prop · H80351 · 2020-11-19 00:00:00 — Den föreslagna utredningsskadeavgiften kan bli aktuell t.ex. om ett företag eller en företagssammanslutning lämnar oriktiga, ofullständiga eller vilseledande uppgifter som svar på ett åläggande eller inte lämnar begärda uppgifter inom angiven tidsfrist, hindrar att genomföra en platsundersökning eller bryter sådana förseglingar som anbringat. Syftet med avgiften är att säkerställa att företagen har incitament att underkasta sig utred- ningsåtgärder och beslut. Ett beslut om utredningsskadeavgift kan tänkas bli mindre omstritt än ett beslut om konkurrensskadeavgift eftersom det endast blir aktuellt när ett företag har försvårat utredning t.ex. genom att inte lämna uppgifter inom angiven tidsfrist. Bedömningen är att kan komma att hantera 3–4 ärenden om utredningsskadeavgift . Det bedöms därför bli tämligen få överklaganden till Patent- och avseende utrednings- skadeavgift. Dessa ärenden torde vara av förhållandevis enkel karaktär. Sammantaget bedöms ändringarna inte medföra ökat resursbehov för domstolarna. kan antalet ärenden i domstol minska till följd av att föreslås få besluta om konkurrensskadeavgift i första instans om företag väljer att inte överklaga verkets beslut. I de fall företag väljer att överklaga beslut förväntas ärendemängden i domstolarna vara oförändrad. Vid ett överklagande av beslut kommer handlingarna i ärende att överlämnas till Patent- och respektive Patent- och marknads- överdomstolen, vilket innebär att domstolarna kan behöva ta emot och hantera begäran om utlämnande av handlingar. Det skulle kunna innebära en viss ökad arbetsbörda för domstolarna med avseende på de aktuella ärendena. Det bedöms emellertid att det är fråga om ett mycket begränsat antal tillkommande ärenden. Sammantaget bedöms förslagen inte leda till några ökade kostnader för domstolarna. Enligt förslagen i denna proposition får nya uppgifter enligt lagen om ömsesidigt bistånd med delgivning och indrivning på konkurrensområdet vilket kan medföra ökad arbets- Myndigheten föreslås få ta ut 2020/21:51 ersättning för dessa kostnader i enlighet med vad som gäller vid indrivning av en svensk fordran av motsvarande slag. ökade kostnader ryms därmed inom befintliga ekonomiska ramar. Förslagen i denna proposition berör företag i alla näringslivets branscher. Förslagen berör små, medelstora och stora företag som bedriver verksamhet på marknader i eller med koppling till . Förslaget att utvidga befogenhet att vid plats- undersökningar ta hand om handlingar eller annat för att fortsätta undersökningen på en annan plats än där platsundersökningen äger rum kan medföra något ökade kostnader för berörda företag för att kunna följa de åtgärder som genomför hos verket eller i någon annan lokal. Det kan emellertid även minska företagets kostnader och störningar i dess verksamhet då personal inte behöver uppta plats i företagets lokaler. Förslaget att införa utredningsskadeavgift och utvidga konkurrenslagens bestämmelser om konkurrensskadeavgift kan medföra ökade sanktions- avgifter för enskilda företag som överträder konkurrenslagen. att inte överklaga beslut kan förslagen leda till minskade processkostnader för företagen jämfört med . I de fall företag väljer att överklaga beslut förväntas inte företagens kostnader öka. Enligt kommissionen kommer direktivet att gynna både konsumenter och företag, från små och medelstora till stora företag, genom att främja en effektiv tillsyn av konkurrensreglerna och genom att skapa mer likvärdiga konkurrensvillkor. Detta kommer att stimulera företag att bedriva innovation och erbjuda ett större urval av varor och tjänster av högre kvalitet till rimliga priser. Kommissionen bedömer att direktivet kommer att tillförsäkra konsumenterna ett likvärdigt skydd i hela mot affärsmetoder som håller priserna på varor och tjänster på en konstgjort hög nivå. En konkurrensmyndighet som har befogenhet att ingripa mot företag, bör upplevas som mer tydlig för marknadens aktörer än en myndighet som behöver ansöka om stämning vid domstol. En effektiv konkurrens- myndighet påverkar företagens incitament att avstå från konkurrens- begränsande åtgärder. Att kostnaderna för företag som överväger att bryta mot konkurrensreglerna kan komma att överstiga de eventuella vinsterna av ett konkurrensbegränsande beteende förebygger att företag bryter mot reglerna. Vid en utökad beslutanderätt för kommer det första beslutet om en överträdelse att meddelas tidigare än . Det är inte möjligt att klart förutsäga den närmare effekten av en tydligare och tidigare signaleffekt till marknaden men det kan ge en positiv samhällsekonomisk En effektivare konkurrensmyndighet kan också leda till en mer effektiv konkurrens på marknaden. Det faktum att det finns en myndighet som ingriper mot företag som på ett eller annat sätt försöker missbruka sin marknadsmakt, underlättar för andra företag som vill etablera sig på marknaden. De samhällsekonomiska konsekvenserna av förslaget att utöka beslutanderätt beror på i vilken grad beslutskedjan i målen påverkas positivt, dvs. att det går åt mindre resurser för att nå lagakraftvunna avgöranden. Om den utökade beslutanderätten leder till att det genomsnittligt går åt mindre resurser för att nå lagakraftvunna avgöranden kommer fler ärenden att hinnas med, vilket påverkar samhällsekonomin positivt. Sammantaget bedöms förslagen i denna proposition att ha positiva samhällsekonomiska effekter. 