prop · H703120 · 2020-03-24 00:00:00 — rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om sam- arbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för kon- sumentskyddslagstiftningen har ersatts av konsumentskyddsför- ordning. Paragrafen ändras också språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 12. 4 § Bilaga I till och rådets direktiv /29/EG av 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 ska gälla som lag i . Regeringen tillkännager den aktuella bilagan i Svensk Vid en prövning enligt någon av bestämmelserna i bilaga I till direktivet ska denna lag tillämpas. Bestämmelserna i punkterna 1–31 i bilaga I till direktivet ska tillämpas även om marknadsföringen riktas till näringsidkare. Bestämmelsen i punkt 14 i bilaga I till direktivet ska tillämpas på åtgärder som skett i strid med denna punkt om inte åtgärden omfattas av spellagen (2018:1138). Paragrafen innehåller bl.a. anvisningar om hur vissa bestämmelser i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder ska tillämpas. Över- vägandena finns i avsnitt 11.4. Ändringen innebär att hänvisningen i fjärde stycket till den numera upphävda lotterilagen byts ut mot en hänvisning till den nya spellagen (2018:1138). 29 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknadsstörnings- avgift) om näringsidkaren, eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar, uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot –7 §, –8 § och någon av bestämmelserna i 9, 10, 12–17 §§, –18 §, –20 §, eller –någon av bestämmelserna i bilaga I till direktiv /29/EG. Detsamma gäller om en näringsidkare uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i –64 kap. 46 § socialförsäkringsbalken, –7 kap. 3 § alkohollagen (2010:1622), –8 kap. 7 § första stycket, 8, 9 eller 14 § första eller andra stycket samt 15 kap. 4 § radio- och tv-lagen (2010:696), –11 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti eller 8 § lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet när det gäller ett erbjudande som inte är riktat bara till andra än konsumenter, –4 kap. 1 § 2 eller 3, 3 §, 4 § första stycket 2 eller 5 § 2 eller 3 lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter. Vad som sägs i första och andra styckena gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. I paragrafen anges de grundläggande förutsättningarna för att döma ut en marknadsstörningsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 12. I andra stycket sista strecksatsen görs en rättelse på så sätt att hänvis- ningen till 4 kap. 3 § första stycket 2 och 4 § lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter ändras till att i stället avse 4 kap. 3 § och 4 § första stycket 2 samma lag. 36 § För att säkerställa ett anspråk på marknadsstörningsavgift får domstolen besluta om kvarstad. I ett sådant fall tillämpas bestämmelserna i 15 kap. . Paragrafen innehåller bestämmelser om kvarstad vid utdömande av marknadsstörningsavgift. Ändringen i andra meningen är endast språklig. Övervägandena finns i avsnitt 12. 41 a § Om en näringsidkares marknadsföring på internet är otillbörlig och inga andra effektiva medel är tillgängliga, får förelägga näringsidkaren, en värdtjänstleverantör eller en internetleverantör att upprätta ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på webbplatsen. 2019/20:120 Ett föreläggande som avses i första stycket får bara meddelas om 1.