prop · H703150 · 2020-04-07 00:00:00 — En långvarigt ut- stationerad arbetstagare bör, utöver en rätt till semesterlön enligt semester- lagen (1977:480), som innefattas i den hårda kärnan, också få rätt till semesterledighet enligt semesterlagen. Flertalet individuella arbets- och anställningsvillkor i övriga ledighetslagar bör också kunna bli tillämpliga på långvarigt utstationerade arbetstagare, t.ex. föräldraledighetslagen, lagen (1998:209) om rätt till ledighet av trängande familjeskäl, lagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning och lagen (1997:1293) om rätt till ledighet för att bedriva näringsverksamhet. Även andra arbetsrättsliga författningar kan bli tillämpliga vid långvarig utstationering, om förutsättningarna för det är uppfyllda i det enskilda fallet. Eventuella förmånligare villkor bör inte hindras Bestämmelserna i utstationeringsdirektivet som ger utstationerade arbets- tagare rätt till vissa villkor i värdlandet ska inte hindra att eventuella för- månligare villkor tillämpas på arbetstagarna. Detta följer av artikel 3.7 första stycket i utstationeringsdirektivet. På motsvarande sätt som gäller i fråga om lagreglerade villkor enligt utstationeringslagen bör därför inte heller en tillämpning av de ytterligare författningsreglerade villkor som kan bli tillämpliga vid långvarig utstationering hindra en tillämpning av eventuella förmånligare villkor som arbetstagaren har enligt exempel- vis sitt anställningsavtal. Undantag för vissa villkor I artikel 3.1a andra stycket i det ändrade utstationeringsdirektivet anges vissa undantag från de villkor som ska tillämpas vid långvarig ut- stationering. Undantaget avser förfaranden, formaliteter och villkor för ingående och uppsägning av anställningskontrakt, inbegripet konkurrens- klausuler. Även villkor som rör kompletterande pensionssystem är undan- tagna. 2019/20:150 Enligt utredningen bör villkor om konkurrensklausuler och om kompletterande tjänstepensionssystem inte anges särskilt, eftersom det inte finns några lagregler i svensk rätt om sådana villkor. Enligt rege- ringens mening bör dock även dessa villkor nämnas i ett lagreglerat undantag, eftersom det inte kan uteslutas att sådana frågor kan regleras i författning. Mot denna bakgrund bör det regleras i utstationeringslagen att de ytter- ligare författningsreglerade villkor som ska gälla vid långvarig ut- stationering inte omfattar villkor som rör förfaranden, formkrav och vill- kor för ingående och uppsägning av anställningsavtal, inbegripet konkurrensklausuler, eller kompletterande tjänstepensionssystem. En särskild fråga är om bestämmelser enligt särskild lagstiftning om att arbetsgivare inte får besluta i anställnings- och uppsägningsärenden på ett sätt som betraktas som ett missgynnande bör tillämpas vid långvarig ut- stationering. Som exempel kan nämnas 16 och 17 §§ föräldraledighets- lagen som innehåller förbud mot missgynnande behandling och som har samband med föräldraledighet och där den missgynnande behandlingen kan bestå av t.ex. en uppsägning eller ett avskedande. Om sådana bestämmelser skulle omfattas av undantaget skulle det kunna ifrågasättas att sådana bestämmelser över huvud taget ska tillämpas vid utstationering som inte är långvarig. gäller 16 och 17 §§ föräldraledighetslagen vid utstationering enligt nuvarande 5 § utstationeringslagen. Regeringen delar Lunds universitets (Juridiska fakultetsstyrelsen) och TCO:s uppfattning att sådana bestämmelser inte bör omfattas av undan- taget. Sådana bestämmelser får anses i första hand vara bestämmelser om skydd mot missgynnande behandling och inte bestämmelser om ingående och uppsägning av anställningsavtal. Det finns därmed inte något i ändringsdirektivet som hindrar att sådana bestämmelser tillämpas vid ut- stationering. Någon ändring av utstationeringslagen krävs således inte i denna del. Förlängning av tidsperioden efter anmälan Regeringens förslag: Tidsperioden ska förlängas till 18 månader för en arbetstagare om