prop · H80327 · 2020-10-06 00:00:00 — Under den nuvarande handelsperioden har den del utsläppsrätter som auktione- rats ut ökat. Uppskattningsvis kommer ungefär häften av det totala antalet utsläppsrätter ha auktionerats ut . Utsläppshandelssystemet har ett utsläppstak, vilket innebär att det finns en bestämd mängd utsläppsrätter inom systemet. Större utsläpp än vad som motsvarar det totala antalet utsläppsrätter är således inte tillåtet. Enligt utsläppshandelsdirektivet sänks taket med en linjär reduktionsfaktor på av den genomsnittliga årliga kvantiteten utsläppsrätter som utfärdades av medlemsstaterna –2012 (artikel 9). Utsläppstaket för fastställdes av Europeiska kommis- sionen (kommissionen) till strax över två miljarder utsläppsrätter (kom- missionens beslut /634/EU av om justering av kvantiteten utsläppsrätter för hela unionen som ska utfärdas inom unionens system och upphävande av kommissionens beslut /384/EU). I absoluta tal utgör den årliga minskningen ca 38 miljoner utsläppsrätter. ska den linjära reduktionsfaktorn vara , motsvarande ca 48 miljoner utsläppsrätter. Flygsektorn har ett separat utsläppstak. Det sammanlagda antalet ut- släppsrätter som ska tilldelas luftfartygsoperatörer motsvarar av de historiska luftfartsutsläppen multiplicerat med det antal år som handelsperioden omfattar (artikel 3c.2 i utsläppshandelsdirektivet). Någon linjär sänkning av utsläppstaket för flygsektorn görs inte men –2030 kommer den linjära reduktionsfaktorn om att gälla såväl anläggningar som flyg. Fram till har antalet utsläppsrätter i systemet varit relativt stort. Antalet utsläppsrätter har samtliga år motsvarat högre utsläpp än de fak- tiska. Följden av detta har varit att priset på en utsläppsrätt har varit lågt och att systemet därför inte har haft den styrande verkan som varit avsedd. Gratis tilldelning av utsläppsrätter En stor del av utsläppsrätterna för anläggningar delas ut gratis. gratis tilldelning av utsläppsrätter är att skydda de anläggningar som löper risk för koldioxidläckage, alltså att produktionen flyttar till andra länder utan motsvarande pris på utsläpp. Det totala antalet utsläppsrätter som tilldelas gratis får inte överstiga en viss nivå som fastställts i utsläpps- 2020/21:27 handelsdirektivet. Principen för gratis tilldelning baseras på förhandsbe- stämda riktmärken, konstruerade efter de mest koldioxid- effektiva anläggningarna i varje sektor inom EU. Andelen gratis utsläpps- rätter som tilldelas inom en sektor ska ta hänsyn till risken för koldioxid- läckage. Ytterligare bestämmelser om gratis tilldelning finns i kommissionens beslut om tilldelning av utsläppsrätter, dvs. kommissionens beslut av om fastställande av unionstäckande övergångsbestämmelser för harmoniserad gratis tilldelning av utsläppsrätter enligt artikel 10a i och rådets direktiv /87/EG (2011/278/EU). Från och med den fjärde handelsperioden gäller kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/331 om fastställande av unionstäckande övergångs- bestämmelser för harmoniserad gratis tilldelning av utsläppsrätter. Verksamhetsutövarna får ansöka om tilldelning av de utsläppsrätter som fördelas gratis för varje handelsperiod. Medlemsstaterna upprättar en nationell förteckning över de anläggningar som omfattas av krav på till- stånd och det antal utsläppsrätter för varje anläggning som avses bli fördelade gratis (artikel 11). Den nationella förteckningen ska godkännas av kommissionen. ska de behöriga myndig- heterna utfärda den kvantitet utsläppsrätter som ska tilldelas för . För flygsektorn sker gratis tilldelning av utsläppsrätter utifrån tonkilo- meter, dvs. antal ton som transporteras, multiplicerat med transport- sträckan i kilometer. Tonkilometer är ett mått på hur effektivt flygopera- tören transporterar gods eller passagerare under en flygning (artikel 3e). Verksamhetsutövare som bygger nya anläggningar eller bygger ut be- fintliga anläggningar och väsentligt ökar sin produktion kan få fri till- delning av utsläppsrätter från en