prop · H703198 · 2020-09-01 00:00:00 — I 5 kap. finns vissa övriga bestämmelser, bl.a. regler om villkor och användnings- begränsningar, immunitet, sekretess, uppgiftsskyldighet samt fördelning av förverkad egendom mellan stater. 5.4.2Internationell verkställighet av domar och beslut Inom finns ett välutvecklat samarbete som möjliggör verkställande av domar och beslut i brottmål i ett annat nordiskt land än domslandet. Enligt 1 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m.(nordiska verkställighetslagen) kan ett förverkandebeslut som har meddelats i ett annat nordiskt land verkställas i . Detsamma gäller bl.a. beslut om kvarstad eller beslag som syftar till att säkra framtida förverkandebeslut. På motsvarande sätt kan dessa typer av beslut som har meddelats i verkställas i andra nordiska länder (3 §). En begäran om verkställighet av nämnda beslut görs av Kronofogde- myndigheten (4 a § förordningen [1963:194] om samarbete med Dan- mark, , och angående verkställighet av straff m.m., nordiska verkställighetsförordningen). Det är också Kronofogdemyndig- heten som tar emot framställningar från de andra nordiska länderna om verkställighet i . Utgångspunkten är att en framställan om verk- ställighet ska bifallas, om det inte finns särskilda hinder mot det. Verk- ställigheten i sker enligt svensk lag (2 § nordiska verkställighets- lagen). Enligt 1 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkstäl- lighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen) kan regering- en, på grundval av en överenskommelse med främmande stat, förordna dels att ett utländskt beslut om förverkande får verkställas i , dels att ett svenskt beslut om förverkande får verkställas i en annan stat. Som exempel på sådana överenskommelser kan nämnas europeiska konvent- ionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen), FN:s konvention 2019/20:198 mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen (narkotika- brottskonventionen), FN:s konvention mot gräns- överskridande organiserad brottslighet (Palermokonventionen) och FN:s konvention mot korruption (korruptions- konventionen). Bestämmelserna i internationella verkställighetslagen gäller för både sak- och värdeförverkanden. En ansökan om att verkställa ett utländskt förverkandebeslut i ska göras hos (8 §). Regeringen kan under vissa förhållanden avslå en ansökan direkt. Om det inte sker ska ärendet över- lämnas till riksåklagaren för handläggning. Riksåklagaren ska ansöka hos rätten om prövning av framställningen (9 §). För att verkställighet ska få ske krävs bl.a. att den gärning som föranlett beslutet motsvarar ett brott i (dubbel straffbarhet) (5 § andra stycket 2). Har en framställning om verkställighet gjorts, kan egendom som genom domen förklarats för- verkad tas i beslag, om beslag hade kunnat ske enligt svensk lag vid en rättegång i (18 §). Beslut om beslag meddelas av riksåklagaren eller domstol. I ett sådant fall blir 27 kap. tillämplig. Svenska regler om verkställighet ska tillämpas vid verkställigheten av ett utländskt beslut om förverkande (24 §). Egendom som har förverkats med stöd av lagen eller dess värde tillfaller den svenska staten. Regeringen får dock på begäran av den stat som gjort framställningen om verkställighet förordna att egendomen eller dess värde helt eller delvis skall överlämnas till den staten (36 §). I 26 § finns allmänna bestämmelser om verkställighet i en annan stat. Frågan om verkställighet utomlands av ett svenskt beslut om förverkande prövas av (12 § [1977:178] förordningen med vissa bestämmelser om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom). Myndighetens beslut enligt lagen kan överklagas till regeringen. Om anser att det finns förutsätt- ningar för verkställighet utomlands ska en framställning, tillsammans med beslutet om förverkande och övriga handlingar i ärendet, överlämnas till för vidarebefordran till behörig myndighet i den andra staten (28 § internationella