prop · H703169 · 2020-05-28 00:00:00 — Det är inte säkert att förundersökningarna kan avslutas , vilket i sin tur kan leda till att flera åtal väcks mot en och samma person . tjänstemän är väl förtrogna med och besitter ingående kunskaper om varor som ofta är föremål för smugglingsbrott. Detta gäller främst narkotika, men också dopningsmedel och hälsofarliga varor. För att göra det möjligt för att agera i sådana situationer som beskrivs ovan, föreslår regeringen därför att rätt att inleda förundersökning enligt 19 § första stycket smugglingslagen ska utvidgas till att omfatta brott som består i innehav eller bruk av narkotika, innehav av dopningsmedel och innehav av hälsofarliga varor. De nya brotten är generellt sett inte svårare att utreda eller mer juridiskt komplicerade än de brott som redan omfattas av smugglingslagen. Om det misstänkta brottet inte skulle vara av enkel beskaffenhet, ska åklagare enligt 19 § andra stycket ta över ledningen av förundersökningen så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Detsamma gäller om det annars är påkallat av särskilda skäl. Den utvidgade förundersökningsrätten ska gälla om det finns anledning att anta att något av dessa brott har begåtts och misstanken uppkommit i samband med att redan utreder ett brott som omfattas av smugglingslagen eller när en tjänsteman vid eller ingriper mot ett brott som omfattas av smugglingslagen. När det gäller annan otillåten befattning med narkotika, dopningsmedel eller hälsofarliga varor, exempelvis utbjudande till försäljning eller framställning, förekommer det inte i samma utsträckning att tulltjänstemän stöter på sådan brottslighet, vilket gör att det inte bedöms motiverat att låta utvidgningen av förundersökningsrätten omfatta sådana brott. Enligt 1 § andra stycket smugglingslagen får en tullåklagare inte föra talan gällande brott enligt narkotikastrafflagen. Gemensamt för dessa brott är att de riktar sig mot andra slutanvändare av narkotikan än gärningspersonen själv medan innehavsbrott och brukande är direkt kopplade till den misstänkte gärningspersonen. Dessa brott är således i normalfallet relativt enkla att både utreda och lagföra. Regeringen föreslår därför att tullåklagare ska kunna föra talan avseende innehav och bruk av narkotika, innehav av dopningsmedel och innehav av hälsofarliga varor. Utvidgad rätt att inleda förundersökning och föra talan i samband med rattfylleribrott En motsvarande utvidgning av förundersökningsrätt enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott föreslås . har befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott, jfr avsnitt 5.2. gjorde 55 108 utandningsprov och inledde 425 förundersökningar varav 327 avsåg rattfylleri, 25 grovt rattfylleri och 73 drograttfylleri. Merparten av alkoholutandningsproven tas i samband med att utför tullkontroller i hamnar. Alkoholutandningsprov tas även i samband med att utför punktskattekontroller utifrån bestämmelserna i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter. Dessa kontroller utförs både i gränsnära områden och inne i landet. I de fall en tulltjänsteman i samband med en sådan kontroll inne i landet upptäcker eller misstänker att den som kontrolleras innehar narkotika, dopningsmedel eller andra hälsofarliga varor är det nästan omöjligt att koppla detta till en olovlig införsel av dessa varor. Tulltjänstemannen kan då inte agera mot innehavet utan behöver kontakta . Av de skäl som anges ovan och i likhet med promemorian föreslår regeringen därför att ska kunna inleda förundersökning angående innehav eller bruk av narkotika, innehav av dopningsmedel eller innehav av hälsofarliga varor. Förutsättningen är att det i samband med att vidtar åtgärder mot ett rattfylleribrott finns anledning att anta att något av dessa brott har begåtts. Regeringen föreslår dock till skillnad från promemorian att denna befogenhet regleras i lagen om och befogenheter mot rattfylleribrott i stället