prop · H70369 · 2020-01-28 00:00:00 — Även om det praktiska behovet sett till antalet fall är begränsat, vilket också tas upp i promemorian, visar tillgänglig statistik trots allt att ett antal misstankar rörande våldtäktsbrott begångna mot barn läggs ned på grund av preskription . Enligt promemorian kan det därför inte uteslutas att det finns ett visst behov av att avskaffa preskription eller förlänga preskriptionstiden för sådana brott. Något som också talar för en avskaffad preskription är att flera av de övriga nordiska länderna redan har slopat preskription för bl.a. våldtäkt som begåtts mot barn. Sammantaget menar regeringen att våldtäktsbrott bör undantas från preskription. och () anser att endast grova våldtäktsbrott bör omfattas av undantaget. menar att huvudprincipen att preskriptionsfrågan kopplas till straffskalan bör tillämpas även i detta fall. Det innebär enligt att grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn, för vilka brott är föreskrivet fängelse i högst , kan jämställas med dråp och därmed får undantas från preskription. Regeringen konstaterar emellertid att de grova våldtäktsbrotten och brotten av normalgraden har samma skyddsintresse och straffbelägger samma gärning, inom respektive brott. Det är i båda fallen fråga om allvarlig brottslighet. Såväl det allmänna som det enskilda intresset av att beivra sexuella övergrepp torde vara lika starkt för brott av normalgraden som för de grova brotten. Regeringen delar därmed promemorians uppfattning att båda graderna bör omfattas. I likhet med den bedömning som görs i promemorian anser regeringen däremot att våldtäkt som är att anse som mindre grov, som har en straffskala på fängelse i högst , inte bör undantas från preskription. När det gäller de övriga, mindre allvarliga, brotten i 6 kap. väger skälen för preskription över och någon förändring avseende dem bör därför inte göras. Regeringen föreslår alltså att preskription ska avskaffas för våldtäkt som inte är mindre grov och grov våldtäkt, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , samt för våldtäkt mot barn och grov våldtäkt mot barn. Könsstympning har stora likheter med våldtäktsbrott. Det är ett mycket integritetskränkande brott som leder till livsvariga fysiska och psykiska skador. Straffskalorna är desamma som för våldtäktsbrotten. I samband med att utgångspunkten för beräkning av preskriptionstid för könsstympning av barn förändrades, uttalade regeringen att det finns flera omständigheter som talar för att många fall av könsstympning upptäcks först förflutit efter gärningen och att det förhållandet att könsstympning är fysiskt påvisbar i de flesta fall saknar betydelse för att brottet ska uppmärksammas av utomstående (se vidare prop. s.27–28). Enligt regeringens mening intar könsstympning av barn, i likhet med våldtäktsbrott mot barn, en sådan särställning att det finns skäl att undanta brottet från preskription. Det mindre grova brottet är inte avsett att tillämpas vid könsstympning på barn (se prop. 2016/17:108 s. 55) och bör inte omfattas. Regeringen föreslår således att könsstympningsbrott som inte är mindre grovt ska undantas från preskription, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Andra allvarliga brott mot barn I promemorian görs bedömningen att det inte finns tillräckliga skäl att avskaffa preskription för andra brott än de som regeringen föreslår ovan. I enlighet med utredningsuppdraget lämnas emellertid författningsförslag som innebär att preskription avskaffas också för vissa andra allvarliga brott, nämligen grov misshandel, synnerligen grov misshandel, människorov som inte är mindre grovt, människohandel som inte är mindre grov, grov människoexploatering och grovt rån, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . De flesta remissinstanser kommenterar inte detta särskilt. I lagrådsremissen föreslog regeringen att preskription ska slopas även för dessa brott. Det konstaterades att det är fråga om brott som riktar sig mot den personliga sfären, är starkt integritetskränkande och även har en sträng straffskala. Regeringen var medveten om att statistiken inte visar att preskription utgör något stort problem avseende de aktuella brottstyperna, men menade att varje fall som inte kan lagföras på grund av att preskription inträtt framstår som stötande. Enligt regeringen skulle ett avskaffande av preskription kunna bidra till att öka möjligheterna att lagföra brotten. Det anfördes att det handlar om brottslighet som inte sällan upptäcks först förflutit efter gärningen. Att det kan ta innan barnet berättar vad det varit utsatt för talar enligt för att preskription bör avskaffas för allvarliga brott såsom människohandelsbrott. Även ECPAT menar att människohandel mot barn bör undantas från preskription. Sammantaget ansåg regeringen att det fanns tillräckligt starka skäl för att slopa preskriptionstiden för de brott i 3, 4 och 8 kap. som promemorian innehåller förslag om. Lagrådet avstyrker förslaget i denna del. Lagrådet uttalar att det i promemorian görs bedömningen att det inte kommit fram att det finns något behov av att avskaffa preskription eller förlänga preskriptionstiden för dessa brott samt att vad som framförs i lagrådsremissen i denna del inte heller visar på att det finns ett sådant behov. 