prop · H80372 · 2020-12-18 00:00:00 — Något förbehåll, som och () efterfrågar, bör mot denna bakgrund inte göras. 7Det behövs inte några lagändringar för att genomföra de straffrättsliga bestämmelserna 7.1Konventionens krav på kriminalisering Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna delar eller har inget att invända mot bedömningen. , och anser att artikel 9 täcker in ett större område än bestämmelsen om barnpornografibrott i 16 kap. 10 a § . Hovrätten över och påpekar att det kan finnas anledning att ytterligare reflektera över om förberedelse till brytande av post- eller telehemlighet är tillräckligt kriminaliserat i svensk rätt för att uppfylla kraven i konventionen. Rättighetsalliansen ifrågasätter om de befintliga straffrättsliga bestämmelserna i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk är effektiva och föreslår att det införs ett grovt brott i upphovsrättslagen för de fall som omfattas av artikel 10. () efterfrågar en närmare analys av hur artiklarna 3 och 6 ska förstås och hur relevanta svenska straffbestämmelser förhåller sig till dem. De anser också, liksom (), att artikel 7 i konventionen täcker in fler situationer än bestämmelsen om urkundsförfalskning i 14 kap. 1 § på grund av kravet på en utställarangivelse som kan kontrolleras på ett tillförlitligt sätt. Skälen för regeringens bedömning Olagligt intrång (artikel 2 i konventionen) Uppsåtligt och orättmätigt intrång i hela eller en del av ett datorsystem ska vara straffbart (se artikel 2). Det får uppställas krav på att brottet begås genom intrång i säkerhetsåtgärder med uppsåt att komma över datorbehandlingsbara uppgifter eller med annat brottsligt uppsåt, eller mot ett datorsystem som är kopplat till ett annat datorsystem. Den svenska dataintrångsbestämmelsen straffbelägger bl.a. den som uppsåtligen och olovligen bereder sig tillgång till en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling (se 4 kap. 9 c § ). dataintrångsbestämmelsen som artikel 2 förutsätter alltså att gärningen Prop. 2020/21:72 begås med uppsåt. Artikeln överensstämmer i huvudsak med artikel 3 i och rådets direktiv /40/EU. Vid genomförandet av direktivet ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i direktivet (prop. 2013/14:92 s. 11–13). Regeringen delar utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av olagligt dataintrång genom befintliga straffbestämmelser. Olaglig avlyssning (artikel 3 i konventionen) Det ska vara straffbart som olaglig avlyssning att uppsåtligen med tekniska hjälpmedel orättmätigt avlyssna icke allmänna överföringar av datorbehandlingsbara uppgifter till, från eller inom ett datorsystem, däribland elektromagnetiska emissioner från ett datorsystem med sådana datorbehandlingsbara uppgifter (se artikel 3). Krav får uppställas på att brottet begås med brottsligt uppsåt eller mot ett datorsystem som är kopplat till ett annat datorsystem. Det som konventionen betecknar som olaglig avlyssning kan utgöra brytande av telehemlighet, om det är fråga om överföring av meddelanden via ett allmänt kommunikationsnät, med viss reservation för meddelanden som befordras via radio (4 kap. 8 § ). Förfarandet kan annars utgöra dataintrång bestående i att någon bereder sig tillgång till uppgifter avsedda för automatiserad behandling, även här med viss reservation för avlyssning av överföring genom radiovågor (4 kap. 9 c § ). Konventionen ställer endast krav på straffbeläggande av avlyssning som sker orättmätigt. I det begreppet ligger att handlandet inte är tillåtet enligt nationell rätt (se den förklarande rapporten p. Ett handlande som är tillåtet enligt etablerade principer i ett land, t.ex. principen om eterns frihet, är i linje med det inte orättmätigt och omfattas därmed inte av kriminaliseringsåtagandet. Artikeln överensstämmer i huvudsak med artikel 6 i direktiv /40/EU. Vid genomförandet av direktivet ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i