arbetsgivaren anmäler detta till och anger skälen för förlängningen. göras senast den dag arbetstagaren har varit utstationerad i i 12 Det ska införas en bestämmelse som upplyser om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om vad en anmälan om förlängning ska innehålla och hur den ska vara Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med utredningens Utredningen föreslår inte någon bestämmelse som upplyser om att regeringen kan meddela föreskrifter om vad en anmälan om förlängning ska innehålla och hur den ska vara utformad. Remissinstanserna: (Juridiska fakultetsstyrelsen) anser att skälen för anmälan ska anges. Arbetsdomstolen anser att det inte av följer att medlemsstaterna ska pröva skälen för anmälan. Domstolen har också synpunkter på lagtextens utformning. Enligt Stock- Prop. 2019/20:150 holms universitet () bör det, om det är möjligt, ställas materiella krav på skälen för en anmälan. TCO anser till skillnad från utredningen att direktivet ger en rätt för medlemsstaterna att efterfråga specifik information. har flera synpunkter i denna del och anser bl.a. att myndigheten bör kunna granska en inkommen anmälan och besluta om föreläggande om rättelse om den inte uppfyller vissa grundläggande krav. Myndigheten efterfrågar också förtydliganden av hur en anmälan ska hanteras och vilka krav som ska ställas på en sådan. Övriga remissinstanser berör inte frågan särskilt. Som nämnts i avsnitt 3 har vissa myndigheter beretts tillfälle att yttra sig över ett utkast till lagrådsremiss, vars förslag i sak överensstämmer med förslaget i rutan. förutsätter att möjligheten att meddela föreskrifter kommer att utnyttjas för klargöranden om hur en anmälan ska hanteras och vilka krav som ska ställas på en sådan. Skälen för regeringens förslag Tidsperioden ska förlängas efter en anmälan Enligt ändringsdirektivets bestämmelser om långvarig utstationering ska i princip samtliga arbets- och anställningsvillkor i värdlandet tillämpas när en utstationering har pågått . en möjlighet för arbetsgivaren att skjuta upp den tidpunkt då ytterligare villkor enligt värdlandets reglering ska tillämpas. Om arbetsgivaren gör en motiverad anmälan om det ska de ytterligare villkoren tillämpas på arbets- tagaren först efter 18 månaders utstationering. Detta framgår av artikel 3.1a i det ändrade utstationeringsdirektivet. Det bör därför i ut- stationeringslagen införas en bestämmelse som ger en utstationerande arbetsgivare möjlighet att förlänga tidsperioden efter en anmälan. En anmälan bör göras senast när utstationeringen har pågått i 12 Det framgår inte av ändringsdirektivet när en motiverad anmälan senast ska göras för att den aktuella tidsgränsen ska skjutas upp. att en anmälan, för att få den verkan att tidsgränsen förskjuts, bör göras senast den dag då utstationeringen har pågått . Anmälan bör göras till Anmälan bör göras till som är förbindelse- kontor för utstationering och redan har uppdrag kopplade till ut- Myndigheten har också hand om det utstationeringsregister som innehåller vissa upplysningar om pågående utstationeringar. Vad en anmälan ska innehålla och hur den ska vara utformad I artikeln sägs inte något om vad en motiverad anmälan ska innehålla. Enligt regeringen bör en anmälan till att börja med innehålla uppgift om vilken eller vilka enskilda utstationerade arbetstagare som den uppskjutna tidsgränsen ska gälla. Det bör inte vara möjligt för arbetsgivaren att ge in en generell anmälan om att tidsperioden ska förlängas för alla arbetstagare som kan komma att bli utstationerade inom ramen för tjänsten. 