prop · H70374 · 2020-02-04 00:00:00 — de användare som har hand om genomförandet av ett rapporteringspliktigt arrangemang lämna uppgifter till (jfr artikel 8ab.10 b). situation tar exempelvis sikte på då flera bolag inom en koncern kommer överens om ett rapporteringspliktigt arrangemang och de sedan genomför olika delar av arrangemanget, men endast en eller flera av dem har hand När det finns flera användare föreskriver direktivet att en användare ska befrias från sin uppgiftsskyldighet om användaren kan visa att uppgifter avseende arrangemanget redan har lämnats av en annan användare (artikel 8ab.10 andra stycket i DAC). Eftersom undantaget från uppgifts- skyldigheten endast föreskrivs i de fall då det finns flera användare enligt ovan bör detta tydliggöras i lagtexten. Eftersom användarna t.ex. kan ha hemvist i olika medlemsstater, och i och med det vara uppgiftsskyldig i någon annan medlemsstat, behöver det även framgå av lagtexten att en annan användare ska ha lämnat föreskrivna uppgifter till eller att motsvarande uppgifter ska ha lämnats till en behörig myndighet i någon Eftersom utgångspunkten enligt förslagen i avsnitt 5.3.3 är att samtliga användare, under de förutsättningar som anges där, är skyldiga att lämna uppgifter, är det enligt regeringens mening inte nödvändigt att i detta Prop. 2019/20:74 sammanhang i lagtexten upprepa att sådana användare är uppgiftsskyldiga om de kommit överens om tillhandahållandet av arrangemanget med en rådgivare eller, i andra hand, har hand om genomförandet av arrangemanget. Det avgörande är i stället under vilka förutsättningar en användare som annars skulle vara skyldig att lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang undgår denna skyldighet. Bestämmelser bör därför tas in som innebär att om det finns flera användare som ska lämna uppgifter i enlighet med vad som föreslås i avsnitt 5.3.3 behöver andra användare än den eller de användare som har kommit överens om tillhandahållandet av arrangemanget med en rådgivare inte lämna uppgifter om en sådan användare har lämnat föreskrivna uppgifter till eller motsvarande uppgifter till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat. Vidare bör det anges att om det inte finns någon användare som har kommit överens om tillhandahållandet av arrangemanget med en rådgivare, behöver en annan användare inte lämna uppgifter om en användare som har hand om genomförandet av arrangemanget har lämnat uppgifterna på motsvarande sätt. Såsom Förvaltningsrätten i och påpekar är det användaren som ska visa att en annan användare redan har lämnat uppgifterna till eller en behörig myndighet i en annan medlemsstat. Enligt regeringens bedömning följer detta dock av allmänna principer om bevisbördans placering och behöver inte anges i lagtexten. En bestämmelse om att en rådgivare i vissa fall inte behöver lämna uppgifter tas in i den nya paragrafen 33 b kap. 12 § SFL. Bestämmelser om att användare i vissa fall inte behöver lämna uppgifter om användaren kan visa att uppgifterna lämnats av en annan användare tas in i den nya paragrafen 33 b kap. 15 § SFL. 5.3.6Informationsskyldighet i vissa fall Regeringens förslag: Om en uppgiftsskyldig rådgivare är förhindrad att lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang på grund av tystnadsplikten för advokater, ska rådgivaren informera samtliga andra rådgivare avseende arrangemanget om rådgivares skyldighet att lämna uppgifter. Om det inte finns någon annan rådgivare som är skyldig att lämna uppgifterna om det rapporteringspliktiga arrangemanget eller om samtliga andra rådgivare är förhindrade att lämna uppgifterna på grund av tystnadsplikten för advokater eller motsvarande regler i någon annan medlemsstat, ska den uppgiftsskyldige rådgivaren i stället informera användaren av arrangemanget om användarens skyldighet att lämna uppgifter. Regeringens bedömning: Det behöver inte regleras i lag vilken information en uppgiftsskyldig rådgivare ska lämna till andra rådgivare eller användaren av ett rapporteringspliktigt arrangemang om rådgivaren är förhindrad att lämna uppgifter om arrangemanget med anledning av tystnadsplikten för advokater. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår vidare att om det inte finns någon annan rådgivare som är skyldig att lämna fullständiga uppgifter ska motsvarande information i stället lämnas till användaren av arrangemanget. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i anför att om avsikten är att informationen ska innehålla en kortare beskrivning av vad uppgiftsskyldigheten innebär bör detta framgå av lagtexten. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Samtliga rådgivare som deltar i samma rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrange- mang är enligt direktivet skyldiga att lämna uppgifter om det rapporteringspliktiga arrangemanget till eller till behörig myndighet i någon annan medlemsstat (jfr artikel 8ab.9 i DAC). Enligt regeringens förslag gäller detta även advokater (se avsnitt 5.3.2). Undantag från skyldigheten att lämna vissa uppgifter finns (se avsnitt 5.7). I vissa fall övergår uppgiftsskyldigheten på användarna av det rapporterings- pliktiga arrangemanget (se avsnitt 5.3.3). Av artikel 8ab.5 i DAC framgår att om en rådgivare är förhindrad att lämna uppgifter på grund av den i lag reglerade tystnadsplikten för advokater eller motsvarande regler i en annan medlemsstat ska rådgivaren, utan dröjsmål, underrätta eventuella andra rådgivare eller, om det inte finns några sådana rådgivare, användaren av arrangemanget om deras uppgiftsskyldighet (jfr även artikel 8ab.6 i DAC). Bestämmelser om tystnadsplikt för advokater finns i 8 kap. 4 § . Även om samtliga rådgivare avseende ett rapporteringspliktigt arrangemang som huvudregel är uppgiftsskyldiga (se artikel 8ab.9 i DAC) föreskriver DAC 6 att en underrättelse ska ske till berörda rådgivare när en rådgivare på grund av tystnadsplikten för advokater eller motsvarande regler i en annan medlemsstat inte kan lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang. Underrättelsen ska ske till samtliga berörda rådgivare oavsett om rådgivaren som underrättas är uppgiftsskyldig i eller i någon annan medlemsstat. Om samtliga rådgivare är undantagna från uppgiftsskyldigheten på grund av tystnadsplikten för advokater eller motsvarande reglering i någon annan medlemsstat kommer detta att kunna medföra underrättelser från flera rådgivare i samma arrangemang. Underrättelserna kommer i sin tur att uppmärksamma rådgivarna på att samtliga rådgivare är undantagna helt eller delvis från uppgiftsskyldigheten vilket medför att rådgivarna måste underrätta användaren av arrangemanget om användarens uppgifts- skyldighet. Användarna av ett rapporteringspliktigt arrangemang har vanligtvis en sekundär uppgiftsskyldighet i förhållande till rådgivarna (se avsnitt 5.3.3). Genom att en uppgiftsskyldig rådgivare åläggs en skyldighet att informera andra rådgivare eller i de fall några sådana inte finns, användarna av ett arrangemang får användaren information om att skyldigheten att lämna uppgifter till eller till behörig myndighet i annan medlemsstat har överflyttats från rådgivaren till användaren. Genom informationen får användaren kännedom om sin uppgiftsskyldighet och kan eventuellt även få hjälp från rådgivaren med att lämna uppgifterna. Underrättelsen ska i detta fall ske till alla användare Prop. 2019/20:74 oavsett om de är uppgiftsskyldiga i eller i någon annan En bestämmelse om advokaters skyldighet att i vissa fall informera andra rådgivare eller användare av ett rapporteringspliktigt arrangemang om deras skyldighet att lämna uppgifter om ett arrangemang bör därför införas i skatteförfarandelagen. Av bestämmelsen bör framgå att de uppgiftsskyldiga rådgivarna ska upplysa eventuellt andra rådgivare eller, om några sådana rådgivare inte finns, användaren av ett rapporteringspliktigt arrangemang om deras uppgiftsskyldighet. Förvaltningsrätten i anför att det bör