direktivet (prop. 2013/14:92 s. 12–13). Sammanfattningsvis delar regeringen utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av olaglig avlyssning genom befintliga straffbestämmelser. Datastörning (artikel 4 i konventionen) Det ska vara straffbart att uppsåtligen och orättmätigt skada, radera, försämra, ändra eller undertrycka datorbehandlingsbara uppgifter (se artikel 4). Krav får uppställas på att handlandet medfört allvarlig skada. De förfaranden som beskrivs i artikel 4 motsvarar huvudsakligen det svenska brottet dataintrång men kan i vissa fall även tänkas motsvara andra brott, t.ex. skadegörelse och sabotage (12 kap. 1, 2 och 3 §§ och 13 kap. 4–5 §§ ). Artikeln överensstämmer i huvudsak med artikel 5 i direktiv /40/EU. Vid genomförandet av direktivet ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i direktivet (prop. 2013/14:92 s. 11–13). Regeringen delar utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av datastörning genom befintliga straffbestämmelser. Systemstörning (artikel 5 i konventionen) Det ska vara straffbart som systemstörning att uppsåtligen och orättmätigt allvarligt hindra ett datorsystems drift genom att mata in, överföra, skada, radera, försämra, ändra eller undertrycka datorbehandlingsbara uppgifter (se artikel 5). De förfaranden som beskrivs i artikel 5 motsvarar huvudsakligen det svenska brottet dataintrång. Artikeln överensstämmer i huvudsak med artikel 4 i direktiv /40/EU. Vid genomförandet av direktivet ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i direktivet (prop. 2013/14:92 s. 11–13). Regeringen delar utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av systemstörning genom befintliga straffbestämmelser. Missbruk av apparatur (artikel 6 i konventionen) De konventionsslutande staterna ska straffbelägga uppsåtlig och orättmätig befattning av visst slag med vissa föremål. Med befattning av visst slag avses att tillverka, försälja, anskaffa för användning, importera, sprida eller på annat sätt tillgängliggöra. Med vissa föremål avses en apparat vari ingår ett datorprogram som är skapat eller anpassat främst för att begå något av brotten enligt artiklarna 2–5, eller ett datorlösenord, en åtkomstkod eller liknande datorbehandlingsbara uppgifter som kan ge åtkomst till hela eller delar av ett datorsystem med uppsåt att det eller den ska användas för begå något av brotten i artiklarna 2–5 (se artikel 6.1 a). Parterna ska också straffbelägga innehav av ett sådant föremål om det innehas med uppsåt att användas för att begå något av brotten enligt artiklarna 2–5 (se artikel 6.1 b). Att ta befattning med apparatur eller verktyg på det sätt som beskrivs i artikeln kan enligt svensk rätt utgöra förberedelse till brott enligt 23 kap. 2 § . I förarbetena till bestämmelsen uttalas att den omfattar befattning både med föremål, immateriella rättigheter och med information som sammanställts på visst sätt. Lagstiftningen ska också kunna komma att täcka sådana hjälpmedel som kan aktualiseras med anledning av den framtida tekniska utvecklingen samt nya former av brottslighet (se propositionen Förberedelse till brott m.m., prop. 2000/01:85 s. 40 f). Artikeln överensstämmer delvis med artikel 7 i direktiv /40/EU. Vid genomförandet av direktivet ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i direktivet (prop. 2013/14:92 s. 13). Regeringen delar utredningens bedömning att de befattningar som ska vara kriminaliserade enligt artikel 6.1 a och b (dvs. tillverka, försälja, anskaffa för användning, importera, sprida eller på annat sätt tillgängliggöra samt inneha i syfte att begå brott) motsvarar de förfoganden som är straffbelagda som förberedelse enligt 23 kap. 2 § första stycket 2 . Förberedelse till de brott som i svensk rätt motsvarar artiklarna 2–5 (brytande av telehemlighet genom ett visst angivet förfarande, dataintrång, grov skadegörelse och sabotage) är kriminaliserat (se 4 kap. 9 b och 10 §§, 12 kap. 5 § och 13 kap. 12 § ). Hovrätten över och påpekar att brottet förberedelse till brytande av telehemlighet endast omfattar mycket specifik befattning med det tekniska hjälpmedlet. Regeringen bedömer emellertid att den svenska straffrättsliga regleringen oavsett detta i sin helhet täcker det område som avses i artikel 6. Ett handlande som faller utanför tillämpningsområdet för den särskilda bestämmelsen om förberedelse till brytande av telehemlighet kan istället, beroende på omständigheterna, vara straffbart som förberedelse till något av de andra brott som nämnts. Det är också möjligt att vissa förfaranden kan vara straffbara som medverkan till brott (se 23 kap. 4 § ). Sammantaget bedömer regeringen att svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av missbruk av apparatur genom befintliga straffbestämmelser. Datorrelaterad förfalskning (artikel 7 i konventionen) De konventionsslutande staterna ska straffbelägga gärningar som består i att någon matar in, ändrar, raderar eller undertrycker datorbehandlingsbara uppgifter så att icke autentiska uppgifter uppstår, om det sker uppsåtligt och orättmätigt (se artikel 7). För straffansvar krävs att förfarandet skett med uppsåt att uppgifterna ska beaktas eller ligga till grund för handlande i rättsliga hänseenden som om de vore autentiska, oavsett om uppgifterna är direkt läsbara eller begripliga. Parterna får uppställa krav på bedrägligt uppsåt eller liknande brottsligt uppsåt för att straffansvar ska gälla. Mot bakgrund av en den förklarande rapporten är det klart att de uppgifter som avses i artikel 7 är uppgifter som på något sätt har juridisk relevans och att kravet på autenticitet innebär att dokumentet ska kunna knytas till utställaren (se den förklarande rapporten p. 81–85). I den svenska straffbestämmelsen om urkundsförfalskning uttrycks detta istället som att uppgifterna ska ha betydelse som bevis och att de har en utställarangivelse som kan kontrolleras på ett tillförlitligt sätt (14 kap. 1 § ). Bestämmelsen erhöll sin nuvarande utformning . I betänkande som föregick lagstiftningen angavs särskilt att artikel 7 i Budapestkonventionen hade beaktats (se betänkandet Urkunden i tiden – en straffrättslig anpassning, SOU 2007:92 s. 11). Den proposition som regeringen överlämnade till i lagstiftningsärendet överensstämmer i huvudsak med IT- förfalskningsutredningens förslag (se propositionen Förfalsknings- och sanningsbrotten, prop. 2012/13:74). Även om rekvisiten i de båda bestämmelserna är formulerade på olika sätt bedömer regeringen, till skillnad från () och (), att tillämpningsområdet i praktiken är detsamma. Svensk rätt bedöms alltså uppfylla konventionens krav på kriminalisering av datorrelaterad förfalskning genom befintliga straffbestämmelser. Datorrelaterat bedrägeri (artikel 8 i konventionen) Det ska vara straffbart att förorsaka en annan person förlust av egendom genom att antingen mata in, ändra, radera eller undertrycka datorbehand- lingsbara uppgifter eller störa ett datorsystems drift, med bedrägligt eller annat brottsligt uppsåt och därigenom orättmätigt skaffa sig själv eller annan person en ekonomisk förmån (se artikel 8). Den som genom att lämna oriktig eller ofullständig uppgift, genom att ändra i program eller upptagning eller på annat sätt olovligen påverkar resultatet av en automatisk informationsbehandling eller någon annan liknande automatisk process, så att det innebär för gärningsmannen och skada för någon annan döms för bedrägeri, s.k. datorbedrägeri (se 9 kap. 1 § andra stycket ). Regeringen delar utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av datorrelaterat bedrägeri genom befintliga straffbestämmelser. Brott som hänför sig till barnpornografi (artikel 9 i konventionen) Olika former av befattning med barnpornografi ska vara straffbart när gärningen begås uppsåtligen och orättmätigt (se artikel 9). Med barnpornografi avses material som visuellt avbildar