2019/20:150 Som bl.a. (Juridiska fakultetsstyrelsen) anför får det vidare anses ligga i begreppet motiverad anmälan att anmälan ska inne- hålla skälen till varför tidsgränsen ska skjutas upp. Direktivet är något oklart när det gäller om det ska göras någon materiell prövning av skälen eller inte. Flera remissinstanser ger uttryck för att en sådan prövning vore önskvärd, t.ex. () och TCO. TCO anser att direktivet ger en möjlighet att värdera de angivna skälen. Enligt () ger direktivet visserligen inget tydligt stöd för att ställa materiella krav på de skäl som lämnas. Enligt fakultetsnämnden ger dock utformningen av skäl 10 i ändringsdirektivet anledning att närmare undersöka frågan. Regeringen delar dock den bedömning som Arbetsdomstolen och (Juridiska fakultetsstyrelsen) ger uttryck för, dvs. att det inte följer av direktivet att det ska göras en materiell prövning av de skäl som anges till stöd för en anmälan om förlängning. Enligt regeringens mening kan inte heller någon annan slutsats dras från formuleringen av skälen till ändringsdirektivet. Det bör inte i lagstiftningen ställas några preciserade krav på hur skälen ska vara formulerade eller vilka omständigheter som ska anges. Det bör alltså ställas krav på att det anges skäl för förlängningen, men detta bör motsvara ett formkrav på en anmälan. Sammantaget bör det krävas att det av anmälan framgår vilken eller vilka arbetstagare anmälan gäller och att det anges skäl för förlängningen. Uppfyller anmälan dessa formella krav bör tillämpningen av villkoren vid långvarig utstationering skjutas upp från 12 . Uppfyller den däremot inte dessa krav bör anmälan inte ha den verkan. Föreskrifter om vad en anmälan ska innehålla och hur den ska vara utformad Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ha möjlighet att meddela föreskrifter om vad en anmälan ska innehålla och hur den ska vara utformad. Sådana föreskrifter förutsätter inte något sär- skilt normgivningsbemyndigande, utan kan meddelas med stöd av den s.k. restkompetensen eller genom verkställighetsföreskrifter. Regeringen anser dock att det i utstationeringslagen bör införas en bestämmelse som upp- lyser om att regeringen med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela sådana föreskrifter. En sådan upplysning är lämplig eftersom det gör det tydligt att det kan finnas kompletterande bestämmelser i frågan utöver själva lagen. 7.3Sammanläggning av tid när en utstationerad arbetstagare ersätter en annan Regeringens förslag: Om arbetsgivaren har ersatt en utstationerad arbetstagare med en annan för att utföra samma arbete på samma plats, ska arbetstagarnas sammanlagda utstationeringstid beaktas vid bestämmandet av utstationeringens varaktighet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Bestämmelsen i utredningens förslag har dock en annan redaktionell ut- formning. Remissinstanserna: ställer sig bakom utredningens tolkning av begreppet samma arbete på samma plats. TCO instämmer i utredningens förslag och bedömning av vad som kan anses utgöra samma arbete på samma plats. LO och anser att tolkningen av begreppet samma arbete på samma plats inte bör göras för snäv. (Juridiska fakultetsstyrelsen) anför att det kan framstå som inkonsekvent att en utstationerad arbetstagare kan få de ytter- ligare villkor som ska tillämpas vid långvarig utstationering , men att bestämmelsen syftar till att förhindra kringgåenden. Bankinstitutens anser att begreppet samma arbete på samma plats är svårtolkat och kommer att skapa osäkerhet. , Föreningen Byggföretagen i , Företagarna, i har kritiska synpunkter på utredningens tolkning av samma arbete på samma plats och anser att förslagets regler är för extensiva och svåra att tillämpa. och Måleriföretagen i anför att förslaget leder till en felaktig tillämpning av direktivet. Arbetsdomstolen har synpunkter på lagtextens utformning. Som nämnts i avsnitt 3 har vissa myndigheter beretts tillfälle att yttra sig över ett utkast till lagrådsremiss, vars förslag överensstämmer med för- slaget i rutan. anser att det bör förtydligas vad som gäller för helt rörliga arbeten, exempelvis för ställningsbyggare. Enligt myndig- heten bör det vara möjligt att efter en helhetsbedömning bedöma att det är fråga om samma arbete på samma plats även om en arbetstagare som ersätter en annan arbetstagare utför arbete på en arbetsplats där den tidigare arbetstagaren överhuvudtaget inte har