prop · H80374 · 2020-12-22 00:00:00 — Mot den bakgrunden och då en uppmaning till någon att begå självmord kan få mycket allvarliga konsekvenser anser regeringen, liksom utredningen och de flesta remissinstanser, att straffansvaret bör omfatta även de fall då gärningspersonen inte har haft uppsåt till, men varit oaktsam beträffande de omständigheter som gör att faran för självmord inte har varit obetydlig. Det ska dock även i dessa fall krävas att gärningspersonen har uppsåt till de omständigheter som innebär att gärningen har utgjort en uppmaning eller annan liknande psykisk påverkan mot någon att begå självmord. När det gäller Justitiekanslerns påpekande om att oaktsamhetsansvar i regel är förbehållet brott med betydligt högre straffvärden än den nu förslagna straffbestämmelsen kan framhållas att det uppsåtliga brottet föreslås ha en straffskala som sträcker sig mellan fängelseminimum och , medan det oaktsamma brottet föreslås ha straffskalan böter eller fängelse (se under . Förhållandet mellan det uppsåtliga brottet och oaktsamhetsbrottet är därmed detsamma som mellan det uppsåtliga brottet misshandel (3 kap. 5 § ) och oaktsamhetsbrottet vållande till kroppskada eller sjukdom (3 kap. 8 § första stycket ). En allmän oaktsamhetsbedömning ska göras. Någon kvalificerad form av oaktsamhet bör inte krävas. Oaktsamheten kan vara antingen medveten eller omedveten. Straffansvar vid medveten oaktsamhet omfattar det fallet att gärningspersonen misstänker att det föreligger sådana omständigheter som innebär att det föreligger en inte obetydlig fara för självmord, t.ex. att målsäganden lider av psykisk ohälsa. Straffansvar vid omedveten oaktsamhet omfattar det fallet att gärningspersonen inte misstänker att det föreligger sådana omständigheter, men borde ha gjort det. I dessa fall krävs det för ansvar att det finns något som gärningspersonen kunde ha gjort för att komma till insikt och att det också är något som denne borde ha gjort. Samtliga för gärningspersonen iakttagbara omständigheter som inträffat, eller förhållanden som förelegat, för gärningen ska beaktas. Enligt grundläggande straffrättsliga principer är det åklagaren som har den fulla bevisbördan för att ett brott har begåtts. Detta bör självklart gälla även för gärningspersonens oaktsamhet i fråga om de omständigheter som inneburit att det typiskt sett funnits en inte obetydlig fara för självmord. Som utredningen föreslår bör den oaktsamma formen av uppmaning till självmord få en egen brottsbeteckning. Utredningen föreslår att brottet ska benämnas oaktsam uppmaning till självmord. anser att brottsbeteckningen är missvisande eftersom det inte är uppmaningen som är oaktsam. Regeringen kan ha viss förståelse för den invändningen, men anser inte att det utgör ett tillräckligt starkt skäl för att överväga en annan benämning av brottet. För uppmaning till självmord föreslår utredningen att straffet ska vara fängelse i högst . För oaktsam uppmaning till självmord föreslås straffet vara böter eller fängelse . Ingen remissinstans invänder mot de föreslagna straffskalorna. Regeringen gör också bedömningen att straffskalorna medger en nyanserad och väl avvägd straffmätning. Straffet för uppmaning till självmord bör därför vara fängelse i högst och för oaktsam uppmaning till självmord, böter eller fängelse . När det gäller i läns synpunkter avseende uppmaningar som begås mot en person med en intellektuell funktionsnedsättning eller av en närstående kan bestämmelsen om försvårande omständigheter i 29 kap. 2 § nämnas. Som försvårande omständigheter ska enligt punkterna 3 och 8 särskilt beaktas om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig samt om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. De omständigheter som lyfter fram kan således beaktas som försvårande vid bedömningen av straffvärdet för brottet. Enligt punkt 7 i samma bestämmelse ska även som försvårande omständighet beaktas bl.a. om ett motiv för brottet varit att kränka en person på grund av personens etniska ursprung, könsöverskridande identitet eller uttryck. Med anledning av påpekandet från om våld i nära relationer avseende vikten av att anpassa straffet till brottet när det finns en hederskontext kan nämnas den nya särskilda straffskärpningsgrund som infördes (se prop. 2019/20:131). Enligt den nya straffskärpningsgrunden ska, vid bedömningen av straffvärdet, beaktas om ett motiv för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder (29 kap. 2 § 10 ). En straffbestämmelse är förenlig med grundläggande fri- och rättigheter I 2 kap. regeringsformen finns bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter, bl.a. yttrande- och informationsfriheten. Yttrandefriheten innebär en frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Informationsfriheten innebär en frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Motsvarande rättigheter finns i artikel 10 i den 2020/21:74 europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () som gäller som lag i (lagen [1994:1219] om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). Av 2 kap. 19 § regeringsformen följer vidare att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av . I såväl regeringsformen som ges möjlighet att under vissa förutsättningar begränsa yttrande- och informationsfriheten. Begränsningar får enligt regeringsformen göras genom lag och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och inte gå utöver vad som är nödvändigt eller utgöra ett hot mot den fria åsiktsbildningen (2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen). Därutöver uppställs i 2 kap. 23 § regeringsformen ett antal särskilda begränsningsändamål för yttrande- och informationsfriheten, bl.a. förebyggandet och beivrandet av brott. I övrigt får begränsningar av yttrandefriheten och informationsfriheten göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Vid bedömningen av vilka begränsningar som får göras ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter. Begränsningar som föreskrivs i lag får enligt göras om de är nödvändiga med hänsyn till bl.a. förebyggande av oordning eller brott samt till skydd för hälsa eller moral (artikel 10 punkt 2). Förslaget om en särskild straffbestämmelse för uppmaning till självmord syftar till att skydda personer från den form av kränkande och hänsynslösa beteende som det innebär att uppmana eller på annat liknande sätt utöva psykisk påverkan mot en annan människa att ta sitt liv. Intresset av att skydda inte minst utsatta grupper, som unga och personer som lider av psykisk ohälsa, från sådana handlingar väger enligt regeringens mening tungt. Däremot är avsikten inte att förhindra ett allmänt utbyte av information kring frågor om självmord. Som framgår ovan är straffbestämmelsen således inte avsedd att omfatta allmänna diskussioner om självmord och inte heller s.k. självmordsmanualer som sådana eller liknande material. Regeringen bedömer att det inte finns några mindre ingripande åtgärder som framstår som lika effektiva som en kriminalisering och att förslaget också kan förväntas leda till att förekomsten av den här sortens handlingar minskar. Sammanfattningsvis anser regeringen, liksom utredningen, att de ändamål som ligger bakom förslaget är godtagbara för att begränsa den enskildes yttrande- och informationsfrihet enligt såväl regeringsformen som och att intresset av att skydda personer från sådant kränkande och hänsynslöst beteende som det är fråga om väger tyngre än den rättighetsbegränsning förslaget innebär för enskilda. Kriminaliseringen går inte utöver vad som är nödvändigt och utgör inte ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Den föreslagna straffbestämmelsen bedöms därför vara förenlig med regeringsformen och . Bestämmelsens förhållande till andra straffbestämmelser Några remissinstanser efterfrågar ytterligare vägledning om de föreslagna straffbestämmelsernas relation till andra straffbestämmelser, t.ex. bestäm- melserna om vållande till annans död och vållande till kroppskada och ofredande (3 kap. 7 och 8 §§ och 4 kap. 7 § ). Enligt regeringens mening bör sedvanliga konkurrensregler tillämpas. De innebär som utgångspunkt att ett brott som innebär att en viss skada har inträtt har företräde framför ett farebrott (se m.fl., 2013, Kriminalrättens grunder. s. 485). Om omständigheterna vid en straffbar uppmaning till självmord är sådana att rekvisiten för vållande till annans död eller kroppsskada är uppfyllda bör det därför som regel inte dömas för uppmaning till självmord. bör framhållas att en uppmaning till självmord inte nödvändigtvis uppfyller rekvisiten för vållande till annans död eller kroppsskada i de fall uppmaningen lett till ett självmord eller ett självmordsförsök. Som framgår av avsnitt 4.2 förutsätts i förarbetena till den lydelse av ofredandebrottet som trädde i kraft att uppmaning till självmord under vissa omständigheter kan utgöra ofredande. Det i denna proposition föreslagna nya brottet som direkt tar sikte på uppmaning till självmord bör, även med hänsyn till den strängare straffskalan, som utgångspunkt ha företräde framför ofredande. Enligt regeringens mening finns det inte skäl att, som