särskild reserv för nya deltagare. Enligt utsläppshandelsdirektivet ska medlemsstaterna auktionera ut de utsläppsrätter som inte delas ut gratis (artikel 10.1). Från och med den tredje handelsperioden, 2013–2020, fördelas mer än hälften av utsläpps- rätterna genom auktionering. För anläggningar har auktionering av ut- släppsrätter kommit att utgöra det vanligaste sättet att fördela utsläpps- rätter. För flygsektorn är det dock av de utfärdade ut- släppsrätterna som auktioneras ut. I utsläppshandelsdirektivet fastställs målen för auktioneringsprocessen (artikel 10.4). De närmare reglerna för förfarandet anges i den s.k. auktio- neringsförordningen, dvs. kommissionens förordning (EU) nr 1031/2010 av om tidsschema, administration och andra aspekter av auktionering av utsläppsrätter för växthusgaser i enlighet med och rådets direktiv /87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen. Av auktioneringsförordningen följer att kommissionen och de medlemsstater som valt att inte inrätta en nationell plattform ska ha en gemensam auk- tionsplattform för auktionering av utsläppsrätter. I enlighet med auktione- ringsförordningen (artikel 26) har kommissionen tillsammans med fler- talet medlemsstater, däribland , tecknat avtal med European , , som är en elektronisk handelsplats för energi med Prop. 2020/21:27 säte i . Verksamheter och växthusgaser som omfattas av utsläppshandelssystemet EU:s system för handel med utsläppsrätter omfattar ca 11 000 an- läggningar inom energi- och industriproduktion samt flygsektorn. motsvarar av de totala utsläppen av växthusgaser inom I systemet ingår förbränningsanläggningar med en installerad kapacitet över 20 MW samt mindre förbränningsanläggningar anslutna till fjärr- värmenät med en total kapacitet över 20 MW. I systemet ingår även an- läggningar inom energiintensiv industri som mineraloljeraffinaderier, koksverk, järn- och stålindustri, mineralindustri (cement, kalk, glas, kera- mik), pappers- och massaindustri, produktion av organiska baskemikalier, produktion av icke-järnmetaller och aluminiumtillverkning. att en kapacitetströskel som relaterar till produktionsvolym ska över- skridas för att anläggningen ska komma med i systemet. ingår även flygverksamhet i utsläppshandelssystemet. flygningar undantas enligt bilaga I till handelsdirektivet, t.ex. flygningar för militära ändamål och ambulansflygningar. Vidare gäller ett tidsbe- gränsat undantag till och med för vissa flygningar till och från länder som inte ingår i det Europeiska ekonomiska samarbets- Detta undantag gäller i avvaktan på hur FN:s internationella civila luftfartsorganisations () globala klimatstyrmedel för flyget, det s.k. Corsia (Carbon Offsetting and Reduction Scheme for International ) utvecklar sig och det görs en ytterligare översyn av utsläpps- Koldioxid (CO2) är den huvudsakliga växthusgasen som ingår i EU:s För vissa sektorer omfattas även utsläpp av andra typer av växthusgaser. Det gäller produktion av aluminium där utsläpp av perfluorkolväten (PFC) omfattas och delar av kemiindustrin där även dikväveoxid (N2O) ingår i utsläppshandelssystemet. Utanför systemet för handel med utsläppsrätter faller t.ex. byggande, uppvärmning av byggnader, boende, lantbruk, vägtransporter och avfalls- hantering samt fluorerade växthusgaser (F-gaser) från industrin. från de branscher som står utanför utsläppshandeln, den s.k. icke-hand- lande sektorn, regleras –2020 i ansvarsfördelningsbeslutet (och rådets beslut nr 406/2009/EG av 2009 om medlemsstaternas insatser för att minska sina växthusgasutsläpp i enlighet med gemenskapens åtaganden om minskning av växthusgas- utsläppen till 2020) och –2030 i ansvarsfördelningsförordningen (Europarlamentets och rådets förordning (EU) 2018/842 av 2018 om medlemsstaternas bindande årliga minskningar av växthus- gasutsläpp –2030 som bidrar till klimatåtgärder för att fullgöra åtagandena enligt samt om ändring av förordning (EU) nr 525/2013). För perioden –2020 har EU:s medlemsstater bara åtagande för