arbetat. Enligt myndigheten bör det införas en särskild definition av vad som avses med samma plats när det gäller helt rörliga arbeten, där den avgörande platsen kan vara tjänstemottagarens regionala kontor, som den utstationerade arbetstagaren utgår ifrån. Skälen för regeringens förslag Utstationeringstid ska läggas samman I ändringsdirektivet finns en bestämmelse om hur varaktigheten av en ut- stationering ska bestämmas när en arbetstagare har ersatt en annan för att utföra samma arbete på samma plats, se artikel 3.1a fjärde stycket i det ändrade utstationeringsdirektivet. En motsvarande bestämmelse bör införas i utstationeringslagen. I artikel 3.1a femte stycket i det ändrade utstationeringsdirektivet finns en bestämmelse om hur begreppet samma arbete på samma plats ska tolkas. Hänsyn ska därvid tas till bl.a. vilken slags tjänst som ska till- handahållas, det arbete som ska utföras och arbetsplatsens adress eller adresser. Regeringen delar utredningens bedömning, som inte heller någon remissinstans har invänt emot, att artikel 3.1a femte stycket inte behöver genomföras uttryckligen genom lagstiftning. Betydelsen av vilket slags tjänst som ska tillhandahållas och vilket arbete som ska utföras Vid bedömningen av om två eller flera arbetstagare ska anses ha utfört samma arbete ska bl.a. beaktas vilket slags tjänst som ska tillhandahållas och det arbete som ska utföras. Enligt utredningen bör artikeln tolkas så att det inte måste röra sig om exakt samma arbetsuppgifter för att det ska vara fråga om samma arbete i artikelns mening, en tolkning som enligt saknar stöd i direktivet. Regeringen delar dock bl.a. Svenska Byggnadsarbetareförbundets uppfattning att begreppet samma arbete på samma plats inte bör tolkas alltför snävt. Det kan, beroende på vilken typ av tjänst det rör sig om, vara naturligt att arbetsuppgifternas karaktär ändrar sig allt eftersom tjänsten utförs. Måleriföretagen i framhåller att måleriarbeten ofta utförs i slut- skedet av en entreprenad och att det skulle få orimliga konsekvenser att betrakta en arbetstagare som utstationeras för att utföra dessa arbeten som långvarigt utstationerad på grund av att tjänsteavtalet har gällt . I det sammanhanget vill regeringen framhålla följande. Om en arbetstagare utstationeras för att utföra måleriarbeten på en arbetsplats där det tidigare inte har utförts något måleriarbete utan endast arbete som kräver andra yrkeskvalifikationer bör det som utgångspunkt inte vara fråga om samma arbete på samma plats som tidigare utstationerade arbetstagare har utfört på arbetsplatsen. Det bör därvid sakna betydelse hur länge den totala entreprenaden har pågått på arbetsplatsen. LO och anser att det bör vara en tumregel att personer i samma yrkeskategori utför samma arbete på samma plats när det är fråga om samma byggarbetsplats. nämner som exempel att en träarbetare som ersätter en annan träarbetare på samma arbetsplats bör anses utföra samma arbete på samma plats. Enligt regeringens mening bör en utgångspunkt för bedömningen vara att det rör sig om samma arbete på samma plats om den arbetstagare som ersätter en annan arbetstagare utför det arbete som den först utstationerade arbetstagaren skulle ha utfört om han eller hon hade fortsatt att vara ut- stationerad av arbetsgivaren. Det förhållandet att en arbetstagare tar vid där en arbetstagare av samma yrkeskategori har utfört arbete bör vara en omständighet som vid en helhetsbedömning talar för att det är fråga om samma arbete på samma arbetsplats. Betydelsen av var arbetet utförs Vid bedömningen av om två arbetstagare anses utföra samma arbete på samma plats ska hänsyn också tas till arbetsplatsens adress eller adresser. Enligt utredningen bör det kunna röra sig om samma arbete på samma plats även vid arbete som utförs på en annan adress än där den arbetstagare som ersätts arbetade. anser att även denna slutsats saknar stöd i direktivet. Regeringen delar dock t.ex. bedömning att ”arbete på samma plats” inte bör tolkas