prop · H80330 · 2020-10-15 00:00:00 — har särskilt framhållit hotet från långräckviddiga ballistiska robotar, som bedöms kunna bestyckas med kärnvapen. De utgör ett direkt hot inte bara mot och utan även mot baser och territorium, inklusive det amerikanska fastlandet. har vidtagit motåtgärder bl.a. genom att öka förmågan till bekämpning av ballistiska robotar avfyrade från . Robotförsvarssystem i har förstärkts. Det ömsesidigt hårda tonläget, åtföljt av kraftfulla amerikanska sanktioner utöver FN:s redan strikta sanktionsregim, dämpades med möten mellan president och ledare. Förhoppningen om en förbättring av relationerna har dock kommit på skam. har identifierat som ett av de mest överhängande hoten mot säkerheten, både för och viktiga allierade. ser som den största finansiären av internationell terrorism med syftet att bekämpa såväl amerikanskt inflytande i som amerikanska partners såsom och . Det amerikanska beslutet att dra sig ur den gemensamma övergripande handlingsplanen Joint Comprehensive Plan of Action (JCPOA) och återinföra de tidigare amerikanska sanktionerna mot , vilket fattades med stort partiöverskridande stöd, har ytterligare försämrat relationen mellan länderna. Det amerikanska agerandet har kritiserats av EU, som också har motsatt sig tolkning av konsekvenserna för avtalet. har aviserat ytterligare sanktionsåtgärder mot och sagt sig vara beredd att samtala om ett nytt avtal, men understrukit att man förväntar sig att lever upp till JCPOA och att alla aktörer efterlever de amerikanska sanktionerna. Islamistiskt motiverad terrorism anses fortsatt utgöra ett allvarligt säkerhetspolitiskt hot mot . fortsätter att ha en dominerande konventionell militär förmåga med global räckvidd. På regional och subregional nivå utmanas emellertid denna överlägsenhet till följd av flera faktorer. Till dessa hör och omfattande militära upprustning, andra aktörers anpassning av sitt taktiska uppträdande samt spridningen av teknologi till såväl stater som icke-statliga aktörer. I den nationella försvarsstrategin fastslås att militära övertag minskat , vilket medfört ett behov av att återigen stärka försvaret. Fokus har lagts vid att åter utforma stridskrafterna för att kunna möta en kvalificerad motståndare. Beredskap och tillgänglighet samt möjligheten att sätta in större förband har prioriterats. En avgörande faktor i denna omställning är också att uppnå en förmåga till kontinuerlig förnyelse där ny teknologi, ofta utvecklad inom den civila sektorn, omsätts till ny militär förmåga för att möta avancerad teknologi hos framtida motståndare i högre våldsnivåer. Den amerikanska utvecklingen av militär teknik medför en fortsatt trend i riktning mot förmåga till fjärrbekämpning. Förmåga att verka med precision på långa avstånd och på av motståndare kontrollerat territorium, bl.a. genom att använda obemannade vapensystem, är fortsatt viktig i amerikansk militärstrategi. kärnvapenarsenal har en relativt hög genomsnittlig ålder och genomgår en modernisering. I den amerikanska kärnvapenöversynen anges en ökad ambition att möta ryska förmågor vad gäller sub-strategiska kärnvapen och därigenom avhjälpa bedömda brister i den amerikanska avskräckningen. Avsikten är att åtgärda detta på kort sikt med stridsspetsar med lägre laddningsstyrka på ubåtsbaserade strategiska robotar, och på genom utveckling av ubåts- och flygbaserade kryssningsrobotar bestyckade med kärnvapen. Dessa åtgärder är en fortsättning på den modernisering av kärnvapen som inleddes . presenterade 2019 en översyn av sitt robotförsvar. Översynen konstaterar att robothotet ökat och blivit mer komplext sedan den förra översynen . Det amerikanska robotförsvaret syftar till att skydda det amerikanska hemlandet samt försvara allierade och partner från regionala robothot. Dessa bedöms framför allt komma från , , och . Översynen föreslår bl.a. förstärkande av existerande förmågor och utveckling av ny teknologi, däribland nämns rymdbaserade sensorer. utgör rymdarenan en egen försvarsgren. försvarspolitik förändrades 2017 och resulterade i en omfattande förstärkning av försvarsbudgeten. Enligt tillkännagivna planer ska utgifterna höjas med –2017 till 2026–2027. 