verkställighetslagen). En EU-förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat (se artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktions- Den får inte införlivas i eller omvandlas till nationell rätt. staterna får alltså inte utfärda bestämmelser i sådana frågor som regleras i förordningen och den nationella lagstiftaren kan inte skriva egna förarbet- en eller andra typer av förtydliganden av hur en EU-förordning ska tilläm- Detsamma gäller för hur begrepp i en förordning ska förstås. ordningen ska tolkas och tillämpas är en fråga för de tillämpande myn- digheterna och i förekommande fall domstolarna. I sista hand är det EU- domstolen som är den slutgiltiga uttolkaren av en EU-förordning. Som utgångspunkt får medlemsstaterna inte heller införa några natio- Prop. 2019/20:198 nella bestämmelser för att komplettera en EU-förordning inom förordning- Vissa frågor kan dock överlämnas till medlems- staterna att själva reglera. Om sådant överlämnande sker förutsätts med- lemsstaterna införa nationella bestämmelser, och medlemsstaterna kan då också klargöra dessa reglers innebörd och tillämpning. Detta kan vidare påverka den nationella lagstiftarens behov av att i viss utsträckning göra bedömningar angående innebörden av EU-förordningens regler. Medlemsstaterna har också en skyldighet att se till att EU-förordningen kan tillämpas i praktiken och få effektivt genomslag. I många fall förut- sätter en EU-förordning därför att medlemsstaterna inför regler av verk- ställande karaktär. En ny lag ska komplettera EU-förordningen Regeringens förslag: Kompletterande bestämmelser till EU-förord- ningen ska tas in i en särskild lag. Vissa följdändringar ska göras i lagen om verkställighet av frys- ningsbeslut, lagen om verkställighet av beslut om förverkande, nordiska verkställighetslagen, internationella verkställighetslagen och lagen om en europeisk utredningsorder. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian innehåller dock inte förslag till samtliga följdändringar med anledning av de nya rubrikerna på lagarna om verkställighet av frysnings- beslut respektive beslut om förverkande. I promemorian föreslås att det i lagarna om verkställighet av frysningsbeslut respektive beslut om förverk- ande ska införas en bestämmelse som upplyser om EU-förordningen och den lag som kompletterar förordningen. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslagen. fakultetsnämnden vid föreslår dock att det i de nya rubrikerna till lagarna om verkställighet av frysningsbeslut respektive beslut om förverkande anges att lagarna endast gäller i förhållande till Skälen för regeringens förslag Kompletterande regler ska tas in i en särskild lag EU-förordningen förutsätter i ett flertal avseenden att medlemsstaterna inför kompletterande bestämmelser för att möjliggöra dess tillämpning. Detta främst mot bakgrund av att det i förordningen i förhållandevis stor utsträckning föreskrivs att olika frågor ska regleras av medlemsstaternas nationella rätt (se t.ex. artiklarna 23.1, 28.1 och 29.2). sätts att medlemsstaterna inför regler om vilka myndigheter som är behö- riga att agera enligt förordningen och om hur dessa myndigheter ska agera vid tillämpningen av den, såsom vilka förfaranderegler som ska tillämpas och hur beslut ska få överklagas. Som redogörs för i avsnitt 5.3 regleras erkännande och verkställighet inom EU av frysnings- respektive förverkandebeslut i två olika lagar (lagen om verkställighet av frysningsbeslut och lagen om verkställighet av 2019/20:198 beslut om förverkande). Dessa lagar bygger på två rambeslut som har stora likheter med regleringen i EU-förordningen (rambesluten om verkställig- het av frysningsbeslut respektive beslut om förverkande). En rimlig utgångspunkt är att regler om erkännande och verkställighet inom EU av frysnings- respektive förverkandebeslut ska vara samlade i en lag. Som konstateras i promemorian kommer dock de nu gällande