överträdelsens allvar motiverar det, och 2.webbplatsen inte omfattas av tryckfrihetsförordningens eller yttrandefrihets- grundlagens skydd. Varningsmeddelandet ska ange i vilket avseende marknadsföringen är otillbörlig och i övrigt vara utformat på ändamålsenligt sätt. Ett föreläggande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om varningsmeddelande vid otillbörlig marknadsföring. Paragrafen ansluter delvis till artikel konsumentskyddsförordning. Övervägandena finns i avsnitt 8. I första stycket föreskrivs en befogenhet för KO att, i situationer när en näringsidkares marknadsföring på internet är otillbörlig, förelägga när- ingsidkaren, en värdtjänstleverantör eller en internetleverantör att upprätta ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på webb- platsen. Begreppen värdtjänstleverantör och internetleverantör är avsedda att ha samma innebörd som den i vilken de används konsument- skyddsförordning. Med webbplats avses i detta sammanhang detsamma som definieras som s.k. onlinegränssnitt konsumentskyddsförordning. Med detta avses inte endast en webbplats i teknisk mening, utan även en applikation eller delar av en webbplats, allt under förutsättning att det rör sig om sådan programvara som syftar till att ge konsumenter tillgång till näringsidkarens varor eller tjänster. Skyldigheten inträder endast om näringsidkarens marknadsföring på internet är otillbörlig. Den träffar inte en överträdelse som sker vid mark- nadsföring genom andra kanaler, t.ex. sådan som äger rum i en fysisk butik. Otillbörlig marknadsföring omfattar också bl.a. den situationen att näringsidkaren underlåter att lämna väsentlig information. Det normala förfaringssättet är att KO inleder med en process om förbud eller åläggande. Frågan om marknadsföringen är otillbörlig kan sålunda tidigare ha varit föremål för bedömning. Det finns dock i och för sig inget som hindrar att näringsidkaren direkt uppmanas att ta in ett varningsmed- delande. I dessa fall prövas frågan om marknadsföringen är otillbörlig inom ramen för ett förfarande om varningsmeddelande. En förutsättning för att ett föreläggande att ta in ett varningsmeddelande ska få meddelas är att inga andra effektiva medel står till buds. Frågan får avgöras efter en helhetsbedömning i det enskilda fallet. Det torde vanligt- vis först när andra marknadsrättsliga åtgärder utan resultat har provats mot näringsidkaren finnas behov av att förelägga näringsidkaren eller en värdtjänst- eller internetleverantörer att ta in ett varningsmeddelande. När det finns grundad anledning att utgå från att näringsidkaren inte kommer att följa ett förbud eller åläggande, och då saken brådskar, kan det vara motiverat att KO uppmanar värdtjänstleverantören eller internet- leverantörerna att ta in ett varningsmeddelande utan att andra åtgärder först har vidtagits mot näringsidkaren. Detsamma gäller när KO inte kan veta vilken näringsidkare som ligger bakom den otillbörliga marknadsföringen. Även i dessa fall står som regel inga andra effektiva medel till buds. Föreläggande bör riktas mot den som är närmast källan till informationen. Om näringsidkaren har anlitat en värdtjänstleverantör för lagring av den information som används i marknadsföringen, bör uppmaningen därför i första hand riktas mot värdtjänstleverantören. I de fall näringsidkaren inte har anlitat någon värdtjänstleverantör, eller om en uppmaning mot en värdtjänstleverantör inte bedöms få genomslag i praktiken, kan i stället internetleverantörer uppmanas att ta in ett varningsmeddelande. En ytterligare förutsättning för skyldigheten är, enligt andra stycket första punkten, att överträdelsens allvar motiverar åtgärden. För att det ska bli aktuellt med ett varningsmeddelande krävs att överträdelsen är av kvalificerad sort. Överträdelsens art och varaktighet är av central betydelse för fastställandet av hur allvarlig överträdelsen är, men även andra om- ständigheter kan ha betydelse. Vid bedömningen av överträdelsens art kan beaktas vilket slag av marknadsföring det är fråga om och vilken mål- gruppen för denna är, t.ex. svårt sjuka personer eller andra särskilt sårbara grupper. Vidare kan hänsyn tas till vilken regel det är som överträtts och vikten av det skyddsintresse som uppbärs av denna. Exempelvis kan vissa regler i den s.k. svarta listan (4 § marknadsföringslagen) vara av sådan karaktär att överträdelsen är så allvarlig att det kan bli aktuellt med ett varningsmeddelande. Graden av uppsåt