2019/20:69 att det underlag som Lagrådet har tillgång till inte ger något stöd för att det finns behov av slopad preskription eller förlängd preskriptionstid beträffande de aktuella brotten. Enligt regeringens mening finns det i och för sig skäl som talar för att preskription bör avskaffas för samtliga brott som omfattas av lagrådsremissens förslag. Lagrådets invändning går dock inte att bortse från och bör därför godtas. Något förslag om att avskaffa preskription för grov misshandel, synnerligen grov misshandel, människorov som inte är mindre grovt, människohandel som inte är mindre grov, grov människoexploatering och grovt rån, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , lämnas därför inte . I likhet med ställningstagandet i lagrådsremissen föreslår regeringen inte heller att preskription ska avskaffas för barnpornografibrott, vilket bl.a. Stiftelsen och önskar. Regeringen anser emellertid att det finns anledning att allmänt se över bl.a. preskriptionstidernas utformning för att säkerställa att de tillgodoser intresset av en effektiv lagföring av brott och är anpassade till den tekniska utvecklingen. Att det bör göras en översyn av preskriptionsinstitutet är också något som flera remissinstanser efterfrågar. Regeringen avser därför att tillsätta en sådan utredning. Frågan om avskaffande av preskription för andra brott än de som omfattas av denna proposition bör lämpligen övervägas vidare inom ramen för den översynen. Försök, förberedelse, stämpling och medverkan Ett försöksbrott har samma straffmaximum och därmed samma preskriptionstid som fullbordat brott. Regeringen ansåg att denna koppling till brottets svårhet inte borde frångås när preskription för bl.a. mord avskaffades . Det påpekades att det finns försöksgärningar som kan framstå som i princip lika allvarliga som ett fullbordat brott. Som exempel gavs ett långt framskridet försök till mord som innebär att målsäganden får livsvariga invalidiserande skador, eller ett försök till mord där det endast är rena tillfälligheter, utanför gärningsmannens kontroll, som gör att målsäganden inte avlider. Regeringen ansåg därför att preskription skulle slopas även för försöksbrotten, trots att bedömningen av vilka brott som skulle undantas från preskription bör göras restriktivt (se prop. 2009/10:50 s. 20–21). Skälen för att försök till brott som innebär uppsåtligt dödande inte ska preskriberas gör sig inte lika starkt gällande när det rör sig om försök till våldtäktsbrott eller könsstympningsbrott. Ett försök till våldtäkt leder sällan till lika allvarliga skador som ett fullbordat brott. Ett våldtäktsförsök kan sägas ha mer likheter med andra brott såsom misshandel, olaga tvång eller olaga hot. Detsamma torde gälla för försök till könsstympning. Ett könsstympningsbrott är dessutom fullbordat så snart gärningsmannen har utfört ett ingrepp i syfte att åstadkomma en bestående förändring i en flickas könsorgan. Sammantaget anser regeringen att skälen för att undanta försök till våldtäkt och könsstympning inte är lika starka som för de fullbordade brotten. Försöksbrotten bör därför även fortsättningsvis preskriberas. Förberedelse och stämpling till brott ligger tidigare än försöksstadiet och i konsekvens härmed får inte straffet sättas lika högt som för fullbordat Det innebär att även preskriptionstiderna blir kortare. Förberedelse och stämpling preskriberas avseende de brott som i sina fullbordade former inte preskriberas. Det saknas skäl att låta en annan ordning gälla för de brott som föreslås undantas från preskription. Det finns inte heller anledning att föreslå några ändringar i fråga om underlåtenhet att avslöja eller förhindra brott. Brott genom anstiftan eller medhjälp har samma straffmaximum och alltså samma preskriptionstid som fullbordat brott. Bestämmelsen om anstiftan och medhjälp är generellt tillämplig på brottsbalksbrott och specialstraffrättsliga brott som har fängelse i straffskalan. Det medför att medverkan till sådana brott som föreslås undantas från preskription inte heller kommer att preskriberas. Påföljdspreskription och absolut preskription bör avskaffas Enligt regeringens mening vore det otillfredsställande om den som begått ett allvarligt brott som undantagits från åtalspreskription