föreslår, placera den föreslagna straffbestämmelsen före bestämmelsen om ofredande i 4 kap. . Brott enligt 4 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet och uppmaning till självmord får anses ha olika skyddsintressen. Det talar för att det bör dömas för båda brotten i brottskonkurrens. och anser att det framför allt på grund av den bevisning som kan komma att krävas kan uppstå ett behov av ändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, samt patientsäkerhetslagen (2010:659). Vid prövningen av om det förelegat en inte obetydlig fara för självmord kan uppgifter från hälso- och sjukvården vara relevanta. Sådana uppgifter är som utgångspunkt skyddade av sekretess och förutsätter sekretessbrytande bestämmelser för att lämnas ut, den enskilde kan t.ex. samtycka till att uppgifterna lämnas ut (10 kap. 1 §, 12 kap. 2 § och 25 kap. 1 § OSL). Kan den enskildes samtycke inte inhämtas på grund av att denne tagit sitt liv kan uppgifterna ändå, under vissa förutsättningar, lämnas ut. Så kan ske dels om det finns skäl att anta att den avlidne inte hade motsatt sig att uppgifterna lämnades ut, dels om sekretessen inte krävs för att skydda de efterlevande (se t.ex. rättsfallen RÅ 2007 ref. 16 och NJA 1987 s. 724). Som framgår ovan krävs inte att den uppmanade lider av depression eller psykisk sjukdom för att särskilda omständigheter ska anses föreligga. Det är i stället tillräckligt att det finns omständigheter som innebär att den uppmanade är mer mottaglig för uppmaningen eller påverkan, än om omständigheterna inte hade förelegat. Ofta torde det därför vara tillräckligt med vittnesmål från t.ex. den uppmanades anhöriga. 2020/21:74 Även med beaktande av detta kan, med hänsyn till det föreslagna brottets natur, inte uteslutas att det efter utvärdering av tillämpningen av bestämmelsen kan uppstå ett behov av ändringar i bl.a. offentlighets- och sekretesslagen. Frågan får då hanteras i särskild ordning. Allmänt åtal och preskription Att ett brott hör under allmänt åtal innebär att åklagaren har såväl en rätt som en skyldighet att väcka åtal. Detta förutsätter att åklagaren på objektiva grunder bedömer att ett åtal kan leda till en fällande dom. Regeringen delar utredningens bedömning att den föreslagna bestämmelsen bör omfattas av allmänt åtal enligt reglerna i 20 kap. . Någon lagändring för att uppnå det krävs inte. Liksom utredningen anser, finns heller inget skäl att särreglera brotten när det gäller preskription. 4.4Straffrihet för mindre allvarliga fall Regeringens förslag: Om gärningen med hänsyn till omständigheterna är mindre allvarlig, ska det inte dömas till ansvar. Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens. Utredningen föreslår att straffansvar inte ska dömas ut om det bedöms vara oskäligt. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot utredningens förslag om ansvarsfrihet. ifrågasätter om det är nödvändigt med en särskild undantagsregel utöver bestämmelsen om påföljdseftergift i 29 kap. 6 § . Hovrätten anser vidare att det inte är lämpligt att det straffbara området blir beroende av en allmän skälighetsbedömning. Om ett undantag ska införas bör det i stället utformas så att ringa fall inte ska leda till ansvar. Skälen för regeringens förslag Ett undantag om ansvarsfrihet bör införas Som utredningen anför kan det finnas situationer där straffansvar för en uppmaning till självmord framstår som oskäligt. Det kan t.ex. vara fråga om att en närstående till en person med psykisk ohälsa som lever under stor press i en desperat situation uttrycker sig på ett sätt som faller inom ramen för den föreslagna bestämmelsens tillämpningsområde. Det kan också vara fråga om två personer som lever i en destruktiv relation där den ena personen vid upprepade tillfällen hotar med att ta livet av sig och den andra i en uppgiven situation uppmanar den personen att göra det. Regeringen anser mot den bakgrunden att vissa gärningar inte bör leda till straffansvar. När det gäller synpunkt i fråga om behovet av en särskild bestämmelse om straffrihet framgår av 29 kap. 6 § att påföljdseftergift ska meddelas om det med hänsyn till någon av de omständigheter som anges i 5 § är uppenbart oskäligt att döma till påföljd. Till exempel kan gärningspersonens personliga situation beaktas (29 kap. 5 § 9 ). Bestämmelsen om påföljdseftergift tar enbart Prop. 2020/21:74 sikte på gärningspersonens personliga förhållanden eller förhållanden som inträffat efter brottet. Bestämmelsen innebär vidare inte att gärningspersonen frikänns, utan bara att påföljd inte döms ut. Avsikten med en