prop · H80366 · 2020-12-17 00:00:00 — Med anledning av att hittillsvarande punkt 12 tas bort ändras numreringen av hittillsvarande punkterna 13–25. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den upphävda 10 kap. 11 § ska fortfarande gälla för information i en årsberättelse som lämnas före . Punkt 1 innebär att lagen träder i kraft , vilket är den tidpunkt då EU:s förordning om hållbarhetsrelaterade upplysningar i huvudsak ska börja tillämpas. Av punkt 2 följer att den upphävda bestämmelsen fortfarande ska gälla för den hållbarhetsinformation som ska lämnas i en årsberättelse som tillgängliggörs före . Det innebär att en AIF-förvaltare som tillgängliggör en årsberättelse före ska ange hållbarhetsinformation i årsberättelsen enligt nuvarande bestämmelser medan en förvaltare som tillgängliggör en årsberättelse efter ska lämna hållbarhetsinformation i enlighet med vad som följer av EU:s förordning om hållbarhetsrelaterade upplysningar. 13.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1219) om försäkringsdistribution 1 a § I och rådets förordning (EU) 2019/2088 av om hållbarhetsrelaterade upplysningar som ska lämnas inom den finansiella tjänstesektorn finns bestämmelser som, utöver bestämmelserna i denna lag, gäller för rådgivning om försäkringsbaserade investeringsprodukter. Paragrafen, som är ny, innehåller en upplysningsbestämmelse om att det Prop. 2020/21:66 för försäkringsdistributörer som ger rådgivning om försäkringsbaserade investeringsprodukter finns ytterligare bestämmelser i förordning om hållbarhetsrelaterade upplysningar. Övervägandena finns i avsnitt 8. I artikel 2.21 i EU-förordningen definieras försäkringsrådgivning som rådgivning enligt definitionen i artikel 2.1.15 i direktiv (EU) 2016/97 (försäkringsdistributionsdirektivet). Artikel 2.1.15 har genomförts i svensk rätt genom 1 kap. 9 § 19 denna lag, som innehåller en definition av begreppet rådgivning. Rådgivning i denna paragraf motsvarar således försäkringsrådgivning enligt EU:s förordning om hållbarhetsrelaterade upplysningar. Med försäkringsbaserade investeringsprodukter avses i denna paragraf definitionen av begreppet såsom det anges i artikel 2.3 i EU-förordningen. 1 b § Bestämmelserna i och rådets förordning (EU) 2019/2088 ska även gälla för försäkringsförmedlare som har färre än tre anställda. Paragrafen, som är ny, gäller krav på försäkringsförmedlare som ger rådgivning om försäkringsbaserade investeringsprodukter och som har färre än tre anställda att lämna hållbarhetsrelaterade upplysningar. Övervägandena finns i avsnitt 8. Bestämmelsen innebär att EU:s förordning om hållbarhetsrelaterade upplysningar ska tillämpas också på försäkringsförmedlare som ger rådgivning om försäkringsbaserade investeringsprodukter, även om de har färre än tre anställda. Det innebär att den valmöjlighet medlemsstaterna har att inte tillämpa ett undantag i förordningen för sådana företag utnyttjas i svensk rätt (artikel 17 i förordningen). Därigenom omfattas alla försäkringsförmedlare som ger rådgivning om försäkringsbaserade investeringsprodukter av förordningens krav. Hänvisningen till EU-för- ordningen är dynamisk, vilket innebär att hänvisningen avser EU-rätts- akten i den gällande lydelsen. 13.