framgå att informationen bl.a. bör innehålla en kortare beskrivning av vad uppgiftsskyldigheten innebär. Av den av regeringen föreslagna bestäm- melsen framgår att den uppgiftsskyldige rådgivaren ska informera rådgivarna om rådgivares uppgiftsskyldighet, och om sådana rådgivare inte finns, användaren om användarnas uppgiftsskyldighet. Rådgivarna som åläggs denna informationsskyldighet enligt skatteförfarandelagen är advokater vars verksamhet står under tillsyn av advokatsamfunds styrelse och disciplinnämnd (8 kap. 6 § , förkortad RB). En advokat som åsidosätter sina plikter kan utöver de sanktioner som kan bli aktuella enligt bl.a. regler, bli föremål för disciplinära åtgärder (8 kap. 7 § RB). Det bör därför ligga i advokaternas intresse att följa gällande lag och att ge erforderlig information som krävs för att advokaten ska anses ha informerat andra rådgivare eller om sådana inte finns, användaren om deras skyldigheter att lämna upplysningar om ett rapporteringspliktigt arrangemang. Regeringen gör därför bedömningen att någon ytterligare reglering eller förtydligande inte behöver ske avseende vilken information som en uppgiftsskyldig rådgivare ska lämna. En bestämmelse om information till den som är uppgiftsskyldig tas in i den nya paragrafen 33 b kap. 22 § SFL. Regeringens bedömning: En definition av begreppet arrangemang bör inte tas in i lag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: Aktiebolaget , , FAR (med instämmande av ), Företagarna, i , , Kammarrätten i , Kammarrätten i , Näringslivets skattedelegation (med instämmande av AB , Fastighetsägarna , , Föreningen , , , , Svenska , Svensk Försäkring, och Byggindustrier), Srf konsulterna, anför att begreppet arrangemang är vagt och oprecist och att begreppet närmare behöver preciseras i det fortsatta Flera av remissinstanserna anför även att begreppet arrangemang bör definieras i lagtexten. anför att lagstiftaren får stå risken för att tillämpningsområdet eventuellt begränsas på ett sätt som lagstiftaren inte har avsett av att en definition av begreppet arrangemang införs i lagtexten. Det är inte rimligt att risken för en otydlig lagstiftning läggs på den uppgiftsskyldige. tingsrätt anför vidare att om arrangemang inte definieras i lag bör i vart fall ett annat begrepp väljas som har en tydligare innebörd i sig. Förvaltningsrätten i anser att det saknas anledning att införa en definition av begreppet arrangemang. Detta eftersom det inte finns någon definition i den underliggande rättsakten och att det vore olyckligt om en definition skulle begränsa tillämpningsområdet för DAC 6 på ett otillåtet som utifrån utredningens förslag tolkar begreppet som att i princip varje agerande som får effekt på skatteområdet kan vara ett arrangemang anför att begreppet arrangemang därmed inte är ett rekvisit som till någon del inskränker uppgiftsskyldigheten. tydliggöra vilka arrangemang som är rapporteringspliktiga förutsätts att kännetecknen utvecklas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Skälen för regeringens bedömning: Begreppet centralt i det nya regelverket, eftersom det är ett arrangemang som kan omfattas av rapporteringsplikten. Begreppet definieras inte i DAC 6. artikel 3.19 i DAC framgår dock att med rapporteringspliktigt gräns- överskridande arrangemang avses varje gränsöverskridande arrangemang som innehåller minst ett av de kännetecken som anges i bilaga IV. samma punkt (andra stycket) framgår vidare att ett arrangemang kan omfatta en serie av arrangemang och att ett arrangemang kan bestå av flera steg eller delar. Med kännetecken avses en karaktäristik eller egenskap i ett gränsöverskridande arrangemang som utgör en indikation på en potentiell risk för skatteflykt som förtecknas i bilaga IV (se artikel 3.20 i Av skäl 9 i DAC 6 framgår vidare att (kännetecken) är en hjälp, förteckning över de egenskaper och inslag i transaktioner som utgör en tydlig indikation på skatteflykt eller skattemissbruk, som ska försöka fånga upp potentiellt