prop · H703107 · 2020-03-17 00:00:00 — En bilstödsberättigad kan exempelvis ha funnit en bil med lämpliga mått, men har trots försök inte fått tag på en bil som dessutom har all den standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning som behövs. Anpassningsbidrag kan på grund av begränsningsreglerna då inte lämnas för kostnader för att köpa och eftermontera sådan utrustning. Om en saknad anordning inte är att anse som särskild originalmonterad anordning kan det heller inte lämnas tilläggsbidrag C, som för övrigt endast lämnas för en anordning som har monterats i samband med tillverkningen av bilen. Anses den saknade anordningen utgöra standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning kan anpassningsbidrag inte lämnas för att eftermontera en sådan anordning. Det förhållandet att den bilstödsberättigade trots försök inte har funnit en bil som har en anordning av denna karaktär ger inte rätt till anpassningsbidrag för kostnaden för att eftermontera anordningen. Det saknas nämligen möjlighet att göra undantag från den begränsning i rätten till anpassningsbidrag som innebär att ett sådant bidrag inte lämnas för kostnader för anordningar som är att anse som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning till bilen. Det kan vidare inte anses tillfredsställande att en bilstödsberättigad själv ska bekosta eftermontering av en anordning som behövs, om det är fråga om en anordning som anses som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning. Utökade möjligheter att få anpassningsbidrag Ett syfte med reformen av bilstödet 2017 var att motverka att regelverket styrde mot anpassning av fordon där t.ex. beviljade ersättning för utrustning som monterades i efterhand trots att motsvarande utrustning gick att få till en lägre kostnad om den skulle ha originalmonterats i fabrik än om den skulle ha eftermonterats. I stället skulle anpassning göras endast när behoven inte kunde tillgodoses genom köp av ett fordon som redan i sitt originalutförande hade lämpliga anordningar (prop. 2016/17:4 s. 43 och 54). Mot bakgrund av de konsekvenser för enskilda som reform har fått finns det anledning att föreslå en ändring som innebär att anpassningsbidrag ska kunna lämnas även när det gäller standardutrustning i bilen eller för normalt förekommande tilläggsutrustning, om det finns särskilda skäl för det. Motivet till detta är att om en person trots försök inte finner en bil på marknaden som har den sammansättning av standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning som han eller hon behöver till följd av en funktionsnedsättning, bör detta fall behandlas på samma sätt som de fall i vilka det inte varit möjligt att hitta en bil med alla de särskilda originalmonterade anordningar som den försäkrade behöver till följd av sin funktionsnedsättning. Vid reform angavs exempel på vad som kan utgöra särskilda skäl för att göra undantag från begränsningarna i rätten till anpassningsbidrag (prop. 2016/17:4 s. 88) när det saknas någon originalmonterad anordning som det skulle ha kunnat lämnas tilläggsbidrag för. Dessa exempel bör kunna vara till ledning även när det gäller särskilda skäl för att lämna anpassningsbidrag för anordningar som är att anse som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning. Några remissinstanser, bland annat RBU och Mobilitetscenter, menar dock att det krävs förtydliganden kring vad som avses med särskilda skäl och att brukarens närmiljö, krav på specifik utformning för individen och den enskildes ekonomiska förutsättningar bör kunna beaktas. FfdN och anser att det bör vara möjligt att lämna anpassningsbidrag för att undvika oskäliga merkostnader på grund av krav på originalmonterade anordningar. Regeringen delar uppfattningen att det i bedömningen av vilken anordning som den enskilde behöver för att kunna bruka bilen bör tas hänsyn till personens funktionsnedsättning. I fråga om miljö bör dock en ordinarie, genomsnittlig, trafikmiljö beaktas. Avsikten