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2019:542) om ändring i lagen (2018:1798) om ändring i lagen (2018:545) om ändring i lagen (2017:1148) om ändring i lagen (2014:797) om ändring i lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.vilka åtgärder en AIF-förvaltare ska vidta för att uppfylla de krav som följer av 3 kap. 2 § tredje stycket, 2.vilka åtgärder en AIF-förvaltare ska vidta om förvaltaren tar emot medel med redovisningsskyldighet enligt 3 kap. 2 a §, 3.vad en AIF-förvaltare ska iaktta för att uppfylla skyldigheterna i 4 kap. 2 § första stycket 4 och 8 § tredje stycket och 5 kap. 5 § tredje stycket, 2020/21:66 4. vilka poster som får räknas in i startkapitalet och kapitalbasen enligt 7 kap. 1–4 §§, 5.vilka åtgärder en AIF-förvaltare ska vidta för att uppfylla de krav som följer av 8 kap. 1 a §, 6.vilka uppgifter som ska ingå i en underrättelse enligt 8 kap. 14 § och i en ansökan om godkännande enligt 8 kap. 16 §, samt vilken information och vilka handlingar som ska lämnas till , 7.en AIF-förvaltares ersättningssystem och vad förvaltaren ska iaktta för att uppfylla villkoren enligt 8 kap. 22 §, 8.hur uppgifter enligt 8 kap. 25 § första stycket ska lämnas, 9.vilka uppgifter som ska ingå i en informationsbroschyr enligt 10 kap. 1 § och 12 kap. 7 §, 10.vilka uppgifter som ska ingå i ett faktablad enligt 10 kap. 2 § och 12 kap. 11.tillhandahållande av informationsbroschyr och faktablad enligt 10 kap. 3 §, 12. hur volatiliteten i skillnaden mellan fondens avkastning och jämförelseindexets avkastning enligt 10 kap. 14 § ska beräknas, 13. hur informationen enligt 10 kap. 16 § ska presenteras, 14. vilka uppgifter som ska ingå i underrättelser enligt 11 kap. 4, 5 och 7 §§ samt vilken information och vilka handlingar som ska lämnas till , 15. vad AIF-förvaltaren ska iaktta för att uppfylla bestämmelserna i 12 kap. 3 §, 16. innehåll i årsberättelser och halvårsredogörelser enligt 12 kap. 10 §, 17. kriterier för de finansiella tillgångar som medel i en specialfond får placeras i, vilka tekniker och instrument en AIF-förvaltare får använda samt villkor och gränser för sådan användning, det system för riskhantering som en AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder ska ha och beräkning av exponeringar enligt 12 kap. 13 §, 18. på vilket sätt underrättelse ska lämnas, vilka fel och försummelser som ska rapporteras till samt förutsättningar för överföring av finansiella instrument och förvaltning enligt 12 kap. 14 §, 19. hur beräkning och redovisning av en specialfonds risknivå ska utföras enligt 12 kap. 15 §, 20. vilken information som ska lämnas till andelsägare, hur den ska utformas, på vilket sätt den ska tillhandahållas och vad som ska bifogas informationen enligt 12 kap. 16 §, 21. vad som vid förvaltning av specialfonder ska iakttas för att uppfylla skyldigheterna i 12 kap. 19 §, 22. vilka upplysningar AIF-förvaltare ska lämna till enligt 13 kap. 6 §, 23. avgifter enligt 13 kap. 15 §, samt 24. på vilket språk handlingar som avses i denna lag ska upprättas. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om hur informationen enligt 10 kap. 11 § ska presenteras tas bort som en följd av att den bestämmelsen upphör att gälla. Med anledning av att hittillsvarande punkt 12 tas bort ändras numreringen av hittillsvarande punkterna 13–25. 13.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2019:543) om ändring i lagen (2018:1799) om ändring i lagen (2018:546) om ändring i lagen (2017:1149) om ändring i lagen (2014:798) om ändring i lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.vilka åtgärder en AIF-förvaltare ska vidta för att uppfylla de krav som följer av 3 kap. 2 § tredje stycket, 2.vilka åtgärder en AIF-förvaltare ska vidta om förvaltaren tar emot medel med redovisningsskyldighet enligt 3 kap. 2 a §, 3.vad en AIF-förvaltare ska iaktta för att uppfylla skyldigheterna i 4 kap. 2 § första stycket 4, 4.vilka poster som får räknas in i startkapitalet och kapitalbasen enligt 7 kap. 1–4 §§, 5.vilka åtgärder en AIF-förvaltare ska vidta för att uppfylla de krav som följer av 8 kap. 1 a §, 6.vilka uppgifter som ska ingå i en underrättelse enligt 8 kap. 14 § och i en ansökan om godkännande enligt 8 kap. 16 §, samt vilken information och vilka handlingar som ska lämnas till , 7.en AIF-förvaltares ersättningssystem