19.1Förslaget till lag om ömsesidigt bistånd med delgivning och indrivning på konkurrensområdet 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om ömsesidigt bistånd med delgivning av handlingar som gäller tillämpningen av artikel 101 eller 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Lagen innehåller också bestämmelser om ömsesidigt bistånd med indrivning av sådana sanktionsavgifter och viten som avses i artiklarna 13 och 16 i och rådets direktiv (EU) 2019/1 av om att ge medlemsstaternas konkurrens- myndigheter befogenhet att mer effektivt kontrollera efterlevnaden av konkurrens- reglerna och om att säkerställa en väl fungerande inre marknad. I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Lagen innehåller bestämmelser om ömsesidigt bistånd med delgivning och indrivning på konkurrensområdet. Det är fråga om bistånd med delgivning av vissa handlingar och indrivning av vissa sanktionsavgifter och viten i på uppdrag av en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen. Lagen innehåller också bestämmelser om bistånd med delgivning av sådana handlingar och indrivning av sådana avgifter och viten i en annan medlemsstat. De handlingar som avses i lagen gäller tillämpningen av förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete i artikel 101 och förbudet mot missbruk av dominerande ställning i artikel 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Frågor om bistånd med delgivning av sådana handlingar i behandlas i 2, 3 och 6 §§. Frågor om bistånd med delgivning i en annan medlemsstat behandlas i 8–10 §§. De sanktionsavgifter och viten som omfattas av lagens bestämmelser om indrivning gäller överträdelser av något av förbuden i EUF-fördraget eller vissa beslut som en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat meddelat. Frågor om bistånd med indrivning av sådana avgifter och viten i behandlas i 3–7 §§. Frågor om bistånd med indrivning i en annan medlemsstat behandlas i 11 §. Genom lagen genomförs artiklarna 25–28 i och rådets direktiv (EU) 2019/1 av om att ge medlemsstaternas konkurrensmyndigheter befogenhet att mer effektivt kontrollera efterlevnaden av konkurrensreglerna och om att säkerställa en väl fungerande inre marknad (direktivet). Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. Bistånd på begäran av en nationell konkurrensmyndighet i en annan Prop. 2020/21:51 medlemsstat Bistånd med delgivning av vissa handlingar 2 § ska, om inte något annat följer av 3 eller 6 §, på begäran av en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen, utan krav på några vidare formaliteter, se till att sådana handlingar delges som gäller tillämpningen av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. Delgivning sker enligt delgivningslagen (2010:1932). I paragrafen regleras förutsättningarna för att ska bistå en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen med delgivning av handlingar. Uttrycket nationell konkurrensmyndighet definieras i artikel 2.1 led 1 i direktivet. En begäran om bistånd med delgivning ska enligt artikel 27.2 i direktivet verkställas på grundval av ett enhetligt dokument. Till dokumentet ska en kopia av den aktuella handlingen bifogas. Dokumentet ska innehålla uppgifter om adressaten, en sammanfattning av relevanta fakta och omständigheter, en sammanfattning av handlingen som ska delges, kontaktuppgifter till den myndighet som begärt bistånd och vilken tidsfrist för delgivning som gäller. Vidare följer av artikelpunkt 5 att dokumentet ska vara avfattat på svenska och att den handling som ska delges är översatt till svenska, om myndigheterna inte kommer överens om annat i det enskilda fallet. Förutsättningarna för att bistå med delgivning är att de krav som direktivet ställer på det enhetliga dokumentet och på den handling som ska delges är uppfyllda. Detta markeras i första stycket med en hänvisning till 6 § som anger när en begäran om bistånd får avslås, se kommentaren till den paragrafen. Vidare föreskrivs att delgivning ska ske utan krav på några vidare formaliteter. Här avses att det inte