strikt bundet till en fysisk adress. Att det inte behöver röra sig om arbete som utförs på en och samma plats framgår vidare uttryckligen av det ändrade utstationerings- direktivets artikel 3.1a femte stycket, där det talas om arbetsplatsens adress eller adresser. Det kan t.ex. vara så att en utstationerad arbetstagares arbete utförs på flera olika adresser. Ersätts den arbetstagaren med en annan arbetstagare som på samma sätt utför arbete på en eller flera av de olika adresserna bör det kunna vara fråga om samma arbete på samma plats i artikelns mening. I allmänhet bör det inte röra sig om samma arbete på samma plats om en arbetstagare som ersätter en tidigare arbetstagare utför arbetet på en enda arbetsplats och detta är en arbetsplats där den tidigare arbetstagaren över- huvudtaget inte har arbetat. Som anför bör dock en hel- hetsbedömning kunna leda till att anses vara fråga om samma arbete på samma plats även i vissa sådana fall. Så bör kunna vara fallet vid helt rörliga arbeten, där arbetet t.ex. består i att vara placerad vid tjänste- mottagarens regionala kontor och att besöka olika byggarbetsplatser och bygga byggnadsställningar där. Någon särskild definition av begreppet samma arbete på samma plats för dessa situationer bedöms inte vara nöd- vändig. Betydelsen av avbrott mellan utstationeringsperioderna En fråga är hur man ska betrakta den situationen att en utstationerad arbetstagare upphör att utföra ett visst arbete och en annan arbetstagare först därefter utstationeras av samma arbetsgivare för att utföra arbetet på samma plats. Enligt utredningen bör en helhetsbedömning göras och vissa normala uppehåll bör inte förhindra att det rör sig om samma arbete på samma plats. anser att en sådan slutsats saknar stöd i ändringsdirektivet. Enligt Bankinstitutens Arbetsgivare- organisation innebär frånvaron av en bortre tidsgräns för när det ska anses vara fråga om samma arbete på samma plats ytterligare bedömnings- svårigheter för utstationerande arbetsgivare vid beräkning av ut- stationeringstiden. Enligt TCO bör utstationeringstiden omfatta bl.a. perioden mellan det att två arbetstagare avlöser varandra. Regeringen konstaterar att det inte uttryckligen framgår i direktivet vilken betydelse uppehåll mellan utstationeringsperioder ska ha vid tillämpningen av sammanläggningsregeln. Som redan anförts bör dock inte begreppet samma arbete på samma plats tolkas alltför snävt. Vissa uppehåll bör enligt regeringens mening kunna ha betydelse vid en helhetsbedömning utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Sammanläggningsregeln syftar till att motverka kring- gåenden av reglerna om långvarig utstationering. Kortare uppehåll mellan utstationeringen som framstår som normala, exempelvis för att arbets- givaren ska hinna anställa och utstationera en ersättare till en arbetstagare som har utfört arbete, bör därför inte påverka bedömningen av om det rör sig om samma arbete på samma plats. En helhetsbedömning bör göras Bland andra Företagarna och lyfter risken för att bedömningen av om det är fråga om samma arbete på samma plats blir onödigt komplicerad. Regeringen konstaterar att begreppet samma arbete på samma plats används i direktivet och att det saknas en absolut definition av begreppet samt att det sannolikt kan uppstå situationer som kan vara svårbedömda. Enligt regeringens mening är det dock inte någon lämplig lösning att i svensk rätt införa en alltför förenklad regel som riskerar att 2019/20:150 utesluta vissa situationer som borde omfattas av bestämmelsen. Syftet med bestämmelsen är att undvika kringgåenden av bestämmelserna om lång- varig utstationering. Det behöver därför göras en helhetsbedömning i varje enskilt fall om det är fråga om samma arbete på samma plats. Hur begreppet i olika situationer bör tolkas kan också komma att klargöras i rättstillämpningen, ytterst av . Vem skyddas av bestämmelsen? (Juridiska fakultetsstyrelsen) uppmärksammar kan ändringsdirektivets bestämmelse om sammanläggning