lagarna på området att ha ett ytterst begränsat tillämpningsområde efter den tidpunkt då EU-förordningen ska börja tillämpas, eftersom förordningen ersätter de två rambesluten i förhållande till alla medlemsstater utom och . Vad gäller finns dessutom vissa särskilda bestämmelser om samarbete rörande verkställighet av varandras beslut i den nordiska verkställighetslagen (se avsnitt 5.4.2). Som framgår i denna proposition bedömer regeringen vidare att det behöver införas för- hållandevis många kompletterande bestämmelser till EU-förordningen. Att föra in de kompletterande reglerna till förordningen och de bestämmel- ser som finns i lagarna om verkställighet av beslut om frysning respektive förverkande i en och samma lag framstår mot denna bakgrund inte som en ändamålsenlig lösning. Regeringen delar därför den bedöm- ning som görs i promemorian att de kompletterande lagbestämmelserna till EU-förordningen i stället bör tas in i en särskild lag. Vissa följdändringar behöver göras i andra lagar Erkännande och verkställighet inom EU av beslut om förverkande och av beslut om frysning som syftar till att säkra ett framtida förverkande kommer framöver att regleras huvudsakligen i EU-förordningen och i den nya lag som innehåller kompletterande bestämmelser till förordningen (i fråga om beslut om frysning som syftar till att säkra bevismaterial till- ämpas lagen om en europeisk utredningsorder). De två lagar som genomför rambesluten på området kommer vidare att vara tillämpliga endast i förhållande till och . Dessa lagars rubriker blir därför missvisande och bör ändras. Juridiska fakultets- nämnden vid invänder mot de rubriker som föreslås i promemorian och föreslår att det bör anges i rubrikerna att lagarna endast gäller i förhållande till och . Regeringen, som i och för sig har förståelse för fakultetsnämndens synpunkt, menar att en sådan lösning, för att den på önskvärt sätt ska tydliggöra lagarnas tillämpningsområde, kräver ytterligare ändringar i lagarna. Som exempel kan nämnas att de många hänvisningarna till en ”medlemsstat” skulle behöva bytas ut mot ”och ” (se t.ex. 2 kap. 2 § lagen om verkställighet av frysningsbeslut och 2 kap. 1 § lagen om verkställighet av beslut om förverkande). Mot bakgrund av att de båda lagarna kommer att ha ett mycket begränsat tillämpningsområde framöver kan ändringar av det slaget emellertid inte anses motiverade. En sådan rubrik som fakultetsnämnden föreslår kan också, i vart fall vad gäller lagen om verkställighet av beslut om för- verkande, felaktigt ge intryck av att det bara är den lagen som ska tillämpas i samarbetet med trots att tillämpliga regler även finns i den nordiska verkställighetslagen (se vidare prop. 2010/11:43 s. 42 och 123). Sammantaget anser därför regeringen att rubrikerna bör utformas i enlighet med förslagen i promemorian, dvs. så att det av rubrikerna fram- går att lagarna innehåller regler om erkännande och verkställighet av Prop. 2019/20:198 frysningsbeslut respektive beslut om förverkande i vissa fall. aktuella lagarnas rubriker medför behov av vissa justeringar i såväl dessa som i andra lagar där det hänvisas till rubrikerna i fråga. Att EU-förordningen ersätter de två rambesluten på området framgår direkt av förordningen (artikel 39). I promemorian föreslås att det i lagarna om verkställighet av frysningsbeslut respektive beslut om förverkande införs en upplysningsbestämmelse om att det finns regler om erkännande och verkställighet av beslut om frysning och beslut om förverkande i EU- förordningen samt i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till förordningen. Regeringen anser dock att det uttryckligen bör framgå av lagarna att de inte gäller om EU-förordningen och den lag som kompletterar denna är tillämpliga. Som framgår i avsnitt 5.4 finns det bestämmelser om internationellt samarbete i fråga om verkställighet av beslut om beslag, kvarstad i brottmål och förverkande även i vissa andra