prop · H703181 · 2020-06-10 00:00:00 — Sammantaget bedöms förslaget om att beslut ska gälla vara ett led i att kontrollverksamhet blir så effektiv som möjligt som rättssäkerheten för enskilda säkerställs. Förslaget föranleder 26 § i den nya lagen om omställningsstöd. Regeringens förslag: beslut får överklagas till den för- valtningsrätt som anges i skatteförfarandelagen som behörig förvalt- ningsrätt för fysiska och juridiska personer. Beslut som avser föreläggande utan vite, revision, kontrollbesök, avbetalningsplan och anstånd till fördel för det allmänna får dock inte överklagas. En granskningsledares beslut om bevissäkring eller om att ta egendom i förvar får heller inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian anges inte att beslut om avbetalningsplan och beslut om anstånd till fördel för det allmänna är sådana beslut som inte får överklagas. Remissinstanserna: anför att även beslut om föreläggande utan vite, revision och kontrollbesök ska få överklagas. Företagarna, som i övrigt inte har några invändningar mot förslaget, anser att beslut om att ta egendom i förvar bör kunna överklagas. Kammarrätten i undrar vad som gäller för överklagande av sådana beslut som förvaltningsrätten fattar som första instans enligt lagen. Kammarrätten uppfattar, till skillnad från Kammarrätten i , att prövnings- tillstånd inte kommer att gälla för dessa beslut (jfr 34 a § förvaltnings- processlagen [1971:291]). anser att det inte bör krävas prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Det bör även i lagtext klargöras att det är överklagandefristen enligt 44 § för- valtningslagen (2017:900), förkortad FL, som gäller vid överklagande. Enligt bedömning förutsätter möjligheten för att ingå avtal om avbetalning att företag inte ska kunna överklaga val att inte träffa till förvaltningsdomstol eller eventuellt häva ett avtal om avbetalning. Skälen för regeringens förslag: Omställningsstödet är utformat som en rättighet för företag som fått minskad omsättning till följd av coronaviruset. Företagen bör därför ha rätt att överklaga beslut i ärenden om omställningsstöd, såsom beslut om återkrav. Detta gäller dock inte beslut avseende föreläggande utan vite, revision och kontrollbesök. En överklagandemöjlighet i dessa fall skulle förta effekten med åtgärderna, inte minst då exempelvis ett kontrollbesök föreslås kunna ske oannonserat. En granskningsledares beslut om bevissäkring enligt 45 kap. 14 § första stycket skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, eller beslut om att ta egendom i förvar enligt 46 kap. 16 § första stycket SFL får inte heller överklagas när de vidtas med anledning av ett omställningsstöd. Regeringen föreslår en möjlighet till avbetalningsplan i 18 § (se avsnitt 7.4.2). I denna del kan framhållas att regeringen delar bedömning att möjligheten för att ingå avtal om avbetalning eller häva ett sådant avtal inte bör kunna överklagas. Sådana åtgärder, liksom möjligheten att bevilja anstånd med betalningen om det kan antas vara till fördel för det allmänna, är inte ett uttryck för myndighetsutövning utan är en åtgärd som får vidta i sin roll 2019/20:181 som borgenär. Ett förtydligande om att dessa beslut inte kan överklagas införs i överklagandebestämmelsen. Företagarna anser att ett beslut om att ta egendom i förvar bör kunna överklagas. Ett sådant beslut får fattas av en granskningsledare om det finns en risk för att lös egendom som kan betalningssäkras undanskaffas innan förvaltningsrätten kan fatta beslut. Om egendomen har tagits i för- var, ska och senast ansöka om betalningssäkring hos förvaltningsrätten. Om inte gör någon ansökan eller om förvaltningsrätten avslår ansökan, ska egen- domen lämnas tillbaka. Om betalningssäkring beslutas, ska egendomen bli kvar i förvar till dess att beslutet verkställs om inte förvaltningsrätten bestämmer något annat. Detta framgår av 46 kap. 16 § SFL. En möjlighet att överklaga ett sådant beslut, vilket Företagarna