sektorn markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk under 2020/21:27 Kyotoprotokollet (på engelska land use, land use change and forestry, förkortat ”LULUCF”). Genom den s.k. LULUCF-förordningen (Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2018/841 av om inbegripande av utsläpp och upptag av växthusgaser från markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk i ramen för klimat- och energi- politiken och om ändring av förordning (EU) nr 525/2013 och beslut nr 529/2013/EU) som gäller 2021–2030 kommer medlems- staterna att ha ett åtagande för sektorn inom EU. Ut- gångspunkten i LULUCF-förordningen är att varje medlemsstat förbinder sig att säkerställa att LULUCF-sektorn inte resulterar i bokförda upptags- minskningar eller utsläppsökningar i förhållande till bokföringsreglerna i förordningen. ska verksamhetsutövarna överlämna utsläpps- rätter motsvarande utsläppen under föregående år (artikel 12.2a och 12.3 i utsläppshandelsdirektivet). Överlämnandet ska göras i unionsregistret som är ett elektroniskt register där alla verksamhetsutövare har konton. Den verksamhetsutövare som inte har rapporterat eller överlämnat det antal ut- släppsrätter som motsvarar de sammanlagda utsläppen från verksamheten ska till staten betala en avgift om per ton koldioxidekvivalent i förhållande till de utsläpp för vilka utsläppsrätter inte överlämnats (arti- kel 16.3). har i mål C-203/12 fastställt att ett faktiskt inne- hav av korrekt mängd utsläppsrätter inte utgör grund för att slippa betala sanktionsavgift utom vid s.k. force majeure. Förutom de avgifter en verksamhetsutövare måste betala om rapporte- rings- och överlämnandekravet inte efterlevs ska medlemsstaterna även se till att verksamhetsutövares namn offentliggörs (artikel 16.2). Kommis- sionen kan även besluta om verksamhetsförbud för en luftfartygsoperatör (artikel 16.10). De anläggningar som omfattas av direktivet (artikel 4) är skyldiga att inne- ha tillstånd till utsläpp av växthusgaser och en godkänd övervakningsplan (artikel 6). Utan tillstånd får en anläggning inte bedriva verksamhet. stånd är också ett krav för att verksamheten ska kunna tilldelas utsläpps- Luftfartygsoperatörer behöver dock inte inneha tillstånd. krävs en godkänd övervakningsplan för utsläppen (artikel ). Verksamhetsutövarna är skyldiga att övervaka, rapportera och verifiera sina utsläpp av växthusgaser (artikel 14.3). finns grundläggande bestämmelser om övervakning, rapportering och verifiering av utsläpp (artiklarna 14, 15 och bilagorna IV och V). regler fyller en central funktion i EU:s utsläppshandelssystem. av direktivet (artikel 14) har kommissionen utarbetat en förordning om övervakning och rapportering: Kommissionens förordning (EU) nr 601/2012 av om övervakning och rapportering av växt- husgasutsläpp i enlighet med och rådets direktiv 2003/87/EG. Från och med den fjärde handelsperioden, dvs. , gäller kommissionens genomförande- Prop. 2020/21:27 förordning (EU) 2018/2066 av om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp i enlighet med och rådets direktiv /87/EG och om ändring av kommissionens för- ordning (EU) nr 601/2012. I enlighet med utsläppshandelsdirektivet (artikel 15) har kommissionen även utarbetat en förordning om verifiering av uppgifter och ackreditering av kontrollörer (kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/2067 av om verifiering av uppgifter och ack- reditering av kontrollörer i enlighet med och rådets direktiv /87/EG). Varje verksamhetsutövare ska övervaka sina växthusgasutsläpp utifrån en godkänd övervakningsplan (artikel 6 respektive artikel 3f i utsläpps- handelsdirektivet). För anläggningar är övervakningsplanen kopplad till det gällande tillståndet. Verksamhetsutövaren ansöker om godkännande av planen i samband med tillståndsansökan. Övervakningsplanen ska i detalj beskriva vilka utsläppskällorna är och hur utsläppen ska övervakas. Övervakningsplanen fungerar som en av verksam- hetsutövarens arbete och den ska innehålla de uppgifter