prop · H70369 · 2020-01-28 00:00:00 — Verksamhetens omfattning har inte någon avgörande betydelse för bokföringsskyldigheten. En hantverkare som driver sin verksamhet i liten skala blir ändå bokföringsskyldig, om det yrkesmässiga momentet är uppfyllt. Kravet på yrkesmässighet innebär å andra sidan att den som vid sidan av sin egentliga sysselsättning åtar sig smärre hantverkssysslor för annans räkning som regel inte kan anses bedriva näringsverksamhet. Detsamma gäller om någon, som i allt väsentligt sysslar med annat, ger ut en eller några böcker (se prop. 1998/99:130 Ny bokföringslag m.m. s. 381). Inte heller enligt bokföringslagen uppställs något krav på att verksamheten drivs i vinstsyfte (se prop. 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m.m. s. 203–204). Mot bakgrund av ovanstående och den betydelse som näringsidkare och näringsverksamhet har – t.ex. att verksamhetens omfattning inte har någon avgörande betydelse och att det inte krävs att verksamheten drivs i vinstsyfte – är det enligt regeringens uppfattning tveksamt om begreppet yrkesmässigt i bestämmelsen om grovt barnpornografibrott verkligen täcks in av övriga kvalifikationsgrunder och alltså är överflödigt. För att inte riskera att snäva in tillämpningsområdet för det grova brottet bör omständigheten att brottet begåtts yrkesmässigt därför vara kvar. Bör bestämmelsen omformuleras? Den tredje kvalifikationsgrunden som nämns i lagtexten är att brottet avsett en särskilt stor mängd bilder. Den kvalifikationsgrund som främst tar hänsyn till graden av kränkning av det avbildade barnet är den fjärde, att brottet avsett bilder där barnen är särskilt unga, utsätts för våld eller tvång eller utnyttjas på annat särskilt hänsynslöst sätt. För att de sistnämnda omständigheterna ska få genomslag vid brottets rubricering synes i praxis, enligt den genomgång som görs i promemorian, krävas ett relativt stort antal bilder, trots att varken lagtext eller förarbeten hindrar en tillämpning där brottet bedöms som grovt även om antalet grova övergreppsbilder är litet. Det finns enligt promemorian därför skäl att tydligare lyfta fram allvaret i kränkningen av det enskilda barnet som bilden förmedlar. Detta uppges kunna ske genom att omständigheterna att barnen är särskilt unga, utsätts för våld eller tvång eller utnyttjas på annat särskilt hänsynslöst sätt placeras först bland de kvalificerande omständigheterna i bestämmelsen. Genom att ändra ordningsföljden i bestämmelsen menar utredaren att det kan tydliggöras att det framför allt är framställning av och befattning med bilder som föreställer verkliga barn som utnyttjas på ett särskilt hänsynslöst sätt som det är mest angeläget att bekämpa och som därmed är mest straffvärt. Vidare uppges att det tydliggörs för rättstillämparna att också en enda film eller ett fåtal bilder där verkliga barn utsätts för särskilt hänsynslös behandling ska kunna föranleda att brottet bedöms som grovt. Det föreslås också att de övriga kvalificerande omständigheterna ska anges i en annan ordning. Enligt promemorian bör omständigheten att brottet avsett en särskilt stor mängd bilder inte stå i samband med de kvalificerande omständigheterna att barnen på bilderna är särskilt unga, utsätts för våld eller tvång eller utnyttjas på ett annat särskilt hänsynslöst sätt. Anledningen till det förslaget uppges vara att försöka undvika att bestämmelsen tolkas så att det för grovt brott krävs både en särskilt stor mängd bilder och att bilderna dessutom har grovt innehåll. Vid bedömningen av om ett barnpornografibrott är grovt ska domstolen göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. De kriterier som anges i bestämmelsen är exemplifieringar och uppräkningen således inte avsedd att vara uttömmande. Det är därför inte uteslutet att ett brott bedöms som grovt även om ingen av de uppräknade omständigheterna föreligger. För att ett brott ska bedömas som grovt bör emellertid i princip krävas att omständigheterna i