aggressiva skatte- I problembeskrivningen i skälen till direktivet (skäl 2) används även begreppet struktur för att beskriva problemet med Även om begreppet inte definieras i DAC 6 finns beskrivningar av begreppet i andra sammanhang. lämnande av upplysningar för att ta itu med arrangemang för att undvika CRS och för att skapa icke-transparenta utländska ägarstrukturer som antogs finns en definition av begreppet arrangemang. Modellreglerna är inte direkt tillämpliga på DAC 6 men får användas som en källa till illustration eller tolkning vad gäller tillämpningen av kännetecknen i kategori D i del II i bilaga IV till DAC (se skäl 13 i DAC 6). Av modellreglerna (regel 1.4[a]) framgår att begreppet arrangemang ”includes an agreement, scheme, plan or understanding, whether or not legally enforceable, and includes all the steps and transactions that bring it into effect”. Av kommentaren till modellreglerna framgår vidare följande: ”As set out in the BEPS Action 12 Report, this definition is intended to be sufficiently broad and robust to capture any agreement, scheme, plan or understanding (whether enforceable or not) and all the steps and transactions that form part of or give effect to that Arrangement.”. Europeiska kommissionen har även definierat begreppet arrangemang i en rekommendation om aggressiv skatteplanering (se Europeiska kommissionens rekommendation av om aggressiv skatteplanering [2012/772/EU]). Med arrangemang avses där bl.a. alla transaktioner, system, åtgärder, verksamheter, avtal, bidrag, överenskommelser, löften, åtaganden eller händelser (eng. any transaction, scheme, action, operation, agreement, grant, understanding, promise, undertaking or event). Med beaktande av det ovan anförda drar regeringen slutsatsen att begreppet arrangemang ska tolkas brett. Eftersom direktivet inte uppställer några formkrav på arrangemanget bör, med beaktande av beskrivningen av begreppet i och rapport, exempelvis även muntliga råd kunna omfattas av begreppet. Det bör dock krävas att en viss grad av konkretion måste uppnås för att det ska röra sig om ett arrangemang. Mer generella beskrivningar av skatteupplägg i en bok (jfr – prepared by the , Working Party IV, Direct Taxation, ) och övergripande riktlinjer i ett företags skattepolicy bör således inte omfattas av begreppet. I detta sammanhang kan också nämnas att direktivet skiljer på två olika typer av arrangemang, nämligen marknadsförbara respektive anpassade arrangemang. En redogörelse för vad som avses med dessa begrepp ges i avsnitt 5.4.4. Som framgår av det avsnittet bör bedömningen av om ett arrangemang föreligger även bero på bl.a. vilken kategori av arrangemang som det rör sig om. I fråga om anpassade arrangemang krävs att det finns en potentiell användare som arrangemanget har anpassats till, vilket inte är fallet med marknadsförbara arrangemang. I direktivet anges även att ett arrangemang omfattar en serie av arrangemang samt att ett arrangemang kan bestå av flera steg eller delar (artikel 3.18 andra stycket i DAC). Ett arrangemang torde i de flesta fall omfatta mer än ett steg. Varje steg bör då inte ses som ett separat arrangemang utan som en del i ett arrangemang. Flera remissinstanser anför att begreppet arrangemang är vagt och oprecist och att begreppet närmare behöver preciseras i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Flera av remissinstanserna anför även att begreppet arrangemang bör definieras i lagtexten. Det anförs vidare av vissa remissinstanser att det ur rättssäkerhetssynpunkt är oacceptabelt att inte införa en definition i lagstiftningen och att sedan hänvisa till att kan lämna föreskrifter kring tolkningen av begreppet. Något som talar för att införa en definition av begreppet arrangemang är att regelverket därigenom blir tydligare. Något hinder mot att införa en definition av begreppet arrangemang i svensk lagstiftning föreligger inte. En definition får dock inte vara snävare än det begrepp som beskrivs i den