som anges i bilaga I till förordningen om övervakning och rapportering (601/2012). Alla typer av kombinationer av övervakningsmetoder är tillåtna enligt förord- ningen om övervakning och rapportering under förutsättning att verksam- hetsutövaren kan visa att varken dubbelräkning eller uppgiftsluckor kommer att uppstå. Kommissionen har tagit fram flera vägledningar för att underlätta framtagandet av övervakningsplaner för deltagarna i handels- systemet. ska verksamhetsutövarna rapportera ut- släppen i form av en utsläppsrapport. Rapporten ska lämnas till den behöriga myndigheten. ska årsut- släppet även noteras i unionsregistret. Utsläppsrapporten ska verifieras av en oberoende ackrediterad kon- trollör. Verifieringen är en tredjepartskontroll som ska garantera att före- tagens övervakning och rapportering är tillförlitlig och sker på ett likvär- digt sätt i alla EU:s medlemsstater. Den kontrollör som utfärdar en veri- fieringsrapport ska vara ackrediterad för den specifika verksamhetstyp som rapporten avser (artikel 44 i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/2067 om verifiering av uppgifter och ackreditering av kon- trollörer). Ackrediteringen görs av ett nationellt ackrediteringsorgan. Alla transaktioner av utsläppsrätter sker inom det så kallade unions- registret, som upprättades genom registerförordningen (kommissionens förordning (EU) nr 389/2013 av om upprättande av ett unionsregister i enlighet med och rådets direktiv /87/EG och och rådets beslut nr 280/2004/EG och nr 406/2009/EG samt om upphävande av kommissionens förordningar (EU) nr 920/2010 och (EU) nr 1193/2011). Från och med den fjärde han- delsperioden gäller kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1122 av om komplettering av och rådets 2020/21:27 direktiv /87/EG vad gäller unionsregistrets funktion. De verksam- hetsutövare eller privatpersoner som vill handla med utsläppsrätter kan ansöka hos den nationella administratören om att öppna ett konto i registret. Det finns flera olika konton, men det vanligaste för den som avser att handla med utsläppsrätter är ett handelskonto. Kyotoprotokollet och de projektbaserade mekanismerna Genom en ändring av utsläppshandelsdirektivet sammanfördes EU:s utsläppshandelssystem med de delar av Kyotoprotokollet som rör de pro- jektbaserade flexibla mekanismerna, dvs. gemensamt genomförande (Joint Implentation, JI) och mekanismen för ren utveckling (Clean Development Mechanism, CDM). Mekanismerna är i grunden ett sätt att få till stånd kostnadseffektiva utsläppsminskningar som en part kan använda sig av för att uppfylla sitt kvantifierade åtagande under Kyotoprotokollet. Utsläppsminskningarna från ett projekt omvandlas till en utsläppsminskningsenhet som kan säljas och köpas. Genom länkningen kan även verksamhetsutövare med anlägg- ningar som omfattas av utsläppshandelsdirektivet tillgodogöra sig ut- släppsminskningar från de projektbaserade mekanismerna. Under vissa förutsättningar får även de utsläppsminskningsenheter som skapats genom deltagande i de projektbaserade flexibla mekanismerna användas när verk- samhetsutövare redovisar utsläppsrätter enligt utsläppshandelssystemet. Under den tredje handelsperioden får endast utsläppsminskningsenheter från redan registrerade projekt eller från projekt i de minst utvecklade länderna användas för fullgörande inom utsläppshandelssystemet. Vidare är utsläppsminskningsenheter från vissa projekttyper exkluderade, exem- pelvis industrigasprojekt samt skogs- och markanvändningsprojekt. Ett gemensamt genomförandeprojekt som genomförs i en EU-medlemsstat inom en sektor som tillhör EU:s utsläppshandelssystem, måste räknas bort från tilldelning inom utsläppshandelssystemet för det land där projektet genomförs för att dubbelräkning inte ska ske. bygger på och vidareutvecklar det gällande inter- nationella ramverket inom klimatområdet. ger ett rättsligt bindande ramverk och ersätter det tillvägagångssätt som tillämpas enligt Kyotoprotokollet, vilket enligt Dohaändringen