anser bör vara fallet, skulle således allvarligt försvåra möjligheten till betal- ningssäkring. Eftersom ska ansöka hos förvaltningsrätten från beslutet kommer det underställas domstolsprövning. Beslut om omställningsstöd ska överklagas till den förvaltningsrätt som anges i 67 kap. 7–9 §§ SFL som behörig domstol för fysiska och juridiska personer. I övrigt gäller förvaltningslagens bestämmelser om överklag- ande. I enlighet med 44 § FL ska därför ett överklagande av ett beslut ha kommit in till från den dag då den som överklagar fick del av beslutet. Förvaltningsrättens beslut kan, enligt 33 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) överklagas till kammarrätten. För de mål där det är särskilt föreskrivet krävs, enligt 34 a § förvaltnings- processlagen, prövningstillstånd för att kammarrätten ska pröva ett överklagande av ett beslut som förvaltningsrätten har meddelat i målet. har fört fram att omställningsstödet kan komma att omfatta betydande belopp på samma sätt som i fråga om påförda skatter och avgifter, varför det inte bör krävas prövningstillstånd för att den enskildes rättssäkerhet ska säkerställas. Regeringen delar inte denna bedömning. Omställningsstödet är, till skillnad från skatter och avgifter, utformat som en rättighet för företag som fått minskad omsättning till följd av pandemin. Även om omställningsstödet i förekommande fall kan uppgå till stora belopp säkerställs den enskildes rättssäkerhet genom överklagandemöjligheten till förvaltningsrätten. Prövningstillstånd i kammarrätten ska enligt 34 a § förvaltningsprocesslagen meddelas om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som förvaltningsrätten har kommit till, det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som förvaltningsrätten har kommit till, det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt, eller det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet. Genom den prövning som görs för att bedöma om prövningstillstånd ska meddelas säkerställs den enskildes rättssäkerhet. För överklaganden av beslut som förvaltningsrätten fattar som första instans enligt lagen, t.ex. avseende bevissäkring och betalningssäkring, krävs emellertid inte prövningstillstånd (se 34 a § förvaltningsprocess- lagen). Ytterligare förtydliganden i denna del, vilket Kammarrätten i önskat, är därmed inte nödvändiga. Förslaget föranleder 27 § i den nya lagen om omställningsstöd. Indrivning, verkställighet och preskription Regeringens förslag: Om ett återkrav av omställningsstöd inte har betalats i rätt tid ska fordran lämnas till för Om det finns särskilda skäl får avstå att lämna en fordran för indrivning eller lämna en fordran för indrivning även om förfallodagen inte har inträffat. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. Om en fordran på återkrav av omställningsstöd har lämnats för indrivning, ska beräkna ränta efter en ränte- sats som motsvarar basräntan enligt skatteförfarandelagen, för tiden efter överlämnandet och driva in den. Ett företags fordran på omställningsstöd som ska tillgodoföras får inte överlåtas innan beloppet kan betalas ut. En sådan fordran får dock utmätas trots att den inte får överlåtas. Utmätning får dock göras först efter det att har fått tillfälle att ta fordran i anspråk enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter. utsökningsbalken om vad som ska undantas med hänsyn till gäldenärens behov tillämpas inte vid utmätning av en fordran på stöd som ska betalas ut. En fordran på återkrav av omställningsstöd ska vid tillämpning av lagen om preskription av skattefordringar m.m. anses vara en sådan fordran som har påförts enligt skatteförfarandelagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har några synpunkter på bestämmelserna om indrivning, verkställighet eller preskription. har dock efterfrågat ett klargörande av till vem indrivet belopp ska redovisas. Skälen för regeringens förslag: En förutsättning för att efterkontroll av utbetalningar av