undantagsregel bör enligt regeringens mening i stället vara att vissa gärningar inte ska omfattas av straffansvar. Regeringen bedömer därför att det finns skäl att införa en särskild ansvarsfrihetsregel, som bör omfatta såväl det uppsåtliga som det oaktsamma brottet. Regeringen delar uppfattning att det inte kan anses lämpligt att låta det straffbara området bli beroende av en allmän skälighetsbedömning. Ansvarsfrihetsregeln bör i stället formuleras så att det inte ska dömas till ansvar om gärningen med hänsyn till omständigheterna varit mindre allvarlig. Bedömningen av vilka gärningar som ska anses vara mindre allvarliga ska göras utifrån en helhetsbedömning av samtliga omständigheter. 4.5Försök, förberedelse och stämpling bör inte kriminaliseras Regeringens bedömning: Försök, förberedelse eller stämpling till uppmaning till självmord eller oaktsam uppmaning till självmord bör inte kriminaliseras. Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte i fråga om Skälen för regeringens bedömning: Ansvar för försök, förberedelse eller stämpling till brott förutsätter enligt 23 kap. 1 och 2 §§ ett särskilt stadgande om att sådana brottsformer omfattas av dessa bestämmelser. Uppmaning till självmord och oaktsam uppmaning till självmord föreslås utformas som abstrakta farebrott, vilket innebär att gärningen som utgångspunkt inte kan påbörjas utan att hela gärningen begås. Det finns vidare inte någon effekt som kan utebli, eftersom någon effekt inte förutsätts för straffbarhet. Att kriminalisera försök skulle dessutom få mycket begränsad praktisk betydelse med hänsyn till svårigheterna att bevisa brott i ett så tidigt skede. Det är därför inte ändamålsenligt att kriminalisera försök till uppmaning till självmord eller oaktsam uppmaning till självmord. Uppmaning till självmord och oaktsam uppmaning till självmord bör därmed inte heller kriminaliseras på förberedelse- eller stämplingsstadiet. 2020/21:74 4.6 förföljelse bör omfatta uppmaning till Regeringens förslag: Uppmaning till självmord och oaktsam uppmaning till självmord bör ingå i uppräkningen av brott som kan utgöra olaga förföljelse. Regeringens bedömning: Uppmaning till självmord och oaktsam uppmaning till självmord kommer att omfattas av fridskränkningsbrotten utan att det krävs några särskilda lagstiftningsåtgärder. Utredningens förslag och bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Utredningen föreslår att olaga förföljelse ska omfatta endast uppsåtlig uppmaning till självmord. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte i fråga om förslaget eller bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Bestämmelsen om olaga förföljelse i 4 kap. 4 b § innehåller straffansvar för förföljelse som består i upprepade brottsliga gärningar mot en och samma person. Den syftar till att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse och att åstadkomma en straffmätning som återspeglar brottslighetens allvar när det upprepade brottsliga handlandet utgör en särskild kränkning av målsägandens integritet. Regeringen anser, liksom utredningen, att uppmaning till självmord är en typ av gärning som kan tänkas förekomma när någon förföljer och trakasserar en annan person. Uttalanden med innebörd att någon ska ta sitt liv kan förekomma i ett förföljelsebeteende eftersom syftet är att kränka och psykiskt skada den utsatta personen. Detta får anses gälla såväl den som har haft uppsåt till de omständigheter som gör att faran för självmord i det enskilda fallet inte har varit obetydlig som den som varit oaktsam till dessa omständigheter. Straffbestämmelsen om olaga förföljelse bör därför utvidgas till att omfatta uppmaning till självmord och oaktsam uppmaning till självmord. förföljelse har en strängare straffskala än uppmaning till självmord. I de fall uppmaning till självmord ingår i brottet olaga förföljelse bör därför det senare brottet ha företräde. Brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning omfattar bl.a. brott enligt 4 kap. . Uppmaning till självmord och oaktsam uppmaning till självmord kommer med hänsyn till den föreslagna placeringen därför att ingå i fridskränkningsbrotten utan att det behöver göras några lagändringar. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det krävs inte några övergångsbestäm- melser med anledning av förslagen. Utredningens förslag och bedömning stämmer överens med Prop. 2020/21:74 regeringens utom när det gäller ikraftträdandedatumet. slår att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: – Barnafrid och Stiftelsen tillstyrker förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Det föreslås därför att ändringarna träder i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Av 5 § första stycket lagen (1964:163) om införande av följer att ingen får dömas för en gärning som inte var straffbar när den begicks. Vidare följer av 5 § andra stycket att straff ska bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs om inte annan lag gäller då dom meddelas som leder till frihet från straff eller ett lindrigare straff. Regeringens bedömning: Förslaget om uppmaning till självmord medför endast begränsade kostnader för rättsväsendets myndigheter och kan hanteras inom myndigheternas befintliga ramar. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: framför att anslaget för domstolar redan är underfinansierat och att det, liksom anslaget Rättsliga biträden, behöver tillskjutas medel med anledning av utredningens förslag. Kriminalvården anser att det kommer uppstå kostnader för myndigheten med anledning av förslaget om uppmaning till självmord. heten bedömer att förslaget om uppmaning till självmord kommer att kräva utbildningsinsatser och att anmälningarna kommer uppgå till ett högre antal än det som utredningen bedömt. Skälen för regeringens bedömning Ekonomiska konsekvenser för rättsväsendets myndigheter Eftersom förslaget om straffansvar för uppmaning till självmord innebär att en ny straffbestämmelse införs, är det svårt att närmare uppskatta vilka kostnadsökningar som kan uppkomma med anledning av förslaget. Förslaget kommer dock enligt regeringens uppskattning inte leda till några betydande volymer när det gäller förundersökning, rättegång och fällande Regeringen anser därför, till skillnad från vad anför, att de ökade kostnaderna med anledning av förslaget bör kunna hanteras inom de befintliga anslagen för 1:5 Domstolar och 1:12 Rättsliga biträden m.m. Till skillnad från instämmer regeringen också i utredningens bedömning att det i ett inledande skede inte borde röra sig om mer än ett tiotal ärenden . fängelsestraff kan också förväntas bli lågt. I detta skede bör det alltså inte uppstå kostnader för Kriminalvården eller som inte kan När det gäller synpunkt om 2020/21:74 behovet av utbildningsinsatser, kan även kostnaderna för sådana insatser hanteras inom ram. Regeringen gör därför, i likhet med utredningen, bedömningen att de eventuella kostnader som kan uppstå för rättsväsendets myndigheter är marginella och kan hanteras inom myndigheternas befintliga ramar. En kriminalisering av uppmaning till självmord kan förväntas avhålla vissa personer från att utöva sådana påtryckningar. På lång sikt kan en minskad utsatthet i sin tur minska risken för att själv utveckla destruktiva beteenden, exempelvis att utsätta andra för våld och kränkningar. Brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet kan således i viss mån påverkas av propositionens förslag. Regeringen bedömer också, liksom utredningen, att vissa av de särskilt utsatta grupper som nämns i avsnitt 4.1, i viss mån kan komma att få ett förstärkt straffrättsligt skydd med anledning av förslaget. Med hänsyn till att bl.a. personer utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck kan förväntas få ett visst förstärkt straffrättsligt skydd bidrar förslaget även till att uppnå det sjätte jämställdhetspolitiska delmålet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra (delmålet omfattar hedersrelaterat våld och förtryck). Förslaget bedöms vidare bidra till att säkerställa barnets rättigheter i enlighet med FN:s konvention om barnets rättigheter (), t.ex. framgår av artikel 19 att alla lämpliga lagstiftningsåtgärder ska vidtas för att skydda barnet mot bl.a. alla former av fysiskt och psykiskt våld. Förslaget kan alltså sägas stärka skyddet för barn som utsätts för trakasserier och psykisk misshandel. Förslaget till lag om ändring i 4 b § Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.olovlig identitetsanvändning enligt 4 kap. 6 b §, 7.olaga integritetsintrång enligt 4 kap. 6 c §, 8.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 9.uppmaning till självmord eller oaktsam uppmaning till självmord enligt 4 kap. 7 a §, 10.sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 11.skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 12.ringa skadegörelse enligt 12 kap. 2 §, eller 13.överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning eller överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av Prop. 2020/21:74 personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . I paragrafen regleras straffansvaret för olaga förföljelse.