innebär åtaganden fram till slutet av 2020. I artikel 6 i fastställs en rättslig grund för frivilligt samarbete mellan parter för genomförande av sina nationellt fast- ställda bidrag för att möjliggöra ökad ambition för utsläppsbegränsningar och anpassning samt främja hållbar utveckling. Artikeln ger en grund för marknadsbaserade ansatser med överföringar av frivilliga utsläppsreduk- tioner dels genom att reglera bokföringen av överföring mellan två parter (s.k. internationally transferred mitigation outcomes, ITMOs), dels som en del av en centraliserad mekanism som etableras under och administreras av partsmötet till (som förväntas ersätta befint- liga mekanismer som CDM och JI). Närmare bestämmelser för dessa för- faranden kommer att fastställas genom senare beslut på FN-nivå. Enligt bestämmelserna i ändringsdirektivet kommer internationella krediter inte längre att användas för efterlevnad i EU ETS under den fjärde handelsperioden. genereras internationella krediter av de mekanismer som inrättats genom Kyotoprotokollets flexibla projektmeka- Prop. 2020/21:27 nismer. Dessa utsläppsminskningsenheter kommer alltså inte att kunna användas inom EU:s utsläppshandelssystem . Med hänsyn till de alltjämt pågående förhandlingarna om artikel 6 i är det oklart hur nya marknadsmekanism för att ersätta JI och CDM och avtalets ram för att koppla samman marknader för utsläppshandel kommer att hanteras på EU-nivå. Huvuddelen av utsläppshandelsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter (utsläppshandels- lagen) och förordningen (2004:1205) om handel med utsläppsrätter (utsläppshandelsförordningen). Dessutom finns en rad föreskrifter på området, bl.a. föreskrifter om handel med utsläppsrätter (NFS 2017:6) och föreskrifter om register för ut- släppsrätter (STEMFS 2016:4). Därutöver gäller följande EU-förord- ningar som svensk lag. •Kommissionens förordning (EU) nr 1031/2010 av om tidsschema, administration och andra aspekter av auktione- ring av utsläppsrätter för växthusgaser i enlighet med Europaparla- mentets och rådets direktiv /87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen (auktionerings- förordningen), •Kommissionens förordning (EU) nr 601/2012 av om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp i enlighet med och rådets direktiv /87/EG, som ersätts av kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/2066 av om övervakning och rap- portering av växthusgasutsläpp i enlighet med och rådets direktiv /87/EG och om ändring av kommissionens förord- ning (EU) nr 601/2012 (övervaknings- och rapporteringsförord- ningen), •Kommissionens förordning (EU) nr 389/2013 av om upprättande av ett unionsregister i enlighet med och rådets direktiv /87/EG och och rådets beslut nr 280/2004/EG och nr 406/2009/EG samt om upphävande av kommissionens förordningar (EU) nr 920/2010 och (EU) nr 1193/2011, som ersätts av kommissionens dele- gerade förordning (EU) 2019/1122 av om kom- plettering av och rådets direktiv /87/EG vad gäller unionsregistrets funktion (registerförordningen), •Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/2067 av om verifiering av uppgifter och ackreditering av kontrollörer i enlighet med och rådets direktiv /87/EG (verifieringsförordningen), Kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/331 av den 19 de- cember 2018 om fastställande av unionstäckande övergångsbestäm- melser för harmoniserad gratis tilldelning av utsläppsrätter enligt artikel 10a i och rådets direktiv /87/EG (till- • Kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1603 av 2019 om komplettering av och rådets direktiv 2003/87/EG vad gäller åtgärder som antagits av Internationella civila luftfartsorganisationen för övervakning, rapportering och verifiering av utsläpp för att genomföra en global marknadsbaserad åtgärd, och Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/1842 av den och rådets direktiv /87/EG vad gäller ytterligare åtgärder i sam- band med justeringar av gratis tilldelning av utsläppsrätter på