lagar (nordiska verkställig- hetslagen, internationella verkställighetslagen och lagen om internationell rättslig hjälp). Utgångspunkten måste vara att EU-förordningen ska till- ämpas framför dessa lagar. finns det inga uttryckliga bestäm- melser i förordningen som utesluter samarbete enligt andra rättsliga instru- ment. De nämnda lagarnas förhållande till EU-förordningen är en fråga om tolkning av förordningen, vilket är något som ytterst görs av EU-dom- stolen. Regeringen delar därför den bedömning som görs i promemorian att det inte bör införas särskilda bestämmelser som helt utesluter lagarnas tillämpning. Förslaget i promemorian att i stället lägga till en upplysning om reglerna i EU-förordningen och den nya lagen i de lagar som innehåller en hänvisning till lagen om verkställighet av beslut om för- verkande framstår enligt regeringen som väl avvägt. Motsvarande hänvisningar till lagen om verkställighet av frysningsbeslut finns inte och regeringen anser inte heller att det finns behov av att införa några ytterligare hänvisningar i det avseendet. Regeringens förslag: Hänvisningar till EU-förordningen i de bestämmelser som föreslås ska vara dynamiska, dvs. i den gällande lydelsen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. fakultetsnämnden vid framhåller särskilt att de skäl som anges i promemorian för dynamiska hänvisningar är goda. Skälen för regeringens förslag: Hänvisningar i svensk författning till en EU-rättsakt kan göras antingen statiska eller dynamiska. visning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rätts- akten i den gällande lydelsen. I den nya lagen föreslås ett flertal bestämmelser i vilka en hänvisning till Några är av upplysande karaktär och andra är av sådant slag att EU-förordningen förutsätter att det finns bestämmelser om 2019/20:198 det i svensk rätt för att ska uppfylla sina unionsrättsliga åtaganden. Till sistnämnda kategori hör bestämmelser om bl.a. utseende av behöriga myndigheter, följder av vissa åtgärder och beslut enligt förordningen, för- faranderegler samt regler om domstolsprövning. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att statiska hänvisningar till sådana bestämmelser skulle kunna leda till oklarheter och brister om EU-för- ordningen skulle ändras. För att säkerställa att eventuella ändringar som görs i förordningen får genomslag är det därför lämpligt att, som föreslås i promemorian, låta hänvisningarna till förordningen vara dynamiska. Regeringens förslag: Termer och uttryck i den nya lagen ska ha samma betydelse som i EU-förordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. anser att det utifrån såväl legalitetsskäl som syftet med EU-förordningen bör tydliggöras i lagen att ett beslut om kvarstad utgör ett frysningsbeslut enligt förordningen. Skälen för regeringens förslag: I artikel 2 i EU-förordningen finns ett antal definitioner av centrala begrepp, bl.a. beslut om frysning och beslut De två lagar som genomför rambesluten om verkstäl- lighet av frysningsbeslut respektive beslut om förverkande innehåller definitioner av dessa två begrepp. Som redogörs för i avsnitt 6.1 är det inte möjligt att i svensk rätt ange hur begrepp i en EU-förordning ska förstås. Eftersom den nya lagens syfte är att komplettera EU-förordningen får termer och begrepp i lagen inte ges en annan innebörd än den som gäller Regeringen kan förvisso ha förståelse för den syn- punkt för fram, särskilt mot bakgrund av att begrep- pet frysning inte är vedertaget i svensk rätt. i den bedömning som görs i promemorian att det inte är möjligt att, som efterfrågar, införa uttryckliga regler i den nya lagen som definierar ett svenskt beslut om frysning på motsvarande sätt som skedde vid genomförandet av rambeslutet om verkställighet av frysnings- beslut (jfr 1 kap. 2 § 1 lagen om verkställighet av frysningsbeslut). samma gäller i fråga om definitionerna av ett utländskt beslut om frysning och ett svenskt respektive