krävs någon form av erkännande av domstol eller liknande för att delgivning ska kunna ske. Skyldigheten att bistå med delgivning omfattar enligt första stycket sådana handlingar som gäller tillämpningen av förbuden i artikel 101 eller Med uttrycket ”gäller tillämpningen av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget” omfattas alla handlingar som inom ramen för den ansökande myndighetens nationella rätt behöver delges för att förbudsreglerna ska kunna tillämpas i den medlemsstaten. Det gäller utkast till beslut avseende en påstådd överträdelse (s.k. preliminära invändningar) och beslut om t.ex. ålägganden, förbud eller sanktioner mot överträdelser av förbuden (artikel 25 led a i direktivet). Det gäller också beslut om utredningsåtgärder, t.ex. ett åläggande att lämna information, som syftar till att den ansökande myndigheten ska kunna utreda och vidta åtgärder mot en överträdelse (artikel 25 led b), och alla andra relevanta handlingar som rör tillämpningen av förbuden (artikel 25 led c). Skyldigheten att bistå gäller dock inte handlingar som är relevanta för indrivning. Frågor om bistånd med delgivning av sådana handlingar handläggs av enligt 3 §. I andra stycket finns en bestämmelse som klargör att delgivning i sker enligt delgivningslagen (2010:1932). 2020/21:51 Paragrafen är utformad med 3 § lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering som förebild. Genom paragrafen genomförs artikel 25 i direktivet. Paragrafen bidrar också till att genomföra artikel 27.1, 2, 4 och 5. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. Bistånd med indrivning av sanktionsavgift eller vite 3 § ska, om inte något annat följer av 6 §, på begäran av en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen, utan krav på några vidare formaliteter, 1.delge sådana beslut om sanktionsavgifter eller utdömda viten som avses i artikel 13 eller 16 i och rådets direktiv (EU) 2019/1, i den ursprungliga lydelsen, och som kan överklagas, eller andra handlingar som är relevanta för indrivning, och 2.driva in sådana avgifter och viten. Delgivning sker enligt delgivningslagen (2010:1932). I paragrafen regleras förutsättningarna för att ska bistå en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen med indrivning av sanktionsavgifter och viten som har beslutats i en annan medlemsstat. Uttrycket nationell konkurrens- myndighet definieras i artikel 2.1 led 1 i direktivet. En begäran om bistånd enligt artikel 27.2 i direktivet ska verkställas på grundval av ett enhetligt dokument. Till dokumentet ska en kopia av den handling som ska delges eller verkställas bifogas. Dokumentet ska innehålla uppgifter om adressaten, en sammanfattning av relevanta fakta och omständigheter, en sammanfattning av handlingen som ska delges eller verkställas, kontaktuppgifter till den myndighet som har begärt bistånd och vilken tidsfrist för verkställighet som gäller. Enligt artikelpunkt 3 ska det enhetliga dokumentet innehålla information om det beslut som medger verkställighet i den ansökande myndighetens medlemsstat, dagen då beslutet blev slutligt, uppgift om sanktionsavgift eller vitesbelopp och information som visar de rimliga ansträngningar som den ansökande myndigheten gjort för att verkställa beslutet på sitt eget territorium. Vidare följer av artikelpunkt 5 att dokumentet ska vara avfattat på svenska och att det beslut som medger verkställighet ska vara översatt till svenska, om myndigheterna inte kommer överens om annat i det enskilda fallet. Förutsättningarna för att bistå med indrivning är att de krav som direktivet ställer på det enhetliga dokumentet och på det beslut som ska verkställas är uppfyllda. Detta markeras i första stycket med en hänvisning till 6 § som anger när en begäran om bistånd får avslås, se kommentaren till den paragrafen. Bistånd enligt paragrafen ska enligt punkt 1 lämnas för delgivning av sådana beslut om sanktionsavgifter eller utdömda viten som avses i artikel 13 eller 16 i direktivet som har fått laga kraft, dvs. beslut som kan överklagas med ordinära rättsmedel. Delgivning får även ske av handlingar som är relevanta för indrivning. Bistånd ska enligt punkt 2 lämnas för indrivning av sådana avgifter och viten. Det är i artikel 13 fråga om sanktionsavgifter som beslutats av en nationell administrativ konkurrensmyndighet eller av domstol, i förfaranden som inte är Prop. 2020/21:51 straffrättsliga, för överträdelser av förbudet i artikel 101 eller 102 i EUF- fördraget (13.1) eller som inte följt vissa ålägganden eller beslut som myndigheten meddelat (13.2). Avgifter som beslutats inom ramen för ett straffrättsligt förfarande omfattas alltså inte av paragrafen. I artikel 16 är det fråga om viten som gäller underlåtelser att lämna vissa upplysningar