prop · H70379 · 2020-02-04 00:00:00 — Flera remissinstanser anser att det är oklart om e-handelsplattformar som är anpassade för mobiltelefoner, såsom mobilapplikationer, omfattas av förslaget. Regeringen konstaterar att förslaget omfattar alla slag av e-handelsplattformar (digitala säljkanaler), t.ex. på internet (webbplats) och i mobilapplikationer. Det bör emellertid komma till bättre uttryck i lagtexten genom att begreppet webbplats i promemorians förslag ersätts med begreppet online. Till skillnad från och , anser regeringen att det inte finns skäl att utvidga förslaget till att omfatta fler situationer när en konsument ställs inför val av betalningssätt. Regeringen kommer emellertid att följa frågan. Betaltjänstleverantörer står under tillsyn av . Om en betaltjänstleverantör inte fullgör sina skyldigheter enligt betaltjänstlagen, kan ingripa mot leverantören. Bestämmelserna finns i de lagar som reglerar dessa leverantörers verksamhet, t.ex. betaltjänstlagen (8 kap.) och lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse (13 och 15 kap.). Utöver dessa bestämmelser kommer marknadsföringslagen att vara tillämplig på marknadsföring av betaltjänster som strider mot det nya krav som föreslås. Vid tillämpningen av bestämmelserna om god marknadsföringssed, förbud mot viss marknadsföring och vite i marknadsföringslagen (5, 23 och 26 §§) bör ett handlande som strider mot det nya kravet anses otillbörligt mot konsumenter. Det är vid som för talan om åtgärder enligt marknadsföringslagen. Att marknadsföringslagen tillämpas hindrar emellertid inte att ingriper mot en betaltjänstleverantör om betalningssätt inte presenteras enligt det nya kravet (se t.ex. 8 kap. betaltjänstlagen eller 15 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse). i framhåller att delat tillsynsansvar kan medföra problem. Ett delat tillsynsansvar är i grunden en styrka, bl.a. eftersom respektive myndighet med sin expertkunskap kan bidra med sitt perspektiv i tillsynen. Det delade ansvaret kräver emellertid samarbete. Av respektive myndighetsinstruktion följer att och löpande ska samråda med varandra i frågor på de områden där de båda myndigheterna har ett delat tillsynsansvar (2 § och 7 § första stycket 2 förordningen [2009:93] med instruktion för och 1 § och 6 § 2 förordningen [2009:607] med instruktion för ). finns dessutom ett samverkansavtal mellan myndigheterna som klargör hur detta samråd ska ske och på vilka områden. Regeringen konstaterar att det nya kravet inte skapar några nya frågor vid tillämpningen av det delade tillsynsansvaret i förhållande till . Lagrådet väcker frågan om det är e-handlaren eller betaltjänstleverantören som genom presentation av betalningssätt på en e-handelsplattform ska anses marknadsföra betaltjänsterna i marknadsföringslagens mening. Regeringen vill i det avseendet framhålla att en konsument som köper varor eller tjänster på en e-handelsplattform inte bara ingår ett avtal om köp med e-handlaren. Konsumenten anlitar också en betaltjänstleverantör för att kunna fullgöra sin del i köpeavtalet, betalningen. Det senare är ett eget uppdrag som föranletts av särskilda överväganden från konsumentens sida. Hur betalningssätten presenteras på e-handelsplattformen är en del i betaltjänstleverantörens åtgärder för att främja konsumentens tillgång till en viss betaltjänst. En sådan åtgärd innebär marknadsföring i marknadsföringslagens mening (se 3 §). När olika betalningssätt ställs mot varandra på e-handelsplattformen handlar det alltså om betaltjänstleverantörens marknadsföring av betaltjänster till konsumenten. Förenlighet med tryck- och yttrandefriheten Tryck- och yttrandefriheten enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen har till syfte att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Dessa grundlagar har även till syfte att säkerställa ett fritt konstnärligt skapande (1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen). Av det sätt på vilket lagarnas ändamål angetts har det ansetts följa att det är möjligt att genom vanlig lag i viss mån reglera den kommersiella reklamen, eftersom det kan göras utan att syftet att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning urholkas. Detta innebär att reklam som är utpräglat kommersiell inte skyddas av tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen. Reklam som har ett kommersiellt syfte, och avser rent kommersiella förhållanden, kan därför regleras i vanlig lag. En bedömning måste emellertid i varje enskilt fall göras av om en marknadsföringsåtgärd omfattas av tryck- och yttrandefrihetslagstiftningens skyddsområde. Det är en självklar konsekvens av tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen att bestämmelser i vanlig lag inte får tillämpas i den mån de strider mot bestämmelser i grundlagarna (se bl.a. prop. 2005/06:70 s. 200, prop. 2013/14:17 s. 39 och prop. 2019/20:79 2016/17:8 s. 39 f.). Regeringen anser därför att det inte finns något behov av att i betaltjänstlagen särskilt ange att de bestämmelser om marknadsföring av betaltjänster som föreslås inte ska tillämpas i den utsträckning det skulle strida mot tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen. och rådets direktiv (EU) 2015/2366 om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven /65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv /64/EG (betaltjänstdirektivet) och och rådets direktiv /48/EG av om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv /102/EEG (konsumentkreditdirektivet) är s.k. fullharmoniseringsdirektiv. Det innebär att medlemsstaterna inte får behålla eller införa bestämmelser i nationell rätt som skiljer sig från vad som fastställs i respektive direktiv. I direktiven finns regler om information som ska tillhandahållas i samband med krediten eller tjänsten och hur specifik reklam för krediter ska utformas. Det nu föreslagna kravet gäller presentation av betalningssätt vid marknadsföring av betaltjänster. Den frågan regleras inte i något av direktiven eller i övrigt i unionsrätten. Det nu föreslagna kravet gör inte skillnad mellan svenska och utländska betaltjänstleverantörer och är nödvändigt för att tillgodose det allmännas bästa, framför allt konsumentskyddet på betalningsmarknaden. Kravet kommer därför inte i konflikt med de fria rörligheterna i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (jfr kommissionens meddelande om frihet att tillhandahålla tjänster och begreppet ”det allmännas bästa” i andra bankdirektivet (97/C 209/04)). Sammanfattningsvis står förslaget i överensstämmelse med unionsrätten. Promemorians förslag: Lagändringarna ska träda i kraft Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att betaltjänstleverantörer behöver kunna anpassa sig till det nya kravet. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5 föreslås att det i betaltjänst- lagen ska införas ett krav på att betaltjänstleverantörer ska presentera betalningssätt på ett visst sätt vid e-handel. Det nya kravet, som bör träda i kraft , innebär att en betaltjänstleverantör antingen behöver se över avtalet med e-handlaren eller på egen hand vidta åtgärder för att anpassa e-handelsplattformen till kravet, beroende på vem som ansvarar för utformningen av denna del av Det handlar om relativt enkla åtgärder som bör kunna vidtas Prop. 2019/20:79 omgående. Regeringen anser emellertid, i likhet med , att det nya kravet bör träda i kraft ett senare datum än det som föreslås i promemorian så att betaltjänstleverantörerna ska kunna anpassa sig till kravet. Lagändringarna bör därför träda i kraft . Regeringens bedömning: Förslaget styr betalningsmarknadens funktionssätt i en bättre riktning och påverkar inte innovationskraften. Förslaget medför viss ökad administrativ börda för betaltjänstleverantörer och e-handlare. De eventuella merkostnader som förslaget innebär för myndigheter och domstolar ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. anser att konsekvensanalysen brister i vissa avseenden, framför allt i fråga om effekterna av konkurrensen mellan företagen. American Express, och anser att förslaget kan få negativa effekter för innovationskraften och konkurrensen på betalningsmarknaden, framför allt i fråga om mindre företag. Enligt dessa remissinstanser innebär förslaget att vissa betalningssätt gynnas framför andra och att utländska betaltjänstleverantörer kan komma att avstå från att tillhandahålla betaltjänster i . och anser att kostnaderna för betaltjänstleverantörer och e-handlare har underskattats. och anser också att förslaget påverkar kundupplevelsen negativt. , Förvaltningsrätten i och anser att det behöver utvecklas vilka konsekvenser som förslaget kan få för utbudet av betalningssätt inom e-handeln. framhåller att förslaget påverkar betalningsprocessen för kortbetalningar. Skälen för regeringens bedömning Förslaget har inga offentligfinansiella effekter. Förslaget innebär att det i betaltjänstlagen ska införas ett krav på att betaltjänstleverantörer ska presentera betalningssätt på ett visst sätt vid e-handel. Det finns ca 250 betaltjänstleverantörer i . Dessa varierar i fråga om verksamhet och storlek. Som en anpassning till det nya kravet behöver presentationen av betalningssätt på e-handelsplattformar och avtal mellan betaltjänstleverantörer och e-handlarna ses över. För en betaltjänstleverantör med många