prop · H703117 · 2020-03-17 00:00:00 — Av 27 kap. 9 § socialförsäkringsbalken framgår att sjukpenning inte lämnas på grundval av anställningsförmåner för tid som ingår i en sjuklöneperiod när den försäkrades arbetsgivare ska svara för sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön. Det är en bestämmelse om samordning som innebär att sjukpenning för tid då en arbetsgivare har att svara för sjuklön inte lämnas på grundval av anställningsförmåner från den arbetsgivaren. Sjuklöneperioden utgör av en sjukperiod. Den som har ett etableringsjobb kommer att få sin inkomst för utfört arbete från två håll, dels från arbetsgivaren i form av lön, dels från staten i form av statlig ersättning. Tanken är att motsvarande princip även ska gälla , dvs. att kommer inkomsten dels från arbetsgivaren i form av sjuklön, dels från staten i form av den statliga ersättning som beräknas på sjuklönen. Det ska inte vara möjligt att få både sjuklön från arbetsgivaren och sjukpenning från som grundar sig på den sjukpenninggrundande inkomst som sjuklönen hänför sig till. Samma princip bör gälla även i fråga om den statliga ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb. Det bör således inte heller vara möjligt att få både statlig ersättning för etableringsjobb och sjukpenning som grundar sig på den sjukpenninggrundande inkomst som den statliga ersättningen hänför sig till. Det bör därför införas en bestämmelse som anger att sjukpenning inte heller ska lämnas på grundval av statlig ersättning för arbete i etableringsjobb för tid som ingår i en sjuklöneperiod när den försäkrades arbetsgivare för etableringsjobbet ska svara för sjuklön enligt lagen om sjuklön. Samordning med sjukpenning vid flera anställningar En individ kan ha flera olika anställningar och även annat förvärvsarbete. Beroende på hur arbetstiden är förlagd kan sjuklöneperioden hos olika arbetsgivare komma att påbörjas och avslutas vid olika tillfällen. Det kan bl.a. därför bli aktuellt med sjukpenning för som en arbetsgivare ska svara för sjuklön. I 28 kap. 8 § socialförsäkringsbalken finns en bestämmelse om beräkningsunderlaget för sjukpenning om en arbetsgivare ska svara för sjuklön för som sjukpenning kommer i fråga. Sjukpenningens storlek beräknas då på grundval av den del av en sjukpenninggrundande inkomst som inte omfattar anställningsförmåner från arbetsgivaren som ska svara för sjuklön. Syftet med bestämmelsen är att undvika att en individ får dubbel kompensation. Även om det kan antas vara ovanligt att en person som har ett etableringsjobb har flera anställningar, och således inkomster från flera håll, kan det inte uteslutas att det skulle kunna förekomma. Det bör därför införas ett tillägg till den nuvarande bestämmelsen om beräkningsunderlaget för sjukpenning som anger att om en arbetsgivare ska svara för sjuklön för som sjukpenning kommer i fråga, ska sjukpenningens storlek beräknas på grundval av en sjukpenninggrundande inkomst som inte heller omfattar den statliga ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb hos den arbetsgivaren som ska svara för sjuklön den aktuella tiden. Smittbärarpenning ska minskas med vissa uppräknade förmåner och ersättningar i den utsträckning förmånerna och ersättningarna lämnas som smittbärarpenningen. Det framgår av 46 kap. 18 § socialförsäkringsbalken. Smittbärarpenningen ska bl.a. minskas med sjuklön i den utsträckning sjuklönen lämnas som smittbärarpenningen. Av 46 kap. 19 § socialförsäkringsbalken framgår vidare att om smittbäraren har inkomst av anställning från en arbetsgivare som avses i 1 eller 2 § lagen (1994:260) om offentlig anställning för den tid under vilken smittbärarpenning lämnas, lämnas smittbärarpenning endast till den del den överstiger inkomsten. Det handlar om anställningar hos och dess myndigheter, myndigheterna under regeringen, kommuner, regioner och kommunalförbund. Principen om att undvika dubbel kompensation för individen bör gälla även vid etableringsjobb. Det bör inte vara möjligt att få både statlig ersättning för etableringsjobb och smittbärarpenning. Bestämmelsen om samordning med smittbärarpenning bör därför tillföras en punkt där det framgår att även statlig ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb är en sådan ersättning som medför att smittbärarpenningen ska minskas i den utsträckning den statliga ersättningen lämnas . Även bestämmelsen om samordning med inkomst av anställning från en arbetsgivare som avses i 1 eller 2 § lagen om offentlig anställning bör justeras så att statlig ersättning som lämnas för etableringsjobb påverkar hur mycket smittbärarpenning som kan lämnas. Det finns inte behov av annan samordning anför att det saknas förslag om samordning för personer som får sjukersättning