prop · H703172 · 2020-06-04 00:00:00 — Den som driver ett serveringsställe kan visserligen anpassa utformningen av och möbleringen i lokalerna, men det kan finnas vissa svårigheter i att ansvara för besökarnas beteende. Den som driver ett serveringsställe kan exempelvis ansvara för att möbleringen medger att avstånd kan hållas mellan olika sällskap, medan ansvaret för att hålla avstånd inom samma sällskap faller framför allt på besökarna själva. Såsom har framhållit kan det förväntas att fler personer söker sig till restauranger, caféer m.m.Det gör det än mer viktigt att ha ett välorganiserat och hållbart system för tillsyn på dessa platser i syfte att minska riskerna för smittspridning. är det i huvudsak kommunerna som utövar den faktiska kontrollen över att föreskrifter följs på serveringsställen. Det är även kommunerna som för en dialog med de verksamhetsansvariga för serveringsställena om hur de bör agera för att uppfylla reglerna. Om åtgärder inte har vidtagits vid ett återbesök, kan kommunen föra ärendet vidare till regionens smittskyddsläkare som i de enskilda fallen kan fatta beslut om stängning. Denna organisation är inte optimal. Kommunerna har kunskapen om och erfarenheten av praktisk tillsyn av serveringsställen men saknar i detta sammanhang befogenheter att vidta åtgärder även om de kan anses vara brådskande, vilket bland annat SKR har påpekat. 2019/20:172 Vidare har framhållit att smittskyddsläkarna inte är dimensionerade för den här typen av uppgifter då det inte är en del av deras sedvanliga verksamhet. Smittskyddsläkarna vid regionerna är hårt belastade av den pågående spridningen av det virus som orsakar covid-19 och de nya arbetsuppgifter som föranleds av föreskrifter har orsakat en ännu större arbetsbörda. Regionernas smittskyddsläkare får dessutom in ett stort antal anmälningar mot serveringsställen där allmänheten har uppmärksammat att det är trångt mellan besökarna. Det tar mycket resurser i anspråk för smittskyddsläkarna att gå igenom dessa anmälningar. När smittskyddsläkare fattar beslut om att förbjuda en verksamhet enligt föreskrifter underrättas företrädarna för verksamheten om beslutet. Smittskyddsläkaren har dock inga ytterligare åtgärder att vidta om verksamheten vägrar att följa ett meddelat beslut. Smittskyddsläkare har t.ex. inte rätt att förena ett beslut om föreläggande med vite. Vidare har det framförts behov av tydligare regler om vilka smittskyddsåtgärder som ska vidtas, vilket bl.a. Visita även framfört i sitt remissvar. Sammanfattningsvis bedöms det finnas behov av en reglering som kan förtydliga vilka smittskyddsåtgärder som ska vidtas samt en långsiktigt hållbar tillsynsorganisation som har tillgång till effektiva tillsynsverktyg. 6En ny lag om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen Regeringens förslag: Det införs en ny lag om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen. Åtgärderna ska syfta till att förhindra spridning av det virus som orsakar covid-19. Med serveringsställe avses en inrättning där det bedrivs näringsverksamhet som består i att servera mat eller dryck till allmänheten och där möjlighet ges till förtäring på stället. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om smittskyddsåtgärderna. Regeringens bedömning: Det bör tas fram en ny förordning om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen. bör få meddela föreskrifter om sådana smittskyddsåtgärder som avses i lagen. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen. Det gäller exempelvis flera kommuner som , och kommuner men även i , , , , Kommuner och Regioner (SKR) och . Malung-Sälens kommun anser att förslagen är ändamålsenliga. Justitiekanslern är generellt positiv till förslaget och för fram att det förefaller vara en god ordning att de nu föreslagna tidsbegränsade bestäm- melserna läggs i en särskild lag. , och har inte något att invända mot förslaget. Visita anser att den föreslagna lagens räckvidd är otydligt uttryckt. bör klargöras vad som gäller för ett serveringsställe som ibland eller regelbundet serverar allmänheten, men som vid ett visst tillfälle är abonnerat av ett slutet sällskap. i framhåller att det bör förtydligas vem som ansvarar för smittskyddsåtgärder i de fall flera serveringsställen delar på en serveringsyta såsom vid s.k. food courts. Flera remissinstanser belyser behovet av tydliga föreskrifter från Folk- hälsomyndigheten som tydligt beskriver vilka insatser som krävs av kom- munen för att säkerställa att serveringsställen tar sitt smittskyddsansvar. i framhäver att då lagstiftningen är ny, saknar direkt praxis och är ingripande för den enskilda näringsidkaren vad gäller möjligheten att nyttja sin lokal till fullo för betalande gäster, bör kommunerna få tydliga föreskrifter och råd utifrån den expertkunskap som SKR anser att staten, främst genom Folk- hälsomyndigheten, måste konkretisera vilka bedömningsgrunder som ska användas vid tillsyn. Visita vill betona vikten av att det inte införs mer långtgående restrik- tioner för restaurangerna än nödvändigt och att det måste finnas ett löpande system för utvärdering när meddelade restriktioner kan lättas, även före utgången av den föreslagna lagens giltighetstid. Skälen för regeringens förslag och bedömning har pekat ut serveringsställen som platser där det finns en ökad risk för smittspridning av det virus som orsakar covid-19. Som anges i avsnitt 5 finns det behov av en tydlig och enhetlig reglering av vilka smittskyddsåtgärder som måste vidtas på serveringsställen för att Vidare behövs det en reglering av formerna för en hållbar och effektiv tillsynsorganisation som har möjlighet att vidta vissa sanktioner. De krav som det allmänna riktar mot enskilda kommer att innefatta åligganden för enskilda eller i övrigt avse ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Som anges i avsnitt 8 föreslås att ansvaret för tillsynen läggs på den kommunala nämnd som ansvarar för miljö- och hälsoskyddsområdet och att nämndens tillsyns- beslut ska kunna förenas med vite. Regleringen behöver därför i vart fall delvis ha stöd i lag (jfr 8 kap. 2 § 2 och 3 regeringsformen). I 9 kap. 6 a § smittskyddslagen ges en möjlighet för regeringen att med- dela särskilda föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna som gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, om det av smitt- skyddsskäl behövs för att hantera spridning av det virus som orsakar covid-19 och beslut inte kan avvaktas. Det bedöms att den reglering som föreslås inte i sin helhet kan införas med det bemyndigandet som grund. 2019/20:172 Frågan är om åtgärderna bör regleras i befintlig lagstiftning eller om det bör tas fram en ny särskild lag. Syftet med åtgärderna är att minska smittspridning, vilket innebär att regleringen skulle kunna föras in i smittskyddslagen. Smittskyddslagen reglerar dock inte specifika verksamheter. Det passar därför inte in i smittskyddslagens systematik att ta in bestämmelserna där. Det kan också övervägas om bestämmelserna bör läggas in i den befintliga lagstiftning som reglerar verksamhet som bedrivs på serveringsställen, exempelvis livsmedelslagen eller alkohollagen. Tillsynen enligt livsmedelslagen är till hög grad baserad på ett regelverk som gäller för hela EU, varför inte självmant kan justera livsmedelslagens regler om tillsyn att gälla enbart för svenska förhållanden. Vidare tar livsmedelslagens regler fasta på smitta som sprids genom livsmedel, t.ex. salmonella. Det är enligt det rådande kunskapsläget fastslaget att det virus som orsakar sjukdomen covid-19 inte är en sådan smitta. Det bedöms av dessa skäl inte vara lämpligt att föra in ny reglering i livsmedelslagen. Alkohollagen omfattar bara serveringsställen som har tillstånd att servera alkohol. Behovet av att kunna vidta smittskyddsåtgärder finns även på sådana serveringsställen som saknar serveringstillstånd. Det är