med bilstödet är nämligen att den försäkrade ska kunna bruka bilen , och kan personens livssituation förändras. Det är inte möjligt att förutse exakt i vilka situationer som det kan finnas särskilda skäl att bevilja anpassningsbidrag. bedömer att möjligheterna att köpa en begagnad bil inte kommer att påverkas nämnvärt genom ändringen i 52 kap. 19 a § SFB. Regeringen anser dock att en sammanvägd bedömning bör få göras av de behov som en person har, vilken anpassning som behöver göras och om personen trots försök inte har kunnat finna en bil som utifrån ett objektivt ekonomiskt perspektiv kan anses rimlig. Med objektiv ekonomiskt perspektiv avses inte den enskildes privatekonomiska förhållanden. Det innebär att om personen exempelvis har möjlighet att köpa en begagnad bil, kanske av den biltyp som krävs, men av en äldre årsmodell som därför är billigare, bör i en sådan situation anpassningsbidrag kunna beviljas med stöd av 52 kap. 19 a § SFB andra stycket för någon eller några av de anordningar som behövs, även om de aktuella anordningarna i en nyare årsmodell är att betrakta som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning till bilen. Även om avsikten är att den enskilde i så stor utsträckning som möjligt ska välja en bil som i originalutförande tillgodoser behoven, så är också syftet med bilstödet att personen ska ha en bil som han eller hon kan bruka bland annat 2019/20:107 för att kunna arbeta och ta del av samhällets funktioner. Individuella stöd och lösningar är också en av de prioriterade inriktningarna för genomförandet av funktionshinderspolitiken. Det kompletterar de övriga tre inriktningarna som tillsammans ska bidra till ett tillgängligt och jämlikt samhälle oavsett funktionsförmåga (prop. 2016/17 s. 26–29). anser att det ska gå att få anpassningsbidrag för allt som tillverkarna listar som tilläggsutrustning. Regeringen är dock av uppfattningen att bedömningen av om anpassningsbidrag kan beviljas för sådan utrustning som är att anse som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning inte ska göras schablonmässigt, utan med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Utgångspunkten bör fortfarande vara att den enskilde i så stor utsträckning som möjligt ska välja en bil som redan i originalutförandet har lämpliga mått, egenskaper och anordningar. Om utbudet av sådana bilar är mer begränsat än för personbilar i allmänhet och det inte går att finna en bil med samtliga krav uppfyllda på standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning bör den enskilde således ändå kunna beviljas bilstöd i form av anpassningsbidrag. föreslår att ordet tilläggsutrustning ersätts av ordet tillvalsutrustning, bland annat eftersom begreppet tilläggsutrustning inte används inom bilbranschen. Därutöver framför verket att de anordningar som anges i förordningen (2010:1745) om bilstöd till personer med funktionshinder ska definieras som ”ej normalt förekommande” tills en ny ändring i förordningen införs. Med anledning av att det krävs ytterligare underlag kan sådana ändringar enligt regeringens mening inte genomföras inom ramen för det här lagstiftningsärendet. DHR anser att det behövs ett förtydligande om att en jämförelse endast kan göras mellan samma biltyper i samma prisklass när man avgör vad som är att anse som standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning. Som framgår av författningskommentaren till 52 kap. 19a § i promemorian bör det vid bedömningen av vad som utgör standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning göras en jämförelse med fordon av liknande slag i samma prisklass. och önskar ett förtydligande av begreppet ”liknande slag”. Regeringen anser att det med fordon av liknande slag i samma prisklass i detta sammanhang avses bilar som utifrån storlek och mått kan anses lämpliga för den enskilde. Anpassningsbidrag till äldre fordon Regeringens förslag: Kravet på att det ska finnas särskilda skäl för att lämna anpassningsbidrag för ett fordon som är äldre än eller har framförts mer än 6 ska gälla endast när det ska lämnas anpassningsbidrag för fordonet till den försäkrade . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som särskilt uttalat sig om förslaget är flertalet positiva, exempelvis RTP och . anser dock att det bör vara möjligt att efteranpassa en bil även med sådan utrustning som bedöms vara vanligt förekommande standardutrustning eller tillvalsutrustning på en motsvarande ny bil. önskar vidare ett förtydligande av hur, och av vem, fordonets skick och trafikduglighet ska fastställas vid anpassning , samt av hur det ska dokumenteras och vem som ska stå för kostnader som uppstår vid ett eventuellt konditionstest. RBU och Mobilitetscenter framför att anpassningsbidrag för särskilda originalmonterade anordningar eller normalt förekommande tillvalsutrustning också bör kunna lämnas under hela bilstödsperioden om behovet uppstår efter bilköpet. anser att det behöver framgå vilken hänsyn som ska tas vid bedömningen av om ett fordon är olämpligt när bedömningen görs under innevarande bilstödsperiod. Skälen för regeringens förslag Syftet med reformen 2017 var att skapa en incitamentsstruktur som innebär att det var rationellt för den enskilde att välja den bil som är bäst lämpad. Det innebär att den enskilde ska köpa ett fordon som redan i sitt originalutförande har lämpliga mått, egenskaper eller anordningar (prop. 2016/17:4 s. 43). Det framgår vidare av samma proposition (s. 87) att möjligheter vidgades till möjligheten att besluta att inte medge anpassningsbidrag för olämpliga fordon. Kraven på ålder och körsträcka kommer enligt vad har anfört i sin rapport att tillämpas under hela bilstödsperioden för nya anpassningsbehov som uppkommer om anpassning inte kan anses vara en justering eller en reparation (s. 17). En sådan tillämpning kan medföra att en bil inte kan anpassas om den är äldre än eller har framförts mer än 6 , även att det skulle kunna vara en mer kostnadseffektiv åtgärd. Ett sådant behov av anpassning kan ha uppkommit senare på flera olika sätt. Det kan till exempel ha uppkommit till följd av förändringar i den försäkrades funktionsnedsättning. Ett annat exempel på behov av tillkommande anpassning av ett fordon som det har lämnats anpassningsbidrag för kan vara att den försäkrades barn behöver kunna sitta kvar i sin elrullstol inne i bilen i stället för att som tidigare kunna flytta över till ett vridbart säte inne i bilen. Om bilen är äldre än eller om dess körsträcka överstiger 6 krävs det nämligen särskilda skäl för att anpassningsbidrag ska beviljas, och i de angivna exemplen är det inte fråga 2019/20:107 om någon reparation eller justering av tidigare ändringar. Om anpassningarna är så omfattande att det inte är fråga om en mindre anpassning där bilens ålder och körsträcka saknar betydelse och det inte i övrigt inte har framkommit särskilda skäl för att medge anpassningsbidrag, kommer ansökan att avslås enligt vad som anges i (s. 18). En annan möjlig situation som kan uppkomma är om den enskilde har för avsikt att köpa en begagnad bil som en annan bilstödsberättigad redan har fått anpassningsbidrag för, men som kräver viss ytterligare anpassning för att passa den enskildes specifika behov. Det är enligt sannolikt att en bil ofta kommer att vara äldre än och ha körts en längre sträcka än 6 , och det blir då aktuellt att bedöma om det finns särskilda skäl för att ändå lämna anpassningsbidrag. I författningskommentaren till 52 kap. 19 § tredje stycket SFB (prop. 2016/17:4 s. 87) anges bland annat följande. Anpassningsbidrag lämnas endast om det finns särskilda skäl för det, till exempel att bilen endast är något äldre än eller har något längre körsträcka än 6 och det är fråga om endast en mindre anpassning där bilens ålder eller körsträcka inte har någon betydelse. Dessa krav på fordonets ålder och körsträcka gäller inte för anpassningsbidrag för sådana reparationer och justeringar som avser en