grund av förändringar av verksamhetsnivå (verksamhetsändringsförordningen). Cirka 750 svenska anläggningar ingår i utsläppshandelssystemet. är även administrerande medlemsstat för ett trettiotal luftfartygsopera- törer. har valt att även inkludera förbränningsanläggningar med en installerad effekt på mindre än 20 MW under förutsättning att de är an- slutna till ett fjärrvärmenät som överstiger 20 MW (jfr artikel 24). En för- teckning över vilka anläggningar som omfattas finns i bilaga 2 till ut- släppshandelsförordningen. En fullständig lista över flygverksamhet som undantas från bestämmelserna finns i samma förordning (17 d §). Utgångspunkten är att utsläpp av växthusgaser inte får ske från stationära anläggningar som omfattas av utsläppshandelssystemet, om inte ett sär- skilt tillstånd finns. Regler om tillstånd finns i 2 kap. utsläppshandels- lagen. Ansökan om tillstånd till utsläpp av växthusgaser prövas av Natur- vårdsverket. I samband med beslut godkänns även den övervakningsplan som ska vara en del av ansökan. Ett förnyat tillstånd krävs om anläggningen byter verksamhetsutövare eller om anläggningen ändras på ett sätt som kan påverka utsläppen i mer än ringa omfattning. En översyn av tillståndsvillkoren ska göras av till- synsmyndigheten minst , vilket kan leda till att verksam- hetsutövaren måste ansöka om ändring av villkoren eller ett nytt tillstånd. Det är som är tillsynsmyndighet. Det innebär att Natur- vårdsverket ser till att de svenska företagen i systemet övervakar och rapporterar sina utsläpp enligt utsläppshandelsförordningen. Regler om tillsyn finns i utsläppshandelslagen (7 kap.). Enligt utsläppshandelsdirektivet krävs inte tillstånd för utsläpp av växthus- gaser för flygverksamheter. I stället krävs en godkänd övervakningsplan. Det är som beslutar om godkännande av övervaknings- Prop. 2020/21:27 planer för de flygverksamheter som administreras av . regler för flygverksamhet finns i utsläppshandelslagen (2 kap. 12–15 §§). Övervakning, rapportering och verifiering Verksamhetsutövarna får ansöka om tilldelning av utsläppsrätter för varje handelsperiod. En verksamhetsutövare är skyldig att genom beräkning eller mätning övervaka sina utsläpp och ge in en verifierad rapport om utsläppen. Såväl anläggningar som flygverksamheter ska rapportera sina utsläpp av växthusgaser året som utsläppen skedde (5 kap. 1 § utsläppshandelslagen). Det verifierade årsut- släppet ska även noteras i unionsregistret där motsvarande antal utsläpps- rätter ska överlämnas (6 kap. 1 § utsläpps- handelslagen). Utsläppshandelslagen sätter upp ramarna för när rapporte- ring ska ske och vad som händer om rapporten, eller verifieringen av denna, uteblir. Hur utsläppsrapporteringen går till på detaljnivå regleras i huvudsak i övervaknings- och rapporteringsförordningen. Bestämmelser om verifiering finns i verifieringsförordningen. Den verksamhetsutövare som inte har lämnat in en verifierad rapport åläggs, om det inte är uppenbart oskäligt, en förseningsavgift på (8 kap. 5 a § utsläppshandelslagen). Utsläppsrapporter läm- nas via för rapportering av växthusgasutsläpp (E-CO2). Den verksamhetsutövare som inte överlämnar ut- släppsrätter i unionsregistret motsvarande faktiska utsläpp ska betala en avgift på per ton koldioxidekvivalenter i förhållande till de utsläpp för vilka utsläppsrätter inte har överlämnats (8 kap. 6 § utsläpps- handelslagen). Gratis tilldelning av utsläppsrätter Regler om tilldelning av utsläppsrätter finns i utsläppshandelslagen (3 kap.) och utsläppshandelsförordningen (18–33 §§). Svenska anläggningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem har enligt ett beslut från tilldelats 29,1 miljoner gratis ut- släppsrätter vilket successivt minskas till 19,95 miljoner För elproduktion ges ingen gratis tilldelning 2013–2020. gjorde 2011 en preliminär tilldelning av utsläppsrätter. Tilldelningen är baserad på EU-gemensamma produktriktmärken, eller om sådana saknas, på de tre alternativa metoder som finns (värmeriktmärke,