därför inte heller lämpligt att föra in regleringen i alkohollagen. Om den reglering som föreslås skulle läggas in i befintlig lagstiftning skulle den behöva spridas ut i flera olika lagar, vilket skulle bli svåröverskådligt. För tydlighetens skull bör därför de föreslagna bestämmelserna placeras i en ny särskild lag, vilket även Justitiekanslern har ansett vara en god ordning. Syftet med den nya lagen är att den ska ge stöd för åtgärder som behöver vidtas för att spridningen av det virus som orsakar covid-19 ska förhindras. Det ligger i sakens natur att åtgärderna, beroende på hur länge smittspridningen pågår och hur följderna av viruset kan hanteras, kommer att behöva vidtas . Det bör för tydlighetens skull framgå att lagen reglerar tillfälliga åtgärder som vidtas för att förhindra spridningen av det virus som orsakar covid-19. Som Visita framhåller ska inte mer långtgående restriktioner föras in än vad som är nödvändigt. Behovet av smittskyddsåtgärder kan ändras. Av detta skäl anser regeringen att de mer detaljerade kraven ska regleras i myndighetsföreskrifter som snabbt kan ändras eller upphävas om de inte längre behövs, se även nedan i detta avsnitt. Regeringen följer noga smittskyddsläget och kommer ta initiativ till förändringar om det finns behov av att justera den nu föreslagna lagen. föreskrifter HSLF-FS 2020:9 omfattar sådana verksamheter som faller under 11 § föreskrifter (LIVSFS 2005:20) om livsmedelshygien. Enligt de allmänna råden till föreskrifter är de verksamheter som avses t.ex. restauranger, personalrestauranger, barer, caféer, skolmatsalar och cateringverksamhet. De som omfattas av 11 § LIVSFS 2005:20 är livsmedelsföretagare, dvs. en stor mängd aktörer som bedriver olika typer av verksamhet inom livsmedelsområdet. Som nämns i avsnitt 4.3 är en av de viktigaste faktorerna för smittspridning att människor sitter nära varandra . Lagen bör därför bara träffa sådan verksamhet där det bedrivs servering av mat eller dryck och där möjlighet ges till förtäring på stället. Risken för smittspridning bedöms vara större på sedvanliga restauranger och liknande, där många för varandra okända människor samlas . Kommunens tillsynsansvar bör också begränsas till de verksamheter där risken för smittspridning bedöms som störst. Av dessa skäl bör lagen enbart omfatta sådan näringsverksamhet som består i att mat eller dryck serveras till allmänheten. Att definiera begreppet serveringsställe på detta sätt är i överensstämmelse med bestämmelserna om rökfria miljöer i lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter, se propositionen Rökfria serveringsmiljöer (prop. 2003/04:65 s. 28). Det är inte enbart serveringsställen som har beviljats serveringstillstånd enligt alkohollagen som omfattas av den föreslagna lagen. Verksamheter där det inte ges möjlighet till förtäring på stället omfattas dock inte, exempelvis vissa glasskiosker, food trucks och take away-ställen där det saknas sittplatser och bord. Däremot omfattas sådana verksamheter av föreskrifter och allmänna råd (HSLF-FS 2020:12) om allas ansvar för att förhindra smitta av covid-19 m.m. På vissa inrättningar serveras inte mat och dryck till allmänheten utan enbart till en på förhand bestämd krets människor som deltar i en verksamhet som är knuten till inrättningen, t.ex. personalrestauranger och skolmatsalar. Sådan verksamhet omfattas inte heller av lagen. Visita anser att den föreslagna lagens räckvidd är otydligt uttryckt och att det bör klargöras vad som gäller för ett serveringsställe som ibland eller regelbundet serverar allmänheten, men som vid ett visst tillfälle är abonnerat av ett slutet sällskap. Regeringen vill framhålla att serveringsställen som normalt bedriver näringsverksamhet som riktar sig till allmänheten men som kan abonneras omfattas av lagen även vid de tillfällen som stället är bokat av ett slutet sällskap. Samma överväganden som regeringen har gjort för sedvanlig