och vad förvaltaren ska iaktta för att uppfylla villkoren enligt 8 kap. 22 §, 8.hur uppgifter enligt 8 kap. 25 § första stycket ska lämnas, 9.vilka uppgifter som ska ingå i en informationsbroschyr enligt 10 kap. 1 § och 12 kap. 7 §, 10.vilka uppgifter som ska ingå i ett faktablad enligt 10 kap. 2 § och 12 kap. 11.tillhandahållande av informationsbroschyr och faktablad enligt 10 kap. 3 §, 12. hur volatiliteten i skillnaden mellan fondens avkastning och jämförelseindexets avkastning enligt 10 kap. 14 § ska beräknas, 13. hur informationen enligt 10 kap. 16 § ska presenteras, 14. vilka uppgifter som ska ingå i underrättelser enligt 11 kap. 4, 5 och 7 §§ samt vilken information och vilka handlingar som ska lämnas till , 15. vad AIF-förvaltaren ska iaktta för att uppfylla bestämmelserna i 12 kap. 3 §, 16. innehåll i årsberättelser och halvårsredogörelser enligt 12 kap. 10 §, 17. kriterier för de finansiella tillgångar som medel i en specialfond får placeras i, vilka tekniker och instrument en AIF-förvaltare får använda samt villkor och gränser för sådan användning, det system för riskhantering som en AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder ska ha och beräkning av exponeringar enligt 12 kap. 13 §, 18. på vilket sätt underrättelse ska lämnas, vilka fel och försummelser som ska rapporteras till samt förutsättningar för överföring av finansiella instrument och förvaltning enligt 12 kap. 14 §, 19. hur beräkning och redovisning av en specialfonds risknivå ska utföras enligt 12 kap. 15 §, 20. vilken information som ska lämnas till andelsägare, hur den ska utformas, på vilket sätt den ska tillhandahållas och vad som ska bifogas informationen enligt 12 kap. 16 §, 2020/21:66 21. vad som vid förvaltning av specialfonder ska iakttas för att uppfylla skyldigheterna i 12 kap. 19 §, 22. vilka upplysningar AIF-förvaltare ska lämna till enligt 13 kap. 6 §, 23. avgifter enligt 13 kap. 15 §, samt 24. på vilket språk handlingar som avses i denna lag ska upprättas. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om hur informationen enligt 10 kap. 11 § ska presenteras tas bort som en följd av att den bestämmelsen upphör att gälla. Med anledning av att hittillsvarande punkt 12 tas bort ändras numreringen av hittillsvarande punkterna 13–25. Europeiska unionens officiella tidning L 317/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2019/2088 om hållbarhetsrelaterade upplysningar som ska lämnas inom den finansiella tjänstesektorn (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)antog en ny ram för global hållbar utveckling: Agenda 2030 för hållbar utveckling (Agenda 2030), vars kärna utgörs av målen för hållbar utveckling. I kommissionens meddelande av om nästa steg för en hållbar europeisk framtid kopplas målen för hållbar utveckling till unionens politikram för att säkerställa att unionens samtliga åtgärder och politiska initiativ, såväl inom unionen som globalt, redan från början integrerar målen för hållbar utveckling. I sina slutsatser av bekräftade rådet unionens och dess medlemsstaters åtagande att genomföra Agenda 2030 på ett fullständigt, samstämmigt, omfattande, integrerat och effektivt sätt, och i nära samarbete med sina partner och andra intressenter. (2)Omställningen till en koldioxidsnål, mer hållbar, resurseffektiv och cirkulär ekonomi i linje med målen för hållbar utveckling är central för att unionen ska kunna bli långsiktigt ekonomiskt konkurrenskraftig. , som antogs inom ramen för ramkonvention om klimatförändring () och som godkändes av unionen (3) och trädde i kraft , avser att stärka åtgärderna mot klimatförändring, bland annat genom att göra finansiella flöden förenliga med en väg mot låga växthusgasutsläpp och en klimatmässigt motståndskraftig utveckling. (3)För att uppnå målen i och avsevärt minska riskerna med och konsekvenserna av klimatförändringarna är den övergripande målsättningen att hålla ökningen av den globala medeltemperaturen väl över förindustriell nivå och fortsätta ansträngningarna för att begränsa temperaturökningen till över förindustriell nivå. EUT C 62, , s. 97. ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . Rådets beslut (EU) 2016/1841 av om ingående, på Europeiska unionens vägnar, av som antagits inom ramen för ramkonvention om klimatförändring (EUT L 282, 19.10.2016, s. 1). L 317/2 Europeiska unionens officiella tidning (4)och rådets direktiv /65/EG (4), 2009/138/EG (5), 2011/61/EU (6), 2013/36/EU (7), 2014/65/EU (8), (EU) 2016/97 (9), (EU) 2016/2341 (10), och och rådets förordningar (EU) nr 345/2013 (11), (EU) nr 346/2013 (12), (EU) 2015/760 (13) och (EU) 2019/1238 (14) delar det gemensamma målet att göra det lättare att starta och bedriva verksamhet för företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag), kreditinstitut, förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIF-förvaltare) som förvaltar eller marknadsför alternativa investeringsfonder, inbegripet europeiska långsiktiga investeringsfonder, försäkringsföretag, värdepappersföretag, försäkringsförmedlare, tjänstepensionsinstitut, förvaltare av godkända riskkapitalfonder (EuVECA-förvaltare), förvaltare av godkända fonder för socialt företagande (EuSEF-förvaltare) och privata pensionsprodukter (PEPP-produkter). Dessa direktiv och förordningar säkerställer ett mer enhetligt skydd för slutinvesterare och gör det lättare för dessa att dra nytta av ett brett utbud av finansiella produkter, som regler föreskrivs för att göra det möjligt för slutinvesterare att fatta välgrundade investeringsbeslut. (5)Upplysningar som lämnas till slutinvesterare – om hur hållbarhetsrisker, beaktandet av negativa konsekvenser för hållbar utveckling, mål för hållbar investering eller främjande av miljörelaterade eller sociala egenskaper, har integrerats i investeringsbeslutsprocessen och i rådgivningsprocessen – är inte tillräckligt utvecklade eftersom sådana upplysningar ännu inte omfattas av harmoniserade krav. (6)Undantaget från denna förordning för finansiella rådgivare som sysselsätter färre än tre personer bör inte påverka tillämpningen av de bestämmelser i nationell rätt som införlivar direktiven /65/EU och (EU) 2016/97, i synnerhet reglerna om investerings- och försäkringsrådgivning. Även om sådana rådgivare inte är skyldiga att tillhandahålla information i enlighet med denna förordning är de skyldiga att beakta och inkludera hållbarhets riskerna i sina rådgivningsprocesser. (7)Enheter som omfattas av denna förordning bör, beroende på den egna verksamhetens art, följa reglerna för finansmarknadsaktörer om de producerar finansiella produkter, och de bör följa reglerna för finansiella rådgivare om de tillhandahåller investeringsrådgivning eller försäkringsrådgivning. När sådana enheter bedriver verksamhet som både finansmarknadsaktör och finansiell rådgivare bör de därför anses vara finansmarknadsaktörer när de agerar i egenskap av producenter av finansiella produkter, inbegripet portföljförvaltning, och finansiella rådgivare när de tillhandahåller investerings- eller försäkringsrådgivning. (8)Eftersom unionen allt oftare ställs inför de katastrofala och oberäkneliga konsekvenserna av klimatförändringar, utarmning av resurser och andra hållbarhetsrelaterade problem krävs snabba åtgärder för att mobilisera kapital, inte endast genom offentlig politik utan även genom finansiella tjänstesektorn. Därför bör finansmarknadsaktörer och finansiella rådgivare vara skyldiga att lämna specifika upplysningar om sina metoder för integrering av hållbarhetsrisker och om beaktandet av negativa