prop · H80330 · 2020-10-15 00:00:00 — I takt med att havsisen i minskar på grund av klimatförändringarna och större havsytor blir tillgängliga för sjöfart och råvaruutvinning ökar också omvärldens intresse för regionen. Det kan leda till stigande motsättningar. Utvecklingen i påverkas också av det globala säkerhetspolitiska läget, som präglas av instabilitet och svårförutsägbarhet. Sedan det slut har varit en region som präglats av Prop. 2020/21:30 fred, stabilitet och samarbete. De åtta arktiska staterna (, , , , , , och ) har ett särskilt ansvar för utvecklingen i . är det främsta multilaterala regionala mötesformatet och kärnan i samarbetet i den arktiska regionen. Verksamheten fokuserar framför allt på miljöfrågor och hållbar utveckling. Rådets mandat omfattar inte säkerhetspolitiska och militära frågor. Genom Ilulissatdeklarationen som undertecknades av de fem kuststaterna 2008 och återbekräftades av samtliga arktiska stater 2018 finns ett gemensamt åtagande att bevara som en fredlig och stabil region. har den övergripande säkerhetspolitiska kontexten försämrats i ljuset av militär återuppbyggnad och en suveränitetshävdande politik från flera staters sida i . Utvecklingen leds av som bygger upp sina militära resurser på stor bredd. Detta sker dels för skydd av eget territorium, dels för att skapa möjligheter till maktprojektion från området. Till de huvudsakliga ryska prioriteringarna hör skyddet av landets baser på och den nukleära ubåtsbaserade andraslagförmågan, men även skyddet av industri- och befolkningscentrum som och . En stor del av energiutvinning sker också i landets nordligaste delar. har också tydligare uttryckt en strävan att kontrollera sjöfarten genom den norra sjöleden (som utgör huvuddelen av ). har vid ett antal tillfällen officiellt ifrågasatt tolkning av Spetsbergstraktaten. Andra stater har börjat reagera på det ryska agerandet, däribland som har ökat sina militära investeringar i området. Återupprättandet av den amerikanska Andra flottan, med operationsområde bl.a. i , och närvaron av ett amerikanskt hangarfartyg i under övningen Trident Juncture 2018 är exempel på detta. Även stater utan direkt geografisk anknytning till , särskilt , ökar närvaro och resurser i regionen, med fokus på ekonomiskt och forskningsrelaterat samarbete. Samtliga nordiska länder är arktiska stater och en konflikt som berör något av dem kommer att påverka . , inklusive Arktisregionen, utgör ett militärgeografiskt sammanhängande område. Havsområdena mellan , och är strategiskt viktiga både för Nato och , givet deras betydelse för skyddet av Natos förstärkningstransporter över i händelse av en konflikt i . Mot bakgrund av det försämrade säkerhetspolitiska läget som står inför genomför flera europeiska länder ökade satsningar på försvaret, ökar sina försvarsutgifter och fokuserar i allt högre utsträckning på det nationella försvaret. I kölvattnet av den pågående covid-19- pandemin har osäkerheten och oförutsägbarheten ökat. De gränsrestriktioner som införts har lett till en diskussion om EU:s förmåga att hantera gränsöverskridande kriser. Krisen har även medfört en global ekonomisk nedgång och det råder osäkerheter kring hur försvarsekonomin påverkas i flertalet europeiska länder. Pandemin har även resulterat i omfattande desinformationsinsatser och påverkanskampanjer samt inskränkningar av mänskliga rättigheter i vissa länder. För utgör Natomedlemskapet grunden för säkerhets- och försvarspolitiken. Det danska EU-förbehållet på försvarssidan innebär att landet inte deltar i utformningen eller implementeringen av unionens beslut eller aktiviteter som har försvarsimplikationer. Den danska försvarsmakten var efter främst inriktad mot internationella operationer. I ljuset av det försämrade säkerhetspolitiska läget i närområdet och har dock inlett en omställning av försvaret. Fokus ligger i ökad grad på kollektivt försvar och närområdet, inklusive i de baltiska staterna där utgör en av ramnationerna för MND-North i Adazi i . har genom riksgemenskapen, ansvaret för att försvara och . Med försvarsbeslutet –2023 bryts den nedåtgående trenden för försvarsutgifterna. Det finska försvaret styrs i huvudsak av tre principer: territorialförsvar av hela , personalförsörjning genom allmän värnplikt och militär alliansfrihet. kommer att anskaffa ett antal större materielsystem, bl.a. nya örlogsfartyg och stridsflygplan. som stärker sitt nationella försvar intensifieras internationella försvarssamarbeten. EU utgör det viktigaste säkerhetspolitiska samarbetet för , och landet utgör en av de främsta förespråkarna för ett fördjupat försvarspolitiskt samarbete inom unionen. I officiella dokument markerar möjligheten att ansöka om medlemskap i , den s.k. Natooptionen. Ett välfungerande partnerskap med Nato tillmäts därför stor vikt liksom internationell samverkansförmåga. försäkrar sig om att inga praktiska hinder föreligger för en eventuell anslutning till Nato. har slutit ett tiotal bilaterala avtal om fredstida samarbete med andra länder, t.ex. , , och samt anslutit sig till multilaterala samarbeten såsom European Intervention Initiative (EI2), där även och ingår, och Joint Expeditionary Force (JEF). Det mest långtgående försvarssamarbetet föreligger med . har ett strategiskt läge i av stor betydelse för Natos förstärkningstransporter från till . Landet saknar eget militärt försvar och förlitar sig på sitt medlemskap i och ett bilateralt försvarsavtal med . Det isländska luftrummet övervakas av flyg från andra Natoländer inom ramen för luftrumsövervakning (). har ingen permanent militär närvaro på och Keflavikbasen men har ökat sin närvaro, bl.a. genom amerikanskt stöd till Natos luftrumsövervakning. som har gjort infrastrukturinvesteringar i syfte att förbättra förutsättningarna för värdlandsstöd. säkerhets- och försvarspolitik vilar på Natomedlemskapet. Därtill är de bilaterala relationerna med och av stor vikt. Den amerikanska marinkåren har förhandslagrat materiel i för en brigadstridsgrupp, inklusive stridsvagnar, och samövar med Prop. 2020/21:30 det norska försvaret. Även den brittiska närvaron är betydande. försvaret ska verka som en konfliktavhållande tröskel och är en integrerad del av Natos kollektiva försvar. På grund av det försämrade säkerhetsläget i närområdet och pågår en omställning av det norska försvaret från internationella insatser till nationellt försvar. Försvarsförmågan är framför allt inriktad mot nordområdena, där militära aktiviteter ökat till en nivå som inte noterats sedan sovjettiden. Natomedlemskapet, den transatlantiska länken och EU-medlemskapet utgör fundamenten i , och säkerhetspolitik. Natos kollektiva försvarsgarantier och försvarsplan för de baltiska länderna, den amerikanska närvaron i , utplaceringen av den förstärkta framskjutna närvaron (Enhanced Forward , EFP) i de baltiska länderna och samt luftrumsövervakningen () är därför av central betydelse för dessa stater. Efter den ryska aggressionen mot och den olagliga annekteringen av 2014 har samtliga länder prioriterat sina försvarsansträngningar till territoriellt försvar inom ramen för Nato. Dessutom arbetar de aktivt för att stärka och fördjupa EU-samarbetet. prioriterar Natomedlemskapet och det bilaterala partnerskapet med för sin säkerhet. har föreslagit en permanent utökad amerikansk truppnärvaro i landet och vill se ökad amerikansk militär närvaro i regionen. Den amerikanska truppnärvaron i har ökat genom ett avtal som ingicks . har ett betydande antal soldater i , inklusive inom ramen för EFP. Den amerikanske utrikesministern och president undertecknade EDCA (Enhanced Defence Cooperation Agreement). Avtalet innebär att den amerikanska militära närvaron i landet planeras öka. omstrukturerar och moderniserar sin försvarsmakt för att stärka dess operativa förmåga. De ledande europeiska länderna på det försvars- och säkerhetspolitiska området är , och . Dessa stater är centrala för att upprätthålla den europeiska säkerhetsordningen. och har ett nära försvars- och