minderåriga på vissa, däri närmare angivna sätt. Begreppet minderårig innefattar alla personer . I 16 kap. 10 a § anges vilka handlingar som enligt svensk rätt utgör barnpornografibrott. I bestämmelsen används begreppet barn istället för minderårig. Med barn avses en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som är . Att skildra någon som är i pornografisk bild är alltid straffbelagt. För att kunna döma till ansvar för övriga handlingar som räknas upp i paragrafen krävs att den avbildade personens pubertetsutveckling inte är fullbordad eller att det av bilden och omständigheterna kring den framgår att den avbildade personen är (se 16 kap. 10 a § tredje stycket). Regeringen delar utredningens bedömning att det i praktiken inte föreligger någon diskrepans mellan vad som ska vara straffbart enligt artikel 9 och vad som är kriminaliserat enligt svensk rätt. Svensk rätt bedöms alltså uppfylla konventionens krav på kriminalisering av brott som hänför sig till barnpornografi genom befintliga straffbestämmelser. Brott som hänför sig till intrång i upphovsrätt och till upphovsrätten närstående rättigheter (artikel 10 i konventionen) Olika former av intrång i upphovsrätt och till upphovsrätten närstående rättigheter ska straffbeläggas, om de begås uppsåtligen, i kommersiell skala och med hjälp av ett datorsystem (se artikel 10). Ideella rättigheter är undantagna från tillämpningsområdet. De upphovsrätter som avses i artikeln anges genom en hänvisning till vissa internationella överenskommelser på upphovsrättens område. En fördragsslutande stat får i begränsad utsträckning förbehålla sig möjligheten att avstå från att införa straffansvar, under förutsättning att andra effektiva rättsliga åtgärder kan komma i fråga och att förbehållet inte avviker från partens internationella förpliktelser enligt de nämnda överenskommelserna (se artikel 10.3). har tillträtt samtliga internationella överenskommelser som anges i artikeln. De straffrättsliga bestämmelser och andra sanktionsregler som dessa överenskommelser kräver finns i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Enligt lagen ska den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet på olika sätt, exempelvis med hjälp Prop. 2020/21:72 av ett datorsystem, gör intrång i en upphovsrätt eller i en till upphovsrätten närstående rättighet dömas för upphovsrättsbrott. Om brottet begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt döms för grovt upphovsrättsbrott. Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har föregåtts av särskild planering, har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, har varit i större omfattning, eller annars har varit av särskilt farlig art. I svensk rätt krävs för straffansvar inte att intrånget sker i kommersiell skala, även om vissa otillåtna åtgärder med datorprogram och digitala sammanställningar är straffria om de sker enbart för enskilt bruk (se 7 kap.). Att ett intrång skett i kommersiell skala är dock en omständighet som kan beaktas i försvårande riktning inom ramen för de angivna kvalifikationsgrunderna. Regeringen, som också tar i beaktande att det införts en särskild straffskala för de allvarligaste fallen av upphovsrättsintrång i upphovsrättslagen, delar utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av brott som hänför sig till intrång i upphovsrätt och till upphovsrätten närstående rättigheter genom befintliga sanktionsbestämmelser i lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Medhjälp och försök (artikel 11) Medhjälp till brotten i artiklarna 2–10 och försök till brott enligt artiklarna 3–5, 7, 8 samt 9.1 a och c i konventionen ska vara straffbelagt (se artikel 11). Svensk rätt uppfyller konventionens krav på kriminalisering av brotten i artiklarna 2–10. Straffansvar för medhjälp ådöms inte bara den som utfört dessa gärningar utan även annan som har främjat dem med råd eller dåd. De svenska reglerna om ansvar för medhjälp