2020/21:30 behöver omsätta stora delar av sin försvarsmateriel. omfattar bl.a. drygt 20 nya fartyg till marinen, 88 stridsflygplan till flygvapnet samt nytt artilleri, nya stridsfordon och ny luftvärnsförmåga till armén. Investeringar görs även i förmågor för att möjliggöra verksamhet i . I den nya försvarspolitiken framhålls internationella insatser, Natosamarbetet och bilaterala engagemang som prioriterade. viktigaste partnerländer är , och . är på flera sätt engagerat i säkerhet, inte minst genom Natomedlemskapet, men även genom bidrag till EU:s civila krishanteringsinsatser. Inom ramen för Natos förstärkta framskjutna närvaro (EFP) har ledningsansvar för bataljonsstridsgruppen i . inledde tidigt stödet till efter olagliga annektering av . Stödet är både omfattande och långsiktigt, bl.a. genom den bilaterala insatsen Unifier som lanserades 2015. Flera andra länder, däribland , deltar i insatsen. har genomgått en serie omvälvningar som resulterat i ett försämrat säkerhetsläge och en svårbedömd utveckling. Den arabiska vårens förhoppningar om ökad frihet, jämlikhet och demokrati har inte infriats. I stället har repressionen ökat i många länder, de etniska och religiösa konflikterna intensifierats och den geopolitiska rivaliteten förstärkts. Till följd av inbördeskrig, interna motsättningar eller externa interventioner har flera stater i regionen försvagats eller helt fallit samman. Det händelseutveckling har inneburit förändringar av maktbalansen i . Det amerikanska engagemanget har gradvis minskat och blivit mindre förutsägbart. Rivaliteten mellan regionala aktörer såsom , och har tilltagit som och har fått ett ökat inflytande. och i mindre utsträckning ekonomiska intressen i växer. Ländernas beroende av energi från kan på få effekter på allianser och strategiska samarbeten i regionen. De skärpta motsättningarna mellan och har bidragit till att öka motsättningar i regionen. Situationen eskalerade efter attacken mot det iranska revolutionsgardets ledare . EU har sökt dämpa motsättningarna och bidra till att upprätthålla JCPOA. Den tilltagande rivaliteten inom har också haft allvarliga följder. Både och har intervenerat militärt i flera konflikter i regionen, vilket bl.a. har medfört militär upprustning inte minst i . Politiska och ekonomiska påtryckningar har haft negativa konsekvenser för stabiliteten i t.ex. , medan inblandningen av och förvärrat de väpnade konflikterna i och . Konflikten i har underblåst sekteristiskt våld och lett till att Al- Qaida och Daesh har stärkts. Kriget i har pågått , krävt hundratusentals dödsoffer och tvingat över 13 miljoner människor på flykt. Den ryska militära interventionen har spelat en avgörande roll för att vända utvecklingen i den väpnade konflikten till 2020/21:30 Assadregimens fördel. Regimen är på väg att med militära medel konsolidera den territoriella kontrollen över landet. Regimens ovilja att nå en långsiktig politisk lösning på konflikten, i kombination med dess ökade förtryck av och övergrepp mot befolkningen, riskerar dock att försvåra förutsättningarna för hållbar fred i . Instabiliteten i landet kan förväntas bestå . roll i är fortsatt omfattande, inklusive militärt. I har våldsnivåerna minskat efter att Daesh tryckts tillbaka. Det säkerhetspolitiska läget förblir dock skört och risken för nya konflikter, kvarstår. Hur relationen mellan det kurdiska styret i norr och centralregeringen i utvecklas är betydelsefullt för framtida stabilitet. Efter upptrappningen har riskerna för ytterligare destabilisering av ökat. Interna motsättningar och externa aktörers inflytande är avgörande för utvecklingen. Israel- och fortsätter att utgöra en stor säkerhetspolitisk utmaning med potentiellt omfattande regionala efterverkningar. snabba utveckling och stärkta roll är den allt överskuggande förändringen inom den regionala