omställningsstöd ska vara effektiv är att det finns tillgängliga rättsmedel för att säkerställa att ett beslutat återkrav av omställningsstöd betalas. Om återbetalning inte har skett i rätt tid ska överlämna fordran till för indriv- beslut om återbetalning ska få verkställas enligt utsök- ningsbalken, enligt förslaget till 30 § i lagen om omställningsstöd. gäller skatter och avgifter har möjlighet att avstå från att överlämna sådana fordringar till indrivning om det finns särskilda skäl. Enligt förarbetena till skatteförfarandelagen (prop. 2010/11:165 s. 1183 1996/97:100) kan ett skäl att avvakta med att begära indrivning vara att det finns en ansökan om anstånd som ännu inte har avgjorts och det finns skäl som talar för att anstånd kan komma att medges. ett beslut att inte medge anstånd har överklagats ska det enligt nämnda förarbeten finnas utrymme för att avvakta. 2019/20:181 offensiva borgenärsuppgifterna från angavs som ett ytterligare exempel på när det kunde finnas skäl för att avvakta med överlämnande för indrivning att en ackordsuppgörelse övervägs (prop. 2006/07:99 s. 41). Om det är fara i dröjsmål därför att den återbetalnings- skyldige är i färd med att göra sina tillgångar oåtkomliga för exekution kan det finnas skäl att överlämna fordringen för indrivning även om den återbetalningsskyldige inte har uppmanats att betala beloppet (prop. 2010/11:165 s. 1183 och prop. 1996/97:100 s. 628). det finns särskilda skäl, kunna avstå från att överlämna en fordran på återkrav av omställningsstöd för indrivning. med de skäl som gäller för att avstå från att överlämna skatter och avgifter Lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar gäller vid indrivningen vilket bland annat innebär att ansvarar för vissa borgenärsuppgifter och att skyndsamt ska hålla underrättad om anstånd med betalning medges eller om fordringen betalas för att förhindra att indrivning sker för belopp som inte är verkställbara. Enligt 3 kap. 23 § utsökningsbalken får ett beslut inte verkställas förrän det har vunnit laga kraft om det inte är En sådan föreskrift ges i 26 § där det föreskrivs att beslut enligt lagen gäller (se avsnitt 7.5.). därför inte delge beslutet för att en obetald fordran ska kunna lämnas till Under indrivningsförfarandet föreslås att ska beräkna ränta enligt 65 kap. 3 § skatteförfarandelagen (2011:1244), för- Ränta på återkrav av omställningsstöd som lämnats för indrivning ska alltså beräknas på samma sätt som för restförda skatter och Det innebär en räntenivå motsvarande basräntan på skattekontot. Räntenivån har varierat över åren och får enligt SFL inte understiga På motsvarande sätt som gäller för skatter och avgifter enligt 71 kap. 2 § första stycket SFL ska en fordran på omställningsstöd som ska tillgodo- föras företagets skattekonto inte få överlåtas innan beloppet kan betalas ut Ett överskott på skattekontot som kontohavaren avstår från att begära utbetalning av enligt 64 kap. 2 § första stycket 1 SFL ”kan betalas ut” i Detsamma gäller ett överskott som normalt åter- betalas utan begäran enligt 64 kap. 2 § första stycket 2 SFL, men som enligt kontohavarens begäran står kvar på skattekontot för att användas till betalning av framtida skatteskulder eller avgiftsskulder (64 kap. 4 § 5 SFL). En grundläggande princip för skattekontot är att inbetalda och andra belopp som tillgodoräknas skattekontot räknas av från den sammanlagda skulden på kontot och inte från någon specifik skuld. Det innebär att det inte alltid är möjligt att direkt utläsa om en viss skatt eller avgift är betald eller om saldot på kontot helt eller delvis består av en viss fordran. kommer därför i praktiken vanligtvis inte motsvara företagets fordran på omställningsstöd, utan av ett motsvarande belopp. Om det finns andra poster registrerade på skattekontot är därför det belopp som Krono- fogdemyndigheten kan ta i anspråk genom avräkning för en fordran på omställningsstöd inte specifikt det omställningsstöd