eller aktivitetsersättning på deltid och för personer med rehabiliteringspenning. Regeringens bedömning är att det inte behövs någon reglering när det gäller samordning med statlig ersättning för etableringsjobb och sjukersättning, aktivitetsersättning eller rehabiliteringspenning. Den statliga ersättningen för ett arbete i etableringsjobb bygger på att individen har arbetat och fått lön från arbetsgivaren för sin arbetsprestation. Den statliga ersättningen utgör, vid sidan av lönen från arbetsgivaren, en del av den totala ersättning som lämnas för utfört arbete hos arbetsgivaren. Både lönen från arbetsgivaren och den statliga ersättningen utgör sjukpenninggrundande inkomst. Det finns inga skäl för att behandla de två inkomstdelarna på olika sätt när det gäller de nu aktuella förmånerna. Någon särskild samordning med lön görs inte i fråga om dessa. Samma bedömning bör göras vid anställningar i Prop. 2019/20:117 etableringsjobb som vid andra anställningar. 6.4Det behövs bestämmelser som tydliggör att staten inte ska anses som arbetsgivare Regeringens förslag: Den för vars räkning arbete i etableringsjobb har utförts ska anses som arbetsgivare enligt bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst i socialförsäkringsbalken. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inspektionen för socialförsäkringen tillstyrker förslaget. Övriga remissinstanser har inte kommenterat förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: Av avsnitt 6.1 framgår att regeringen gör bedömningen att statlig ersättning som lämnas för arbete i ett etableringsjobb kommer att utgöra sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst, i form av inkomst av anställning. Om ersättning som räknas som sådan inkomst av anställning har betalats ut av någon som betalningsmottagaren inte var anställd hos, ska den som har betalat ut sådan ersättning ändå betraktas som arbetsgivare och den som har utfört arbetet betraktas som arbetstagare, se 25 kap. 7 § första stycket och 59 kap. 9 § andra stycket socialförsäkringsbalken. Regeringens bedömning är att de nu nämnda bestämmelserna om vem som ska betraktas som arbetsgivare i sin nuvarande lydelse innebär att staten skulle anses som arbetsgivare när statlig ersättning för arbete i etableringsjobb betalas ut. Trots att staten enligt modellen kommer att betala en ersättning direkt till individen är tanken inte att staten ska få ett arbetsgivaransvar i förhållande till den individ som anställs i ett etableringsjobb. Arbetsgivaransvaret är i stället tänkt att bäras av den arbetsgivare som anställer individen, dvs. den för vars räkning arbetet utförs. Det bör därför i socialförsäkringsbalken tydliggöras att staten inte är att anse som arbetsgivare enligt bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst för en individ som är anställd i ett etableringsjobb. För att det inte ska bli otydligt vem som ska anses vara arbetsgivare i den situationen bör det uttryckligen anges i den aktuella bestämmelsen att den för vars räkning arbete i ett etableringsjobb har utförts ska anses som arbetsgivare, trots att staten utbetalar statlig ersättning för arbetet. 6.5Statlig ersättning vid etableringsjobb och dess betydelse för arbetslöshetsersättningen Regeringens förslag: Statlig ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb ska betraktas som tidigare förvärvsinkomst när det 2019/20:117 bestäms med vilket belopp per dag som ersättning enligt inkomstbortfallsförsäkringen i arbetslöshetsförsäkringen ska lämnas. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, med undantag för en redaktionell ändring. Remissinstanserna: Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen är positiv till förslaget. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på förslaget eller har avstått från att yttra sig i denna del. Skälen för regeringens förslag Hur räknas dagpenningens storlek fram? Arbetslöshetsförsäkringen omfattar alla som förvärvsarbetar. Försäkringen förutsätter bl.a. att den sökande uppfyller ett arbetsvillkor. Med arbetsvillkor avses att sökanden under en ramtid av har förvärvsarbetat i viss omfattning enligt 12 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Ersättning kan lämnas med ett belopp per dag som inte är baserat på tidigare förvärvsinkomster, 24 § lagen om arbetslöshetsförsäkring, eller med ett belopp som är baserat på tidigare förvärvsinkomster, 25 § samma lag. Av sistnämnda paragraf framgår vidare att dagpenningen i form av inkomstrelaterad ersättning bestäms utifrån sökandens dagsförtjänst och normalarbetstid. I 25 a § lagen om arbetslöshetsförsäkring anges att med dagsförtjänst avses en femtedel av den veckoinkomst eller, i fråga om sökande med månadslön, 1/22 av den månadsinkomst som