det enskilda fallet framstår som försvårande i motsvarande grad som normalt gäller i de fall som anges i lagens exemplifiering (se t.ex. NJA 2018 s. 634 p. Inte heller är det nödvändigt att det i de angivna fallen alltid döms för grovt brott. Som pekar på saknar rekvisitens inbördes placering betydelse för bedömningen av brottets rubricering. Även framhåller att den förändrade ordningsföljden inte har någon betydelse för domstolarnas rättstillämpning. Att nu placera kvalifikationsgrunderna i en annan ordning framstår enligt regeringen därför inte som ändamålsenligt. En sådan lagändring skulle dessutom riskera att det vid tillämpningen av straffbestämmelser om andra grova brott läggs vikt vid i vilken ordningsföljd de kvalificerande omständigheterna räknas upp. Konsekvenserna av en sådan förändring i tillämpningen kan inte överblickas. Mot denna bakgrund menar regeringen att förslagen om ändrad ordningsföljd inte bör genomföras. Det finns dock anledning att understryka att det enligt bestämmelsens ordalydelse inte finns något krav på att bilder med i hög grad integritetskränkande innehåll ska uppgå till viss mängd. I förarbetena till när grovt barnpornografibrott infördes anges tvärtom att straffskalan för grovt brott bör kunna tillämpas vid framställning eller hantering även av en enstaka film om filmen i fråga visar ett barn som utsätts för särskilt hänsynslös behandling under förutsättning att filmen kan antas vara en dokumentation av ett verkligt övergrepp. Det uttalas även att det bör räcka med att någon kvalificerande omständighet föreligger, under förutsättning att gärningens straffvärde totalt sett motiverar att brottet bedöms som grovt (se prop. 1997/98:43 s. 97). En höjning av minimistraffet Regeringens förslag: Straffminimum för grovt barnpornografibrott ska höjas från fängelse till fängelse . Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens. promemorian föreslås att straffminimum ska höjas till fängelse i nio Remissinstanserna: Många remissinstanser, bl.a. , tingsrätt, Kriminalvården, , , , , Brottsofferjouren, , Stiftelsen och , tillstyrker eller har inte någon invändning mot promemorians förslag. förslaget, men menar att höjningen är att betrakta som marginell och inte återspeglar allvaret i brottet. ECPAT , Roks, och förespråkar att minimistraffet ska vara , vilket även (Barnafrid) är inne på. tingsrätt anser att det i och för sig finns anledning att se allvarligare på barnpornografibrottet, men ser en risk för att en höjning av straffminimum kan få som konsekvens att domstolarna i mindre utsträckning kommer att rubricera ett brott som grovt då i vissa fall kan framstå som ett för högt straffvärde och utrymmet för frivårdande påföljder blir mindre. Hovrätten för ställer sig tveksam till om det föreligger tillräckligt starka skäl för en straffhöjning, som hovrätten konstaterar att förslaget ligger i linje med andra genomförda och pågående tungt vägande skäl för ett höjt minimistraff för grova barnpornografibrott inte presenterats i promemorian. Skälen för regeringens förslag En skärpt syn på allvarliga barnpornografibrott Utgångspunkten för bedömningen av en gärnings straffvärde är den straffskala som gäller för den aktuella brottstypen. för hur allvarlig lagstiftaren anser att brottstypen är. principer att ta hänsyn till vid bestämmandet av straffskalan är pro- portionalitet och ekvivalens. Dessa principer innebär att svårare brotts- typer ska bestraffas strängare än lindrigare brottstyper och att lika svåra brottstyper ska bestraffas lika strängt. Synen på hur allvarlig en brottstyp är kan förändras till följd av Om synen har förändrats mera varaktigt och inte ges ett tillräckligt genomslag inom ramen för den gällande straffskalan finns det skäl att ändra lagstiftningen. Straffet för barnpornografibrott är fängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter eller fängelse . Straffet för grovt barn- pornografibrott är fängelse i lägst och högst . skalan för