konsekvenser för hållbar utveckling. och rådets direktiv /65/EG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (EUT L 302, 17.11.2009, s. 32). och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) (EUT L 335, 17.12.2009, s. 1). och rådets direktiv /61/EU av om förvaltare av alternativa investeringsfonder (EUT L 174, , s. 1). och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338). och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (EUT L 173, , s. 349). och rådets direktiv (EU) 2016/97 av om försäkringsdistribution (EUT L 26, , s. 19). och rådets direktiv (EU) 2016/2341 av om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensions- institut (EUT L 354, 23.12.2016, s. 37). och rådets förordning (EU) nr 345/2013 av om europeiska riskkapitalfonder (EUT L 115, 25.4.2013, s. 1). och rådets förordning (EU) nr 346/2013 av om europeiska fonder för socialt företagande (EUT L 115, 25.4.2013, s. 18). och rådets förordning (EU) 2015/760 av om europeiska långsiktiga investeringsfonder (EUT L 123, , s. 98). och rådets förordning (EU) 2019/1238 av om en paneuropeisk privat pensionsprodukt (PEPP- produkt) (EUT L 198, 25.7.2019, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 317/3 (9)Utan harmoniserade unionsregler för hållbarhetsrelaterade upplysningar till slutinvesterare är det sannolikt att medlemsstaterna även i fortsättningen kommer att anta olika nationella åtgärder, och olikheterna i fråga om tillvägagångssätt inom olika sektorer för finansiella tjänster kan komma att bestå. Sådana varierande åtgärder och tillvägagångssätt skulle fortsätta att skapa betydande snedvridning av konkurrensen till följd av stora skillnader i standarder för upplysningslämnande. Dessutom skapar parallell utveckling av marknadsbaserad praxis baserad på kommersiellt motiverade prioriteringar som ger olika resultat ytterligare marknadsfragmentering och skulle till och med kunna leda till att den inre marknaden fungerar mindre effektivt . Olika standarder för upplysningslämnande och marknadsbaserad praxis gör det mycket svårt att jämföra olika finansiella produkter, skapar olika förutsättningar för sådana produkter liksom för distributionskanalerna och reser nya hinder i vägen för den inre marknaden. Sådana olikheter kan också vara förvirrande för slutinvesterare och snedvrida deras investeringsbeslut. När medlemsstaterna ska säkerställa efterlevnad av föreligger en risk för att de antar olika nationella åtgärder som skulle kunna hindra en smidigt fungerande inre marknad och vara till nackdel för finansmarknadsaktörer och finansiella rådgivare. Dessutom är det på grund av bristen på harmoniserade transparensregler svårt för slutinvesterare att effektivt jämföra olika finansiella produkter i olika medlemsstater i fråga om dels deras risker vad gäller miljö, samhällsansvar och bolagsstyrning, dels mål för hållbar investering. Det är därför nödvändigt att ta itu med befintliga hinder för den inre marknadens funktion och att göra det enklare att jämföra finansiella produkter för att undvika sannolika framtida hinder. (10)Denna förordning syftar till att minska informationsasymmetrin i förhållandet mellan huvudman och ombud med avseende på hur hållbarhetsrisker integreras och negativa konsekvenser för hållbar utveckling beaktas och på hur miljörelaterade eller sociala egenskaper och hållbara investeringar främjas genom att kräva att finansmark nadsaktörer och finansiella rådgivare till slutinvesterare lämnar upplysningar innan avtal ingås och då avtalet löper, när de agerar som ombud för dessa slutinvesterare (huvudmän). (11)Denna förordning kompletterar de upplysningskrav som fastställs i direktiven /65/EG, 2009/138/EG, 2011/61/EU, 2014/65/EU, (EU) 2016/97, (EU) 2016/2341 och förordningarna (EU) nr 345/2013, (EU) nr 