och förslagenheten i handlandet kan också beaktas vid bedömningen av om ett varningsmeddelande bör aktualiseras (jfr prop. 2015/16:168 s. 33). En ytterligare förutsättning för att det ska kunna bli aktuellt med varningsmeddelande är enligt andra punkten att webbplatsen inte omfattas av tryckfrihetsförordningens eller yttrandefrihetsgrundlagens skydd. Enligt tredje stycket ska varningsmeddelandet ange i vilket avseende marknadsföringen är otillbörlig och i övrigt vara utformat på ändamåls- enligt sätt. Det är den som beslutar om varningsmeddelandet som ansvarar för utformningen av meddelandet. Det närmare innehållet i varningsmeddelandet ska framgå av före- läggandet. Meddelandet ska utformas som en varning och på ett för kon- sumenterna klart sätt informera om i vilket avseende marknadsföringen är otillbörlig, t.ex. hur den är vilseledande. ska meddelandet inte vara längre eller större än vad som är nödvändigt för informationen. Den som beslutar om meddelandet bestämmer på vilket språk som varningen ska avfattas. Normalt bör samma språk som i övrigt används på webb- platsen användas i varningsmeddelandet. Varningsmeddelandet ska tas in tydligt på webbplatsen eller applikationen. Av fjärde stycket framgår att ett föreläggande att ta in ett varnings- meddelande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Möjligheten att avstå föreläggande vid vite bör bara användas i rena undantagsfall, t.ex. när det står klart att föreläggandet kommer att följas (jfr prop. 1970:57 s. 91 f. och prop. 2015/16:168 s. 33). Av lagtexten följer att skyldigheten att visa varningsmeddelandet föreligger så länge den otillbörliga marknadsföringen kvarstår. Ett bort- tagande av varningsmeddelandet, trots att den otillbörliga marknadsför- ingen består, kan medföra andra marknadsrättsliga sanktioner, t.ex. att ett förelagt vite döms ut. Formellt sett är det inte nödvändigt att borttagandet av varningsmeddelandet föregås av ett beslut från någon myndighet eller domstol. KO får med stöd av 45 a § bestämma att föreläggandet ska gälla omedel- bart. 2019/20:120 Enligt 51 § kan KO:s beslut i en fråga om skyldighet att visa ett varnings- meddelande överklagas till Patent- och . 41 b § När ändrade förhållanden föranleder det, ska besluta att en skyldighet att upprätta ett varningsmeddelande inte längre ska gälla. Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om att KO kan besluta att en skyldighet att upprätta ett varningsmeddelande inte längre ska gälla. Paragrafen ansluter delvis till artikel konsumentskydds- förordning. Övervägandena finns i avsnitt 8. Om näringsidkaren eller leverantören önskar en prövning av om mark- nadsföringen har rättats tillräckligt för att varningsmeddelandet ska kunna tas bort, kan de vända sig till KO, som får besluta att skyldigheten att visa meddelandet inte längre består. KO kan även göra en sådan prövning på eget initiativ. En förutsättning för att KO ska kunna besluta att skyldigheten att visa ett varningsmeddelande inte längre består är att förhållandena har ändrats sedan föreläggandet har getts. Vid prövningen ska KO bedöma om rekvis- iten i 41 a § första stycket är uppfyllda. Om så inte är fallet ska KO besluta att skyldigheten inte längre består. Enligt 51 § kan KO:s beslut i en fråga om skyldighet att upprätta ett varningsmeddelande inte längre ska gälla överklagas till Patent- och mark- nadsdomstolen. 42 § får förelägga 1.var och en att yttra sig, lämna upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs i ett ärende om tillämpningen av denna lag, 2.en näringsidkare att tillhandahålla de varuprover och liknande som kan ha betydelse för utredningen i ett ärende där beslut om förbud eller åläggande enligt 23, 24 eller 25 § kan antas komma i fråga. Paragrafen reglerar upplysningsskyldighet och tillhandahållande av ut- redningsmaterial för utredning eller tillsyn över tillämpningen av lagen. Ändringarna innebär bl.a. en anpassning till artikel 9.3 b kon- sumentskyddsförordning. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Genom ändringen ges KO möjlighet att direkt förelägga dels var och en att yttra sig, lämna upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs i ett ärende om tillämpningen av lagen, dels näringsidkaren att tillhandahålla de varuprover och liknande som kan ha betydelse för utredningen i sådana ärenden som anges i paragrafen. Kravet på att ett föreläggande ska ha föregåtts av en uppmaning att yttra sig etc. tas bort. Regleringen ska inte förstås så att KO alltid behöver besluta om ett form- ellt föreläggande för att få del av information. KO kan även i fortsättningen först försöka få tillgång till uppgifter på frivillig och informell väg, t.ex. genom en muntlig förfrågan. Detta förfarande bör också vara utgångs- punkten, i vart fall när begäran riktas mot någon annan än den närings- idkare som misstänks för en överträdelse, och då det saknas anledning att anta att den som har tillgång till en viss uppgift kommer att motsätta sig en begäran. Ändringen innebär också att skyldigheten att tillhandahålla handlingar förs från punkt 2 till punkt 1 och alltså utvidgas från att ha gällt endast i förhållande till näringsidkare till att avse ”var och en”. Med var och en avses här alla juridiska eller fysiska personer som har tillgång till relevanta handlingar. Skyldigheten att tillhandahålla handl- ingar gäller alltså inte bara för den näringsidkare som är föremål för en utredningsåtgärd utan även för andra, t.ex. för enskilda, banker och andra företag. Uttryckssättet omfattar även statliga och kommunala myndig- heter. Med handling avses i detta sammanhang en handling enligt definitionen i 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen. Ett utlämnade av en handling kan kräva att den som berörs av föreläggandet sammanställer viss information. Som exempel på sådana uppgifter kan nämnas bankkontouppgifter eller uppgifter om ägande av webbplatser. Handlingen ska behövas i ett ärende om tillämpningen av lagen. Det krävs att KO har anledning att misstänka att det föreligger en överträdelse av den konsumentskyddande lagstiftningen. Som för alla myndighetsåtgärder som utgör ingrepp i ett enskilt intresse ska proportionalitetsprincipen tillämpas när KO i det specifika fallet tar ställning till om någon ska föreläggas att tillhandahålla en handling (5 § förvaltningslagen). Skyldigheten att tillhandahålla handlingar får inte göras mer långtgående än vad som behövs för myndighetens tillämpning av lagen. Dessutom krävs det att det KO vill uppnå med att få tillgång till handlingen står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som ska tillhandahålla handlingen. Myndigheten ska vid bedömningen även beakta de olägenheter som ett tillhandahållande kan innebära för tredje man. Vid proportionalitetsprövningen ska alltså olägenheter av skilda slag beaktas. En avser det merarbete med att ta fram uppgifter som föreläggandet innebär för den som berörs. Om handlingen avser ett befintligt dokument, som är preciserat så att det enkelt går att identifiera, är arbetsinsatsen normalt begränsad. En begäran om utlämnande kan då sällan anses oproportionerlig med hänsyn till arbetsinsatsen. En begäran om utlämnande som kräver att information sammanställs kan vara mer tidsödande. Om misstanken avser en överträdelse som risk- erar att allvarligt skada konsumentkollektivets intressen, kan ibland en ganska betydande arbetsinsats anses förenlig med kravet på proportion- alitet. I sådana fall är det viktigt att KO så långt möjligt preciserar vilka uppgifter som efterfrågas. Men även misstanke om en mindre allvarlig överträdelse kan motivera att den som har informationen får tåla visst merarbete. Generellt kan det ställas högre krav på att en juridisk person lägger ned arbete för att ta fram information jämfört med om åtgärden riktas mot en fysisk person. En annan omständighet