skulle kunna undgå påföljd genom att hålla sig undan verkställighet. När ett brott är så allvarligt att det bör undantas från åtalspreskription bör det också undantas från påföljdspreskription. Samma skäl gör sig gällande beträffande absolut preskription som beträffande påföljdspreskription. Regeringen föreslår alltså, i likhet med promemorian, att de brott som föreslås undantas från åtalspreskription även undantas från påföljdspreskription och absolut preskription. Ett brott som någon begått kan enligt gällande ordning alltid preskriberas (35 kap. 2 § andra stycket ). I betänkandet Slopad straffrabatt för unga myndiga (SOU 2018:85) föreslås att den s.k. ungdomsreduktionen, som gäller för lagöverträdare under , framöver ska gälla för den som har begått brott innan han eller hon har fyllt . Som en följd härav föreslås en ändring i bestämmelsen ovan som innebär att preskription för mord och övriga allvarliga brottstyper som räknas upp i samma paragraf ska ske endast om lagöverträdaren var för brottet. Betänkandet bereds i . Något skäl att överväga förändringar av bestämmelsen i 35 kap. 2 § andra stycket finns inte. De brott som föreslås undantas från preskription bör således även fortsättningsvis preskriberas om brottet begåtts av någon som var . I dessa fall bör preskriptionstiden, på samma sätt som , räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . I promemorian föreslås en ny bestämmelse som ska reglera det. Regeringen kan dock konstatera att det i 35 kap. 4 § andra stycket redan finns bestämmelser om förlängd preskriptionstid för dessa fall. Hänvisningarna i detta stycke till de brott som ska undantas från preskription bör därför finnas kvar och någon särskild bestämmelse om vad som gäller när brottet begåtts av någon bör inte införas. I förhållande till de brott som ska undantas från preskription blir bestämmelsen i andra stycket sålunda tillämplig endast i fråga om gärningsmän . 5.4Längsta tid för behandling av uppgifter i vissa register Regeringens förslag: Uppgifter i dels spårregistret, dels fingeravtrycks- och signalementsregister som inte kan hänföras till en identifierbar person, får behandlas efter registreringen om uppgifterna hänför sig till utredningar om våldtäkt som inte är mindre grov, grov våldtäkt och brott mot 2 § lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor som inte är mindre grovt, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , samt våldtäkt mot barn och grov våldtäkt mot barn. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Datainspektionen avstyrker promemorians förslag eftersom någon analys av hur de inverkar på den enskildes personliga integritet inte gjorts. Inspektionen uppger att förslagen innebär att gallringstiden för vissa personuppgifter förlängs avsevärt och att behandlingen även avser integritetskänsliga personuppgifter. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslagen. Skälen för regeringens förslag: Bland annat i syfte att utreda brott, för ett spårregister över dna-profiler och fingeravtrycks- och signalementsregister. Bestämmelser om registren finns i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (polisens brottsdatalag). Regleringen fanns tidigare i den numera upphävda polisdatalagen (2010:361) och utgick då från när uppgifterna skulle gallras. De nu gällande bestämmelserna motsvarar de tidigare bestämmelserna om gallring men är formulerade så att de anger den längsta tid som personuppgifterna får behandlas (se prop. 2017/18:269 Brottsdatalag – kompletterande lagstiftning s. 122–123). Någon ändring i fråga om hur länge uppgifterna får behandlas har inte gjorts. Uppgifter i spårregistret, samt uppgifter i fingeravtrycks- och signalementsregister som inte kan hänföras till en identifierbar person, får inte behandlas längre än efter registreringen. Sådana uppgifter får dock behandlas efter registreringen om uppgifterna hänför sig till utredningar om brott som anges i 35 kap. 2 § första stycket (5 kap. 7 § tredje stycket och 5 kap. 15 § andra stycket polisens brottsdatalag). Det innebär alltså att uppgifter från utredningar som rör de brott som inte preskriberas enligt 35 kap. 2 § får behandlas . Promemorians förslag innebär att samma principer ska gälla för uppgifter som hänför sig till utredningar om sådana brott som föreslås undantas från preskription. Det skulle alltså innebära att uppgifter som hänför sig till utredningar om dessa brott får behandlas efter registreringen. För att utredningar ska kunna bedrivas så effektivt som möjligt krävs att t.ex. spår och fingeravtryck som analyserats under utredning av brott får behandlas i princip så länge som det kan antas att någon kan ställas till ansvar för en gärning. Enligt regeringens mening är det rimligt att samma frister för