av utstationerings- tid vid långvarig utstationering få till följd att en arbetstagare kan få del av de förmånligare villkor som följer av en långvarig utstationering , om han eller hon ersätter en arbetstagare som redan har varit utstationerad , vilket kan framstå som inkonsekvent. Detta är dock, som fakultetsstyrelsen också berör, en följd av att bestämmelsen syftar till att en utstationerande arbetsgivare inte ska kunna kringgå reglerna om långvariga utstationeringar genom att ersätta en utstationerad arbetstagare med en annan. Enligt utredningens förslag aktualiseras sammanläggningsregeln när arbetsgivaren har ersatt två eller flera utstationerade arbetstagare med varandra. Som Arbetsdomstolen anför bör det i bestämmelsen i stället anges att arbetsgivaren har ersatt en utstationerad arbetstagare med en annan. Regeringen delar domstolens uppfattning att det inte är nödvändigt att uttryckligen ange att bestämmelsen gäller även om arbetsgivaren mer än en gång ersätter en utstationerad arbetstagare med en annan. 7.4Arbetsgivarens skyldighet att upplysa arbetstagare om den tid som andra har utfört samma arbete på samma plats Regeringens förslag: Om en eller flera arbetstagare har varit ut- stationerade för att utföra samma arbete på samma plats, ska arbets- givaren senast den dag en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete i upplysa arbetstagaren om den sammanlagda utstationerings- tiden. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Av utredningens lagförslag framgår inte att upplysnings- skyldigheten bara gäller om andra arbetstagare faktiskt har varit ut- stationerade här i landet för att utföra samma arbete på samma plats. Remissinstanserna: TCO instämmer i förslaget. Kommuner och Regioner tillstyrker förslaget och anser, liksom LO och , att förslaget är nödvändigt för att ut- stationerade arbetstagare ska kunna utnyttja sin rätt. (Juridiska fakultetsstyrelsen) anser att förslaget är proportionerligt. och Företagarna anser att förslaget utgör en tydlig överimplementering, att det skulle vara administrativt betungande för ut- Prop. 2019/20:150 stationerande företag, som ofta är mindre företag, och att det inte bör Arbetsdomstolen ifrågasätter förslaget och anser att det inte kan anses nödvändigt och lämpligt med en sådan skyldighet för arbets- givare etablerade i andra länder när det i svensk rätt inte finns regler som ger svenska utstationerande företag motsvarande skyldighet. Sieps fram- håller att direktivet inte ställer krav på en sådan åtgärd som föreslås och att ställer krav på att åtgärden måste vara motiverad och proportionerlig. Sieps anför också att det är otydligt om informations- kravet endast gäller vid utstationeringar som varar mer än 12 månader. Skälen för regeringens förslag Det kan vara svårt för utstationerade arbetstagare att veta om en annan arbetstagare har utfört samma arbete på samma plats Vid bedömningen av om tidsgränserna vid långvarig utstationering har uppnåtts har det betydelse om två eller flera arbetstagare har ersatt varandra för att utföra samma arbete på samma plats, se avsnitt 7.3. För att en utstationerad arbetstagare ska kunna veta om hon eller han har rätt till de ytterligare villkoren behöver arbetstagaren därför veta om och i vilken utsträckning andra arbetstagare har utfört samma arbete på samma plats. Det kan vara svårt för arbetstagaren att på egen hand skaffa sig sådan kunskap. Utan sådan information får arbetstagaren det svårt att i praktiken ta del av de utökade rättigheterna vid långvarig utstationering. Frågan om hur arbetstagaren ska kunna skaffa sig sådan kunskap regleras inte i direktivet. En utökad upplysningsskyldighet krävs för att skydda långvarigt utstationerade arbetstagare Utredningen föreslår att en arbetsgivare ska vara skyldig att senast den dag utstationeringen påbörjas upplysa en utstationerad arbetstagare om den sammanlagda tid som andra arbetstagare har varit utstationerade för att utföra samma arbete på samma plats.