som bör beaktas vid proportionalitets- bedömningen är karaktären hos de handlingar som KO vill ta del av. Handlingarna kan ibland innehålla uppgifter som rör tredje man och som omfattas av tystnadsplikt hos den som föreläggandet riktas mot. Integritetsaspekter kan medföra att KO bör avstå från att begära in handlingar. En begäran från KO bör vara preciserad, så att föreläggandet inte omfattar mer än det som är nödvändigt. Vid bedömningen bör KO särskilt beakta om uppgifter i handlingen kommer att omfattas av sekretess 2019/20:120 hos myndigheten. Om så inte är fallet bör ett inhämtande normalt bara ske om misstanken avser en överträdelse av särskilt allvarligt slag. Det bör framhållas att efterfrågade handlingar inte sällan innehåller personuppgifter som omfattas av och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG. Behandlingen av personuppgifter i samband med att handlingar efterfrågas ska naturligtvis följa detta regelverk (se artikel 2.7 konsument- skyddsförordning). Skyldigheten att tillhandahålla varuprover och liknande i punkt 2 omfattar liksom tidigare bara näringsidkare. Genom ändringen i punkten klargörs att skyldigheten gäller endast i förhållande till den näringsidkare som kan antas bli föremål för det i paragrafen angivna förbudet eller något av åläggandena. Enligt 45 § får ett föreläggande förenas med vite. KO får med stöd av 45 a § bestämma att föreläggandet ska gälla . 43 § får förelägga den som har meddelats ett förbud eller åläggande enligt 23, 24 eller 25 § att tillhandahålla de upplysningar, handlingar, varuprover och liknande som behövs för tillsynen över att förbudet eller åläggandet följs. Paragrafen reglerar KO:s möjlighet att, i samband med tillsynen över att ett meddelat förbud eller åläggande följs, förelägga näringsidkaren att tillhandahålla upplysningar etc. Ändringen innebär bl.a. att kravet på att ett föreläggande ska ha föregåtts av en uppmaning tas bort. Överväg- andena finns i avsnitt 6.1. Bestämmelsen ska inte tolkas så att KO alltid behöver utfärda ett formellt föreläggande för att få del av upplysningar etc. KO kan även i fortsättningen först försöka få tillgång till uppgifter på frivillig och inform- ell väg, t.ex. genom en muntlig förfrågan. I tillsynssituationen kan det dock, jämfört med vid utredning av en överträdelse, oftare finnas skäl att direkt utfärda ett formellt föreläggande. Enligt 45 § får ett föreläggande förenas med vite. KO får med stöd av 45 a § bestämma att föreläggandet ska gälla . 44 § Om det behövs för tillsynen i ett ärende som avses i 42 eller 43 §, får förelägga näringsidkaren att hålla de lokaler eller motsvarande utrymmen där näringsverksamheten utövas tillgängliga för inspektion. I samband med inspektionen får ta del av de handlingar som behövs för tillsynen och begära nödvändiga upplysningar på Paragrafen reglerar KO:s befogenhet att företa inspektioner på plats. ringarna innebär bl.a. en anpassning till artikel 9.3 c konsum- Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Genom ändringarna i första stycket får KO, för tillsynen i de ärenden som nämns, direkt förelägga näringsidkaren att hålla de lokaler eller motsvarande utrymmen där näringsverksamheten utövas tillgängliga för Kravet på att ett föreläggande ska ha föregåtts av en uppmaning tas bort. Hänvisning görs också till 42 § i dess helhet, vilket medför att inspektion kan ske för att ta del av handlingar. Det tidigare undantaget för inspektion i bostäder tas också bort. Bestämmelsen ska inte tolkas som att KO alltid behöver besluta om föreläggande för att få möjlighet att genomföra en inspektion. KO kan även i fortsättningen försöka få tillträde till lokalen på frivillig och informell väg, t.ex. genom en muntlig förfrågan. I bestämmelsen görs inte något undantag för inspektion i bostäder. Att inspektion kan komma att ske i en bostad är dock en omständighet av betydelse vid den proportionalitetsbedömning