för i smugglingslagen. Regeringen föreslår också, på samma sätt som i fråga om smugglingslagen, att tullåklagare ska kunna föra talan avseende de nya brotten om dessa upptäcks i samband med att vidtar åtgärder enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Som anges ovan så är dessa brott i normalfallet relativt enkla att både utreda och lagföra. Genom att låta tullåklagare föra talan även i dessa ärenden frigörs resurser hos de allmänna åklagarna som i stället kan användas mot mer avancerad brottslighet. Denna ordning utesluter självklart inte allmän åklagares åtalsrätt och skulle saken inte vara av enkel beskaffenhet ska ärendet överlämnas till allmän åklagare. I likhet med promemorian anser regeringen därför att tullåklagare ska ges denna befogenhet. Till skillnad från promemorian föreslår regeringen dock att befogenheten regleras i lagen om och befogenheter mot rattfylleribrott och inte i smugglingslagen. anför att det bör övervägas att tydligt i lag ange när åklagare ska ta över ledningen av förundersökningen från . Denna fråga gör sig särskilt gällande då den misstänkta är eller om någon som är ska höras, eftersom det i dessa fall krävs särskild kompetens, utbildning och erfarenhet för att bedriva förundersökning. Bestämmelser om när en åklagare ska överta ledningen av en förundersökning från finns i 19 § andra stycket smugglingslagen. Där sägs att om saken inte är av enkel beskaffenhet, ska ledningen av förundersökningen övertas av åklagaren så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Åklagaren ska även annars överta ledningen när detta är påkallat av särskilda skäl. I samband med att smugglingslagen infördes gjorde regeringen bedömningen att det inte är lämpligt att i lagen närmare bestämma när åklagaren skall överta förundersökningen, jfr prop. 1999/2000:124 s. 159. Där uttalades bl.a. följande. Huruvida ett förundersökningsärende är "av enkel beskaffenhet" eller inte måste avgöras från fall till fall. Vid denna bedömning får hänsyn främst tas till sådana omständigheter som hur gärningsmannen ställer sig till misstankarna, hur omfattande de återstående utredningsuppgifterna kan beräknas bli, deras karaktär liksom behovet av att använda tvångsmedel samt hur allvarlig brottslighet det är fråga om. Huruvida det annars finns ”särskilda skäl” får bedömas med utgångspunkt i motsvarande omständigheter men mot bakgrund av att det inte finns någon som skäligen kan misstänkas för brottet. Med hänsyn härtill kan det vara av särskild vikt i vilken mån det är fråga om brott av allvarligare beskaffenhet eller användning av tvångsmedel. har, med stöd av åklagarförordningen (2004:1265) och i samråd med , utarbetat kompletterande föreskrifter till den nämnda bestämmelsen i smugglingslagen. Författningen heter föreskrifter och allmänna råd (ÅFS 2013:3) om ledning av förundersökning i brottmål som även kan ledas av . De fall som särskilt nämner regleras i 6 § i dessa föreskrifter. Det framgår av punkterna 5 och 6 att åklagare ska överta ledningen av förundersökningen när den misstänkte är eller när någon som är ska höras under förundersökningen. Enligt regeringens bedömning är det därmed tillräckligt tydligt reglerat att åklagare ska överta ledningen av förundersökningen från i de fall som tar upp. synpunkt föranleder därför ingen åtgärd inom ramen för det här lagstiftningsärendet. anför att det behövs förtydliganden i fråga om de föreslagna ändringarnas påverkan på kustbevakningstjänstemäns befogenheter enligt 20–22 och 25 a–27 §§ smugglingslagen samt möjligheter att biträda enligt 19 § tredje stycket smugglingslagen. Regeringen instämmer i synpunkterna. Den föreslagna ändringen i smugglingslagen har justerats på så sätt att det nu finns en uttrycklig hänvisning till myndigheten när befogenheterna i 20–22 och 25 a–27 §§ ska kunna tillämpas av tjänstemän vid . I 19 § tredje stycket anges att om leder en förundersökning får myndigheten anlita biträde av