den sökande har haft . Samtliga arbetsinkomster som en sökande har fått ska medräknas i underlaget för beräkning av dagsförtjänsten (HFD 2017 ref. 47). Storleken på samtliga arbetsinkomster som den sökande har haft före sin arbetslöshet blir avgörande för storleken på den dagpenning som han eller hon får i form av inkomstrelaterad ersättning. Den statliga ersättning som lämnas för arbete i ett etableringsjobb ska räknas med vid beräkningen av dagsförtjänst Mot bakgrund av att den statliga ersättning som lämnas för etableringsjobb kommer att utgöra ersättning för utfört arbete har i avsnitt 6.1 bedömningen gjorts att den statliga ersättningen kommer att utgöra sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst enligt socialförsäkringsbalken. Av samma skäl bör motsvarande bedömning göras när det gäller arbetslöshetsförsäkringen, dvs. att den statliga ersättningen ska medräknas vid beräkning av dagsförtjänst. Denna bedömning påverkas inte av att ersättningen kommer att betalas av staten och inte av arbetsgivaren och överensstämmer med hur modellen med etableringsjobb och statlig ersättning är tänkt att fungera. Det bör i lagen införas en ny bestämmelse om att ersättningen ska inkluderas vid beräkningen av dagpenningens storlek Samma omständigheter som ligger till grund för bedömningen att den statliga ersättningen kommer att betraktas som inkomst av anställning när det gäller sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst leder till slutsatsen att tid med anställning i form av etableringsjobb Prop. 2019/20:117 kommer att anses vara förvärvsarbete enligt 12 § lagen om arbetslöshets- Det behöver därför inte särskilt regleras att tid med anställning i form av etableringsjobb ska anses som förvärvsarbete vid tillämpning av den bestämmelsen. Det skulle kunna argumenteras för att det inte behövs någon ny bestämmelse för att den tänkta statliga ersättningen ska inkluderas vid beräkning av dagsförtjänst. Regeringen konstaterar dock att författningstekniskt är bestämmelsen om beräkning av dagsförtjänst i lagen om arbetslöshetsförsäkring utformad annorlunda än bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst i socialförsäkringsbalken. I bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst i socialförsäkringsbalken anges uttryckligen att även ersättningar som mottagaren får utan att ha varit anställd hos den som har betalat ut ersättningen kan räknas som inkomst av anställning. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i lagen om arbetslöshetsförsäkring. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen har anfört att det, för att det ska vara tydligt för tillämpande instanser, bör införas en uttrycklig bestämmelse om att den statliga ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb ska inkluderas vid beräkningen av dagsförtjänst. Regeringens uppfattning är att mycket talar för att den statliga ersättningen redan enligt nuvarande reglering skulle ingå vid beräkningen av dagsförtjänsten och därmed påverka storleken på den inkomstrelaterade ersättningen. Det kan dock inte helt uteslutas att en annan bedömning kan göras av tillämpande instanser. Det bör därför införas en uttrycklig bestämmelse om detta i lagen om arbetslöshetsförsäkring. Regeringen föreslår också att det görs en redaktionell ändring i 25 a § tredje stycket om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela föreskrifter om omräkning av dagsförtjänst. Arbetsgivarens skyldighet att lämna uppgifter som har betydelse för ett ärende om statlig Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för en arbets- givare att till en myndighet lämna uppgifter som har betydelse för ett ärende om statlig ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb. Bestämmelsen ska placeras i lagen om arbetsmarknadspolitiska program som ska få ett nytt tillämpningsområde och en ny författnings- rubrik: Lag om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. En följdändring ska göras i arbetsmiljölagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Enligt promemorian ska uppgiftsskyldigheten förenas med I promemorian föreslås ingen följdändring i arbetsmiljölagen (1977:1160). Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna som har uttalat sig i denna del tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Delegationen för korrekta utbetalningar från välfärdssystemen vill särskilt lyfta fram förslaget om arbetsgivarens uppgiftsskyldighet som viktigt för att minska risken för fel. förmedlingen understryker att det är av stor vikt att det finns metoder som gör att myndigheten har tillgång till den information som är nödvändig för att kunna fatta korrekta beslut. uppger att för att undvika felaktiga utbetalningar måste myndigheten få vissa uppgifter från arbetsgivaren. universitet anför att den föreslagna regleringen om uppgiftsskyldighet såvitt kan bedömas har en ändamålsenlig utformning men att det av rätts- systematiska skäl hade varit att föredra om skyldigheten motsvarats av utredningsbefogenheter för Arbetsförmedlingen. inspektionen tillstyrker inte förslaget då myndigheten anser att det krävs en tydligare utredning och analys av de integritetsrisker som förslaget kan innebära för att en korrekt proportionalitetsbedömning ska kunna genom- och ifrågasätter om den föreslagna sanktionsbestämmelsens konstruktion uppfyller de krav på klarhet som måste ställas på strafflagstiftning och framför att en sanktions- avgift hade varit ett mer ändamålsenligt medel än en straffbestämmelse. Skälen för regeringens förslag Det är viktigt att myndigheterna får tillgång till nödvändig information från arbetsgivare inför beslut För att de handläggande myndigheterna ska kunna fatta korrekta beslut om förutsättningarna för att lämna statlig ersättning är uppfyllda och om utbetalning av ersättning kan de t.ex. behöva veta om det är fråga om ett kollektivavtalsenligt etableringsjobb och att arbetsgivaren i övrigt uppfyller kraven för etableringsjobb samt uppgifter om vad som utgör grundlön och eventuella tillägg eller avdrag. Det är av stor vikt att myndigheterna har tillgång till den information som är nödvändig för att säkerställa att ersättning ska betalas ut och att den ersättning som betalas ut uppgår till rätt belopp och går till det avsedda ändamålet. Det är rimligt att anta att risken för fel ökar när ett kontrollsystem enbart bygger på uppgifter från den ersättningsberättigade själv jämfört med om kontrollen även bygger på uppgifter från tredje part, i det här fallet arbetsgivaren. Vissa av förutsättningarna när det gäller etableringsjobb som måste vara uppfyllda har arbetsgivaren också typiskt sett bättre kännedom om än individen. För att säkerställa att den ersättning som betalas ut är korrekt och går till det avsedda ändamålet bör det således finnas en skyldighet för arbetsgivare att lämna uppgifter som behövs i ett ärende om statlig ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb. Hur ska uppgiftsskyldigheten för arbetsgivare regleras? En skyldighet för arbetsgivare att lämna uppgifter till en myndighet måste enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 regeringsformen ha stöd i lag eftersom det är fråga om skyldigheter för enskilda. kan enligt 8 kap. 3 § första stycket och 10 § regeringsformen bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter enligt 2 §. Om har bemyndigat regeringen att meddela föreskrifter, kan också medge att regeringen bemyndigar en förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter i ämnet i enlighet med 8 kap. 10 § regeringsformen. De uppgifter som myndigheterna kan komma att behöva för sin kontroll är huvudsakligen vissa uppgifter om arbetsgivaren, arbetstagaren och själva anställningen, t.ex. att det rör sig om ett etableringsjobb, tjänstgöringsgrad, lön och liknande uppgifter. Regeringen anser att när det gäller regleringen av uppgiftsskyldigheten, bl.a. vilka uppgifter som ska lämnas och till vilka myndigheter uppgifterna ska lämnas, är det fråga om bestämmelser av sådan detaljerad art att den lämpligen bör utformas i regeringens förordningar eller myndighetsföreskrifter. Både och Arbetsförmedlingen anför att myndigheterna har behov av vissa specifika uppgifter för att undvika felaktiga utbetalningar. Regeringen konstaterar att det närmare innehållet i uppgiftsskyldigheten regleras i förordning eller i myndighetsföreskrifter. Synpunkter kring den regleringen kommer därför att beaktas i förordningsarbetet. Samhällsvetenskapliga fakulteten vid anser att en uppgiftsskyldighet borde motsvaras av uttryckliga utredningsbefogenheter för Arbetsförmedlingen. Regeringen ser inget behov av en uttrycklig utredningsbefogenhet för Arbetsförmedlingen. Det vore ändamålsenligt att placera den nu aktuella bemyndigandebestämmelsen i lagen om arbetsmarknadspoliska program eftersom lagen innehåller bestämmelser om skyldigheter för arbetsgivare. Etableringsjobb är dock inte tänkt att vara ett arbetsmarknadspolitiskt program. Etableringsjobben kommer emellertid att fylla en viktig funktion inom arbetsmarknadspolitiken. Den tänkta modellen med statlig ersättning 2019/20:117 och etableringsjobb får därmed ses som en ny form av arbetsmarknadspolitisk insats. Det finns inga tungt vägande skäl till varför lagen om arbetsmarknadspolitiska program endast ska omfatta arbetsmarknadspolitiska program. Lagens tillämpningsområde skulle därför kunna vidgas till att omfatta alla arbetsmarknadspolitiska insatser, även om vissa av lagens bestämmelser endast är