säkerhetspolitiskt samarbete, som senast bekräftades genom Aachen-fördraget . Det fransk- tyska samarbetet, samarbetet mellan och samt Nato- och EU-samarbetet binder samman de tre staterna. Samtliga länder omstrukturerar sina försvarsmakter och ökar sitt fokus på kollektivt försvar. utgör efter utträde ur EU den enda kärnvapenmakten i EU och den enda EU-medlemsstaten som innehar en permanent plats i . och är alltjämt centrala områden för fransk utrikes- och säkerhetspolitik och har permanenta baser och pågående insatser i bägge regionerna. motiverad terrorism betraktas som det mest akuta hotet. till Natos luftrumsövervakning i de baltiska staterna och med förband till den multinationella militära närvaron i de baltiska Den franska försvarsmakten fortsätter att vara ansträngd av terrorismbekämpning såväl inom som i och är tillsammans med pådrivande i att utveckla det säkerhets- och försvarspolitiska samarbetet inom EU. del står de militära förmågefrågorna, målet om europeisk strategisk autonomi, teknologisk suveränitet och försvarsindustriella aspekter i förgrunden för ett fördjupat samarbete. betydelsen av den transatlantiska länken, Natos roll för det kollektiva försvaret och att det inte finns någon avsikt att skapa parallella strukturer till Nato. Franska företrädare framhåller landets beroende av för genomförandet av operationer i . samarbetet mellan och är centralt för båda länderna, inklusive på kärnvapenområdet. lanserades av och 13 europeiska länder, däribland , har anslutit sig. I avsiktsförklaringen anges att de deltagande staterna avser utveckla en gemensam strategisk kultur i syfte att möta de utmaningar som står inför. att återupprätta en strategisk dialog med har väckt debatt under Den fransk-brittiska snabbinsatsstyrkan Combined Joint Expeditionary Force (CJEF) förväntas uppnå full operativ förmåga 2020. Nato är centralt i säkerhets- och försvarspolitik. är drivande i Natos modernisering och anpassning till en förändrad hotbild. eftersträvar en jämnare bördefördelning inom Nato och är kritiskt till begreppet europeisk strategisk autonomi. stärkt sitt säkerhetspolitiska engagemang i , både bilateralt och inom ramen för Nato. Genom ansvaret för en bataljonsstridsgrupp i , deltagande i övningar i och engagemanget för försvaret av har stor betydelse för stabiliteten i närområdet. Parallellt med det starka stödet för Nato använder sig även av andra samarbetsformer, t.ex. den brittiskledda Joint Expeditionary Force i vilket deltar. initiativtagare till dialogformatet Norra gruppen. Efter det brittiska utträdet ur EU står stater som inte är medlemmar i för av Natos fortsätter satsningarna på den reguljära försvarsmakten och ställer om denna för att kunna ta ett större ansvar inom ramen för Natos kollektiva försvar. militär närvaro globalt ökar väsentligt när de två hangarfartygen av Queen Elisabeth-klass blir operativa . kärnvapenförmåga är ubåtsbaserad. De fyller både en roll nationellt och inom Nato. har genom sin s.k. Doctrine stärkt sin förmåga att upptäcka och bemöta fientligt sinnade har i kraft av sin ekonomi, stora befolkning och geografiska belägenhet en viktig roll i såväl EU- som Natosamarbetet. dessa organisationers sammanhållning och handlingsförmåga är ett grundläggande säkerhetspolitiskt intresse för . också axlat ett större säkerhetspolitiskt ansvar än tidigare, i synnerhet inom EU-samarbetet. anser att Nato bör fokusera på avskräckning och kollektivt försvar, medan EU bör stärka sin förmåga att på egen hand hantera kriser och konflikter i det europeiska närområdet utanför EU:s yttre gränser. annektering av påbörjat en omorientering och förstärkning av den Större fokus har legat på kollektivt försvar och engagemang i inom Nato-ramen samt utrustning och övning av befintliga förband. Länderna i det östliga partnerskapet Utvecklingen i och kring de sex länder som ingår i EU:s östliga partnerskap – , , , , och – är av stor betydelse för , och därmed , säkerhet. Att staterna i östliga partnerskapet