underliggande rättsakten, i detta fall DAC 6. Begreppet arrangemang kan, såsom ovan framgår, omfatta en mängd företeelser och strukturer och någon enhetlig definition av begreppet finns inte. Även definitionen av arrangemang som används i , som nämns ovan, är i sig vag. Förutom avtal, planer, överenskommelser m.m. framgår att 2019/20:74 samtliga steg (eng. steps) och transaktioner som möjliggör genomförandet av avtalet, planen, överenskommelsen m.m. omfattas av begreppet arrangemang. Definitionen förutsätter inte heller att arrangemanget ska vara lagligt verkställbart (eng. whether or not legally enforceble). Enligt regeringen föreligger det en risk att en i lag intagen definition av begreppet arrangemang kan begränsa tillämpningsområdet för DAC 6 på ett otillåtet sätt. Enligt regeringens bedömning är det inte heller nödvändigt med en definition för att skapa den tydlighet i lagstiftningen som efterfrågas av remissinstanserna. Det som begränsar uppgiftsskyldigheten och ett arrangemang är i stället, vilket även är inne på, omfattningen av kännetecknen, huruvida arrangemanget är gränsöverskridande eller inte och om arrangemanget kräver en potentiell användare eller inte. Av vad regeringen erfar gör flertalet andra medlemsstater en liknande bedömning som regeringen gör och inför därmed ingen definition av begreppet arrangemang i nationell lagstiftning. Regeringen anser därför att begreppet inte bör definieras i lag. Den redogörelse som lämnas ovan om begreppet och de olika definitioner som finns samt de rekvisit som begränsar uppgiftsskyldigheten bör enligt regeringen ändå kunna vara vägledande vid tolkningen av det nya regelverket. 5.4.2Definitioner av gränsöverskridande arrangemang Regeringens förslag: Med gränsöverskridande arrangemang avses ett arrangemang som berör fler än en medlemsstat i Europeiska unionen, eller en medlemsstat och ett tredjeland, och som uppfyller minst ett av Samtliga deltagare i arrangemanget har inte hemvist i samma stat En eller flera av deltagarna i arrangemanget har sin hemvist i fler än en stat eller jurisdiktion. En eller flera av deltagarna i arrangemanget bedriver närings- verksamhet i en annan stat eller jurisdiktion än där de har hemvist från ett fast driftställe i den andra staten eller jurisdiktionen och arrangemanget utgör en del av eller hela verksamheten vid det fasta En eller flera av deltagarna i arrangemanget bedriver verksamhet i en annan stat eller jurisdiktion än där de har hemvist eller där de har ett Arrangemanget skulle kunna påverka rapporteringsskyldigheten avseende finansiella konton enligt rådets direktiv /107/EU av den om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning, det multilaterala avtalet mellan behöriga myndigheter om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton som undertecknades eller motsvarande avtal. Arrangemanget skulle kunna försvåra identifieringen av verkligt Regeringens bedömning: Definitioner av deltagare och kännetecken bör inte tas in i lag. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen lämnar ingen bedömning i dessa delar. Av definitionen gränsöverskridande arrangemang, punkt 3, framgår att arrangemanget är hänförligt till ett fast driftställe, men inte att det fasta driftstället ska finnas i den stat eller jurisdiktion där verksamheten bedrivs. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i anför att det bör tydliggöras vad som avses med annan jurisdiktion i definitionen av gränsöverskridande arrangemang. anför att utredningens förslag till definition av begreppet gränsöverskridande arrangemang inte överensstämmer med ordalydelsen av direktivet och att myndigheten inte delar utredningens tolkning av punkt 5. Förvaltningsrätten i anför vidare att begreppet deltagare bör definieras i lagtexten. anför att en definition av begreppet kännetecken bör införas i lag. Skälen för regeringens förslag och bedömning I artikel 3.18 första stycket i DAC finns en definition av begreppet gräns- överskridande