säkerhetsdynamiken i . också en av de mest betydelsefulla förändringarna på det globala planet strävar efter att få internationellt inflytande på ett sätt som speglar landets stärkta maktställning, vilket påverkar den existerande världsordningen. är i praktiken en enpartistat utan allmänna och fria val. opposition är inte tillåten och mänskliga rättigheter är inskränkta. Inrikespolitiskt har gått i en alltmer auktoritär riktning. centrala roll betonas och repressionen av oliktänkande och av vissa etniska grupper, t.ex. uigurerna, har förvärrats. Rättsväsendet är inte oberoende och partiet utökar sin kontroll över alla delar av samhället. staten använder i ökad utsträckning elektronisk övervakning och högteknologi som medel för övervakning och kontroll. är världens största handelsnation, den världsledande oljeimportören och världens tredje största ekonomi efter och EU. största handelspartner i och en av de tio stater som handlar mest med globalt. Den kinesiska ekonomin genomgår en förändring från exportdriven tillväxt till satsningar på inhemsk konsumtion. ekonomisk tillväxt är en förutsättning för många av de mål som har satt upp. En kraftigare ekonomisk inbromsning bedöms medföra stora konsekvenser, såväl för som för är en stormakt inom forskning, utveckling, innovationer och högteknologi. Inom vissa högteknologiska områden, e-handel och telekommunikationer, är kinesiska företag För att få tillgång till marknader, teknologier och varumärken utomlands ökar kinesiska bolag sina utlandsinvesteringar mer än någon annan aktör. Detta har gjort till världens näst största källa till utländska direktinvesteringar efter . Den nya , Belt and Road Initiative (), lanserades 2013 med det uttalade huvudsyftet att bygga ut infrastruktur i och utomlands. har blivit en central beståndsdel i den kinesiska utrikespolitiken. är en snabbt växande militärmakt och påverkar i allt högre grad den globala militära utvecklingen. har försvarsutgifter vuxit snabbast av alla större länder i världen. har endast större försvarsutgifter än . pågår en reform av väpnade styrkor. På enskilda områden har redan en ledande teknisk förmåga. Bristen på operativ erfarenhet innebär dock att samlade militära förmåga är svårbedömd. Framför allt i har landet visat både intresse och beredskap att genomföra militära insatser, genom utbyggnad av militära anläggningar på öar och rev i området, inklusive konstgjorda sådana. utvecklar sin försvarsförmåga i samtliga arenor för att öka sin kapacitet att genomföra insatser långt bortom närområdet, bl.a. genom anskaffning av hangarfartyg och långräckviddiga robotsystem. Upprustningen sker inte minst inom flottan, och har målet att 2035 ha fyra operativa hangarfartygsgrupper. Det kinesiska flygvapnet är under snabb modernisering och de kinesiska robottrupperna har en omfattande tillgång till avancerade robotsystem med olika räckvidder. Förmågan hos strategiska och sub-strategiska kärnvapenarsenal är svårbedömd. Kvalitativa kinesiska förmågehöjningar på det nukleära planet består framför allt i framtagande av en strategisk ubåtsflotta och teknik som möjliggör robotar med flera stridsspetsar som kan riktas mot olika mål. Cyber och rymd är andra prioriterade områden för förmågeutveckling. har både statsfinansiell förmåga och politisk vilja att öka investeringarna på försvaret inom en överskådlig framtid, även om landets ekonomiska tillväxt skulle avta ytterligare. har därmed utvecklat en militär förmåga som kan utmana samtliga aktörer inklusive i östra och sydöstra . försvars- och säkerhetspolitiska samarbeten inskränker sig till bi- och multilaterala partnerskap så som () och försvarssamarbeten med och . ingår inte i några allianser och har inte ingått bindande försvarsgarantier med andra länder. har successivt ökat sitt militära bidrag till FN-ledda fredsbevarande insatser vilket ökar de militära kontaktytorna gentemot andra länder. anspråk på havsområden i kolliderar med grannländernas anspråk och säkerhetsintressen. Tvisterna råder