prop · H70384 · 2020-03-02 00:00:00 — Det innebär att förutsättningarna för att fatta beslut om fastspänning eller avskiljning av en patient som är enligt denna paragraf är samma som för motsvarande beslut enligt 19 a och 20 a §§, se kommentaren till dessa paragrafer. För att beslut om fastspänning ska kunna fattas innan frågan om intagning har avgjorts krävs alltså att det finns en omedelbar fara för att patienten lider allvarlig skada och det ska vara uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga. För att beslut om avskiljande ska kunna fattas innan frågan om intagning har avgjorts krävs således att det är nödvändigt på grund av att patienten genom aggressivt beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna och det ska vara uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga. Andra stycket är oförändrat. Av tredje stycket framgår att beslut enligt denna paragraf fattas av legitimerad läkare. När det gäller patienter som är är den legitimerade läkaren enligt denna paragraf behörig att fatta beslut om fastspänning under högst eller avskiljande under högst . Tredje stycket har kompletterats med en ny andra mening med reglering om att chefsöverläkaren får besluta om förlängning av de tider som avses i första stycket under de förutsättningar som anges i 19–20 a §§. Fastspänning eller avskiljning som beslutats i avvaktan på att frågan om intagning för tvångsvård ska avgöras kan förlängas, oavsett det gäller en patient som är eller en vuxen patient. Det är dock endast chefsöverläkare eller en erfaren läkare vid sjukvårdsinrättningen med specialistkompetens inom någon av de psykiatriska specialiteterna som är behöriga att besluta om en sådan förlängning, se 39 § denna lag och 23 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV. 19 § Om det finns en omedelbar fara för att en patient allvarligt skadar sig själv eller någon annan, får patienten kortvarigt spännas fast med bälte eller liknande anordning. Hälso- och sjukvårdspersonal ska vara närvarande patienten hålls fastspänd. Om det finns synnerliga skäl, får det beslutas att patienten ska hållas fastspänd längre än som anges i första stycket. Chefsöverläkaren beslutar om fastspänning. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om beslut enligt andra stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 6. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att en patient ska kunna spännas fast med bälte eller liknande anordning. I och med att det i 19 a § införs bestämmelser om fastspänning som omfattar patienter som är kommer 19 § endast att gälla för vuxna patienter. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. I första stycket ersätts uttrycket vårdpersonal av uttrycket hälso- och vårdpersonal. Det är inte fråga om någon ändring i sak utan ett förtydligande. Samma uttryck används i 19 a, 20 och 20 a §§. Med hälso- och sjukvårdspersonal avses samma personkategori som följer av 1 kap. 4 § patientsäkerhetslagen (2010:659). Andra och tredje styckena är oförändrade. 19 a § Om det finns en omedelbar fara för att en patient som är lider allvarlig skada och det är uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga får patienten spännas fast med bälte. Ett beslut om fastspänning fattas av chefsöverläkaren. Beslutet gäller högst . Tiden för fastspänningen får förlängas genom nya beslut som gäller under högst i taget. Hälso- och sjukvårdspersonal ska vara närvarande patienten hålls fastspänd. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om patienten hålls fastspänd som överstiger . Paragrafen, som är ny och som har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter, behandlas i avsnitt 6. Paragrafen är en särreglering om fastspänning av patienter som är och som är föremål för psykiatrisk tvångsvård enligt denna lag och rättspsykiatrisk vård genom en hänvisning i 8 § LRV. Med fastspänning avses att patienten spänns fast med bälte i en säng. Fastspänning enligt den nu föreslagna paragrafen får endast ske med bälte, till skillnad från vad som gäller enligt 19 § där även ”andra liknande anordningar” är tillåtna. I förarbetena till bestämmelse om fastspänning i 19 § konstaterades att det finns olika typer av bältesliknande fixeringsanordningar. Som ett alternativ till bälte nämndes t.ex. ett bord som fixeras och som omöjliggör för den sittande att resa sig upp (prop. 1990/91:58 s. 141). I och med införande av denna paragraf ska 19 § endast tillämpas på vuxna patienter, dvs. de som är . Vidare ska vid tillämpning av denna paragraf principen om barnets bästa särskilt beaktas i enlighet med 1 kap. 8 § patientlagen (2014:821). Barnets rätt att få information respektive barnets inställning till den aktuella vården eller behandlingen ska dessutom tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad i enlighet med 3 kap. 6 § och 4 kap. 3 § patientlagen. I första stycket anges förutsättningarna för att tillämpa tvångsåtgärden fastspänning på en patient som är . För det första ska det finnas en omedelbar fara för att patienten lider allvarlig skada. Med detta avses att det ska finnas en fara för patientens liv eller risk för allvarliga men. Fastspänning med bälte av en patient som är får endast, till skillnad från vad som följer av 19 §, användas för att hindra att patienten lider allvarlig skada. Däremot får fastspänning inte tillgripas för att hindra att patienten skadar någon annan. Finns en fara att någon ur personalen, annan patient eller någon annan skadas får detta hanteras på annat sätt. För det andra ska det vara uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga. Detta innebär att beslutande läkare ska ha gjort bedömningen att andra mindre integritetskränkande åtgärder än fastspänning inte är tillräckliga för att förhindra den akuta faran. Av andra stycket följer att beslut om fastspänning fattas av chefsöverläkaren, i likhet med motsvarande beslut enligt 19 §. Chefsöverläkaren får dock uppdra åt en erfaren läkare vid sjukvårdsinrättningen med specialistkompetens inom någon av de psykiatriska specialiteterna att fatta ett sådant beslut, se 39 § denna lag och 23 § LRV. Ett beslut om fastspänning som avser en patient som är gäller högst . Av andra stycket följer vidare att tiden för fastspänning får förlängas genom nya beslut som gäller under högst i taget. Ett förlängningsbeslut förutsätter att kriterierna för fastspänning enligt första stycket är uppfyllda när ett beslut om förlängning fattas. Det finns ingen begränsning för hur tiden för fastspänning kan förlängas. Det finns således, i likhet med 19 § ingen absolut tidsgräns för hur länge en patient får vara fastspänd. Liknande bestämmelser finns 19 och 20 §§. Kravet att det ska vara hälso- och sjukvårdspersonal är ett förtydligande i förhållande till nuvarande krav enligt 19 § där det anges att vårdpersonal ska vara närvarande. Med hälso- och sjukvårdspersonal avses samma personalkategorier som följer av 1 kap. 4 § patientsäkerhets- lagen (2010:659). Enligt tredje stycket ska Inspektionen för vård och omsorg underrättas utan dröjsmål om en patient som är hålls fastspänd under en sammanhängande tid som överstiger . inte underrättas om en patient spänns fast med bälte vid två olika tillfällen under förutsättning att den sammanlagda tiden för fastspänningarna under- Om patienten däremot spänns fast vid tre olika tillfällen eller mer, oavsett att tiden för fastspänningarna understiger , ska inspektionen underrättas enligt bestämmelsen i 22 c § om särskild under- rättelse vid upprepade tvångsåtgärder (se kommentaren till 22 c §). 20 § En patient får hållas avskild från andra patienter endast om det är nödvändigt på grund av att patienten genom aggressivt eller störande beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna. Ett beslut om avskiljande gäller högst Tiden för avskiljande får genom ett nytt beslut förlängas med högst Om det finns synnerliga skäl, får ett beslut om avskiljande enligt första stycket avse en bestämd tid som överstiger . Chefsöverläkaren beslutar om avskiljande. Om en patient hålls avskild mer än , ska Inspektionen för vård och omsorg utan dröjsmål underrättas En patient ska han eller hon hålls avskild stå under fortlöpande uppsikt av hälso- och sjukvårdspersonal. Paragrafen behandlas i avsnitt 7. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att en patient ska få hållas avskild från andra patienter. I och med att det i 20 a § införs bestämmelser om avskiljande som omfattar patienter som är kommer 20 § endast att gälla för vuxna patienter. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Första och andra styckena är oförändrade. I tredje stycket ersätts uttrycket vårdpersonal av uttrycket hälso- och Det är inte fråga om någon ändring i sak utan ett för- Samma uttryck används i 19, 19 a och 20 a §§. sjukvårdspersonal avses samma personalkategori som följer av 1 kap. 4 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 20 a § En patient som är får hållas avskild från andra patienter endast om det är nödvändigt på grund av att han eller hon genom aggressivt beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna och det är uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga. Ett beslut om avskiljande fattas av chefsöverläkaren. Beslutet gäller högst två Tiden för avskiljandet får förlängas genom nya beslut som gäller under högst i taget. Hälso- och sjukvårdspersonal ska hålla patienten under fortlöpande uppsikt patienten hålls avskild. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om patienten hålls avskild som överstiger . Paragrafen, som är ny och som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas i avsnitt 7. Paragrafen är en särreglering om avskiljande av patienter som är under och som är föremål för psykiatrisk tvångsvård enligt denna lag och rättspsykiatrisk vård genom en hänvisning i 8 § LRV. 2019/20:84 avses att en person hålls instängd på ett rum, antingen på det egna rummet eller i ett särskilt isoleringsrum (prop. 1990/91:58 s. 142). I och med införandet av denna paragraf ska 20 § tillämpas endast på patienter som är . Vidare ska vid tillämpning av denna paragraf principen om barnets bästa särskilt beaktas i enlighet med 1 kap. 8 § patientlagen. Barnets rätt att få information respektive barnets inställning till den aktuella vården eller behandlingen ska dessutom tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad i enlighet med 3 kap. 6 § och 4 kap. 3 § patientlagen. I första stycket anges att en patient som är får hållas avskild från andra patienter endast om det är nödvändigt på grund av att patienten genom aggressivt beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna. Till skillnad från vad som gäller enligt 20 §, kan avskiljning av en patient som är inte komma i fråga för störande beteende. Med aggressivt beteende avses situationer då en patient agerar hotfullt eller våldsamt och det finns risk att hotet eller våldet har en sådan påverkan på personalen, andra patienter eller lokalen där vårdinrättningen är inrymd att beteendet allvarligt försvårar vården av de andra patienterna. Vidare ska det vara uppenbart att andra åtgärder inte är tillräckliga. Detta innebär att den beslutande läkaren ska ha gjorts en bedömning att andra mindre integritetskränkande åtgärder än avskiljande inte är tillräckliga för att säkerställa vården av de andra patienterna. Av andra stycket följer att beslut om avskiljande fattas av chefsöverläkaren, i likhet med motsvarande beslut enligt 20 §. Ett beslut som avser en patient som är gäller dock högst . Chefsöverläkaren får uppdra åt en erfaren läkare vid sjukvårdsinrättningen med specialistkompetens inom någon av de psykiatriska specialiteterna att fatta ett sådana beslut, se 39 § denna lag och 23 § LRV. Av andra stycket följer vidare att tiden för avskiljande får förlängas genom nya beslut som gäller under högst i taget. En förlängning förutsätter att kriterierna för avskiljande enligt första stycket är uppfyllda när ett beslut om förlängning fattas. Det finns ingen begränsning för hur tiden för avskiljande kan förlängas. Det finns således, i likhet med 20 § ingen absolut tidsgräns för hur länge en patient kan hållas avskild från andra patienter. Av andra stycket följer dessutom att hälso- och sjukvårdspersonal ska hålla patienten under fortlöpande uppsikt patienten hålls avskild. Liknande bestämmelser finns i 19 och 20 §§. Med hälso- och sjukvårdspersonal avses samma personalkategorier som följer av 1 kap. 4 § patientsäkerhetslagen. Enligt tredje stycket ska Inspektionen för vård och omsorg underrättas utan dröjsmål om en patient som är hålls avskild som överstiger . Inspektionen behöver dock inte underrättas om en patient hålls avskild vid två olika tillfällen under förutsättning att den sammanlagda tiden för avskiljandena understiger . Om patienten däremot hålls avskild vid tre olika tillfällen eller mer, oavsett att tiden för avskiljandena understiger , ska inspektionen underrättas enligt bestämmelsen i 22 c § om särskild underrättelse vid upprepade tvångsåtgärder (se kommentaren till 22 c §). 22 b § Ett beslut om en inskränkning enligt 20 b gäller högst eller, om Prop. 2019/20:84 patienten är , högst . Ett beslut om övervakning enligt 22 a § När det inte längre finns förutsättningar för ett beslut som avses i första stycket ska chefsöverläkaren genast besluta att inskränkningen eller övervakningen ska upphöra. Frågan om upphörande ska övervägas fortlöpande. Tiden för en inskränkning enligt 20 b § får genom nya beslut förlängas med högst i taget eller, om patienten är , med högst i taget. Tiden för övervakning enligt 22 a § får förlängas med högst i taget. Inspektionen för vård och omsorg ska utan dröjsmål underrättas om beslut enligt 20 b eller 22 a § och om beslut enligt tredje stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 8. Paragrafen reglerar hur länge en inskränkning i patientens rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster respektive övervakning av försändelser från en patient får pågå. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I första stycket görs inledningsvis en följdändring med anledning av att 20 a § ska betecknas 20 b §. Av första stycket framgår att ett beslut att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster enligt 20 b § gäller . I stycket görs ett tillägg vad gäller patienter som är . För dessa patienter gäller ett beslut om en sådan inskränkning högst . Ett beslut om övervakning enligt 22 a § gäller högst , oavsett patientens ålder. Andra stycket motsvarar tidigare första styckets andra och tredje meningar. Tredje stycket motsvarar det tidigare andra stycket och reglerar möjligheten att förlänga inskränkningen eller övervakningen. Även i tredje stycket görs en följdändring med anledning av att 20 a § ska betecknas 20 b §. Av stycket framgår att tiden för en inskränkning enligt 20 b § genom nya beslut får förlängas med högst i taget. Det görs ett tillägg som innebär om patienten är får inskränkningen förlängas med högst i taget. Tiden för övervakning enligt 22 a § får förlängas med högst i taget, oavsett patientens ålder, Fjärde stycket motsvarar det tidigare tredje stycket med en följdändring med anledning av att 20 a § ska betecknas 20 b §. Det görs också vissa redaktionella och språkliga ändringar. 22 c § Om en patient som är har blivit föremål för någon eller några tvångsåtgärder i form av fastspänning, avskiljning eller inskränkning i sin rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster vid minst tre tillfällen , ska Inspektionen för vård och omsorg underrättas om dessa åtgärder. Paragrafen, som är ny och som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas i avsnitt 9. Av paragrafen framgår att en särskild underrättelse ska skickas till Inspektionen för vård och omsorg om en patient som är har varit föremål för någon eller några tvångsåtgärder i form av fastspänning, avskiljning eller inskränkning i sin rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster vid minst tre tillfällen . vårdperiod avses tiden från beslut om intagning för tvångsvård till tidpunkten för tvångsvårdens upphörande. Om patienten blir föremål för en kombination av flera tvångsåtgärder , t.ex. avskiljning från andra patienter och inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster, ska detta räknas som ett enda tillfälle. underrättelser som ska skickas efter beslut om förlängning av fastspänning, avskiljning eller inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunika- tionstjänster och övervakning av försändelser påverkas inte av denna Dagliga aktiviteter och utomhusvistelse 31 b § En patient som är har rätt till dagliga aktiviteter på vård- inrättningen och att vistas utomhus , om inte medicinska skäl talar mot det. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 10. I paragrafen anges att patienter som är har rätt till dagliga aktiviteter på vårdinrättningen och att vistas utomhus varje Denna rätt ska dock kunna begränsas av medicinska skäl. aktiviteter avses någon form av sysselsättning, t.ex. fysisk rörelse, då patienten får möjlighet att engagera sig och fokusera på något annat än den Sådan sysselsättning ska erbjudas . att vistas utomhus avses att patienten ges möjlighet att lämna den byggnad där sjukvårdsinrättningen eller avdelningen är inrymd. Det kan vara fråga om vistelse i en inhägnad park eller gårdsplan i anslutning till inrättningen Vilken typ av aktivitet eller vistelse utomhus som patienten ska ges möjlighet till måste bedömas i varje enskilt fall utifrån behandlings- och säkerhetsskäl. Medicinska skäl för att inte medge rätt till dagliga aktiviteter och vistelse utomhus kan t.ex. vara akuta livshotande tillstånd som gör att fysiska aktiviteter eller vistelse utomhus kan innebära allvarliga risker för patienten. Rätten till aktiviteter och vistelse utomhus får inte villkoras eller användas i bestraffningssyfte. vid rättspsykiatrisk vård av patienter som är i enlighet med 6 § andra stycket LRV. 32 § Patienten får till allmän förvaltningsdomstol överklaga chefsöverläkarens beslut om intagning för tvångsvård enligt 6 b, 11 eller 14 §. klagande ska anses innefatta även en begäran om att tvångsvården ska upphöra. Patienten får även överklaga chefsöverläkarens beslut enligt 26 a §. överklagande ska anses innefatta en begäran om att den slutna psykiatriska tvångsvården ska upphöra. Innan förvaltningsrätten prövar ett överklagande enligt första eller andra stycket, ska rätten utan dröjsmål förelägga chefsöverläkaren att yttra sig i de hänseenden som anges i 7 § tredje stycket. Patienten får till allmän förvaltningsdomstol överklaga ett beslut om inskränk- ning enligt 20 b § eller om övervakning enligt 22 a §. Paragrafen behandlas i avsnitt 6, 7 och 8. Paragrafen reglerar patientens möjlighet att överklaga chefsöverläkarens I första stycket görs en språklig ändring. Ingen ändring i sak är avsedd. Andra och tredje styckena är oförändrade. I fjärde stycket görs dels motsvarande språkliga ändring som i första stycket, dels en följdändring på grund av att bestämmelsen om att chefsöverläkaren har möjlighet att besluta om att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster byter beteckning till 20 b §. 