kan upprätthålla sin suveränitet och territoriella integritet är centralt. Tillståndet och utvecklingen i länderna skiljer sig åt i betydande utsträckning. Vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter är situationen särskilt problematisk i och . Gemensamt för samtliga länder inom östliga partnerskapet är att de, i större eller mindre utsträckning, är utsatta för eller påverkade av strävan att dominera sina grannländer. ingår formellt i en unionsstat med och har ett starkt ekonomiskt beroende. Ländernas väpnade styrkor är nära integrerade, med bl.a. gemensamt De folkliga protesterna i fortsätter och möts med ett eskalerande våld från regimen. EU och anser att de belarusiska folket har rätt att välja sina ledare i fria och rättvisa val. folkliga protesterna och det internationella samfundets kritik mot regimen i efter det förfalskade presidentvalet och påföljande våld från myndighetshåll har lett till att den sittande presidenten hamnat i en alltmer trängd situation. Detta har medfört att ytterligare har närmat sig , dels genom att ha blivit beviljad ekonomiskt stöd och dels genom att ha uttryckt vilja om att fördjupa samarbetet inom Unionsstaten. Även andra aktörer än ökar sitt inflytande i regionen, såsom , och . stater i regionen är utsatta för omfattande påverkan genom hybridaktiviteter från olika delar av den ryska staten och privata ryska Intensiteten i och inriktningen av dessa påverkansförsök varierar. Inte minst är genomslaget för ryska statskontrollerade media, som för fram de budskap som den ryska ledningen vill förmedla, stort i de flesta av I har ersatt inhemsk personal inom statskontrollerade media med rysk personal, då viss inhemsk personal anslutit sig till strejkerna och protesterna mot efter det förfalskade presidentvalet. Längst i utvecklingen när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter har och nått. Även om en viss förbättring skett under senare år är relation med fortsatt präglad av kriget uppfyller fortfarande inte sexpunktsavtalet som förhandlades fram med hjälp av EU 2008 och har erkänt de två georgiska utbrytarregionerna och som har en betydande militär närvaro i form av 2020/21:30 militärbaser i båda regionerna. Regionerna är i alla viktiga avseenden beroende och kontrollerade av . saknar därmed kontroll över en ansenlig del av sitt territorium. I har sedan aggressionen inleddes tagit kontrollen över territorium som motsvarar av landets yta, uppskattningsvis av dess befolkning och en betydande del av ekonomiska potential. Den olagliga annekteringen av och den ryska de facto-kontrollen över stora delar av Donbasregionen har inneburit omfattande konsekvenser för . Enligt FN:s siffror har mellan 13 000 – 13 200 personer dödats, över 29 000 sårats och ca 1,4 miljoner blivit internflyktingar. Konsekvenserna för den ukrainska ekonomin har varit allvarliga och långtgående. Detta beror dels på direkta aggression, dels på dess ekonomiska påtryckningar och försvårandet av tillträdet till de viktiga ukrainska hamnarna i . Såväl på som i de delar av Donbas som kontrollerar sker omfattande och allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. På är krimtatarerna särskilt utsatta för repression. Vid sidan av är den del av och närområde där intressen tydligast möter västs och Natos. En viktig anledning till den ryska illegala annekteringen av – förutom att hindra ett ukrainskt närmande till Nato – var sannolikt att säkerställa kontrollen över den ryska Svartahavsflottan. Svartahavsflottan och närvaron på har stor betydelse för möjligheter att påverka den militärstrategiska situationen i regionen. Därtill spelar , på samma sätt som , en viktig roll för energiexport. Även för den ryska maritima närvaron i och som försörjningslinje för den ryska närvaron i spelar transporterna via , och Dardanellerna en viktig roll. Av samma anledning har en strategisk roll för Nato i regionen. har successivt förstärkt sin militära närvaro i alla domäner i . Den i sig folkrättsstridiga militära