eller inställa sig för förhör (16.1). Vidare gäller det viten för underlåtelser att underkasta sig ett beslut om platsundersökning eller att följa vissa ålägganden (16.2). Hänvisningen till direktivet i paragrafen är statisk, dvs. den avser direktivet i den angivna lydelsen. Såväl delgivning som indrivning ska enligt första stycket ske utan krav på några vidare formaliteter. Här avses att det inte krävs någon form av erkännande av domstol eller liknande för att det beslut som ligger till grund för en begäran om indrivning ska kunna verkställas. I andra stycket finns, liksom i 2 §, en bestämmelse som klargör att delgivning i sker enligt delgivningslagen (2010:1932). Första och andra styckena i paragrafen är utformade med 3 § första stycket lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering som förebild. Genom paragrafen genomförs artikel 26.1 och 2 i direktivet. Den bidrar också till att genomföra artikel 27.1–5. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. 4 § Bestämmelser om indrivning i finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. och lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter. Verkställighet enligt utsökningsbalken får äga rum på grund av det enhetliga dokument som avses i artikel 27 i och rådets direktiv (EU) 2019/1, i den ursprungliga lydelsen. Vid indrivning i av en annan medlemsstats fordran gäller i fråga om preskription lagstiftningen i den andra medlemsstaten. Paragrafen innehåller bestämmelser om indrivning och preskription. Genom hänvisningen i första stycket till lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. och lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter erinras om att det andra landets fordran vid indrivningen handläggs enligt bestämmelserna om indrivning i s.k. allmänna mål. Det innebär bl.a. att under vissa förutsättningar kan medge uppskov med verkställigheten och att den rätt till återbetalning av ett belopp som gäldenären kan ha enligt sist nämnda lag ska användas för att betala den sanktionsavgift eller det vite som indrivningen gäller. Slutligen klargörs i sista meningen att det enhetliga dokument som avses i artikel 27 i direktivet utgör en exekutionstitel vid verkställighet i (jfr 3 kap. 2 § utsöknings- balken). Hänvisningen till direktivet är statisk, dvs. den avser direktivet i den angivna lydelsen. I andra stycket tydliggörs att det är preskriptionsreglerna i den ansökande myndighetens medlemsstat som är tillämpliga vid indrivning. Paragrafen är utformad med 14 § och 18 § första stycket lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen som förebild. 2020/21:51 Genom paragrafen genomförs artikel 26.1, 2 och 4 i direktivet. Den bidrar också till att genomföra artikel 27.1–5. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. 5 § ska ta ut ersättning för kostnader i målet i enlighet med vad som gäller vid indrivning av en svensk fordran av motsvarande slag. I paragrafen klargörs att ska ta ut ersättning för kostnader i enlighet med vad som gäller vid indrivning av en svensk fordran av motsvarande slag. Verkställighet äger rum enligt utsöknings- balken, vilket bl.a. innebär att bestämmelserna i balken och i förordningen (1992:1094) om avgifter vid är tillämpliga. Paragrafen är utformad med 15 § första stycket lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen som förebild. Genom paragrafen genomförs artikel 27.8 första stycket första meningen i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 13.3.2. 6 § En begäran om bistånd får avslås om begäran inte uppfyller de krav som anges i artikel 27 i och rådets direktiv (EU) 2019/1, i den ursprungliga lydelsen. En begäran om bistånd får också avslås om den enskildes grundläggande rättigheter och friheter inte har respekterats eller om delgivningen eller indrivningen skulle strida mot allmänna hänsyn. Paragrafen innehåller bestämmelser om s.k. vägransgrunder, dvs. när eller får avslå en begäran om bistånd som framställts av en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat enligt 2 eller 3 §. I första meningen anges att en begäran får avslås om den inte uppfyller de krav som anges i artikel 27 i direktivet. Det är framför allt fråga om de krav som ställs på det enhetliga dokumentet i punkterna 2 och 3 samt språkkravet i punkt 5. Men det kan också röra sig om att den ansökande myndigheten inte vill stå för översättningskostnader eller liknande enligt punkterna 7 och 8. Hänvisningen till direktivet i paragrafen är statisk, dvs. den avser direktivet i den angivna lydelsen. Enligt den andra meningen får en begäran avslås om den enskildes grundläggande rättigheter och friheter inte har respekterats eller om delgivningen eller indrivningen skulle strida mot allmänna hänsyn, dvs. om begäran