eller en kustbevakningstjänsteman. Det följer av ordalydelsen att rätt att anlita biträde av eller en kustbevakningstjänsteman enligt denna bestämmelse också omfattar de nya brotten. har framfört att det i promemorians förslag inte gjordes några ändringar i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. I utkastet till lagrådsremiss har en ny 3 a § lagts till i den lagen som innebär att uppgifter 2019/20:169 och befogenheter utökas men inte . Myndigheten motsätter sig inte att får befogenheterna utvidgade, men anser att det finns ett tydligt behov av att även möjligheter att självständigt kunna fullfölja ett ärende om rattfylleri genom narkotikapåverkan utvidgas. Vidare anser att det kan finnas ett behov av att förtydliga den föreslagna 3 a § vad avser rekvisitet ”…i samband med att vidtar åtgärder mot ett brott enligt 1 §…”. Det framstår som oklart om t.ex. en passagerare i en bil uppträder uppenbart narkotikapåverkad omfattas av regleringen på ett sådant sätt att det är möjligt för en tulltjänsteman att ingripa även mot denne och inte bara mot chauffören. Med anledning av synpunkter i denna del gör regeringen följande bedömning. När vidtar en åtgärd för att förhindra, upptäcka eller utreda ett brott avseende rattfylleri eller grovt rattfylleri enligt 4 eller 4 a § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott mot en person som framför ett fordon och i samband med denna åtgärd fattar misstanke om något av de nya brotten, t.ex. innehav eller bruk av narkotika, mot en passagerare i fordonet så bör kunna inleda förundersökning om brottet även mot passageraren. Bestämmelsen är därför utformad på så sätt att när vidtar en åtgärd enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott och i samband därmed misstänker att något av de angivna brotten har begåtts så kan inleda förundersökning om brott även mot andra personer i fordonet än bara föraren av fordonet. Vad gäller frågan om att även ska kunna inleda förundersökning om brott gällande bruk av narkotika i samband med att myndigheten ingriper mot rattfylleribrott saknas det beredningsunderlag för att hantera den frågan i det här lagstiftningsärendet. Förslagen föranleder att det införs två nya paragrafer i smugglingslagen, 34 och 35 §§. Eftersom bestämmelserna kompletterar befogenheter som redan finns i smugglingslagen föreslås en ny rubrik, Kompletterande befogenheter, närmast före 34 §. En motsvarande ändring avseende utvidgad förundersökningsrätt och rätten för tullåklagare att föra talan görs i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott genom att det införs en ny paragraf, 3 a §. 7 Hjälp av vid en åklagarledd förundersökning Som framgår ovan får med stöd av 19 § första stycket smugglingslagen fatta beslut om att inleda förundersökning om brott enligt smugglingslagen samt vissa andra i smugglingslagen angivna brott. paragrafens andra stycke anges att om saken inte är av enkel beskaffenhet Prop. 2019/20:169 ska ledningen av förundersökningen övertas av åklagare så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. När en förundersökning har tagits över av åklagare får denne enligt 19 § tredje stycket smugglingslagen anlita biträde av . Åklagaren får också uppdra åt tjänstemän vid denna myndighet att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. I förarbetena till smugglingslagen anförs att möjligheten för åklagaren att begära biträde av ger åklagaren möjlighet att ta tillvara tulltjänstemännens särskilda kunskaper och erfarenheter beträffande sådana brott som det här är fråga om, jfr prop. 1999/2000:124 s. 160. Detta bör innebära att biträde till allmän åklagare endast omfattar brott enligt smugglingslagen eller andra brott som avses i 1 § andra stycket den lagen. 