ändring eller anordning för vilken det har lämnats anpassningsbidrag. I begreppet justering ligger också behov av ytterligare anpassning, t.ex. om den försäkrade på grund av byte av rullstol behöver byta ut befintligt rullstolslås. I (s. 18) anges att det nuvarande regelverket med krav på ålder och körsträcka medför att anpassningsbidrag inte kan lämnas även om bilen har lämpliga egenskaper. Ålder och körsträcka bör främst beaktas när anpassningsbidrag lämnas första gången En åtgärd för att stärka den enskildes möjligheter att ta del av bilstödet kan enligt vara att se över bestämmelsen i 52 kap. 19 § tredje stycket SFB så att det framgår att kraven på en bils ålder och körsträcka ska beaktas endast inledningsvis när anpassningsbidrag beviljas men inte för behov av ytterligare anpassning som uppstår senare . Mot bakgrund av ovanstående beskrivning bör den bil som har bedömts som lämplig och som har gett rätt till anpassningsbidrag normalt kunna efteranpassas vid behov som uppstår under innevarande bilstödsperiod. En förutsättning bör vara att bilen fortfarande för anpassningen anses ha lämpliga egenskaper och bedöms vara trafikduglig under resterande del av innevarande nioårsperiod. önskar ett förtydligande av hur, och av vem, fordonets skick och trafikduglighet ska fastställas vid anpassning , samt hur det ska dokumenteras och vem som ska stå för kostnader som uppstår vid ett eventuellt konditionstest. framför att det är oklart hur bedömningen av om ett fordon är olämpligt ska göras under innevarande bilstödsperiod. Det är dock inte möjligt att exakt fastställa vilken hänsyn som ska tas till fordonets skick och trafikduglighet, utan det är en bedömning som måste göras i det enskilda fallet, utifrån det anpassningsbehov det handlar om. Enligt använde man sig tidigare, innan begränsningen av ålder och mätarställning infördes, av eller en annan teststation som utförde en konditionstest av bilen. Regeringen instämmer i bedömningen att det kan vara ett lämpligt förfaringssätt, särskilt om protokollet från ett sådant test granskas av i samband med bedömningen av om fordonet kan anses lämpligt att anpassa. Kostnaden för ett sådan test kan dock inte bedömas ingå i anpassningsbidraget, eftersom det får anses vara den enskildes sak att visa att fordonet har det skick som krävs. Vid denna bedömning bör även hänsyn tas till omfattningen och kostnaden av den anpassning som avses. Anpassningar som görs på en lämplig bil bör kunna hålla nere kostnaderna såväl för staten som för den bilstödsberättigade. En sådan anpassning innebär normalt att en ny bil inte behöver köpas före bilstödsperiodens utgång. För den enskilde kan en anpassning av en redan inköpt och anpassad bil också anses innebära en enklare och mer effektiv åtgärd jämfört med ett nybilsinköp med därtill efterföljande anpassning. Det kan i sammanhanget nämnas att anpassningsbidrag kan vägras med stöd av bestämmelserna i 52 kap. 19 § andra stycket om fordonet är olämpligt med hänsyn till den form av anpassning som behövs eller till sitt skick. Det föreslås därför att det ska krävas särskilda skäl för att lämna anpassningsbidrag för ett fordon som är äldre än eller har framförts mer än 6 endast när det ska lämnas anpassningsbidrag för fordonet . Om ett fordon är i för dåligt skick, kan anpassningsbidrag nämligen ändå vägras med hänsyn till fordonets skick. När ett fordon som det har lämnats anpassningsbidrag för överlåts till en annan försäkrad bör kravet på särskilda skäl tillämpas även när det efter ägarbytet ska lämnas anpassningsbidrag för fordonet. Även om det har lämnats bilstöd för ett fordon kan en ny ägare ha helt andra behov av anpassning av fordonet än den föregående ägaren. Särskilda skäl för att få anpassningsbidrag för ett sådant fordon bör därför krävas första gången en försäkrad vill ha anpassningsbidrag för ett fordon oavsett om en tidigare ägare har fått anpassningsbidrag för det fordonet. RBU och Mobilitetscenter framför vidare att