som företaget har beviljats utan det överskott som finns på skattekontot. En fordran på omställningsstöd som ska tillgodoföras företagets skatte- Prop. 2019/20:181 konto eller det överskott som finns på kontot efter avstämning ska få utmätas trots att det inte får överlåtas, vilket motsvarar vad som gäller för skatter och avgifter enligt 71 kap 3 § SFL. Därigenom kan fordringar som finns hos betalas innan företaget kan använda ett eventuellt överskott till annat. En fordran på omställningsstöd eller det överskott som kvarstår på skattekontot får utmätas först efter det att har fått tillfälle att ta fordran i anspråk enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter. Om staten har en motfordran avseende skatter, avgifter, böter, viten m.m., och om motfordringen är registrerad för indrivning i utsökningsregistret kan avräkning därför ske innan omställningsstödet eller det överskott som kvarstår på skattekontot betalas ut. Regler om registrering av fordringar för indrivning i utsökningsregistret finns i 12 § indrivningsförordningen. Bestämmelserna i 5 kap. 1–3 §§ utsökningsbalken om vad som ska undantas med hänsyn till gäldenärens behov ska inte tillämpas vid utmätning av en fordran på omställningsstöd som ska utbetalas. Vidare föreslås att en fordran på återkrav av omställningsstöd vid tillämpning av lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. anses vara en sådan fordran som påförts enligt skatteförfarandelagen. Enligt 3 § tredje stycket räknas den femåriga preskriptionstiden därför från den tidpunkt när fordringen överlämnades till för indrivning. När det gäller efterfrågade klargörande kon- staterar regeringen att indrivet belopp redovisas mot inkomsttitel på statens budget. Förslaget föranleder 28–34 §§ i den nya lagen om omställningsstöd. Regeringens förslag: Straffbestämmelser införs i lagen om omställ- ningsstöd. Straffansvaret ska gälla för den som lämnar oriktiga upp- gifter i ett ärende enligt denna lag eller inte anmäler ändrade för- hållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lagen, och på så sätt orsakar fara för 1.att omställningsstöd tillgodoförs felaktigt eller tillgodoförs med ett för högt belopp, eller 2.att ett stöd som företaget helt eller delvis saknar rätt till inte återkrävs. Brottet delas in i två grader, som benämns omställningsstödsbrott respektive grovt omställningsstödsbrott. Straffet för omställningsstöds- brott ska vara fängelse i högst . Straffet för grovt omställ- ningsstödsbrott ska vara fängelse , lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas 1.om brottet rört betydande belopp, 2.om den som begått brottet använt falska handlingar eller vilse- ledande bokföring, eller 3.om gärningen ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller Det införs även ett oaktsamhetsbrott. Den som av grov oaktsamhet begår en sådan gärning som avses ovan döms för vårdslöst omställningsstödsbrott till böter eller fängelse i högst . Om gärningen med hänsyn till beloppet och övriga omständigheter är mindre allvarlig, döms det inte till ansvar för detta brott. Den som innan ett omställningsstöd tillgodoförts frivilligt vidtar en åtgärd som leder till att det kan fattas ett korrekt beslut om stödet döms inte till ansvar för något av brotten. Som en följd av införandet av straffbestämmelser ska det i lagen om brottsbekämpande verksamhet införas en hänvisning till lagen om omställningsstöd i uppräkningen av de brott som verksam- heten omfattar. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Promemorians förslag till bestämmelse är inte konstruerat med ett farerekvisit såvitt avser omställningsstödsbrott som begås efter det att stödet har tillgodoförts. Vidare innehåller promemorians förslag till bestämmelse om grovt omställningsstödsbrott inte kvalifikationsgrunden vilseledande bokföring. I promemorian föreslås att frivillig rättelse ska kunna leda till ansvarsfrihet även efter att stödet har tillgodoförts Remissinstanserna: En majoritet tillstyrker eller har inga invändningar mot att förslaget genomförs. Företagarna avstyrker förslaget som anses leda till en rättsosäker situation för de sökande. Även ifrågasätter nödvändigheten av de nya straffbestämmelser som föreslås. och tar upp att det saknas bestämmelser om vem som ska underteckna ansökan om stöd. Det är inte heller tydligt vilka personer som kan göra sig skyldiga till omställningsstödsbrott genom underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden, vilket kan leda till osäkerhet om vem som kan göra sig skyldig till omställningsstödsbrott genom underlåtenhet. Åklagarmyn- digheten och anser också att det bör anges ytterligare kvalifikationsgrunder för grovt omställningsstödsbrott. Båda myndigheterna anser vidare att om ansvarsfrihet genom frivillig rättelse ska vara möjlig även efter att stödet utbetalats borde det krävas att de oriktigt utbetalda medlen återbetalats. anser att det i de föreslagna straffbestämmelserna om omställningsstödsbrott bör tydlig- göras om det som omfattas av straffbestämmelserna enbart är situationer då omställningsstödet utbetalats eller om den straffbara gärningen är fullbordad redan när omställningsstödet tillgodoförts skattekontot. Dom- stolsverket efterfrågar också ett förtydligande av hur omställningsstöds- brottet förhåller sig till bidragsbrottsbestämmelserna. advokat- samfund anser att det bör övervägas om straffbestämmelsen även ska inne- hålla ett ringa brott med böter som påföljd. Region län och Region anser att det måste tydliggöras vilket straffansvar revisorn eventuellt har. anser att det på kan övervägas att samla bedrägeriliknande bestämmelser som omfattar näringsverksamhet i en särskild lag efter mönster från bidragsbrottslagen. Skälen för regeringens förslag I bidragsbrottslagen (2007:612) regleras vissa brott mot välfärdssystemen med brottsförutsättningar som är särskilt anpassade till förhållandena inom välfärdsområdet. Straffansvar för gärningar som består i underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden kommer till direkt uttryck i den straffrättsliga regleringen genom ett s.k. äkta underlåtenhetsbrott. Brottsförutsättning- arna innehåller vidare ett farerekvisit. Vid ställningstagande till behovet av att införa särskilda straffbestäm- melser för brott som riktar sig mot det omställningsstöd som föreslås införas, kan konstateras att det finns många likheter med de förhållanden som motiverade införandet av bidragsbrottslagen. I likhet med vad som gäller beträffande bidragsbrott kommer förhållandena vid utbetalningar av omställningsstöd i flera avseenden skilja sig från andra situationer där straffansvar för uppsåtligt brott i form av bedrägeri kan förekomma. Inom omställningsstödet kommer ett stort antal ärenden att behöva hanteras . För att stödet ska kunna fylla avsedd funktion under pågående kris är det vidare nödvändigt att handläggningen av ärendena är mycket effektiv och smidig. Masshanteringen och kravet på effektivitet och smidighet medför att det kommer att vara omöjligt att göra mer ingående individuella bedömningar och kontroller i varje enskilt ärende. I handläggningen kommer i stor utsträckning att vara hänvisat till uppgifter som lämnas av de sökande företagen. En skillnad jämfört med stöd enligt bidragsbrottslagen är att dessa avser centrala välfärdsförmåner till enskilda, medan omställningsstöd är ett statligt stöd till företag. En annan skillnad är att omställningsstödet till skillnad från välfärdsförmåner som omfattas av bidragsbrottslagen kom- mer att kunna omfatta mycket stora belopp. Utformningen av omställningsstödet innebär att det bedöms finnas ett särskilt behov av en tydlig straffrättslig reglering för den som inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lagen om omställningsstöd. Stödets funktionssätt innebär vidare att den som orättfärdigt tillskansar sig stödet normalt inte gör något annat än att lämna en felaktig uppgift. Beroende på