gäller vid alla brottsbalksbrott samt de brott i specialstraffrätten för vilka fängelse är föreskrivet eller för vilka särskild föreskrift finns att medverkan ska bestraffas (se 23 kap. 4 § ). Försök till brott är kriminaliserat i de fall det särskilt anges (se 23 kap. 1 § ). Försök till de brott i svensk lagstiftning som motsvarar brott enligt artiklarna 3–5, 7, 8 samt 9.1 a och c är kriminaliserat med undantag för brytande av telehemlighet (se 4 kap. 10 §, 9 kap. 11 §, 12 kap. 5 §, 13 kap. 12 §, 14 kap. 13 § och 16 kap. 17 § ). Liksom utredningen anser regeringen emellertid att straffbestämmelsen om förberedelse i 4 kap. 9 b § uppfyller konventionens krav på kriminalisering av samtliga stadier före fullbordat brott av brytande av telehemlighet. Det finns därför ingen anledning att utnyttja möjligheten till förbehåll i artikel 11.3. Regeringen delar sammanfattningsvis utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav i bestämmelsen om medhjälp och försök genom bestämmelser om medhjälp, förberedelse och försök till brott. 2020/21:72 Juridiska personers ansvar (artikel 12 i konventionen) Även juridiska personer ska kunna hållas ansvariga för brott enligt konventionen (se artikel 12). Det står en fördragsslutande stat fritt att välja vilken typ av ansvar för juridiska personer som ska ställas upp: straffrättsligt, civilrättsligt eller administrativt. Det finns bestämmelser som motsvarar dem i artikel 12 i flera gemenskapsrättsliga instrument, bl.a. i en rad rambeslut som antagits inom ramen för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor i EU. Regeringen har i flera lagstiftningsärenden som avsett genomförande av dessa rambeslut bedömt att reglerna om företagsbot i 36 kap. 7–10 a §§ är tillräckliga för att uppfylla kravet på sanktioner mot juridiska personer (se t.ex. propositionerna antagande av rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi, prop. 2003/04:12 s. 38 och prop. 2006/07:66 s. 31). Detsamma gäller konventioner om förebyggande av terrorism (ETS 196) och om bekämpande av människohandel (CETS 197) (se propositionerna Straffrättsliga åtgärder till förebyggande av terrorism, prop. 2009/10:78 s. 33–34 och Förstärkt straffrättsligt skydd mot människohandel, prop. 2009/10:152 s. 46). I det sistnämnda lagstiftningsärendet inkluderades även reglerna om förverkande i 36 kap. 4 § . Det finns inte anledning att nu göra några andra överväganden. Regeringen delar därför utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller konventionens krav på juridiska personers ansvar genom befintliga bestämmelser om företagsbot och förverkande. Påföljder och åtgärder (artikel 13 i konventionen) De fördragsslutande staterna ska se till att brotten i artiklarna 2–11 straffbeläggs med effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, innefattande frihetsberövande för privatpersoner och ekonomiska påföljder för juridiska personer (se artikel 13). Regeringen delar utredningens bedömning att det svenska påföljdssystemet uppfyller konventionens krav på påföljder och åtgärder. Tilläggsprotokollets krav på kriminalisering Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller tilläggsprotokollets krav på kriminalisering och åtgärder. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna delar eller har inget att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Rasistiskt och främlingsfientligt motiverat hot (artikel 4 i Det ska vara straffbart att uppsåtligen och orättmätigt med hjälp av ett datorsystem hota personer av det skälet att de tillhör en grupp som utmärks av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung, liksom även trosbekännelse, om den används som svepskäl för någon av de Prop. 2020/21:72 förstnämnda utmärkande egenskaperna, eller en grupp av personer som utmärks av någon av de egenskaper som nämnts i den föregående punkten, med att begå brott som i den fördragsslutande statens nationella lagstiftning