prop · H703186 · 2020-06-30 00:00:00 — 2019/20:186 Bilaga 1 För att en ny reglering ska få önskad effekt, att minska risken för angrepp med vapen och andra farliga föremål, bör denna omfatta alla typer av förhörspersoner. Det bör således inte ha någon betydelse i vilken egenskap en person ska förhöras. Vi har dock inte ansett det lämpligt att låta en utvidgad möjlighet att genomföra kroppsvisitation i samband med förhör avse andra än förhörspersoner. En polisman har befogenhet att i olika situationer genomföra kroppsvisitation. Vi anser inte det motiverat att i den nu föreslagna regleringen utsträcka denna befogenhet till att omfatta fler yrkesgrupper. Kroppsvisitationen ska därför genomföras av en polisman och får endast företas när det behövs av säkerhetsskäl. Kroppsvisitation bör alltså inte ske rutinmässigt utan det bör krävas en prövning i det enskilda fallet om en kroppsvisitation är nödvändig eller inte. Skälen för våra överväganden i frågan om ersättning för allvarlig kränkning till polismän Vi har tagit del av ett stort antal domstolsavgöranden som behandlar frågan om polismäns och andra särskilt utsatta yrkesgruppers rätt till skadestånd för allvarlig kränkning genom brott. Den analys som vi har gjort av domarna utmynnar i att det i praxis finns förhållandevis tydliga kriterier för hur kränkningsersättning för personer inom särskilt utsatta yrkesgrupper ska bedömas. Domstolarna beaktar olika faktorer vid sin bedömning av om ett brottsligt angrepp mot en sådan person i dennes tjänsteutövning ska anses innebära en allvarlig kränkning. –För det första beaktas om den skadelidande haft särskild anledning att förvänta sig att bli angripen. Således tar man hänsyn till om det varit fråga om en ingripandesituation eller annan direkt tjänsteåtgärd. –För det andra beaktas om den angripne haft skäl för en ökad mental beredskap för att bli angripen. Det kan vara fråga om att polismannen fått information om att ingripandet avser en psykiskt instabil person eller att personen i fråga tidigare varit aggressiv eller hotfull. –För det tredje beaktas om ofredande beteende i form av exempelvis förolämpning uttalats mer i allmänhet mot yrkeskåren eller om det varit fråga om exempelvis rasistiska tillmälen som riktats mot den privata sfären. Även bespottning kan räknas hit. –För det fjärde beaktas om det förelegat risk för smitta av allvarlig sjukdom som exempelvis hepatit samt den angripnes utsatthet. Med den angripnes utsatthet menas att domstolen beaktar om den angripne exempelvis varit ensam eller i sällskap av kollegor. –För det femte beaktas om den angripne själv provocerat fram angreppet. Kränkningsersättning kan bortfalla om befattningshavaren framkallat angreppet eller på annat sätt agerat olämpligt. Domstolarna synes i allt väsentligt följa dessa kriterier. Det finns inte något som talar för att praxis är oenhetlig. Praxis har inte i någon större utsträckning förändrats sedan det senaste vägledande avgörandet från (NJA 2005 s. 738). I vissa enskilda domar från tingsrätten saknas dock närmare domskäl i skadeståndsdelen. Vi inte haft ett tillräckligt faktaunderlag för att kunna specifikt peka ut i vilka hänseenden nuvarande domstolspraxis, som i sig framstår som enhetlig, innefattar några brister i sakligt hänseende. Vi har även i övrigt övervägt om det finns skäl för att föreslå en förändring när det gäller polismäns rätt till ersättning för allvarlig kränkning genom brott. Polismän har en arbetssituation som innebär en hög grad av utsatthet. Utvecklingen när det gäller angrepp på polismän och polishus understryker detta. Det kan från denna utgångspunkt finnas ett behov av att tydliggöra att samhället står bakom polisen även såvitt avser frågan om rätt till ersättning. Vidare kan nuvarande rättstillämpning framstå som svår att förstå och även svår att förutse för den som inte är insatt i rättsläget. har också i ett tillkännagivande till regeringen anfört att det bör utredas hur polismäns rätt till ersättning vid allvarlig kränkning ska kunna utökas. Mot denna bakgrund finns det enligt vår mening skäl för att ur ett kriminalpolitiskt perspektiv och från brottsoffersynpunkt i utvidgande riktning se över polismäns rätt till ersättning för allvarlig kränkning genom brott i tjänsten. När det gäller att åstadkomma en förändring av rättsläget eller på annat sätt utöka polismäns möjligheter att få ersättning för allvarlig kränkning genom brott har vi övervägt olika handlingsalternativ. Det starkaste instrumentet för att åstadkomma en ändring av rättsläget är att genomföra en lagändring. Lagstiftning är bindande för domstolar