utländskt beslut om förverkande. EU-förordningens definitioner av beslut om frysning och beslut om för- verkande har dock stora likheter med dem som finns i rambesluten om verkställighet av sådana beslut. Trots att det har gått ram- besluten genomfördes och att det finns skillnader mellan definitionerna, kan förarbetsuttalandena som gjordes i samband med genomförandet av rambesluten ge viss vägledning i fråga om hur begreppen ska tolkas (se 2004/05:115 s. 30 f. och 2010/11:43 s. 43 f.). beslut om frysning har också behandlats i samband med genomförandet av förverkandedirektiv (se prop. 2015/16:155 s. 22). avsnitt 6.1 är det dock som är den yttersta uttolkaren av en EU-förordning och av de termer och uttryck som används i den. I vissa lagar som kompletterar en EU-förordning har det införts för- Prop. 2019/20:198 tydligande bestämmelser om att de termer och uttryck som används i lagen ska ha samma betydelse som i den aktuella EU-förordningen (se t.ex. 1 § andra stycket lagen [2018:218] med kompletterande bestämmel- ser till EU:s dataskyddsförordning). En motsvarande upplysningsbestäm- melse bör tas in i den nya lagen. Detta särskilt mot bakgrund av att flera begrepp som används i lagen inte har en vedertagen definition i svensk rätt (t.ex. beslut om frysning och verkställande myndighet) samt att defini- tionen av ett begrepp i EU-förordningen kan skilja sig från hur begreppet definieras enligt svensk rätt (t.ex. beslut om förverkande). Regeringens förslag: För erkännande och verkställighet i av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande ska det få ställas upp krav på att de gärningar som beslutet avser utgör ett brott enligt svensk rätt (dubbel straffbarhet). Det ska dock inte gälla för de brott som avses i artikel 3.1 i EU-förordningen. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 3.2 i EU-förordningen får den verkställande staten för andra brott än de s.k. listbrotten låta erkännande och verkställighet av ett beslut om frysning eller förverkande vara villkorat av att den gärning som föran- lett beslutet utgör ett brott enligt den verkställande statens rätt (dubbel Förordningen innehåller också en sedvanlig vägransgrund om dubbel straffbarhet som ger utrymme för den verkställande myndig- heten att vägra erkännande och verkställighet i de fall det inte är fråga om ett listbrott (artiklarna 8.1 e och 19.1 f). Om de gärningar som föranlett beslutet om frysning eller förverkande däremot finns med på listan i arti- kel 3.1 och i den utfärdande staten är belagda med ett högsta frihetsstraff , ska beslutet verkställas utan kontroll av dubbel straffbarhet (artikel 3.1). De s.k. listbrotten är till viss del harmoniserade inom EU. flesta brotten på listan motsvarar också brott enligt svensk rätt, även om andra brottsbeteckningar används i den svenska lagstiftningen. I artikel 3.2 anges att det är den verkställande staten som får låta erkän- nande och verkställighet vara villkorat av om det föreligger dubbel straff- Vägransgrunderna i artikel 8.1 e respektive 19.1 f riktar sig däre- mot till den verkställande myndigheten. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att det, för att den aktuella vägransgrunden ska kunna tillämpas, torde krävas att det införs en kompletterande regel till artikel 3.2 som manifesterar att den verkställande staten utnyttjat möjlig- heten att ställa upp villkor om dubbel straffbarhet. Om så sker får den verk- ställande myndigheten vid tillämpningen av förordningen vägra erkännan- de och verkställighet med stöd av ovan nämnda vägransgrund. vägransgrunder i förordningen är fakultativa. Någon möjlighet för en stat att med stöd av artikel 3.2. införa ett absolut krav på dubbel straffbarhet (obligatorisk vägransgrund) finns därmed inte. I artiklarna 8.1 d och 19.1 d i EU-förordningen finns ytterligare en väg- ransgrund som rör frågan om dubbel straffbarhet. Enligt den får erkän- nande och verkställighet alltid vägras om