restaurangverksamhet har bäring på serveringsställen som abonneras för att användas vid t.ex. större fester och bröllop. Vid sådana tillfällen samlas ofta personer från olika regioner, kommuner eller stadsdelar och tillbringar i varandras fysiska närhet på en begränsad yta. Smittskyddsåtgärderna är till för att skydda besökare från smittspridning. Det är främst den som driver verksamheten som har möjlighet att vidta åtgärder för att minska smittspridning såsom att t.ex. minska antalet bord och stolar eller ta bort överflödig inredning. Vidare kan en del av ett serveringsställe vara abonnerad medan stället i övrigt är öppet som vanligt. Besökare i ett slutet sällskap rör sig då ofta även utanför den abonnerade delen för att t.ex. besöka toaletter. Det är svårt att göra skillnad på olika varianter av bokade tillställningar och en sådan uppdelning skulle också göra det svårt för kommunerna att avgöra i vilka situationer de ska utöva tillsyn. Därför anser regeringen att lagen bör omfatta samtliga fall där ett serveringsställe vänder sig till allmänheten och erbjuder servering av mat och dryck. Det överensstämmer också med vad som har anförs i propositionen Rökfria serveringsmiljöer om att rökförbudet omfattar sådana restauranger och andra serveringsställen som abonneras eller som på annat sätt används eller hyrs ut till slutna sällskap (prop. 2003/04:65 s. 28). 2019/20:172 i har framhållit att det bör förtydligas vem som ansvarar för smittskyddsåtgärder i de fall flera serveringsställen delar på en serveringsyta såsom vid s.k. food courts. Regeringen anser att de som driver serveringsställena bör ansvara gemensamt för att förhindra smittspridning på serveringsytor vid en food court. Besökare som beställer mat från ett serveringsställe har möjlighet att sätta sig på valfri plats i serveringslokalen. Ofta beställer besökare i samma sällskap mat från olika restauranger och placerar sig sedan tillsammans vid ett bord. Det går under sådana omständigheter inte att särskilja en restauranginnehavares ansvar från övrigas. Därför bör ansvaret vara delat. Det ligger också i linje med vad som gäller för serveringstillstånd enligt 8 kap. 14 § andra stycket alkohollagen. Av denna bestämmelse framgår att särskilt tillstånd kan meddelas för flera tillståndshavare att utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme. Om så har skett ska varje tillståndshavare svara för ordning och nykterhet inom serveringsutrymmet samt för att vad som i övrigt gäller enligt alkohollagen iakttas han eller hon bedriver servering där. Eftersom kunskaperna om det virus som orsakar covid-19 successivt ökar och spridningsbilden kontinuerligt ändras kan föreskrifterna på området behöva ändras med jämna mellanrum, vilket även Visita framhåller vikten av. Det är därför lämpligt att detaljerade föreskrifter fattas på en lägre normnivå än lag. Det föreslås därför att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om smittskyddsåtgärder som ska vidtas på serveringsställen. En ny förordning om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen bör tas fram. bör få bemyndigande att meddela föreskrifter om sådana smittskyddsåtgärder som avses i den föreslagna lagen. Föreskrifterna får inte gå utöver det som regleras i lagen, dvs. de ska avse utformningen av lokaler, tillhörande områden utomhus och entréer, hur verksamheten ska organiseras så att smittspridning bland besökare så långt som möjligt förhindras samt rutiner för hur smittspridning bland besökare kan förhindras. Bemyndigandet bör således vara avgränsat till föreskrifter som kompletterar lagens bestämmelser. Föreskrifterna bör dock förtydliga innebörden av lagens krav på sådana smittskyddsåtgärder som den som driver ett serveringsställe måste vidta. Utgångspunkten är att de näringsidkare som följer bestämmelserna ska belastas så lite som möjligt. Som flera remissinstanser har framfört måste därför föreskrifterna vara så tydliga som