grovt brott ändrades 2005 genom att straffmaximum höjdes från fyra till fängelse. Skärpningen gjordes bl.a. för att svensk lagstiftning skulle uppfylla ett EU-rambeslut på området. straffskalan till fängelse ansågs ge goda möjligheter för dom- stolarna att göra en nyanserad straffmätning vid särskilt allvarliga fall av Någon generell höjning av straffen för grovt barnpornografibrott var dock inte avsikten (se prop. 2004/05:45 s. 119). Straffminimum för grovt barnpornografibrott har varit oförändrat sedan den särskilda straffskalan för grovt brott infördes . I och med teknikutvecklingen är det lättare att söka upp och ta del av övergreppsmaterial än när straffbestämmelsen om grovt barnpornografibrott infördes. Har en bild väl fått spridning på internet är det svårt att hindra ytterligare spridning. För den som drabbas kan vetskapen om att andra har möjlighet att fortsätta titta på bilden innebära ett svårt lidande och en känsla av att övergreppet inte tar slut. Mycket talar för att de sexuella övergreppen som dokumenteras blir allt grövre och ofta innefattar våld och övergrepp på mycket unga barn. Det finns också uppgifter om att efterfrågan på övergreppsbilder ökar i takt med att utbudet ökar, vilket i sin tur leder till ökad produktion och sexuella övergrepp på barn i samband med produktionen. Barnpornografiskt material kan även bidra till att sexuella övergrepp ”normaliseras” för både förövare och offer. Enligt regeringens mening innebär den utveckling som skett att allvarliga former av barnpornografibrott bör ses som mer klandervärda . Straffminimum för grovt barnpornografibrott bör höjas Den skärpta synen på brottsligheten återspeglas enligt regeringens uppfattning inte fullt ut i straffnivån för grovt barnpornografibrott. Straffskalan bör därför skärpas. För att åstadkomma generellt höjda straff för grova barnpornografibrott bör straffminimum höjas. I promemorian föreslås en höjning av minimistraffet , dvs. Några remissinstanser, t.ex. ECPAT , Roks och , anser att detta inte är tillräckligt utan att ett minimistraff bättre återspeglar brottets allvar. Det framförs även att en höjning till skulle leda till att brottet prioriteras högre av polis och åklagare samt att presumtionen mot fängelse bryts. Ett sådant straffminimum diskuteras även i promemorian. Regeringen har, beträffande frågan hur stora höjningarna av minimistraff rent allmänt bör vara, uttalat att storleken dels ska sättas i relation till den befintliga straffskalan och inte ske i alltför stora steg, dels inte motsvara mer än hälften av det befintliga minimistraffet (se prop. 2016/17:108 Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott s. 29). Med dessa utgångspunkter ligger det närmast till hands att höja minimistraffet för grovt barnpornografibrott till fängelse . Med hänsyn till brottets skadeverkningar för det enskilda barnet och barn i allmänhet, delar regeringen emellertid uppfattningen som några remissinstanser för fram att ett minimistraff fängelse bättre skulle återspegla brottets straffvärde på en lägsta nivå. En sådan straffskala ger fortfarande tillräckligt utrymme för en adekvat straffvärdebedömning också för de minst allvarliga fallen som ändå är att betrakta som grovt brott. Straffskalan skulle då vara densamma som för t.ex. grovt sexuellt övergrepp mot barn, vilket bedöms som rimligt med hänsyn till brottets allvar. Det är angeläget att ett höjt straffminimum också får ett genomslag i praktiken. Utredaren befarar att en höjning av minimistraffet till fängelse skulle riskera att medföra en återhållsamhet från domstolar att bedöma barnpornografibrott som grova när det inte är fråga om de 2019/20:69 allvarligaste gärningarna, vilket i sin tur skulle innebära att syftet med höjningen skulle motverkas. ser en sådan risk redan vid ett straffminimum på fängelse . Avsikten är inte att påverka gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grovt brott. Några förändringar av