närvaron på fyller en liknande funktion som gör i . Genom en substantiell närvaro med moderna avancerande spanings- och bekämpningssystem (t.ex. luftvärnssystem S- 400, kustrobotsystem Bastion, ubåtar med sjö- och markmålsrobotsystem, markstridsförband) har ökat sin förmåga att störa och begränsa andra aktörers tillträde till områden i närheten av och över . omfattar , och , , , och . Samtliga sex länder på västra är antingen kandidatländer eller potentiella kandidatländer till EU. Den minskade politiska uppmärksamheten gentemot västra från EU:s och sida efter insatserna på 1990- och har lämnat utrymme för andra aktörer att stärka sina politiska och ekonomiska intressen i regionen. Framför allt och , men Prop. 2020/21:30 även och flera Gulfstater, är aktiva i området. har lett till en destabilisering och syftar till att splittra EU:s och Natos sammanhållning, samt att motarbeta ländernas integration i EU och Nato. Detta har yttrat sig bl.a. genom det ryska motarbetandet av lösningen av namnfrågan avseende Nordmakedonien och den ryska inblandningen i kuppförsöket i . relation till det bosnien- serbiska ledarskapet i Bosnien och , som hindrar landets Natomedlemskap och indirekt även EU-närmandet, är mycket stark. är främsta samarbetspartner i regionen och relationen omfattar militärt samarbete och politiska högnivåkontakter. Gemensamma ansträngningar för att motverka en lösning av Kosovofrågan utgör en central del i detta samarbete. har en stark medienärvaro i regionen som bidrar till att sprida desinformation. finansierar även lokala partier. Med små medel har man därmed möjlighet till omfattande påverkan. har ambitionen att stärka sin roll som regional och internationell säkerhetspolitisk aktör. Efter kuppförsöket 2016 har makten i ytterligare koncentrerats till presidenten som rättsstaten och respekten för de mänskliga rättigheterna kraftigt försvagats och balanserande funktioner urholkats. Yttrandefriheten och utrymmet för det civila samhället har kraftigt inskränkts. Politiker, akademiker, journalister och människorättsförsvarare har frihetsberövats utan att tydlig bevisföring har presenterats. Fredsprocessen med den av bl.a. EU terroriststämplade organisationen avbröts 2015. Detta följdes av omfattande stridigheter. Situationen i sydöstra fortsätter att vara nära sammanlänkad med utvecklingen i regionen, inte minst den i och . är ett kandidatland till EU men anslutnings- förhandlingarna har i praktiken avstannat helt. Motsättningarna i kring Cypernfrågan, prospektering och exploatering av olja/gas, konflikten i , liksom migrationsfrågan komplicerar EU- relationen. antog EU en sanktionsregim på grund av borrningsverksamhet i . Natomedlemskapet har haft en central roll i turkisk utrikes- och säkerhetspolitik och de turkiska väpnade styrkorna är alliansens till numerären näst största. Relationen till har präglats av flera svåra frågor, i synnerhet det amerikanska stödet till kurdiska grupper i . militära invasion i norra har fördömts av EU. Operationen strider mot folkrätten och har också försvårat kampen mot Daesh. Parallellt har utbyte med blivit allt större, inom bl.a. utrikespolitik, energiförsörjning och försvarsmaterielimport, vilket också har fått konsekvenser för relationen med och Nato. Till exempel har avbrutit samarbetet med om stridsflygplanet som en följd av anskaffning av det ryska luftvärnssystemet . 2020/21:30 5.1.4 Den transatlantiska länken är avgörande för säkerhet. Det gäller inte minst i termer av militär förmåga, såväl kvalitativt som kvantitativt. Dessutom finns ett beroende av amerikansk teknikförsörjning för att säkerställa utvecklingen av militär förmåga i många europeiska länder. Den transatlantiska länken har även historiskt varit viktig för att balansera de större västeuropeiska staternas intressen internt och externt. Amerikansk utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik, och ett starkt och förutsägbart amerikanskt engagemang för upprätthållandet av internationella