möjligt så att näringsidkarna vet vilka grundläggande smittskyddsåtgärder som ska vidtas. Föreskrifterna kommer dock att omfatta vitt skilda verksamheter, från små caféer till stora restauranger med serveringstillstånd och långa öppettider. Det är därför ofrånkomligt att kommunen som tillsynsmyndighet i det enskilda fallet måste avgöra om de åtgärder som vidtagits är tillräckliga. Tanken är inte att bemyndigandet ska användas för att anta föreskrifter som generellt stänger ner viss serveringsverksamhet. Sådana åtgärder får i stället beslutas av kommunen om det skulle behövas i det enskilda fallet, se även avsnitt 9. Regeringens förslag: Den som driver ett serveringsställe ska ansvara för att serveringsställets lokaler och tillhörande områden utomhus som besökare har tillträde till är utformade så att trängsel undviks och att besökare kan hålla ett från smittskyddssynpunkt säkert avstånd från varandra. Även i övrigt ska verksamheten organiseras så att smittspridning bland besökare så långt som möjligt förhindras. Den som driver ett serveringsställe ska också se till att det finns rutiner för hur smittspridning bland besökare kan förhindras. Kraven ska även gälla vid entréer, om den som driver serveringsstället äger eller på annan grund disponerar över entréområdet. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. i anser att det bör förtydligas ytterligare vad som avses med formuleringar som att ”besökare kan hålla ett från smittskyddssynpunkt säkert avstånd från varandra”, ”verksamheten organiseras så att smittspridning bland besökare så långt möjligt förhindras” och ”det finns rutiner för hur smittspridning bland besökare ska förhindras”. Det bör vara tydligt att förslaget syftar på att verksamhetsutövarens ansvar omfattar att avstånd ska hållas mellan olika sällskap, medan ansvaret för avstånd inom samma sällskap ska falla på besökarna själva. anför att kravet på att serveringsstället ska äga eller på annan grund disponera över entréområdet kommer göra det svårt att hantera risken för smittspridning vid entréerna. Visita framför att det måste vara tydligt för företagen vad som förväntas av dem. Skälen för regeringens förslag Serveringsställen är riskfyllda ur smittskyddssynpunkt då för varandra okända personer samlas och tillbringar i varandras fysiska närhet på en begränsad yta. Detta ökar risken för att viruset som orsakar covid-19 förs vidare till olika delar av samhället och skapar en ny smittspridningskedja, vilket bland annat innebär en risk för äldre och andra sköra grupper. En grundläggande smittskyddsåtgärd som måste vidtas på serveringsställen är därför att människor inte vistas för nära varandra. Det bör därför anges i lagen att den som driver ett serveringsställe ska se till att lokaler och tillhörande områden utomhus är utformade så att trängsel undviks på de ytor som besökare har tillträde till. Besökare ska kunna hålla ett från smittskyddssynpunkt säkert avstånd från varandra. Även i övrigt ska verksamheten utformas så att smittspridning förhindras. Dessa krav överensstämmer i huvudsak med föreskrifter HSLF-FS 2020:9. Eftersom ansvaret för att förhindra smittspridning bland serveringsställets personal regleras i den arbetsmiljörättsliga lagstiftningen bör den nu föreslagna lagen begränsas till sådana smittskyddsåtgärder som syftar till att förhindra smittspridning bland besökarna. Med lokal avses ett utrymme på serveringsstället som är beläget En utomhusservering är ett exempel på ett tillhörande område Att lokaler och områden ska vara utformade så att trängsel undviks innebär att möbler och annan inredning ska placeras så att framkomligheten på serveringsstället inte begränsas, med risk för trängsel För att besökare på ett serveringsställe ska kunna hålla ett från smittskyddssynpunkt säkert avstånd från varandra måste bord och stolar placeras på lämpliga avstånd från varandra. Eventuella köer inne på serveringsstället måste organiseras