arrangemang. Av definitionen framgår att med gränsöverskridande arrangemang avses ett arrangemang som rör antingen mer än en medlemsstat eller en medlemsstat och ett tredjeland. Minst ett av följande villkor ska vara uppfyllt: a) Att inte samtliga deltagare i arrangemanget har skatterättslig hemvist i samma stat eller jurisdiktion. b)En eller flera av deltagarna i arrangemanget har sin skatterättsliga hemvist i fler än en stat eller jurisdiktion. c) En eller flera av deltagarna i arrangemanget bedriver affärsverksamhet i en annan stat eller jurisdiktion genom ett fast driftställe beläget i den staten eller jurisdiktionen och arrangemanget utgör en del av eller hela verksamheten vid det fasta driftstället. d) En eller flera av deltagarna i arrangemanget bedriver verksamhet i en annan stat eller jurisdiktion utan att ha sin skatterättsliga hemvist eller ett fast driftställe beläget i den staten eller jurisdiktionen. e) Sådana arrangemang har en eventuell inverkan på det automatiska utbytet av upplysningar eller identifiering av verkligt huvudmannaskap. När det gäller handelsbolag eller delägarbeskattade subjekt och villkoret att samtliga deltagare i arrangemanget inte har hemvist i samma stat eller jurisdiktion (punkt a) får delägarens skatterättsliga hemvist avgöra även handelsbolagets hemvist. Svenska handelsbolag är juridiska personer som inte själva är skattskyldiga för sina inkomster utan inkomsterna beskattas i stället hos delägarna, detsamma gäller för europeiska ekonomiska intressegrupperingar (se 5 kap. 1 och 2 §§ inkomstskattelagen [1999:1229], förkortad IL). Att obegränsat skattskyldiga delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person är skattskyldiga för personens inkomster framgår vidare av 5 kap. 2 a § IL. Eftersom ett handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person inte kan ha någon skatterättslig hemvist ska i stället delägaren till den delägarbeskattade juridiska personens hemvist styra. Om t.ex. ett handelsbolag som ingår i ett arrangemang har delägare med olika skatterättslig hemvist är arrangemanget således gränsöverskridande. Punkt b reglerar situationen då en eller flera deltagare i ett arrangemang har sin skatterättsliga hemvist i fler än en stat eller jurisdiktion. Så kan vara fallet om t.ex. ett bolag har dubbel skatterättslig hemvist. Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i anför att det bör tydliggöras vad som avses med annan jurisdiktion i definitionen av Med anledning av vad förvaltnings- rätterna anför vill regeringen förtydliga att med annan stat eller jurisdiktion i bestämmelsen avses annan stat eller jurisdiktion än den stat eller jurisdiktion där personen har sin skatterättsliga hemvist. bl.a. genom att bestämmelsen (punkt 3 i förslaget, punkt c i direktivet) hänvisar till annan stat eller jurisdiktion där deltagaren har ett fast För att förtydliga att det är en annan stat eller jurisdiktion än den stat eller jurisdiktion där personen har sin hemvist bör detta enligt regeringen framgå av lagtexten. anför att utredningens förslag avseende punkt 3 inte överensstämmer med ordalydelsen i direktivet och att det bör klargöras i det fortsatta lagstiftningsarbetet om avsikten är att innebörden av punkten ska vara en annan. Som påpekar finns det en skillnad i ordvalet mellan DAC 6 och utredningens förslag. sig av formuleringen ”arrangemanget är hänförligt till det fasta driftstället” i stället för som i den svenska versionen av DAC 6, ”arrangemanget utgör en del av eller hela verksamheten vid det fasta driftstället” (eng. the arrangement forms part or the whole of the business of the permanent För att säkerställa att innebörden inte blir en annan än avsedd anser regeringen att lagtexten bör utformas i överenstämmelse med Villkoret i punkt d är uppfyllt om en eller flera av deltagarna i arrangemanget bedriver verksamhet i en annan stat eller jurisdiktion utan att ha sin skatterättsliga hemvist eller ha ett fast driftställe i denna stat eller