främst mellan och respektive och , men även , , och gör vissa anspråk i . Dessa länder grundar sina anspråk på reglerna i (UN Convention on the of the Sea, UNCLOS), enligt vilken en kuststat har rätt att upprätta en ekonomisk zon . initierade en rättsprocess mot bl.a. avseende krav på historiska rättigheter i området och det kinesiska En skiljedomstol upprättad inom ramen för FN:s havsrättskonvention kom fram till ett utslag som gick emot de Flera incidenter har inträffat mellan kinesiska fartyg, inklusive kustbevakning, med vietnamesiska respektive filippinska fiskefartyg i området. kontroll över ögruppen /Diaoyu. finns territoriella tvister. måste övriga större länder i , bland dem , , , och , förhålla sig till det faktum att är deras största handelspartner. Relationen mellan och har utåt sett stärkts. Länderna uppträder alltmer samordnat i FN och andra internationella På det militära området är samarbetet redan omfattande, såväl militärindustriellt som genom gemensamma övningar. 2017 deltog i en militärövning i , genom en övning med den ryska flottan och deltog kinesisk trupp för första gången i en övning på rysk mark. länderna gör dock att frågetecken kan sättas för hur nära och förtroendefullt det rysk-kinesiska samarbetet i själva verket har förutsättningar att bli. ökade globala ambitioner kommer till uttryck även i och tillvägagångssättet för att stärka sin närvaro följer mönstret från andra delar av världen. Den militära dimensionen av agerande i regionen är begränsad, men bygger gradvis upp marinstridskrafter med global räckvidd inklusive ubåtar. EU är största handelspartner. I praktiken fokuserar dock på bilaterala relationer, särskilt med de större länderna. medlemmar har ingått avtal om med . och länder utanför unionen ingår i det så kallade 17+1 samarbetet med Regeringen betonar i likhet med Försvarsberedningen vikten av att EU står enad i sin relation till och utgår från 2019/20:18). Kinesiska investeringar på känsliga strategiska områden ifrågasätts alltmer och några EU-länder har stoppat investeringar från av säkerhetsskäl. Medvetenheten har ökat i om användning av påverkansmetoder utomlands, liksom den kinesiska underrättelseinhämtningen, bl.a. genom dataintrång. underrättelselag måste alla kinesiska medborgare, organisationer och företag samarbeta med underrättelsetjänsterna. militära integreringen, i kallad civilmilitär fusion, innebär att privata kinesiska bolag måste dela med sig av sin teknik till landets försvarsmakt. Andra frågor som gäller teknikutveckling är t.ex. femte generationens mobilnät (5G). ger omfattande statligt stöd till forskning och utveckling, liksom standardiseringsutveckling. exportstöd till inhemska leverantörer, begränsas tillträdet till den kinesiska marknaden för utländska bolag. Detta leder till en oro för att operatörer runtom i världen i förlängningen kommer att ha få alternativ till att använda sig av kinesisktillverkad infrastruktur. Det finns farhågor om att den kinesiska underrättelsetjänsten kan utnyttja denna infrastruktur och annan teknik för bl.a. underrättelseinhämtning. För att hantera riskerna har bl.a. , , , , och vidtagit särskilda åtgärder för att skydda sina 5G-nät. På samma sätt förbereds och införs på många håll investeringsskyddsmekanismer och striktare regler Prop. 2020/21:30 för upphandling liksom export av känsliga teknologier. en risk att den geopolitiska utvecklingen även får konsekvenser inom exempelvis handelspolitiken. Utveckling i andra delar av Den säkerhetspolitiska utvecklingen i är i mångt och mycket avhängig av hur relationerna mellan ett antal centrala aktörer utvecklas. Av särskild vikt är relationerna mellan och och dess allierade, samt mellan och . ser sig själv som en stormakt med en BNP-tillväxt som bedöms förbli den snabbaste bland världens större ekonomier . Sammantaget kommer växande roll i det globala systemet och utvecklingen av relationerna till , och påverka den säkerhetspolitiska utvecklingen inte bara i utan också globalt. genomför en