kontrollsystemen är det mer eller mindre slumpmässigt om ett upptäckt brott stannar på försöksstadiet eller kommer att lagföras som ett fullbordat bedrägeribrott. Det är tveksamt om det är någon skillnad i klandervärdighet mellan dessa fall. Detta talar, precis som regeringen ansåg vara fallet när bidragsbrottet infördes, för en brotts- konstruktion som inte gör någon skillnad på dessa två situationer. Sammantaget talar dessa förhållanden för införandet av en särskild straffrättslig reglering för omställningsstöd. Straffansvar för gärningar som består i underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden bör komma till direkt uttryck genom ett s.k. äkta underlåtenhetsbrott. Brottsförutsätt- ningarna bör vidare lämpligen innehålla ett farerekvisit. I promemorian anges i lagtexten att stödet utbetalats. Eftersom stödet tillgodoförs genom kreditering på skattekontot, och inte behöver leda till någon utbetalning från skattekontot bör dock farerekvisitet i stället kopplas till det tidigare tillfälle när omställningsstödet tillgodoförs skattekontot. En språklig justering i straffbestämmelsen föreslås därför i enlighet med önskemål om förtydligande. Straffansvar bör gälla både vid uppsåtliga brott och oaktsamhetsbrott Straffansvar bör gälla för uppsåtliga brott. Det bedöms dock att även kvali- ficerat oaktsamma beteenden i samband med utbetalningar av omställ- ningsstöd – i likhet med bidragsbrott – är så klandervärda att de bör kunna mötas med straff. Utöver uppsåtliga brott mot omställningsstödet befaras att det sannolikt i stor omfattning riskerar att förekomma att oaktsamma beteenden leder till felaktiga utbetalningar av stödet. Det är bl.a. med tanke på de betydande belopp som kommer att betalas ut i omställningsstöd som det är angeläget att straffvärda beteenden kan mötas med straff. Redan en mer begränsad förekomst av sådana grovt oaktsamma beteenden kan, om de inte leder till lagföring, skapa negativa effekter genom att det påverkar förtroendet för omställningsstödet och stödets legitimitet hos medborgare och företag i allmänhet. Det är sammantaget väsentligt att den straff- rättsliga regleringen är anpassad till de särskilda förhållanden som gäller för omställningsstödet. En sådan kriminalisering bedöms också kunna ha en normbildande effekt. Regeringen anser således att det finns ett tydligt behov av att införa särskilda straffbestämmelser, vilket ifrågasätter nödvändigheten av. Regeringen anser i likhet med att det på bör övervägas att samla bedrägeriliknande bestämmelser som omfattar stöd till näringsverksamhet i en särskild lag efter mönster från bidragsbrottslagen. De fall som är avsedda att träffas av den föreslagna straffrättsliga regle- ringen är sådana fall där en person, exempelvis en företrädare för ett företag som ansöker om stöd, medvetet lämnar en oriktig uppgift, som leder till fara för en felaktig utbetalning till företaget. Bestämmelsen ska även omfatta sådana fall när den som fått omställningsstöd i egenskap av enskild näringsidkare själv lämnar en oriktig uppgift eller åsidosätter en anmälningsskyldighet. Som anges i avsnitt 7.1.3 föreslås skyldigheten att lämna in en ändringsanmälan gälla omgående, dvs. Någon möjlighet att precisera detta närmare än så , såsom bl.a. Företagarna önskat, anser regeringen bl.a. mot bakgrund av de varierande omständigheter som kan medföra att en ändringsanmälan ska lämnas, inte vara möjligt. Det finns följaktligen inte heller någon möjlighet att ange en tidsgräns för när anmälningsskyldigheten måste vara fullgjord för att undgå straffansvar på det sätt som Företagarna också efterfrågat. Subjek- tiva omständigheter som vad gärningsmannen trott, förväntat sig eller insett om faran har ingen betydelse för bedömningen av faran. Det är således en objektiv bedömning som ska ske. Sådana omständigheter har däremot betydelse för uppsåtsbedömningen. och tar upp att det saknas bestämmelser om vem som ska underteckna ansökan om stöd.