och myndigheter, förutsatt att den står i överstämmelse med överordnade normer och är utformad med tillräcklig precision. En möjlig väg för att åstadkomma en förändring i fråga om ersättning för allvarlig kränkning är därför att antingen göra en ändring i bestämmelsen i 2 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) eller att införa en speciallag som reglerar rätten till ersättning i nu aktuella hänseenden. Från lagtekniska och systematiska utgångspunkter skulle det även vara möjligt att ge i uppdrag att pröva om polismän som utsatts för brott i tjänsten ska beviljas brottsskadeersättning för den kränkning som brottet inneburit i vidare mån än vad som följer av den skadeståndsrättsliga regleringen såsom denna kommer till uttryck i domstolarnas praxis. En ytterligare möjlighet att åstadkomma en utvidgad rätt för polismän och andra särskilda yrkesgrupper att få ersättning för allvarlig kränkning genom brott är att arbetsgivaren tar ansvar för att själv eller genom en tecknad försäkring reglera samtliga skador som drabbar anställda i deras tjänsteutövning, inklusive allvarlig kränkning genom brott. Var och en av dessa vägar för att uppnå en förändring har både för- och nackdelar utifrån skilda aspekter. För att det ska vara meningsfullt att föreslå en förändring måste det finnas ett visst stöd för den. Vi har när det gäller samtliga de handlingsalternativ som vi har övervägt mött invändningar från de experter och myndigheter som vi har samrått med. Mot denna bakgrund framstår inte någon av dessa vägar som framkomlig för att åstadkomma en reform. Oavsett vilka förändringar av polismäns rätt till ersättning för kränkning som kan tänkas komma att aktualiseras är det vår uppfattning att en sådan underlättas om det finns ett faktaunderlag som allsidigt belyser polismäns utsatthet för brott i tjänsteutövningen och hur polismän typiskt 2019/20:186 Bilaga 1 2019/20:186 Bilaga 1 sett reagerar på sådan brottslighet. Vi anser därför att en myndighet bör ges i uppdrag att ta fram ett sådant underlag. I arbetet med att genomföra ett uppdrag av detta slag bör involveras. Ett sådant underlag kan ligga till grund för ett ställningstagande till vilken väg framåt som bör väljas. Det kan också ligga till grund för en utveckling av praxis. I den mån det inte sker en utveckling av praxis i önskad riktning, bedömer vi att frågan om en utvidgning av polismäns rätt till ersättning för allvarlig kränkning genom brott i stället skulle kunna hanteras inom ramen för en eventuell framtida generell översyn av 2 kap. 3 § skadeståndslagen som tar sikte på hela dess tillämpningsområde. Vid en sådan översyn skulle det också vara möjligt att närmare överväga de grundläggande svårigheter som ligger i att definiera när en allvarlig kränkning ska anses föreligga och hur denna ska värderas i pengar. Det ligger inte inom ramen för vårt uppdrag att ta ställning till om och i så fall när det skulle vara motiverat att genomföra en sådan generell översyn. Konsekvenser av vårt förslag om en utökad möjlighet för polismän att kroppsvisitera förhörspersoner Om vårt förslag till ny bestämmelse i polislagen (1984:387) genomförs kommer det att medföra vissa ökade kostnader för staten. De ökade kostnaderna kommer att belasta och Säkerhetspolisen. Kostnadsökningarna är dock inte större än att de kan rymmas inom befintliga anslag. Vi bedömer att lagstiftningen till följd av våra förslag kan träda i kraft tidigast . Vi föreslår därför detta datum för ikraftträdande. Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387) Härigenom föreskrivs att det i polislagen (1984:387) ska införas en ny paragraf, 19 a §, av följande lydelse. 2019/20:186 Bilaga 2 En polisman får i samband med ett förhör som hålls i Polis- polisens lokaler kroppsvisitera för- som är nödvändig av säkerhetsskäl, för att söka efter vapen eller andra Om en förhörsperson, som har kallats till ett förhör, vägrar att enligt första stycket ska förhörs- personen anses ha underlåtit att inställa sig till förhöret. En polisman får i samband med ett förhör som hålls i Polis- polisens lokaler kroppsvisitera för- som är nödvändig av säkerhetsskäl, för att söka efter vapen eller andra Om en förhörsperson, som har kallats till ett förhör, vägrar att personen anses ha underlåtit att inställa sig till förhöret. Denna lag träder i kraft . Efter remiss har yttrande inkommit från , , , , Göte- borgs tingsrätt, Hovrätten för , Hovrätten över och , Justitiekanslern, , , , (), tingsrätt, Nationell Samverkan för Psykisk Hälsa, , ombudsmän, , , Social- styrelsen, , , universitet (), , domareförbund, Säkerhetspolisen, (TCO), , , (Juridiska institutionen), , och Därutöver har yttrande inkommit från . Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att svara: i (LO), Akademikers () och . Förslag till lag om ändring i lagen (2006:939) om kvalificerade skyddsidentiteter Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (2006:939) om kvalificerade skyddsidentiteter ska ha följande lydelse. 2019/20:186 Bilaga 4 Ett beslut om kvalificerad skyddsidentitet får endast avse 1.en polisman med uppgift att delta i spanings- eller utredningsverksamhet som gäller allvarlig brottslighet eller verksamhet för att förebygga sådan brottslighet, 2. en annan tjänsteman som är 2. en annan tjänsteman som är uppgift att delta i verksamhet som Säkerhetspolisen med uppgift att avses i 1, eller delta i verksamhet som avses i 1, 3.en tjänsteman som är anställd vid Försvarsmakten med uppgift att, i verksamhet enligt lagen (2000:130) om försvarsunder–rättelseverksamhet, delta i sådant inhämtande av underrättelser som sker med särskilda metoder. Remissvar har lämnats av Datainspektionen, , Försvarsmakten, , Justitiekanslern, , , , , ombuds- män (JO), , , , Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden, Säkerhetspolisen, Transportstyrelsen och Därutöver har yttrande inkommit från . Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att svara: , Saco-S och ST. Sammanfattning av promemorian Utökad möjlighet för Säkerhetspolisen att inhämta information i verksamheten för personskydd 2019/20:186 Bilaga 6 I promemorian föreslås att Säkerhetspolisen ska få utökade möjligheter att i sitt personskyddsarbete inhämta information från andra myndigheter. är Säkerhetspolisens rätt att inhämta uppgifter från hälso- och sjukvården inom ramen för sitt arbete med personskydd begränsad till att gälla uppgifter av betydelse för personskyddet för den centrala statsledningen och de medlemmar av kungahuset som inte ingår i denna. Motsvarande begränsning gäller för myndighetens rätt att få del av uppgifter från Kriminalvården samt utlåtanden över rättspsykiatriska undersökningar och s.k. paragraf 7-intyg från . Säkerhetspolisens personskyddsansvar omfattar dock även andra skyddspersoner än de som tillhör den centrala statsledningen och kungahuset. Förslagen i promemorian innebär att Säkerhetspolisen kommer att kunna inhämta uppgifterna och handlingarna från hälso- och sjukvården, Kriminalvården och när de behövs i myndighetens verksamhet för personskydd, oavsett vilken skyddspersonskategori som uppgifterna eller handlingarna har betydelse för. Författningsändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) Härigenom föreskrivs att 6 kap. 15 § patientsäkerhetslagen (2010:659) ska ha följande lydelse. Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är hälso- och sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut sådana uppgifter som 1.gäller huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om uppgifterna iett särskilt fall begärs av en domstol, en åklagarmyndighet, , , eller , 2. behövs i verksamhet för 2. behövs i verksamhet för tronföljaren, talmannen, riksdags- medlemmar av kungahuset, stats- ledamöterna, statsministern, råd, statssekreterare och kabi- råden, statssekreterarna och kabi- nettssekreteraren samt för personer som Säkerhetspolisen i enskilda fall har beslutat om personskydd för liknande händelser, om uppgifterna i ett enskilt fall begärs av Säkerhetspolisen, 3.behövs för en rättsmedicinsk undersökning, 4.Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor behöver för sin verksamhet, 5.behövs för prövning av ett ärende om att avskilja en studerande från högskoleutbildning eller polisprogrammet, eller 6.behövs för prövning av någons lämplighet att ha körkort, traktorkort eller taxiförarlegitimation enligt taxitrafiklagen (2012:211). Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2014:768 2019/20:186 Bilaga 8 Efter remiss har yttrande inkommit från Datainspektionen, Inspektionen för vård och omsorg, Kriminalvården, ombudsman (JO), , , Kommuner och Regioner (tidigare kommuner och landsting), , , och . Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att svara: och . 2019/20:186 Bilaga 9 Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden Per och Ett förstärkt medarbetarskydd för polisanställda Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i polislagen (1984:387), 2.lag om ändring i lagen (2006:939) om kvalificerade skyddsidentiteter, 3.lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunnige . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition Ett förstärkt medarbetarskydd för polisanställda