7.2Utvidgade befogenheter för åklagare att ta hjälp av Regeringens förslag: Bestämmelserna i 19 § tredje stycket smugglingslagen ska även gälla vid en förundersökning angående brott som avser innehav av en vara som inte får innehas utan tillstånd och som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel eller utförsel, om varan har påträffats i samband med att utreder ett brott som omfattas av smugglingslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorian har dock en annan lagteknisk lösning. Remissinstanserna: , , , och tillstyrker förslaget. , , , Justitiekanslern, tingsrätt, ombudsmän (), , och har inget att invända mot förslaget. anför att promemorians förslag framstår som praktiska och bör leda till ökad effektivitet. anför att det är myndighetens uppfattning att förslaget kommer att leda till en mer effektiv och snabbare hantering av de aktuella förundersökningarna. Skälen för regeringens förslag: Vid åklagarledda förundersökningar har åklagaren möjlighet att anlita biträde av för att företa utredningsåtgärder, t.ex. att hålla förhör med misstänkta och vittnen. Detta är inte ovanligt när det gäller brottsutredningar som har inletts av men som därefter har överlämnats till åklagare. har åklagare dock inte möjlighet att begära biträde av när det gäller andra brott än brott enligt smugglingslagen eller de andra brott som anges i 1 § andra stycket den lagen, och när det gäller de sistnämnda brotten krävs också att de rör införsel eller utförsel för att det ska finnas en sådan möjlighet. Det är inte ovanligt att tulltjänstemän påträffar varor i samband med ingripanden mot smugglingsbrott beträffande vilka det kan misstänkas att innehavet är olovligt, men där innehavet inte kan antas ha någon koppling Det gäller, förutom narkotika, dopningsmedel och 2019/20:169 hälsofarliga varor, också skjutvapen och ammunition. inte ovanligt att skjutvapen påträffas vid en husrannsakan som utförs i syfte att hitta bevis för ett smugglingsbrott. tillståndsplikt för innehav av skjutvapen finns i 2 kap. 1 § vapenlagen (1996:67). Det kan även gälla andra varor som inte får föras fritt in i eller ut ur landet och som det krävs tillstånd för att få inneha, exempelvis vissa explosiva varor som det krävs tillstånd för att bl.a. hantera och förvara, se 5 § 1 och 16 § lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. När det gäller sådana varor kan det , beroende på omständigheterna, misstänkas att de utgör smuggelgods och att det därför rör sig om olovlig befattning med smuggelgods, exempelvis förvaring, jfr 12 § smugglingslagen, varvid har befogenhet att ingripa. så inte är fallet får myndigheten dock inte inleda förundersökning avseende det aktuella brottet och åklagare har inte heller möjlighet att ta hjälp av eller en tjänsteman vid myndigheten med stöd av 19 § tredje stycket smugglingslagen. Även när tulltjänstemän utför punktskattekontroller enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter händer det att de påträffar tillstånds- pliktiga föremål som inte får föras fritt över gränsen, beträffande vilka det kan misstänkas att innehavet är olovligt, utan att det finns någon koppling till smugglingsbrott eller olovlig befattning med smuggelgods. En annan situation som skapar problem är när ett ärende startar som exempelvis misstänkt grov smuggling, jfr 5 § smugglingslagen, som är ett brott där kan biträda åklagare. emellertid kopplingen till smugglingsbrottet bort och misstanken övergår i stället till att avse grovt narkotikabrott. Då har åklagare inte längre befogenhet att begära biträde av enligt gällande bestämmelser. Eller så faller kopplingen till smuggling bort avseende en del av Kvar finns en misstanke om dels ett smugglingsbrott, dels ett Det förstnämnda brottet kan utredas av , eller av åklagare med biträde av , medan det sistnämnda brottet i många fall måste hanteras av eller av en åklagare med biträde Att en åklagare i vissa situationer inte har möjlighet att ta hjälp av är inte effektivt och riskerar att påverka utredningen av misstänkta brott negativt. I syfte att uppnå effektivitetsvinster i sådana situationer finns det därför goda skäl att