tillämpliga för arbetsmarknadspolitiska program. Genom att göra det skulle det således bli möjligt att placera den nu aktuella bemyndigandebestämmelsen i lagen. Mot denna bakgrund bör lagen om arbetsmarknadspolitiska program ges ett ändrat tillämpningsområde och en ny författningsrubrik, lag om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Den nu aktuella bemyndigandebestämmelsen bör placeras i lagen. Med anledning av den nya författningsrubriken behöver en följdändring göras i 1 kap. 4 § arbetsmiljölagen. Uppgiftsskyldigheten bedöms vara förenlig med EU:s dataskyddsförordning Det kan inte uteslutas att vissa uppgifter som arbetsgivaren kan komma att lämna kan utgöra personuppgifter, t.ex. uppgifter om en arbetstagares tjänstgöringsgrad, lön och liknande. Europarlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), här kallad EU:s dataskyddsförordning, tillämpas . En av de grundläggande förutsättningarna för att behandling av personuppgifter ska vara förenlig med EU:s dataskyddsförordning är att behandlingen är laglig. Vad som utgör en laglig grund för behandling anges i artikel 6. Artikel 5 tar upp principer för behandling av personuppgifter, bl.a. att uppgifterna ska behandlas på ett lagligt, korrekt och öppet sätt i förhållande till den registrerade samt att uppgifterna ska samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte senare behandlas på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. När det gäller de personuppgifter som kommer att behöva lämnas från arbetsgivare till handläggande myndigheter är den lagliga grunden för personuppgiftsbehandling den som framgår av artikel 6.1 c (nödvändigt för att fullgöra en rättslig förpliktelse). En skyldighet för arbetsgivare att lämna uppgifter till en myndighet kommer att författningsregleras och blir då en rättslig förpliktelse för arbetsgivarna. Syftet med regleringen är att handläggande myndighet med hjälp av uppgifterna från arbetsgivarna ska kunna fatta korrekta beslut om att förutsättningarna för ersättning är uppfyllda. För de personuppgifter som kommer att behandlas hos handläggande myndighet är bedömningen att den lagliga grunden för personuppgiftsbehandlingen är den som framgår av artikel 6.1 e (nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse). Handläggande myndigheter kommer att ha till uppgift att fatta beslut om förutsättningarna för statlig ersättning som lämnas för arbete i etableringsjobb. Denna uppgift kommer att regleras i förordning och måste anses vara av allmänt intresse. Datainspektionen anför att då det saknas närmare utredning och analys Prop. 2019/20:117 av vilka personuppgifter som kan komma att behandlas och av integritets- riskerna för den enskilde går det inte att bedöma om uppgiftsskyldigheten är proportionell i förhållande till målet. De uppgifter som myndigheterna enligt regeringens bedömning kan komma att behöva för sin kontroll är huvudsakligen vissa uppgifter om arbetsgivaren, arbetstagaren och själva anställningen, t.ex. att det rör sig om ett etableringsjobb, tjänstgöringsgrad, lön och liknande uppgifter. Regeringen vill betona att den tänkta statliga ersättningen är en förmån för arbetstagarna och att kontrollfunktionen är en del av ersättningssystemet. Målet med en kontroll av hur ersättningen används, dvs. att ersättningen ska gå till det den är avsedd för, överväger det eventuella integritetsintrång som arbetsgivarnas och de handläggande myndigheternas behandling av personuppgifter till följd av uppgiftsskyldigheten möjligen skulle kunna innebära för den enskilde när uppgifterna lämnas från arbetsgivare till myndigheter. Regeringens bedömning är därför att uppgiftsskyldigheten är proportionell i förhållande till målet med denna. Personuppgifterna bedöms inte vara särskilt integritetskänsliga Datainspektionen anför att då det saknas utredning kring vilka typer av personuppgifter som kan komma att behandlas är det inte tydligt hur det kan konstateras att personuppgifterna inte bedöms vara känsliga personuppgifter som kräver undantag för behandling i artikel 9.2 i EU:s dataskyddsförordning. Regeringen vill återigen framhålla att de uppgifter som myndigheter kan komma att behöva för kontroll är uppgifter som visar på att det rör sig om ett etableringsjobb, arbetstagarens tjänstgöringsgrad och lön samt liknande uppgifter. De personuppgifter som handläggande myndigheter behöver från arbetsgivarna bedöms inte vara sådana personuppgifter som avses i artikel 9. Det finns inte behov av sanktioner Enligt promemorians förslag ska arbetsgivarnas uppgiftsskyldighet förenas med böter. och påtalar att den föreslagna bötesbestämmelsens konstruktion kan ifrågasättas, dvs. om den uppfyller de krav på klarhet som måste ställas på strafflagstiftning.