så att smittspridning motverkas. Närmare krav på åtgärder för att förhindra trängsel och för att besökare ska kunna hålla avstånd bör regleras i föreskrifter. Besökarna på ett serveringsställe kan dock under vissa omständigheter bidra till att regelverket inte följs. Det gäller t.ex. avstånd inom ett sällskap. Den som driver ett serveringsställe ska ge förutsättningar för att besökare ska kunna hålla avstånd men kan inte helt hållas ansvarig i de fall besökare inom ett sällskap ändå inte håller avståndet. Ansvaret för detta får anses falla på besökarna själva. Detta är även rimligt då det är smittspridning mellan för varandra okända personer som utgör en större risk för smittspridning och nya smittspridningskedjor. Utanför entréerna till serveringsställen samlas ofta många människor med syftet att besöka stället. Det kan uppstå köer och trängsel, vilket är riskfyllt ur smittskyddssynpunkt. Av detta skäl är det angeläget att åtgärder för att förhindra smittspridning vidtas även vid entréer. åtgärder kan vara att organisera flera köer, sätta upp avståndsmarkeringar och ge upplysningar om att fler besökare inte kan tas in då maxantalet besökare är uppfyllt. har anfört att kravet på att den som driver serveringsstället ska äga eller på annan grund disponera över entréområdet kommer att göra det svårt att hantera risken för smittspridning vid Regeringen konstaterar dock att det måste vara möjligt för den enskilde att i rimlig grad få klart för sig var gränserna går för dennes Detta gäller särskilt om den ansvarige inom ramen för den tillsyn som ska utövas kan bli föremål för olika förelägganden och förbud och också drabbas av viten om föreläggandena inte följs. Med hänsyn till att det är svårt att på förhand definiera hur ett entréområde ska avgränsas bör den som driver ett serveringsställe inte ansvara för att upprätthålla lagregler på platser som denne inte äger eller på annan grund disponerar Ansvaret för att ordningen upprätthålls på allmänt tillgängliga platser är i grunden en uppgift för polisen, jfr Lagrådets yttrande i propositionen Ny lag om tobak och liknande produkter (prop. 2017/18:156 s. 404–405). Regeringen anser mot bakgrund av detta att ansvaret för att vidta smittskyddsåtgärder vid entréer ska ligga på den som driver serveringsstället enbart om denne kan utöva rådighet över området. fallet om den som driver serveringsstället äger eller på annan grund disponerar över entréområdet. Exempelvis en hyresgäst eller annan nyttjanderättshavare kan vara en sådan person som disponerar över ett Även verksamheten i övrigt ska vara organiserad på ett från smitt- skyddssynpunkt säkert sätt så att smittspridning bland besökare så långt som möjligt förhindras. Här avses andra åtgärder än hur lokaler och områden fysiskt är utformade och möblerade. Det kan handla om hur serveringen organiseras, att besökare endast får äta och dricka sittandes Prop. 2019/20:172 vid ett bord eller hur många besökare som bör få vistas på ett serveringsställe. För att smittspridningen ska kunna förhindras är det av vikt att den som bedriver verksamheten arbetar med smittskyddsåtgärderna på ett genomtänkt och proaktivt sätt. Det bör därför krävas att denne ser till att det finns rutiner för hur smittspridning bland besökare kan förhindras, t.ex. att personalen ges adekvat utbildning om hygienåtgärder. i har anfört att kraven på smittskyddsåtgärder bör förtydligas i lagen. Eftersom dessa åtgärder kan förändras , bland annat utifrån att kunskapsläget förändras, anser regeringen att de närmare detaljerna kring vilka smittskyddsåtgärder som kan behöva vidtas för att förhindra smittspridning bör regleras i föreskrifter, se även avsnitt 6. 8 Ansvaret för tillsyn Regeringens förslag: Den kommunala nämnd som ansvarar för miljö- och hälsoskyddsområdet ska ha tillsyn över att den nya lagen och anslutande föreskrifter följs. Regeringens bedömning: Tillsynen bör inte vara avgiftsfinansierad.