ambitiös försvarsmodernisering. Landet har världens fjärde största försvarsbudget och är världens största importör av försvarsmateriel. En stor andel av denna importeras från . Mot bakgrund av investeringar i en oceangående flotta, med potentiell betydande militär närvaro i , prioriterar sina förmågor. Därtill utvecklar sin försvarsförmåga i rymden och luften. Sammantaget ökar det landets förmågor för insatser långt bortom närområdet. Relationerna mellan och är dåliga. Eftersom båda staterna förfogar över kärnvapen skulle en fullgången väpnad konfrontation kunna få katastrofala konsekvenser, både i och globalt. inrikespolitiska utveckling har en betydande inverkan på stabiliteten i regionen, särskilt genom relationerna till grannländerna och . Landet har en nära relation med som visat ett förnyat strategiskt intresse för , inklusive på försvarsområdet. och militära samarbete är fortsatt betydande, även om den amerikanska presidentadministrationen har fryst delar av det militära stödet med krav på kraftfullare åtgärder mot militanta grupper. spelar en nyckelroll för maktbalansen i . är en av världens största ekonomier, granne med och nära allierad med . Hörnstenen i säkerhets- och försvarspolitik är det bilaterala säkerhetsavtalet med , vars huvudsakliga innebörd är en försvarsgaranti som täcker alla territorier som administreras av . Alliansen med är avgörande för militära närvaro i regionen. försvars- och säkerhetspolitik är under förändring. Den huvudsakliga drivkraften till detta utgörs av vad uppfattar som ett alltmer osäkert säkerhetspolitiskt läge i regionen. uppfattar som sin främsta omedelbara säkerhetspolitiska utmaning, medan ser som den främsta utmaningen på . Relationerna mellan och fortsätter att vara ansträngda, såväl av historiska skäl som p.g.a. av agerande och territoriella anspråk. Från japansk sida strävar man efter att förbättra relationen med , bl.a. i syfte att kunna lösa konflikten kring de norra territorierna. 2020/21:30 De långvariga motsättningarna på den delade Koreahalvön fortsätter. Den säkerhetspolitiska utvecklingen kretsar kring kärnvapenambitioner. Landet bedöms inneha kärnvapenbestyckade långräckviddiga ballistiska robotar som utgör ett direkt hot mot närliggande länder som och , men även mot det amerikanska fastlandet. Alliansen med är viktig för militära närvaro i regionen. är en central arena för såväl stormakterna med sina intressen som för andra, mindre aktörer i regionen. folkrättsstridiga anspråk i och dess allt större ekonomiska och politiska inflytande är centrala utmaningar. Aseanländernas förmåga att agera gemensamt försvåras av att några av dem har mycket nära band till . har försvarsutgifterna ökat kraftigt i regionen. Osäkerheten kring långsiktiga politiska engagemang och militära närvaro är en faktor som länderna tar hänsyn till i sitt beslutsfattande, inklusive i förhållande till . närmande till har rest frågetecken kring alliansen med . Konflikten i har drabbat landet hårt och även påverkat dess grannländer. Den internationella militära närvaron i består av en Natoledd utbildnings- och rådgivningsinsats, Resolute Support Mission (RSM), samt en bilateral amerikansk insats som går under namnet Operation Freedom’s Sentinel. är det största mottagarlandet för svenskt bistånd. har gjort ett politiskt åtagande att bidra med 8–8,i utvecklingssamarbete –2024. Biståndets fokus är på demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet, samt på utbildning och ekonomisk utveckling. Mellan 2002–2014 bidrog till den internationella säkerhetsstyrkan (ISAF) som hjälpte den afghanska regeringen att upprätthålla säkerheten i landet. bidrar till Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM. I en överenskommelse mellan och talibanrörelsen utlovade att den utländska militära närvaron successivt ska minska. Detta får konsekvenser även för . Intra-afghanska fredsförhandlingar inleddes . karakteriseras av inrikespolitiska konflikter och motsättningar mellan länderna. Undantaget är där utvecklingen