anpassningsbidrag för särskilda originalmonterade anordningar eller normalt förekommande tillvalsutrustning bör kunna beviljas för sökanden även när behovet uppstått . anser att det måste vara möjligt att efteranpassa en bil även med sådan utrustning som bedöms vara vanligt förekommande standardutrustning eller tillvalsutrustning på en motsvarande ny bil. Regeringen delar denna uppfattning. Syftet med begränsningen av anpassningsbidrag för standardutrustning, normalt förekommande tilläggsutrustning eller originalmonterade anordningar är nämligen att skapa incitament för den enskilde att välja en bil som redan har sådan utrustning. När det gäller behov som uppstår och som varken fanns eller kunde förutses vid inköpet av bil, finns dock inte längre möjligheten att välja en bil som har sådan utrustning redan inmonterad i bilen. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för de ärenden i vilka ansökningar om bilstöd har kommit in till före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser om vad bilstöd kan avse ska fortfarande gälla om en försäkrad med stöd av äldre bestämmelser har beviljats bilstöd för anskaffning av ett fordon som är högre än och efter ikraftträdandet av de nya bestämmelserna ansöker om bilstöd för annat ändamål än anskaffning av fordonet. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås inte någon övergångsbestämmelse för när en försäkrad som har fått bilstöd för anskaffning av ett högt fordon enligt äldre bestämmelser efter ikraftträdandet av de nya bestämmelserna ansöker om bilstöd för annat ändamål än anskaffning av fordon. Remissinstanserna: Flera remissinstanser framhåller att det är av vikt att reglerna träder i kraft tidigare än vad som angavs i promemorian. DHR anser att förändringarna bör träda i kraft , samt att de nya bestämmelserna även ska gälla för de ärenden i vilka ansökningarna har kommit in till före ikraftträdandet. Transportstyrelsen menar att det saknas ett tillägg i övergångsbestämmelserna som gör det möjligt att bevilja stöd för vidareanpassning vid förändrat behov eller reparation av ett fordon som det har beviljats bilstöd för enligt tidigare regler. framför att övergångsbestämmelserna behöver kompletteras om det inte är en önskvärd effekt att bestämmelserna i 52 kap. 9 § SFB ska tillämpas i ärenden där den enskilde har fått bilstöd enligt äldre bestämmelser. Skälen för regeringens förslag: Ändringarna av bestämmelserna om bilstöd är av gynnande karaktär på så sätt att möjligheterna att lämna anpassningsbidrag utvidgas i vissa situationer. Det kan tala för att de nya bestämmelserna bör få ett snabbt genomslag. Emellertid behövs det vissa förberedelser innan de nya bestämmelserna kan börja tillämpas. Myndigheterna behöver för att informera allmänheten om förändringarna inom bilstödet. Handläggningen av ärenden om bilstöd är komplicerad och tidskrävande. Åtgärder som skulle kunna försvåra handläggningen av pågående ärenden bör undvikas. Bestämmelser som ska tillämpas i ett redan pågående ärende bör därför inte ändras. Med hänsyn till det bör de nya bestämmelserna om anpassningsbidrag inte gälla retroaktivt. Ärenden i vilka ansökan om bilstöd har kommit in till före ikraftträdandet av de nya föreskrifterna bör därför fortfarande handläggas enligt de äldre bestämmelserna. Efter ikraftträdandet av de nya bestämmelserna kan det komma in en ansökan om anpassningsbidrag för ett fordon som är för högt för att det ska kunna lämnas bilstöd för det. Om den försäkrade har fått bilstöd för fordonet enligt de äldre bestämmelserna, bör det efter ikraftträdandet kunna lämnas bilstöd för detta fordon för annat ändamål än anskaffning av fordonet. Med hänsyn till vad Transportstyrelsen och har anfört bör det därför införas en övergångsbestämmelse så att detta Prop. 2019/20:107 framgår tydligt. Bilstöd för lämpligt fordon Avsikten med förslagen är att öka ändamålsenligheten och träffsäkerheten hos bilstödet. Förslaget om bilstöd vid behov av ett högt fordon