kunder inom e-handeln kan detta innebära att ett stort antal avtal kommer att behöva ses över. Detta bör emellertid i stor utsträckning handla om standardiserade avtal och regeringen bedömer att det kommer att leda till relativt små administrativa kostnader. Uppdateringar av e-handelsplattformar bör vara en del av den löpande verksamheten, varför den åtgärden inte bör leda till några märkbart ökade kostnader. Regeringen bedömer sammanfattningsvis, till skillnad från och , att förslaget medför en mycket begränsad ökning av de administrativa kostnaderna för betaltjänstleverantörer och e-handlare. Det är dock svårt att beräkna dessa kostnader. I övrigt medför förslaget inga ökade kostnader för företagen. Till skillnad från American Express, och gör regeringen bedömningen att förslaget kommer att påverka företagens förutsättningar att driva sina verksamheter i marginell utsträckning, eftersom det innebär att det bara är presentationen av olika betalningssätt som behöver anpassas. Utrymmet för att utveckla olika betaltjänster, dvs. innovationskraften, påverkas inte av förslaget. Det är vidare, enligt regeringens bedömning, osannolikt att förslaget skulle påverka en utländsk betaltjänstleverantörs beslut att träda in på den svenska marknaden. Det är inte heller – som och gör gällande – sannolikt att förslaget kommer att innebära en försämrad kundupplevelse. Tvärtom gör regeringen, i likhet med bl.a. Konsumenter, bedömningen att en mindre påträngande marknadsföring av betalningssätt som innebär att en kredit lämnas är något som kommer att välkomnas av konsumenterna. American Express, och anser att förslaget kommer att ha negativa effekter för konkurrensen mellan företagen på betalningsmarknaden, eftersom förslaget innebär att vissa betalningssätt får en fördel framför andra. Förslaget innebär visserligen att betaltjänster som innebär att en konsument tar en kredit behöver presenteras mindre påträngande än vad som är fallet , men det innebär inte att utbudet av betalningssätt på betalningsmarknaden påverkas utan att marknadens funktionssätt styrs i en bättre riktning. Förslaget träffar alla betaltjänstleverantörer, oavsett om de hör hemma i eller utanför . Regeringen bedömer därför att förslaget inte påverkar konkurrensen på betalningsmarknaden på ett negativt sätt. Förslaget innebär att betalningar med bankkort (debetkort) och kreditkort behöver särskiljas på en e-handelsplattform, om ”kortbetalning” ska presenteras först eller vara förvalt. Som framhåller kan förslaget medföra att betalningsprocessen för kortbetalningar påverkas i begränsad utsträckning (jfr och rådets förordning [EU] 2015/751 av om förmedlingsavgifter för kortbaserade betalningstransaktioner). Förslaget innebär att köp på kredit vid e-handel också fortsättningsvis kan tillhandahållas som ett betalningssätt. Förslaget innebär därför ingen be- gränsning för de konsumenter som vill köpa på kredit vid e-handel, t.ex. för att kunna konsumera utan att först behöva spara pengar till sin konsumtion. Däremot får det antas att förslaget innebär att krediter som inte är resultatet av ett aktivt val från konsumenternas sida kommer att minska i viss utsträckning. Att förslaget minskar risken för att konsumenter tar omotiverade eller omedvetna krediter är positivt för både den enskilda konsumenten och samhället som helhet, eftersom det bidrar till att minska risken för överskuldsättning hos hushållen. Förslaget kan även leda till att antalet konsumenter med ordnad ekonomi som blir föremål för indrivning av skulder kommer att minska i viss utsträckning. , Förvaltningsrätten i och anser att det behöver utvecklas vilka konsekvenser som förslaget kan få för utbudet av betalningssätt inom e-handeln. Den snabba utvecklingen av användarvänliga betaltjänster som kunderna är vana vid att använda har lett till att det är viktigt för en e-handlare att kunna erbjuda ett så brett utbud av betalningssätt som möjligt på sin e-handelsplattform. Kunder förväntar sig att kunna använda både direktbetalningsalternativ och kreditalternativ. Det är därför inte sannolikt att förslaget, som tar sikte på hur betalningssätt ska presenteras, kommer att leda till att vissa betalningssätt tas bort. Effekter för myndigheter och domstolar är tillsynsmyndighet på finansmarknadsområdet och vid för talan om åtgärder enligt marknadsföringslagen. Förslaget innebär att en ny materiell bestämmelse ska införas i betaltjänstlagen som dessa myndigheter ska övervaka att den följs. De eventuella merkostnader som detta medför för dessa myndigheter ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Beslut som kommer att fatta enligt den nya