uppenbart skulle strida mot grunderna för den svenska rättsordningen (jfr artikel 27.6 första stycket led b i direktivet). Bestämmelsen är utformad efter förebild av de bestämmelser som vanligen förekommer i lagstiftning om administrativt samarbete på skatte- och avgiftsområdet, se t.ex. 4 § andra stycket 3 lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering. Genom paragrafen genomförs artikel 27.6 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. Växelkurs och överföring av indrivet belopp 7 § ska, så snart en begäran som avses i 3 § har tagits emot, räkna om sanktionsavgiften eller vitet till svenska kronor enligt den växel- kurs som har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning för den dag då avgiften eller vitet beslutades. I den utsträckning som den andra medlemsstatens fordran har drivits in, ska beloppet överföras till den medlemsstaten. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilken växelkurs som ska tillämpas vid indrivning och om överföring av det belopp som drivits in. I första stycket finns en bestämmelse om valuta. Vid indrivning i gäller generellt att denna äger rum i svenska kronor, dvs. i förekommande fall avser motvärdet i svenska kronor av en fordran som är fastställd i någon annan valuta. En omräkning till svenska kronor ska göras så snart begäran har registrerats hos och innan någon ytterligare åtgärd vidtas. Redan i det första kravet, den s.k. avin, ska alltså fordringens storlek kunna utläsas i svenska kronor. För omräkningen gäller växelkursen vid det datum då avgiften eller vitet beslutades. Enligt andra stycket ska det indrivna beloppet överföras till den medlemsstat som har begärt bistånd med indrivning. Första stycket är utformat med 6 § första stycket lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering som förebild. Det andra stycket är utformat med 15 § tredje stycket lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen som förebild. Genom paragrafens första stycke genomförs artikel 27.8 tredje och fjärde styckena i direktivet. Paragrafens andra stycke utgör en del i genomförandet av artikel 26. Övervägandena finns i avsnitt 13.3.2. Begäran om bistånd i en annan medlemsstat 8 § får av en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen begära bistånd med delgivning av en handling som gäller tillämpningen av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. I paragrafen finns bestämmelser om begäran om bistånd med delgivning i en annan medlemsstat. Bestämmelserna kan sägas utgöra en spegelbild av det som föreskrivs i 2 §. befogenhet att begära bistånd med delgivning omfattar sådana handlingar som gäller tillämpningen av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. Uttrycket ”gäller tillämpningen av artikel 101 eller 102i EUF-fördraget” omfattar t.ex. ålägganden att lämna uppgifter enligt 1 § konkurrenslagen (2008:579) eller ett beslut om konkurrens- skadeavgift enligt 3 kap. 5 § samma lag i ärenden där EU:s konkur- rensregler tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. 9 § får av en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen begära bistånd med delgivning av en handling 2020/21:51 som är relevant för indrivning av konkurrensskadeavgift, utredningsskadeavgift eller vite enligt konkurrenslagen (2008:579) och som har påförts med tillämpning av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. I paragrafen finns bestämmelser om begäran om bistånd med delgivning i en annan medlemsstat. Bestämmelserna kan sägas utgöra en spegelbild av det som föreskrivs i 3 §. befogenhet enligt paragrafen är begränsad till den delgivning som behövs inom ramen för handläggningen av ett allmänt mål enligt utsökningsbalken. Eftersom det i inte finns något krav på att ett indrivningsförfarande ska inledas med delgivning av exekutionstiteln, har paragrafen sin praktiska betydelse när det gäller delgivning av exempelvis ett beslut om en utmätning som ägt rum här. Paragrafen är utformad med 7 § första stycket lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering som förebild. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. 10 § Delgivning som har skett med bistånd enligt 8 eller 9 § i enlighet med den medlemsstatens lagar, författningar och administrativa praxis, ska anses ha samma verkan som om delgivningen hade ägt rum i . Av paragrafen framgår att delgivning som skett med bistånd av en nationell konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i enlighet med dess lagar, författningar och administrativa praxis anses ha samma verkan som om delgivningen hade ägt rum i . Paragrafen har framför allt betydelse vid delgivning av t.ex. beslut om konkurrensskadeavgift enligt 3 kap. 5 § konkurrenslagen (2008:579) eller ett beslut om utmätning.