låta åklagare få anlita biträde av , liksom att ge åklagare möjlighet att uppdra åt tjänstemän vid att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. skjutvapen och explosiva varor kan en sådan ordning även motiveras av I de fall kopplingen till smuggling faller bort helt måste ärendet över- lämnas till , varvid negativa effekter uppstår, dels av praktiskt slag, dels genom den effektivitetsförlust som uppstår genom att tjänstemän måste sätta sig in i ärendet från början. Om kopplingen till smuggling kvarstår beträffande en del av narkotikan men faller bort beträffande resten av den uppstår två parallella utredningar, där den del som avser narkotikabrott måste lämnas över till Polismyndig- Detta är olämpligt av flera skäl. Utredningarna kan hamna i otakt, Prop. 2019/20:169 vilket, om den misstänkte inte är frihetsberövad, kan resultera i att åtal väcks, och lagföring sker, . Sammantaget kan resultatet bli negativt för den enskilde. Dessutom kan det vara så att bevismaterialet i de olika ärendena är delvis detsamma, vilket är problematiskt då utredningarna genomförs av olika myndigheter. Eftersom den utredning som har gjorts avseende brottet narkotikasmuggling är tillräcklig för att motsvarande narkotikabrott ska anses utrett uppstår stora effektivitetsvinster om kan fortsätta att biträda åklagaren i förundersökningen även om kopplingen till smuggling helt eller delvis har fallit bort. Med hänsyn till detta skulle det vara mer samhällseffektivt om kan lämna biträde till en åklagare i fler fall än . Regeringen föreslår därför att bestämmelserna i 19 § tredje stycket smugglingslagen även ska gälla vid en förundersökning angående brott som avser innehav av en vara som inte får innehas utan tillstånd och som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel eller utförsel, om varan har påträffats i samband med att utreder ett brott som omfattas av smugglingslagen. På samma sätt som gäller enligt dagens lagstiftning bör det vara åklagaren som har att bedöma om det i det enskilda fallet är lämpligt att begära biträde av och att i så fall besluta om detta. Detsamma gäller i fråga om att uppdra åt en tjänsteman vid att vidta en viss åtgärd. Det får antas att det ofta kan vara lämpligt att lämnar biträde när det rör sig om förhållandevis lättutredda brott där biträdet inte kan förväntas påverka eget arbete i någon större utsträckning. Förslagen föranleder att det införs en ny paragraf i smugglingslagen, 36 §. 8Förtydligande om vilken bestämmelse som har företräde Regeringens förslag: Genom en ändring i 12 § tredje stycket smugglingslagen förtydligas att 2 § narkotikastrafflagen har företräde framför 12 § smugglingslagen när det gäller de ringa varianterna av brotten överlåtelse av narkotika och förvärv av narkotika i överlåtelsesyfte samt brott i form av s.k. efterföljande hantering. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorian har dock en annan lagteknisk lösning. Remissinstanserna: , , , och tillstyrker förslaget. , , , Justitiekanslern, tingsrätt, ombudsmän (), , och har inget att invända mot förslaget. 2019/20:169 har invändningar mot utformningen av 12 § tredje stycket smugglingslagen. Bestämmelsen synes vara onödigt svårläst och det hade varit önskvärt om den utformats på ett tydligare sätt. Skälen för regeringens förslag: I 12 § tredje stycket smugglingslagen finns en konkurrensregel som innebär att när det gäller sådana gärningar som, förutom att de utgör olovlig befattning med smuggelgods enligt den paragrafen, även utgör brott enligt 1 § första stycket 1, 3 eller 4 eller 3 a § narkotikastrafflagen så ska bestämmelserna i narkotikastrafflagen tillämpas. De nämnda bestämmelserna avser narkotikabrott av normalgraden (1 §) och vårdslöshet med narkotika (3 a §). I 2 § narkotikastrafflagen finns en bestämmelse om när brott som avses i 1 § är att anse som ringa. Avsaknaden av en hänvisning till den bestämmelsen i 12 § tredje stycket smugglingslagen