syftar till att den enskilde ska ges incitament att köpa ett fordon som är bäst lämpat utifrån dennes behov av anpassning. ska den enskildes tillgänglighet till olika miljöer och platser inte begränsas av bilens storlek. Genom att en höjdbegränsning införs ges enskilda, som på grund av sin funktionsnedsättning har behov av en bil med hög invändig höjd, möjligheten att få anpassningsbidrag för att få en lägre bil anpassad genom bland annat golvsänkning. En lägre bil är i många fall enklare och smidigare att köra och parkera i stadsmiljöer, men också i många fall i boendemiljöer eller nära arbetsplatser. Om den enskilde inte kan få anpassningsbidrag för att få en mindre bil anpassad, torde alternativet till stor del utgöras av höga och därmed stora bilar som generellt inte är att betrakta som familjebilar eller som inte är ett alternativ för en större allmänhet. En lägre bil som är avsedd som personbil eller familjebil har som regel bättre komfort än ett lastfordon. En personbil torde i allmänhet dessutom erbjuda en bättre trafiksäkerhet och är i de flesta avseenden lättare att handha. När enskilda inte längre i samma omfattning hänvisas till höga bilar ökar också valmöjligheterna eftersom den enskilde har fler bilar att välja mellan. En ökad valfrihet torde medföra att fler kommer att ansöka om bilstöd eftersom stödet i större utsträckning kan lämnas för bilar som är mer användbara utifrån den enskildes behov. Den föreslagna höjningen av högsta belopp för tilläggsbidrag A och B medför en ökning av kompensationen för kostnader i samband med bilinköp. Höjningarna medför att enskilda får en ökning av det kompletterande bidraget för att i ökad utsträckning kunna välja en bil som kan anses lämplig. En sådan bil kan i flera avseenden innebära merkostnader då det ställs krav på ålder och skick (tilläggsbidrag A) samt på lämpliga mått, egenskaper eller anordningar (tilläggsbidrag B). En höjning av dessa bidrag medför att den enskilde i ökad grad kan ha råd att köpa en bil som är dyrare och som kan anses vara lämplig utifrån den enskildes specifika behov. Den enskilde gynnas också ur ett trafiksäkerhetsperspektiv då nyare bilar och bilar i gott skick generellt är mer trafiksäkra. Anpassningsbidrag till standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning För den enskilde innebär förslaget att möjligheterna att hitta och köpa en lämplig bil ökar. Detta blir nämligen fallet genom att fler bedöms kunna få anpassningsbidrag för de anordningar som normalt sett hade funnits på 2019/20:107 en sådan bil. Framför allt gäller detta vid köp av begagnade bilar men det kan även vara situationen vid nybilsköp. Detta beror på att olika bilmärken och årsmodeller har varierande utrustning och därtill skiljer sig åt i fråga om möjligheten att köpa tilläggsutrustning. Förslaget medför att den enskilde kan få bilstöd i form av anpassningsbidrag för att anpassa en bil som har vissa men inte alla anordningar som den enskilde har behov av. Den enskilde kan således få anpassningsbidrag för anordningar som i de flesta andra fall är standardutrustning eller normalt förekommande tilläggsutrustning, om någon av dessa anordningar saknas i en i övrigt lämplig bil. Nuvarande tillämpning medför att enskilda i vissa fall själva får stå för kostnaden för viss anpassning. Med förslaget bör den enskilde kunna få anpassningsbidrag för dessa kostnader. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att förslaget kan förenkla och underlätta urvalsprocessen vid bilköp för de sökande vilket torde medföra att fler personer ansöker om stödet. kommer grundförutsättningen att bilarna i så stor utsträckning som möjligt fortfarande ska ha originalmonterade anordningar att kvarstå, vilket både är kostnadseffektivt och främjar trafiksäkerheten. Anpassningsbidrag till ändring av äldre fordon I de fall en lämplig bil anpassas innebär det i de flesta fall lägre kostnader för den enskilde, eftersom en ny bil inte behöver köpas in och anpassas.