bestämmelsen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol och prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (8 kap. 26 § betaltjänstlagen och 17 kap. 1 § tredje stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse). Enligt nuvarande ordning är det Förvaltningsrätten i och Kammarrätten i som kommer att pröva de överklagade besluten (14 § lagen [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar). Åt- gärder av enligt marknadsföringslagen prövas av allmän domstol (Patent- och och Patent- och marknadsöverdomstolen). Även andra aktörer har talerätt vid överträdelser av marknadsföringslagen, men vanligtvis är det konsumentombudsmannen som driver den typen av mål. Förslaget innebär visserligen att det kan fattas fler överklagbara beslut, men antalet sådana beslut får antas bli mycket begränsat. Det kan även antas att de frågor som kan komma att prövas inom ramen för ett överklagande av ett sådant beslut inte kommer att vara av komplicerad art. Det bedöms därför att förslaget kommer att medföra att bara enstaka fler mål kommer att anhängiggöras vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Detsamma gäller antalet mål som kommer att anhängiggöras vid de allmänna domstolarna till följd av förslaget. De merkostnader som förslaget medför ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. 2019/20:79 Speciella informationsinsatser efterlyser en redogörelse för behovet av särskilda informationsinsatser. De företag som kommer att omfattas av det nya kravet – betaltjänstleverantörer – bedriver tillståndspliktig verksamhet och står under tillsyn av och . Även om dessa företag är av varierande storlek får det förutsättas att de håller sig informerade om regelförändringar. Det bör därför vara tillräckligt att tillsynsmyndigheterna genom sina reguljära kanaler skickar information om det nya kravet till dessa företag. har en etablerad kanal, webbplatsen Hallå Konsument, för att informera konsumentkollektivet om nya regelförändringar. Förslaget medför därför inget behov av några speciella informationsinsatser. Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster 1 § Om en konsument som köper varor eller tjänster online kan välja ett betalningssätt som innebär att en kredit inte lämnas, ska betaltjänstleverantören se till att ett sådant betalningssätt visas först. Ett betalningssätt som innebär att en kredit lämnas får inte heller vara förvalt om det finns andra betalningssätt. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om hur olika betalningssätt ska presenteras vid e-handel. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen innebär att om alternativa betalningssätt tillhandahålls vid e-handel, får det betalningssätt som tas upp först, eller är förvalt, inte vara ett betalningssätt som innebär att en kredit lämnas, om minst ett av de betalningssätt som tillhandahålls innebär att en kredit inte lämnas. Paragrafen gäller vid köp av varor eller tjänster online, dvs. alla slag av e-handelsplattformar (digitala säljkanaler), t.ex. webbplatser på internet och mobilapplikationer. Begreppet kredit har en vid innebörd och omfattar t.ex. ökningen av saldot på ett kreditkonto och olika former av betalningsanstånd. gäller vilken kategori som ett visst betalningssätt ska falla inom bör det vara avgörande om betalningssättet typiskt sett är ett direktbetalnings- alternativ eller kreditalternativ. Om ett betalningssätt normalt sett innebär att direktbetalning sker ska betalningssättet bedömas som ett direktbetal- ningsalternativ, även om det i undantagsfall kan innebära att en kredit Det är betaltjänstleverantören som ska se till att betalningssätten presen- teras på det föreskrivna sättet. Det gäller oavsett vem som står bakom den e-handelsplattform där de olika betalningssätten presenteras. e-handlaren administrerar e-handelsplattformen får betaltjänstleveran- tören genom sitt avtal med denne säkerställa att kravet fullgörs. Om betalningssätten inte presenteras i enlighet med det nya kravet, ska –utöver bestämmelserna om ingripande i rörelselagstiftningen – vissa bestämmelser i marknadsföringslagen tillämpas, se författningskommentaren till 2 §. Det nya kravet utgör en för betaltjänster specifik utfyllnad av vad som ska anses vara god marknadsföringssed vid tillämpning av marknadsföringslagen (5 §). 2 § Ett handlande som strider mot 1 § ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) anses vara otillbörligt mot konsumenter. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om tillämpning av marknadsföringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen innebär att de angivna bestämmelserna i marknadsföringslagen är tillämpliga om betalningssätt inte presenterats i enlighet med 1 §, se författningskommentaren till den paragrafen. I vilken ordning betalningssätten presenteras på e-handelsplattformen är en del i betaltjänstleverantörens marknadsföring av betaltjänsterna och det är den marknadsföringen som i så fall ska anses otillbörlig mot konsumenter. Att vid i allmän domstol kan föra talan enligt marknadsföringslagen hindrar inte att ingriper mot en betaltjänstleverantör enligt bestämmelserna i de lagar som reglerar den verksamheten, t.ex. denna lag (8 kap.) i fråga om betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer eller lagen om bank- och finansieringsrörelse (15 kap.) i fråga om banker och andra kreditinstitut. beslut om ingripande kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol (se t.ex. 8 kap. 26 § denna lag och 17 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). 2019/20:79 Bilaga 1 Promemorian innehåller förslag som syftar till att stärka konsumentskyddet när betaltjänster tillhandahålls. Det föreslås att det ska införas ett krav på att en betaltjänstleverantör ska presentera betalningssätt på ett visst sätt vid e-handel. Om en konsument på en webbplats som tillhandahåller varor eller tjänster mot betalning kan välja ett betalningssätt som innebär att en kredit inte lämnas ska ett sådant betalningssätt visas först. Ett betalningssätt som innebär att en kredit lämnas får inte heller vara förvalt om det finns andra betalningssätt. Det nya kravet ska tas in i lagen (2010:751) om betaltjänster. Vissa sanktionsbestämmelser i marknadsföringslagen (2008:486) ska få tillämpas om betalningssätt inte presenteras på angivet sätt. Ett handlande som strider mot det nya kravet ska anses otillbörligt mot konsumenter. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2010:751) om betaltjänster dels att rubriken till 4 kap. ska lyda ”Informationsgivning vid tillhanda- hållande av betaltjänster”, dels att 4 kap. 21 § och rubriken närmast före 4 kap. 21 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 4 kap. 6 a §, och närmast före 4 kap. 6 a § en ny rubrik av följande lydelse. 2019/20:79 Bilaga 2 Om en konsument på en webb- eller tjänster mot betalning kan välja ett betalningssätt som inne- bär att en kredit inte lämnas ska Ett betalningssätt som inne- bär att en kredit lämnas får inte heller vara förvalt om det finns Påföljd vid utebliven information Om information inte lämnas i Om information inte lämnas i enlighet med 3–6, 10–13 och 19 §§, enlighet med 3–6, 19 §§, eller om betalningssätt inte (2008:486) tillämpas, med undan- presenteras i enlighet med 6 a §, tag av bestämmelserna i 29–36 §§ (2008:486) tillämpas, med undan- Sådan information ska anses vara tag av bestämmelserna i 29–36 §§ väsentlig enligt 10 § tredje stycket Vid tillämpningen av 10 § tredje Senaste lydelse 2018:175. Senaste lydelse 2018:175. 2019/20:79 Bilaga 2 Vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen ska ett handlande som strider mot 6 a § anses vara otillbörligt mot konsumenter. Denna lag träder i kraft . 2019/20:79 Bilaga 3 Efter remiss har yttranden kommit in från , , Förvaltningsrätten i , vid , , , , , , , , , , (Patent- och ), , , , konsumenter, riksbank, , () samt i (). Därutöver har yttranden kommit in från Advokatfirma , American Express och . Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att lämna några synpunkter: E-Handel i , Föreningen , Konsumenternas Bank- och , och . 2019/20:79 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Härigenom föreskrivs att det i lagen (2010:751) om betaltjänster ska införas ett nytt ett nytt kapitel, 7 a kap., av följande lydelse. Om en konsument som köper varor eller tjänster online kan välja ett betalningssätt som innebär att en kredit inte lämnas, ska ett sådant betalningssätt visas först. ningssätt som innebär att en kredit lämnas får inte heller vara förvalt om det finns andra betalningssätt. Ett handlande som strider mot 1 § ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) anses vara otillbörligt Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden Presentation av betalningssätt vid marknadsföring av betaltjänster Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunnige . Förslaget föranleder följande yttrande. Förslaget i remissen utgår från att det är betaltjänstleverantören som ska ansvara för hur olika betalningssätt ska presenteras vid e-handel. sådan utgångspunkt framstår det som naturligt att bestämmelsen placeras i lagen om betaltjänster. Flera remissinstanser har emellertid ifrågasatt om den föreslagna placeringen är den mest ändamålsenliga liksom betaltjänstleverantörens möjlighet att uppfylla presentationskravet.