innebär att inte får tillämpa narkotikastrafflagen när det gäller ringa narkotikabrott, utan i stället ska tillämpa smugglingslagens bestämmelser om olovlig befattning med smuggelgods i 12 § första och andra styckena. Exempelvis kan en transport av en liten mängd insmugglad narkotika utgöra olovlig befattning med smuggelgods i enlighet med 12 § första eller andra stycket smugglingslagen. En sådan gärning medför dock, om den är ringa, inte något straffansvar, se 12 § första stycket sista meningen och andra stycket sista meningen smugglingslagen. En konsekvens av detta blir att smugglingslagen och narkotikastrafflagen kan vara tillämpliga , men för del är det, när det är fråga om ett ringa brott, inte möjligt att inleda förundersökning om brott. Däremot kan smugglingslagens bestämmelser om exempelvis beslag tillämpas. Som bestämmelsen är utformad är således behörigt att inleda förundersökning avseende narkotikabrott av normalgraden enligt 1 § första stycket 1, 3 eller 4 narkotikastrafflagen och avseende dessa brott när de har begåtts av grov oaktsamhet enligt 3 a §. Det framgår dock inte uttryckligen av lagtexten att även kan inleda förundersökning om de ringa varianterna av de nämnda brotten. En ändring i 12 § tredje stycket smugglingslagen bör därför göras så att det genom en hänvisning till 2 § narkotikastrafflagen förtydligas att också de ringa varianterna av brotten i 1 § första stycket 1, 3 eller 4 narkotikastrafflagen har företräde framför 12 § smugglingslagen. anför att utformningen av 12 § tredje stycket smugglingslagen har gjort bestämmelsen onödigt svårläst och det hade varit önskvärt om den utformats på ett tydligare sätt. Eftersom regeringen har valt en annan utformning av promemorians föreslagna ändring i 12 § tredje stycket, så har bestämmelsen därmed också fått en tydligare utformning. Förslagen föranleder en ändring av 12 § tredje stycket smugglingslagen. Regeringens förslag: Ändringarna i smugglingslagen och lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott ska träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. Frågan om ikraftträdande berörs inte i promemorian. Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: De nya bestämmelserna i smugglingslagen är angelägna ur effektivitetssynpunkt och har mottagits väl av remissinstanserna. Regeringen gör därför bedömningen att de föreslagna ändringarna bör träda i kraft . Regeringen föreslår därför att lagändringarna träder i kraft . Motsvarande ändring vad avser utvidgad förundersökningsrätt och rätten för tullåklagare att föra talan i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott, liksom det föreslagna förtydligandet i 12 § smugglingslagen, bör träda i kraft . I detta avsnitt redogörs för förslagens effekter i den omfattning som bedöms lämpligt i det aktuella lagstiftningsärendet och med beaktande av förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Några särskilda hänsyn behöver inte tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande. Det finns inte heller behov av speciella informationsinsatser. Det som sägs nedan om smugglingslagen gäller också för den ändring som föreslås i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Den föreslagna ändringen i 12 § smugglingslagen är så begränsad att det saknas skäl att genomföra en konsekvensutredning. 10.1Syfte och alternativa lösningar Syftet med de föreslagna ändringarna i smugglingslagen, som behandlas i avsnitten 6 och 7.2, är att ta tillvara och tulltjänstemäns kompetens vid brott och i situationer där detta inte är möjligt, genom att utvidga dels förundersökningsrätt till vissa brott av enkel beskaffenhet som inte omfattas av smugglingslagen , dels åklagares befogenheter att ta hjälp av i fler situationer vid åklagarledda förundersökningar. På detta sätt kan statens resurser användas effektivare vid bekämpning av brott. Detta är endast möjligt genom att göra ändringar i smugglingslagen. 2019/20:169 10.2