de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt föreslås heller inte av regeringen. Med en höjning från sex månaders fängelse till fängelse, vilket enligt regeringens bedömning alltså motsvarar brottets straffvärde på en lägsta nivå, finns det inte anledning att tro annat än att domstolarna kommer att tillämpa lagstiftningen på avsett vis. Lagrådet anser att det kan sättas i fråga om regeringen har ett fullgott underlag för bedömningen att samtliga barnpornografibrott som bedöms som grova kommer att göra det även vid ett straffminimum på fängelse . Regeringen vill med anledning av detta framhålla att frågan om hur stor en höjning bör vara noga analyseras och presenteras i promemorian. Risken för att ett minimistraff på fängelse skulle medföra en återhållsamhet från domstolar att bedöma brott som grova berörs särskilt. Promemorian har remissbehandlats på sedvanligt sätt och hänsyn har också tagits till de synpunkter som då framkommit. Någon ytterligare beredning bedöms därför inte nödvändig. Regeringen anser sammantaget att en höjning av straffminimum för grovt barnpornografibrott från fängelse till fängelse är lämplig och lämnar därför ett sådant förslag. Regeringens bedömning: Brottsbeteckningarna och grovt barnpornografibrott bör inte ändras. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Ett stort antal remiss- Hovrätten för , , tingsrätt, , (Juridiska fakultet- en), () och advokat- samfund, instämmer i eller har inte någon invändning mot promemorians kan godta slutsatsen att nuvarande brotts- beteckning behålls, men anser att det finns skäl för en ändring och att det därför finns anledning att återkomma till frågan. delar inte promemorians bedömning. och anser att begreppet barnpornografi är missvisande genom att ordet pornografi kan ge intrycket att det föreligger en frivillighet från barnets sida som ger det sexuella övergreppet Liknande synpunkter framförs av som även anser att en ändring av beteckningen skulle förtydliga allvaret i , ECPAT , , Svenska och Unizon förordar i stället ”dokumenterat sexuellt övergrepp mot barn” eller ”dokumenterade sex- uella övergrepp mot barn”. Ett annat förslag, som lämnas av , är ”sexuell exploatering av barn i bild” eller ”dokumenterad sexuell exploatering av barn i bild”. (Barnafrid) anser att en möjlig brottsbeteckning skulle vara ”hantering av dokumenterade sexuella övergrepp mot barn” och för de material som inte dokumenterar en brottslig handling, men ändå ska falla inom ramen för brottet, exempelvis ”sexualisering av barn i bild”. Enligt vore det önskvärt med en ny utredning för att hitta en lämplig och tydlig rubricering som speglar brottets allvar, täcker in samtliga gärningar och samtliga bilder och som inte riskerar att sammankopplas med annan pornografi. Skälen för regeringens bedömning: Som anges i avsnitt 4.2 har det från flera håll framförts kritik mot brottsbeteckningen barnpornografibrott. Enligt promemorian framstår dock skälen för en ändring inte som tillräckligt starka. Slutsatsen är därför att brottsbeteckningarna barnpornografibrott och grovt barnpornografibrott bör behållas. Straffbestämmelsen om barnpornografibrott innefattar gärningsformer med sinsemellan stora skillnader i fråga om såväl karaktär som straffvärde. I brottet inkluderas inte bara hantering av bilder som föreställer verkliga barn som utsätts för sexuella övergrepp. Kriminaliseringen omfattar även pornografiska bilder som föreställer barn där det inte finns något bakomliggande sexualbrott, liksom verklighetstrogna bilder som avser fiktiva barn. Det kan också röra sig om bilder som barn har tagit av sig själva eftersom sådana bilder kan vara brottsliga för andra att hantera. Brottsbeteckningen bör inkludera samtliga fall som täcks av kriminaliseringen. Om det finns en brottsbeteckning som bättre än den nuvarande uttrycker vad barnpornografibrottet omfattar, finns inget principiellt hinder mot att ändra beteckningen. Utgångspunkten bör emellertid vara att detta ska ske endast