beslutet i fråga avser ett brott som helt eller delvis har begåtts på den verkställande statens territorium och som inte motsvarar ett brott enligt den verkställande statens rätt. Dubbel straffbarhet i gällande rätt EU-förordningens regler om dubbel straffbarhet i artiklarna 3, 8.1 e och 19.1f motsvarar de som finns i rambesluten om verkställighet av frys- ningsbeslut respektive beslut om förverkande. Vid genomförandet av ram- besluten utnyttjade inte möjligheten att ställa upp villkor om dub- bel straffbarhet (prop. 2004/05:115 s. 51 f. och 2010/11:43 s. 71 f.). Som utgångspunkt gäller därför enligt lagarna som genomför rambesluten att ett beslut om frysning eller om förverkande ska erkännas och verkställas trots att den gärning som föranlett beslutet inte motsvarar ett brott i . Även direktivet om en europeisk utredningsorder ger den verkställande staten utrymme att, avseende vissa typer av utredningsåtgärder, ställa upp krav på dubbel straffbarhet i de fall det inte är fråga om listbrott. Vid genomförandet av direktivet gjordes bedömningen att det vid bl.a. beslag, husrannsakan och andra åtgärder enligt 28 kap. bör finnas utrymme att vägra erkännande och verkställighet av utrednings- ordern i de fall gärningen i fråga inte motsvarar ett brott enligt svensk lag och inte heller utgör ett listbrott (se prop. 2016/17:218 s. 151 f.). Som skäl för det anfördes bl.a. att det utländska beslutet kan grunda sig på lagstift- ning som framstår som oacceptabel från svensk synvinkel. Mot den bak- grunden infördes en fakultativ vägransgrund angående dubbel straffbarhet för den typen av utredningsåtgärder (3 kap. 7 § 1 lagen om en europeisk utredningsorder). Möjligheten att ställa upp krav på dubbel straffbarhet bör utnyttjas Frågan är då om det bör införas en kompletterande regel i svensk rätt som gör det möjligt för de verkställande myndigheterna att, när det inte är fråga om listbrott, vägra erkännande och verkställighet av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande på grund av att det inte föreligger dubbel straffbarhet. Inom ramen för EU-samarbetet får det , vid prövningen av om ett utländskt beslut om beslag ska verkställas här, uppställas krav på dubbel straffbarhet om beslutet om beslag syftar till att säkra bevisning (3 kap. 7 § 1 lagen om en europeisk utredningsorder). Behöver husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning göras för att verkställa beslutet gäller samma kriterier för de åtgärderna. Regeringen instämmer i bedömningen i promemorian att ett tungt väg- ande skäl för att bör utnyttja möjligheten att ställa upp villkor enligt artikel 3.2 i förordningen är att samma krav i fråga om dubbel straff- barhet bör gälla oavsett om ett beslut som motsvarar beslag har meddelats i syfte att säkra bevisning eller ett framtida förverkande. Genom att möjlig- göra tillämpningen av en fakultativ vägransgrund om dubbel straffbarhet skapas också förutsättningar för en ordning som innebär att utrymmet att Prop. 2019/20:198 erkänna det utländska beslutet om frysning korresponderar med möjlig- heten att vidta vissa åtgärder för att faktiskt kunna verkställa beslutet (t.ex. husrannsakan, se vidare avsnitt 9.4.2). Vägransgrunden i artikel 8.1 e bör således kunna tillämpas när frågan om erkännande och verkställighet av ett beslut om frysning prövas i . Ett av skälen till att det vid genomförandet av rambeslutet om verk- ställighet av beslut om förverkande inte infördes något generellt krav på dubbel straffbarhet var att något sådant krav inte uppställdes i lagen om verkställighet av frysningsbeslut (prop. 2010/11:43 s. 72 f.). föreslås att EU-förordningens fakultativa vägransgrund ska kunna tillämpas i fråga om beslut om frysning. Motsvarande bör då gälla för beslut om för- verkande. Kraven på en verkställighet av ett slutligt beslut bör rimligtvis inte ställas lägre än på verkställigheten av den interimistiska åtgärd som föregår det slutliga beslutet.