normer, är fortsatt avgörande för säkerhet och stabilitet, och därmed även för säkerhet. Det är därför viktigt för och säkerhet att fortsätter vara engagerat i multilaterala institutioner och samarbeten. Stödet för medlemskapet i Nato är väl förankrat inom kongressens bägge kamrar samt inom det militära etablissemanget. står för en mycket stor del av Natos samlade förmågor. Diskussionen om bördefördelning i Nato har förekommit och med den negativa säkerhetspolitiska utvecklingen och den nuvarande presidentadministrationen har trycket på medlemsstaterna ökat ytterligare. har uttryckt starka förväntningar på att Natomedlemmarna uppfyller sina åtaganden om att öka sina försvarsanslag. Därmed skulle en något mer balanserad bördefördelning uppnås. har även förväntningar om att andra allierade såsom och ska ta ett ökat ansvar för sitt eget försvar. Det kan konstateras att allierade och partners i , genom de ekonomiska, militära, historiska, demografiska och kulturella banden, alltjämt är länder som står nära. och EU har dock intagit skilda ståndpunkter i flera globala frågor, och genomförandet av den amerikanska utrikespolitiken har ibland präglats av oförutsägbarhet. och delar dock i ett globalt perspektiv grundläggande värderingar och intressen. Efter den ryska aggressionen mot ökade sitt försvarspolitiska engagemang i genom ekonomiska tillskott och en utökad militär närvaro, bl.a. inom ramen för European Deterrence Initiative (). I linje med nationella försvarsstrategi genomförs en översyn av den amerikanska militära närvaron i världen. Högkvarteret för de amerikanska militära styrkorna i , US European Command (USEUCOM) samt högkvarteret för de amerikanska specialförbanden i flyttas från i och samlokaliseras med Natos militära högkvarter i i . Det amerikanska högkvarteret för flyttas antingen till annan plats i eller till . I ökande utsträckning kommer närvaron i tillgodoses genom rotation av förband från . Detta inkluderar personal från det återaktiverade arméhögkvarteret för , V Corps, stationerat i . I den nationella säkerhetsstrategin pekas , jämte , ut som främsta utmanare. växande politiska, ekonomiska och militära tyngd, i kombination med dess snabba teknologiska utveckling, gör att ser som den största geopolitiska utmanaren. Militärt läggs stort fokus på situationen i . söker bemöta strategiska investeringar och frammarsch på det teknologiska området, vilket uppfattas utgöra ett stort hot mot amerikansk nationell säkerhet, dels unilateralt med hjälp av framför allt handelshinder, dels genom samarbete med främst allierade och likasinnade. Hanteringen av och motstridiga intressen och konflikten på handelsområdet kompliceras av det ömsesidiga ekonomiska beroendet och i vissa avseenden gemensamma säkerhetspolitiska intressen. I relationen till och EU framhåller vikten av att enas i frågor om militär, ekonomisk och politisk uthållighet gentemot . Viktiga samarbetsområden som ofta lyfts fram rör hanteringen av t.ex. kinesiska investeringspropåer riktade mot infrastruktur eller högteknologiska företag. ökade intresse för som kommersiell och säkerhetspolitisk arena samt de risker som sammanhänger med teknikutvecklingen, såsom den förestående utbyggnaden av 5G-nätverk, betonas också. har den amerikanska kongressen bemött rysk aggression med sanktionsåtgärder. De mest omfattande infördes efter den olagliga annekteringen av och den militära aggressionen i östra . har även personer och företag som varit delaktiga i inblandningen i det amerikanska presidentvalet blivit föremål för sanktioner. Sanktionerna har framför allt fokuserat på verksamhet inom energi- och finanssektorerna. har också vidtagit kraftfulla åtgärder i solidaritet med efter nervgiftsattacken 2018. Efter att ha spelat en underordnad roll under en rad år är bilden av som en kapabel motståndare åter framträdande i den amerikanska kongressen. Denna linje bedöms fortsatt utgöra grunden för den amerikanska synen på . Även och pekas ut som hot mot amerikanska intressen.