om det finns starka skäl för det. De remissinstanser som anser att brottsbeteckningen bör ändras menar bl.a. att användningen av ordet barnpornografi riskerar att förminska det övergrepp på barn som bilden förmedlar och den kränkning som bilden innebär. Vidare anförs att ordet pornografi betecknar lagliga bilder på vuxna människor och att brottsbeteckningen barnpornografi därför blir missvisande. En brottsbeteckning som flera i stället förespråkar är ”dokumenterat sexuellt övergrepp mot barn”. Även om barnpornografi i många fall avser just dokumenterade sexuella övergrepp mot barn är det enligt regeringens mening inte lämpligt att ersätta barnpornografibrott med den benämningen. En sådan beteckning utesluter bilder som inte avser ett bakomliggande brott och passar också sämre för brott som sker genom skildring. Till detta kommer att sexuellt övergrepp mot barn är en brottsbeteckning för ett sexualbrott mot barn (6 kap. 5 § ). Termen sexuellt övergrepp mot barn har således redan sin specifika betydelse i som inte överensstämmer med den innebörd begreppet skulle ha om det användes i detta sammanhang som ett samlingsnamn för sexualbrott mot barn. I promemorian diskuteras flera andra förslag, t.ex. ”sexuell exploatering av barn i bild”, som föreslår, eller ”sexuell kränkning av barn i bild”. Det kan dock riktas invändningar mot samtliga dessa förslag, t.ex. att det är tveksamt om de indikerar allvaret i brottet eller om allmänheten förstår vad som avses med benämningen. 2019/20:69 Som konstateras i promemorian inkluderar den nuvarande beteckningen rent språkligt samtliga bilder och gärningsformer som omfattas av straffbestämmelsen. Brottsbeteckningen är tydlig, relativt kort samt lätt för allmänheten att förstå och ta till sig. Den speglar att fråga är om brottsliga förfaranden med vissa bilder och bör knappast kunna förväxlas med hantering av laglig vuxenpornografi. Beteckningen är dessutom inarbetad och några problem i tillämpningen av bestämmelsen till följd av dess beteckning har enligt promemorian inte framkommit. Regeringen delar mot denna bakgrund promemorians uppfattning att skälen för en ändring inte framstår som tillräckligt starka. Brottsbeteckningarna barnpornografibrott och grovt barnpornografibrott bör alltså vara kvar. 4.6.2Barnpornografibrott som är ringa Regeringens bedömning: Det bör inte införas en egen brottsbeteckning för barnpornografibrott som är ringa. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslås att brottsbeteckningen ringa barnpornografibrott ska införas. Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, bl.a. , , , , , och , tillstyrker eller har inte någon invändning mot promemorians förslag. Några remissinstanser avstyrker eller invänder mot förslaget. anser att det finns en beaktansvärd risk för att brottsbeteckningen ringa barnpornografibrott kommer att uppfattas som stötande i det allmänna rättsmedvetandet och föreslår brottsbeteckningen ”mindre allvarligt barnpornografibrott” eller motsvarande. Enligt () brukar det, när en egen rubricering för ringa brott förekommer, finnas en uttrycklig angivelse av vilka faktorer som ska beaktas vid bedömandet huruvida ett brott är att anse som ringa. I andra fall föreskrivs, enligt , endast en lägre straffskala, utan en egen rubricering, om brottet anses vara ringa eller mindre allvarligt. anser inte att det finns skäl för att frångå denna praxis och att den aktuella lydelsen bör gälla fortsättningsvis alternativt att det bör preciseras vilka omständigheter som ska beaktas. () påpekar att ordet ringa i en brottsrubricering kan uppfattas som en nedvärdering av dess klandervärdhet. , ECPAT , och anser att förslaget förminskar allvaret i brottet. Skälen för regeringens bedömning: För barnpornografibrott som är ringa tillämpas enligt 16 kap. 10 a § andra stycket en särskild straffskala. Denna brottstyp har dock inte någon egen brottsbeteckning utan barnpornografibrott används som gemensam beteckning för såväl