personuppgiftsbehandling som gäller för de brott som enligt nuvarande reglering är undantagna från preskription, ska gälla även för de brott som föreslås ska undantas. Med anledning av vad Datainspektionen anför om inverkan på den enskildes personliga integritet vill regeringen framhålla följande. innehåller inga uppgifter som kan hänföras till en identifierbar person. Inte heller den nu aktuella Prop. 2019/20:69 bestämmelsen beträffande fingeravtrycks- och signalementregister avser Även om det alltså inte är fråga om några personregister, behandlas uppgifterna i syfte att gärningsmännen i ett senare skede ska kunna identifieras och dömas. Det integritetsintrång som behandlingen kan innebära är enligt regeringens mening befogat och inte större än nödvändigt. Uppgifterna hänför sig till utredningar om allvarliga brott mot barn och behandlingen är nödvändig för att brotten ska kunna utredas och gärningsmännen lagföras. Motsvarande längsta tider för behandling har också bedömts vara rimliga och proportionerliga när det gäller de brott som är undantagna från preskription. Regeringen föreslår således att uppgifter som hänför sig till utredningar om de brott som föreslås undantas från preskription får behandlas efter registreringen. Med den utformning som polisens brottsdatalag har, kommer dessa brott att omfattas av regleringen utan att det behövs några särskilda lagändringar. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . De nya bestämmelserna om avskaffad preskription ska gälla även för brott som vid lagens ikraftträdande ännu inte har preskriberats. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer inte med regeringens förslag. I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . Vidare görs bedömningen att de nya bestämmelserna om att undanta vissa brott från preskription endast bör gälla för brott som begås efter lagändringen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser yttrar sig inte särskilt över promemorians förslag och bedömning. framhåller beträffande förslaget om avskaffad preskription att alltför många undantag från huvudregeln kan leda till oklarheter och misstag vid den praktiska tillämpningen samt att detta i synnerhet gäller om övergångsbestämmelserna skiljer sig från övergångsbestämmelserna till tidigare införda lagändringar avseende avskaffande av preskription. Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft . Regeringen föreslår att detta sker . Enligt 5 § lagen (1964:163) om införande av (promulgationslagen) och 2 kap. 10 § regeringsformen får straffbestämmelser inte ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. En bestämmelse med samma innebörd finns också i artikel 7 i . Av detta följer att ändringarna i straffbestämmelsen om barnpornografibrott får tillämpas endast på gärningar som har begåtts efter ikraftträdandet. Några övergångsbestämmelser beträffande dessa ändringar behövs därför inte. Av 12 § promulgationslagen följer att ändrade regler om preskription inte ska tillämpas på brott som begåtts innan de nya reglerna trädde i kraft. 2019/20:69 Bestämmelsen i 12 § kan dock ändras genom lag. Det är således enligt gällande rätt möjligt att besluta att nya bestämmelser om preskription även ska gälla för redan begångna men inte preskriberade brott. När preskription avskaffades för bl.a. mord infördes en särskild övergångsbestämmelse som innebar att ändringarna gavs retroaktiv verkan. Regeringen uttalade dock att möjligheten att göra avsteg från huvudregeln i 12 § promulgationslagen bör tillämpas med återhållsamhet och att det för att frångå den bör finnas goda skäl. Enligt regeringen avsåg förslaget brott för vilka det fanns starka allmänna respektive enskilda intressen av att lagföring kan ske och det anfördes att de skäl som talar för att brotten bör undantas från preskription också talar för att ändringarna ska gälla även för redan begångna gärningar (se prop. 2009/10:50 s. 31). Preskriptionsbestämmelser i har tidigare getts retroaktiv verkan även när det gäller förlängning av preskriptionstiden vid vissa brott som begås mot barn (se prop. 1994/95:2, prop. 2004/05:45, prop. 2009/10:50, prop. 2009/10:70, prop. 2012/13:111 En skärpt sexualbrottslagstiftning och prop. 2012/13:194 Stärkt skydd för barn mot sexuella övergrepp). I promemorian görs bedömningen att de nya bestämmelserna om att undanta vissa brott från preskription endast bör gälla för brott som begås efter det att lagändringen trätt i kraft. Enligt promemorian ska bestämmelser om retroaktiv verkan beslutas endast om det föreligger starka skäl. Det anförs vidare att skälen för retroaktivitet bör vara starkare när det gäller att helt avskaffa preskription än vid en förlängning av preskriptionstiden. I enlighet med vad som uttalats i tidigare