som myndigheten ska göra (se 5 § förvaltningslagen). Andra stycket, som är nytt, klargör KO:s befogenheter vid en inspektion. Enligt bestämmelsen har KO vid en inspektion rätt att ta del av handlingar. Med handling avses en handling enligt tryckfrihetsförordningens definition (se kommentaren till 42 §). Vid en inspektion får KO också begära upplysningar direkt på platsen. Befogenheten gäller i förhållande till såväl näringsidkarens ledning som medarbetare. Upplysningarna kan avse allmän information om verk- samheten eller en redogörelse för relevanta sakförhållanden. KO bör doku- mentera de upplysningar som lämnas, t.ex. genom en tjänsteanteckning. Befogenheterna ska tillämpas med restriktivitet. Det är bara de handlingar som är nödvändiga för tillsynen i det aktuella ärendet som KO har rätt att ta del av. Vid bedömningen i det enskilda fallet ska proportion- alitetsprincipen tillämpas (se 5 § förvaltningslagen). Utöver att åtgärderna inte får göras mer långtgående än vad som behövs för tillsynen i ärendet krävs det att det KO vill uppnå med att få tillgång till visst utrednings- material står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som berörs av åtgärden. Myndigheten ska vid denna bedömning även beakta de olägenheter som åtgärderna kan innebära för tredje man, t.ex. näringsidkarens kunder. Bestämmelsen ger inte KO befogenhet att företa oanmälda inspektioner, utan näringsidkaren ska först föreläggas att hålla lokalerna eller motsvar- ande utrymmen tillgängliga. Enligt 45 § får ett föreläggande förenas med vite. KO får med stöd av 45 a § bestämma att föreläggandet ska gälla . 44 a § Om det är nödvändigt för tillsynen enligt denna lag, får Konsumentombuds- mannen köpa produkter under dold identitet (testköp). Näringsidkaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. Om det inte är oskäligt, får besluta att närings- idkaren ska ersätta ombudsmannen för vad som har betalats för produkten vid testköpet. ska i så fall erbjuda näringsidkaren att ta tillbaka produkten. Paragrafen, som är ny, reglerar KO:s möjlighet att under dold identitet köpa produkter för att kontrollera efterlevnaden av lagen, s.k. testköp. Paragrafen ansluter till artikel 9.3 d konsumentskydds- förordning. Övervägandena finns i avsnitt 7. I första stycket ges KO en lagstadgad rätt att köpa produkter under dold identitet. Med att identiteten är dold avses att det vid tillfället för köpet 2019/20:120 inte framgår att detta genomförs av KO. Bestämmelsen omfattar inte köp där myndigheten agerar i eget namn. Bestämmelsen är tillämplig både vid köp i fysiska butiker och vid Köp i en butik kan vara dolt genom att en myndighets- företrädare inte klargör att det sker för myndighetens räkning. havaren uppträder som en vanlig kund och lämnar i och för sig inga oriktiga uppgifter om sin identitet, men det dolda inslaget utgörs av under- låtenheten att tala om att köparen företräder en myndighet. produkter på internet är det för leverans och betalning normalt nödvändigt att köparen lämnar vissa uppgifter om sig själv, i form av namn och andra För att KO ska undgå att avslöja att köpet sker för myndighetens räkning kan det i denna situation vara nödvändigt att KO använder sig av oriktiga uppgifter. Myndigheten kan t.ex. uppge ett påhittat namn och en neutral adress vid beställningen. I ett sådant samman- hang bör myndigheten kontrollera att det inte finns risk för sammanbland- ning med en riktig person. Bestämmelsen ger KO befogenhet att köpa produkter under dold identitet i alla former. När det gäller användningen av vissa påhittade personuppgifter, t.ex. personnummer, kan det dock finnas hinder av praktisk eller teknisk natur. I en del fall kan KO då försöka få bistånd av andra myndigheter (jfr 8 § första stycket förvaltningslagen). Befogenheten att genomföra ett testköp utgör ett undantag från principen att myndighetsutövning av detta slag ska ske i öppna och för medborgarna