går i en mer positiv, demokratisk riktning. Regionen har sedan den arabiska våren drabbats av en ökande gränsöverskridande brottslighet samt våldsbejakande extremism och terrorism. Konflikten i och utvecklingen i landet kommer att ha fortsatt inverkan på regionens stabilitet. Etniska, regionala och religiösa grupper strävar efter makten och landet präglas av våldsamma politiska strider. Säkerhetssituationen i karakteriseras av ett ständigt närvarande hot från terroristgrupperingar, som regeringens agerande allt mer kringskär utrymmet för den egna befolkningen och civilsamhället. och spelar viktiga roller i den internationella kampen mot våldsbejakande extremism, som ländernas inbördes Prop. 2020/21:30 motsättningar om påverkar regional stabilitet och samarbete. utgör en alltmer aktiv aktör i ett flertal . Även stärker sin närvaro i länderna i , inte minst i , där också inflytande har ökat. EU har krävt ett slut på all utländsk inblandning i konflikten i . Säkerhetsläget i är fortsatt mycket oroande, särskilt situationen i och . Flera av länderna i regionen tillhör de fattigaste och mest utsatta i världen. Ett militärt maktövertagande skedde i . Det är emellertid för tidigt att bedöma vilka mer långsiktiga konsekvenser det kan komma att få för säkerhetsläget i och regionen. Regionen präglas av svaga stater, humanitära kriser, ojämlikhet och arbetslöshet. Situationen utgör en grogrund för radikalisering, våldsbejakande extremism och organiserad brottslighet vilket utnyttjas av terroristgrupper som al-Qaeda, Daesh och Boko Haram. Klimatförändringar förvärrar säkerhetssituationen i , inklusive i . Intensifierad spridning av vapen och förflyttning av jihadist- och rebellgrupper sker mellan regionerna. Migranter färdas genom mot , och på väg till . Instabiliteten i , och norra får spridningseffekter och påverkar säkerhetsläget i regionen samt i . präglas fortsatt av flera olösta och sammankopplade konflikter. Terroristgruppen utgör alltjämt ett betydande säkerhetshot i och genomför också komplexa attacker i angränsande länder, framför allt . Regionens geopolitiska läge bidrar till omfattande extern närvaro och påverkan, i synnerhet från Gulfen. EU:s säkerhetsrelaterade intressen har blivit alltmer sammankopplade med , direkt eller indirekt. EU har flera civila och militära krishanteringsinsatser i Maghreb, och på . lanserade EU ett nytt partnerskap med med fokus på hållbara investeringar och sysselsättning och utarbetas en ny EU- Afrikastrategi som berör en rad politikområden. undertecknades ett samförståndsavtal mellan EU och Afrikanska unionen (AU) med syfte att stödja det långsiktiga samarbetet mellan parterna på området fred och säkerhet. Vikten av EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, som syftar till att värna medlemsstaternas intressen globalt, ökar i ett omvärldsläge där den regelbaserade världsordningen ifrågasätts. flertal steg tagits för att fördjupa EU:s utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska samarbete, i syfte att stärka EU:s medlemsstaters militära och civila förmåga och förmåga att agera. Ikraftträdandet av artikel 42.7 i Fördraget om Europeiska unionen och solidaritetsklausulen i artikel 222 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt innebär att medlemsstaterna tar ett solidariskt ansvar för säkerhet. globala strategin för EU:s utrikes- och säkerhetspolitik som antogs 2016 lägger fast en vision till grund för gemensamt agerande och med målsättningen att stärka EU som global utrikes- och säkerhetspolitisk aktör samt säkerställa säkerhet. samarbetet kring civil krishantering är inne i en implementeringsfas. Frågor om nationell säkerhet och försvar är i grunden ett ansvar för varje medlemsstat, vilket framgår av artikel 4.2. inte att medlemsstaterna på olika sätt utvecklar samarbeten på säkerhets- och försvarsområdet inom EU. EU:s permanenta strukturerade samarbete (Pesco), upprättades i och innebär ett rättsligt ramverk för samarbete på försvarsområdet, med sin grund i .