lagstiftningsärenden anser regeringen att det bör finnas goda skäl för att frångå huvudregeln i 12 § promulgationslagen. Vid den avvägning som måste göras mellan intresset av förutsebarhet i straffrättskipningen och behovet av retroaktiv tillämpning av nya preskriptionsbestämmelser ser regeringen inte skäl att avvika från den bedömning som gjorts tidigare. Tvärtom kan det, vilket synes vara inne på, vara lämpligt att tillämpningen i fråga om retroaktivitet är densamma som vid tidigare gjorda ändringar avseende preskription. De skäl som talar för att brotten bör undantas från preskription talar också för att ändringen ska gälla även för redan begångna brott. Som framgår ovan följer regeringen synpunkter när det gäller vilka brott som bör undantas från preskription, se avsnitt 5.3. Under sådana förutsättningar anser sig Lagrådet kunna acceptera en övergångsbestämmelse som innebär att de nya reglerna om preskription ges retroaktiv verkan, trots de betänkligheter av principiell natur som kan riktas mot den. Regeringen föreslår mot denna bakgrund en särskild övergångsbestämmelse av innebörden att preskription avskaffas även för brott som begåtts före ikraftträdandet, förutsatt att brottet inte preskriberats enligt äldre bestämmelser. Regeringens bedömning: Förslaget att höja minimistraffet för grovt barnpornografibrott kommer att leda till ökade kostnader för Kriminalvården. Kostnaderna ryms dock inom befintliga anslag. Förslagen i övrigt medför inte några ökade kostnader för rättsväsendets myndigheter som inte ryms inom befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Kriminalvården anför att analysen, sett enbart ur den aktuella utredningens perspektiv och förslag, synes fullt adekvat men att de ekonomiska konsekvenserna av förslagen måste bedömas i ljuset av samtliga andra avslutade eller pågående utredningar som har föreslagit eller har i uppdrag att föreslå nykriminaliseringar eller straffskärpningar. Enligt myndigheten kommer förslagen sammantaget av allt att döma leda till en väsentligt ökad klienttillströmning, vilken inte kan mötas med Kriminalvårdens befintliga platskapacitet. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt över promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen föreslår att minimistraffet för grovt barnpornografibrott höjs från fängelse till fängelse och att den som skildrar ett barn i pornografisk bild ska kunna straffas för barnpornografibrott även om han eller hon inte haft uppsåt till men varit oaktsam beträffande omständigheten att den som skildras är . Vidare föreslås att preskription avskaffas för våldtäkt som inte är mindre grov, grov våldtäkt och brott mot 2 § lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor som inte är mindre grovt, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , samt för våldtäkt mot barn och grov våldtäkt mot barn. Förslaget att höja minimistraffet för grovt barnpornografibrott innebär att straffen kommer att skärpas för vissa gärningar. Detta bedöms leda till ökade kostnader för Kriminalvården. Utredaren har uppskattat kostnaderna för sitt förslag, som innebär en höjning av minimistraffet till fängelse , till . Kostnadsökningarna antas enligt utredaren inträda gradvis. Beräkningen utgår från antalet fällande domar för grovt barnpornografibrott och bygger huvudsakligen på att strafftiderna ökas med . Av den officiella kriminalstatistiken framgår att antalet lagföringar med grovt barnpornografibrott som huvudbrott är i genomsnitt 33 stycken , baserat på lagföringsstatistik –2018. Påföljden bestämdes i genomsnitt till fängelse i 22 fall och till skyddstillsyn i 9 fall. Det förslag som regeringen lämnar innebär att minimistraffet höjs till fängelse , dvs. Detta torde förutom längre strafftider även leda till fler domar med fängelse som påföljd för grovt barnpornografibrott eftersom det i högre utsträckning kan bli aktuellt att döma till fängelse med hänsyn till brottets straffvärde. Med dessa utgångspunkter blir den totala årliga ökningen av strafftiderna fängelse, varav – med hänsyn till reglerna om villkorlig frigivning – skulle verkställas i Regeringen anser, i likhet med vad som anges i promemorian 2019/20:69 avseende det där lämnade lagförslaget, att det är svårt att med någon exakthet ange hur stor kostnadsökningen kommer att bli för Kriminalvården, men bedömer att denna ryms inom befintliga anslag. Eventuella kostnadsökningar för rättsväsendets myndigheter till följd av förslaget om ett förändrat skuldrekvisit för barnpornografibrott genom skildring bedömer regeringen ryms inom befintliga anslag. Förslaget om avskaffad preskription för vissa allvarliga brott mot barn syftar till att dessa brott ska kunna utredas och lagföras även . Bestämmelserna föreslås få retroaktiv verkan.