om brandfarliga och explosiva varor och lagen om krigsmateriel regleras sådan vapenhandlarverksamhet som består av handel och annan hantering av ammunition. Det som är nytt är alltså krav på tillstånd och tillståndsprövning för vapenmäklarverksamhet och krav på registrering av vapenhandlare och vapenmäklare. Registreringskravet behandlas i avsnitt 9.1. I detta avsnitt behandlas kravet på tillstånd för vapenmäklarverksamhet. Befintlig reglering om tillstånd för vapenmäklarverksamhet I artikel 1.10 i vapendirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet definieras vapenmäklare som varje fysisk eller juridisk person, med undantag av vapenhandlare, vars näringsverksamhet helt eller delvis består i något av följande: –förhandla om eller arrangera transaktioner för inköp, försäljning eller leverans av skjutvapen, väsentliga delar eller ammunition, –arrangera överföringen av skjutvapen, väsentliga delar eller ammunition inom en medlemsstat, från en medlemsstat till en annan medlemsstat, från en medlemsstat till ett tredjeland eller från ett tredjeland till en medlemsstat. Det finns inte någon reglering i svensk rätt som specifikt avser vapen- Prop.