definieras som allvarliga (se artikel 4). Det är en sak för varje fördragsslutande stat att avgöra vad som är att anse som ett allvarligt brott. Hotet behöver inte ha uttryckts offentligt. Det krävs inte heller att hot som är rasistiskt och främlingsfientligt motiverade straffbeläggs särskilt i den nationella rätten utan det är tillräckligt att hot i allmänhet är straffbelagt (se den förklarande rapporten p. 33 och 35). Svensk rätt bedöms främst uppfylla tilläggsprotokollets krav på kriminalisering av rasistiskt och främlingsfientligt motiverat hot genom befintliga straffbestämmelser om olaga hot (se 4 kap. 5 § ) och hets mot folkgrupp (se 16 kap. 8 § ). hot och hets mot folkgrupp kan, som framgått ovan, även bestraffas som tryck- och yttrandefrihetsbrott. Medhjälp (artikel 7 i tilläggsprotokollet) Uppsåtlig medhjälp till samtliga brott i tilläggsprotokollet ska vara straffbart (se artikel 7). I svensk rätt är anstiftan av och medhjälp till samtliga de brott som motsvarar brott enligt artiklarna 3–6 i tilläggsprotokollet straffbart (se 23 kap. 4 § ). Dessa brott kan i vissa fall vara att bedöma som tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Principen om ensamansvar i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen innebär att vanliga straffrättsliga regler om ansvar för medverkan inte tillämpas i dessa fall. Istället åvilar straffansvaret en särskilt utpekad person. Tilläggsprotokollets ingresstext anger emellertid att artiklarna inte avser att påverka redan etablerade principer om yttrandefrihet i nationella rättssystem. Mot den bakgrunden delar regeringen utredningens bedömning. Den svenska särregleringen kan inte anses stå i konflikt med tilläggsprotokollets krav på ansvar för medhjälp. Svensk rätt bedöms uppfylla tilläggsprotokollets krav i bestämmelsen om medhjälp genom bestämmelser om medhjälp. Juridiska personers ansvar samt påföljder och åtgärder (del av artikel 8.1 i tilläggsprotokollet) Vissa av konventionens artiklar, däribland artikel 12 om juridiska personers ansvar och artikel 13 om påföljder och åtgärder, ska i tillämpliga delar gälla även för tilläggsprotokollet. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att den bedömning som gjorts under artikel 12 och 13 beträffande brotten i konventionen har motsvarande giltighet för brotten i tilläggsprotokollet. Det svenska påföljdssystemet bedöms alltså uppfylla tilläggsprotokollets krav på juridiska personers ansvar samt på påföljder och åtgärder. Det behövs inga ytterligare lagändringar för att genomföra bestämmelserna om processrätt och internationellt samarbete. 2020/21:72 Övriga krav på kriminalisering (artikel 3,5 och 6 i tilläggsprotokollet) De krav på kriminalisering och åtgärder som rör vissa handlingar av rasistisk och främlingsfientlig natur som finns i artiklarna 3, 5 och 6 har behandlats i avsnitt 6.4. 8Det behövs inte några lagändringar för att genomföra övriga bestämmelser om processrätt och internationellt samarbete 8.1De processrättsliga bestämmelserna i konventionen och tilläggsprotokollet Regeringens bedömning: De processrättsliga bestämmelserna i konventionen om bl.a. allmänna villkor och garantier kräver i sig inga lagstiftningsåtgärder. Svensk rätt uppfyller konventionens krav på skyldighet att lämna uppgifter. De svenska domsrättsreglerna uppfyller konventionens och tilläggsprotokollets krav på domsrätt. Det behövs inga andra lagändringar än de som följer av anpassningen till konventionens processrättsliga artiklar för att uppfylla de processrättsliga kraven i tilläggsprotokollet. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna delar eller har inget att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning De processrättsliga bestämmelsernas räckvidd samt villkor och garantier (artikel 14 och 15 i konventionen) Tillämpningsområdet för de processrättsliga reglerna och vilka förbehåll som får göras beträffande dessa regleras i artikel 14.