normalgradsbrottet som den ringa graden. I promemorian föreslås att ringa barnpornografibrott ska få en egen brottsbeteckning, med samma straffskala som . En egen brottsbeteckning skulle enligt promemorian tydliggöra vad den tilltalade döms för och också vara enklare att använda än omskrivningar som ”barn- Prop. 2019/20:69 pornografibrott som är ringa”. De remissinstanser som avstyrker förslaget invänder i huvudsak att den föreslagna brottsbeteckningen sänder fel signaler och riskerar leda till att brottet uppfattas som mindre allvarligt. Det förekommer att ett ringa brott har en egen brottsbeteckning utan någon uttrycklig angivelse av vilka faktorer som ska beaktas vid bedömningen av om brottet är ringa. Någon anledning att av det skäl som () tar upp, avstå från att införa en egen brottsbeteckning finns alltså inte. Däremot håller regeringen med som anser att det finns en beaktansvärd risk för att brottsbeteckningen ringa barnpornografibrott kommer att uppfattas som stötande i det allmänna rättsmedvetandet. Regeringen anser emellertid inte heller att ”mindre allvarligt barnpornografibrott”, som föreslår, är en lämplig brottsbeteckning. Regeringen menar i och för sig att en egen brottsbeteckning skulle kunna underlätta kommunikationen kring det ringa brottet. Risken för att brottsbeteckningen skulle uppfattas som stötande väger emellertid över. Sammantaget anser regeringen därför att det inte finns tillräckliga skäl för att införa beteckningen ringa barnpornografibrott. 5Preskription av brott mot barn Regler om preskription finns huvudsakligen i 35 kap. och gäller även på specialstraffrättens område. Det finns två huvudformer av preskription, s.k. åtalspreskription och s.k. påföljdspreskription. Av 35 kap. 1 § framgår att åtalspreskription innebär att påföljd inte får ådömas om den misstänkte inte har häktats eller fått del av åtal från brottet. Åtalet ska ogillas och inte avvisas om brottet är preskriberat. Åtalspreskription ska beaktas av rätten utan yrkande (ex officio) då domstolen ska bestämma påföljden. Preskriptionstiden är bestämd till olika antal år utifrån det straff som högst kan följa på brottet. –om det strängaste straffet är fängelse i högst , –om det strängaste straffet är fängelse i högst , –om det strängaste straffet är fängelse i högst , –om det svåraste straffet är fängelse , –om fängelse på livstid kan följa på brottet. Regeln avspeglar en grundläggande princip om ett samband mellan brottets svårhet och preskriptionstidens längd. princip gäller dock bl.a. för vissa brott mot barn och bokföringsbrott. Normalt bestäms preskriptionstiden av maximum i straffskalan för Under vissa omständigheter kan dock straffmaximum vara högre eller lägre än det straffmaximum som är föreskrivet för ett enskilt brott (bl.a. 26 kap. 3 § respektive 29 kap. 7 § andra stycket brotts- I dessa fall påverkas även preskriptionstidens längd. Såvitt gäller unga lagöverträdare innebär det att preskriptionstiden blir längst för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt , eftersom det i sådana fall inte får dömas till svårare straff än fängelse eller i särskilda fall . I de fall där brottet är gradindelat betraktas varje grad av brottet som ett brott för sig med särskild straffskala. Åtalspreskription förhindras, enligt 35 kap. 1 § , genom att den misstänkte häktas eller får del av åtal för brottet. Enbart ett beslut om häktning hindrar inte preskription utan det krävs att häktningsbeslutet verkställs. Delgivning av strafföreläggande hindrar inte heller preskription. Om den häktade friges utan att han eller hon fått del av åtalet eller om åtal avvisas eller avskrivs anses inte något preskriptionsavbrott ha skett, vilket framgår av 35 kap. 3 § . Av 35 kap. 4 § första stycket följer att preskriptionstiden löper från den dag då brottet begicks eller fullbordades. Vid brott som kan fortsätta att begås även efter brottets fullbordan, räknas preskriptionstiden från tiden när brottet avslutades.