39 § Chefsöverläkaren får uppdra åt en erfaren läkare vid sjukvårdsinrättningen med specialistkompetens inom någon av de psykiatriska specialiteterna att fullgöra uppgifter som chefsöverläkaren har enligt denna lag. Om det finns särskilda skäl, får chefsöverläkaren lämna sådant uppdrag åt en annan läkare vid sjukvårdsinrättningen, dock inte när det gäller 1.beslut enligt 6 b § om intagning, 2.beslut enligt 11 § om övergång från frivillig vård till tvångsvård, 3.ansökan enligt 7, 9, 12 eller 14 § om medgivande till att tvångsvården fortsätter, 4.beslut enligt 17 § tredje stycket om behandlingen, 5.beslut enligt 19 § andra stycket och 19 a § andra stycket om förlängning av fastspänning, 6.beslut enligt 20 § andra stycket och 20 a § andra stycket om förlängning av avskiljande, 7.beslut enligt 20 b § om inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster, 8.beslut enligt 22 a § om övervakning av försändelser, 9.beslut om upphörande av sådan inskränkning eller övervakning som anges i 7 och 8, eller 10.beslut eller ansökan om sluten psykiatrisk tvångsvård enligt 26 a §. Paragrafen behandlas i avsnitt 6, 7 och 8. Paragrafen reglerar chefsöverläkarens möjligheter att delegera olika uppgifter som normalt ankommer på honom eller henne. I paragrafens fjärde punkt görs en ändring på så sätt att ”första stycket sista meningen” ersätts med ”tredje stycket”. I propositionen Ökad patientmedverkan vid psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård förslogs en ändring av 17 § LPT i syfte att tydliggöra möjligheterna att behandla en patient utan dennes samtycke (prop. 2016/17:94). Vid beredningen av lagförslaget förbisågs dock behovet av följdändring i 39 § fjärde punkten LPT. Ändringarna i femte och sjätte punkterna är en följd av införandet av de nya bestämmelserna om patienter som är . Ändringarna innebär att beslut om förlängning av en fastspänning respektive förlängning av ett avskiljande får delegeras endast till en erfaren läkare vid sjukvårdsinrättningen med specialistkompetens inom någon av de psykiatriska specialiteterna. Ändringen i sjunde punkten är en följd av att bestämmelsen om inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster byter beteckning till 20 b §. I övrigt är paragrafen oförändrad. 14.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 6 § Rättspsykiatrisk vård ges på en sjukvårdsinrättning som drivs av en region. Den som ges öppen rättspsykiatrisk vård får vistas utanför en sådan sjukvårdsinrättning. Vid rättspsykiatrisk vård gäller 15 a–17 och 31 b §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. På en enhet för rättspsykiatrisk undersökning får rättspsykiatrisk vård ges åt den som genomgår undersökning. Paragrafen behandlas i avsnitt 10. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Första stycket är oförändrat. Ändringen i andra stycket innebär att rätten till dagliga aktiviteter på vårdavdelningen och att vistas utomhus för patienter som är , enligt 31 b § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, även ska gälla vid vård enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV. Se kommentaren till 31 b § LPT. Dessutom har formuleringen ”i tillämpliga delar” tagits bort eftersom den inte tillför något materiellt, utan endast är av upplysningskaraktär. Tredje stycket är oförändrat. 18 § Patienten får till allmän förvaltningsdomstol överklaga ett beslut av chefsöverläkaren enligt denna lag som innebär 1.intagning enligt 3 c eller 3 d § för sluten rättspsykiatrisk vård, 2.intagning enligt 5 § för rättspsykiatrisk vård, varvid överklagandet ska anses innefatta en begäran om att vården ska upphöra, 3.avslag på en begäran om att den rättspsykiatriska vården ska upphöra i fall som avses i 13 eller 15 §, 4.avslag på en begäran om tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område, ifall som avses i 9 § eller 10 § fjärde stycket första meningen eller meddelande av villkor i samband med en sådan vistelse, 5.återkallelse enligt 9 § eller 10 § fjärde stycket tredje meningen av tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område, 6.förordnande om förstöring eller försäljning av egendom enligt 8 § denna lag jämförd med 24 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 7.inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster enligt 8 § denna lag jämförd med 20 b § lagen om psykiatrisk tvångsvård, 8.övervakning av försändelser enligt 8 § denna lag jämförd med 22 a § lagen om psykiatrisk tvångsvård, eller 9.meddelande av villkor i samband med öppen rättspsykiatrisk vård enligt 12 a § tredje stycket eller 16 a § fjärde stycket. I övrigt får beslut av chefsöverläkaren enligt denna lag inte överklagas. Chefsöverläkaren får inte överklaga rättens beslut enligt denna lag.