346/2013, (EU) 2015/760 och (EU) 2019/1238 liksom i nationell rätt som reglerar privata och individuella pensionsprodukter. För att säkerställa en välorganiserad och effektiv tillsyn av efterlevnaden av denna förordning bör medlemsstaterna förlita sig på de behöriga myndigheter som redan utsetts enligt de reglerna. (12)I denna förordning bibehålls kraven att finansmarknadsaktörer och finansiella rådgivare ska agera i slutinvesterarnas bästa intresse, inbegripet men inte begränsat till kravet att genomföra lämplig due diligence-kontroll innan investeringar görs, enligt vad som föreskrivs i direktiven /65/EG, 2009/138/EG, 2011/61/EU, 2013/36/EU, 2014/65/EU, (EU) 2016/97 och (EU) 2016/2341 samt förordningarna (EU) nr 345/2013 och (EU) nr 346/2013 liksom i nationell rätt som reglerar privata och individuella pensionsprodukter. För att uppfylla sina skyldigheter enligt de reglerna bör finansmarknadsaktörer och finansiella rådgivare i sina processer, däribland processerna för due diligence-kontroll, integrera inte endast alla relevanta finansiella risker, utan även alla däri ingående relevanta hållbarhetsrisker som skulle kunna ha en relevant betydande negativ inverkan på den finansiella avkastningen av en investering eller rådgivning, och fortlöpande utvärdera dessa risker. Därför bör finansmarknadsaktörer och finansiella rådgivare enligt denna förordning i sina policyer ange hur de integrerar dessa risker och offentliggöra dessa policyer. (13)Denna förordning kräver att finansmarknadsaktörer och finansiella rådgivare som tillhandahåller investerings rådgivning eller försäkringsrådgivning avseende försäkringsbaserade investeringsprodukter (Ibip), oavsett den finansiella produktens utformning och målmarknaden, offentliggör skriftliga policyer om hur hållbarhetsrisker integreras och säkerställer transparens i fråga om integreringen av hållbarhetsrisker. (14)En hållbarhetsrisk innebär miljörelaterade, sociala eller styrningsrelaterade händelser eller förhållanden som, om de förverkligas, skulle kunna ha en negativ betydande inverkan på investeringens värde, enligt vad som anges i sektorsspecifik lagstiftning, särskilt direktiven /65/EG, 2009/138/EG, 2011/61/EU, 2013/36/EU, 2014/65/EU, (EU) 2016/97 och (EU) 2016/2341, eller delegerade akter och tekniska standarder för tillsyn som antagits enligt dessa. (15)Denna förordning bör inte påverka tillämpningen av reglerna om integrering av risker enligt direktiven /65/EG, 2009/138/EG, 2011/61/EU, 2013/36/EU, 2014/65/EU, (EU) 2016/97 och (EU) 2016/2341 samt förordningarna (EU) nr 345/2013 och (EU) nr 346/2013 liksom i nationell rätt som reglerar privata och individuella pensionsprodukter, inbegripet men inte begränsat till sådana relevanta gällande proportionalitetskriterier som den L 317/4 Europeiska unionens officiella tidning berörda verksamhetens storlek, interna organisation och art, omfattning och komplexitet. Den här förordningen syftar till att öka transparensen avseende hur finansmarknadsaktörer och finansiella rådgivare integrerar hållbarhetsrisker i sina investeringsbeslut och i sin investeringsrådgivning eller försäkringsrådgivning. Om bedömningen av hållbarhetsrisker leder till slutsatsen att det inte finns några hållbarhetsrisker som bedöms vara relevanta för den finansiella produkten bör skälen till detta redovisas. Om bedömningen leder till slutsatsen att riskerna är relevanta bör det upplysas om i vilken omfattning hållbarhetsriskerna skulle kunna påverka den finansiella produktens resultat, antingen i kvalitativa eller i kvantitativa termer. Bedömningen av hållbarhetsrisker och därtill hörande upplysningar som lämnas innan avtal ingås av finansmarknadsaktörer bör inkluderas i upplysningar som lämnas innan avtal ingås av finansiella rådgivare.