prop · H703150 · 2020-04-07 00:00:00 — 16§§ får bara avse utgifter som den utstationerade arbetstagaren har haft när han eller hon av yrkesmässiga skäl under utstationeringen reser till eller från den ordinarie arbetsplatsen i eller tillfälligt skickas därifrån av arbetsgivaren till en annan arbetsplats. Förslaget behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen genomför artikel 3.1 andra stycket i det ändrade ut- stationeringsdirektivet. Paragrafen är till innehållet ny. I paragrafen anges en begränsning av vilka villkor om ersättning för ut- gifter för resa, kost och logi som får krävas med stöd av stridsåtgärder enligt 15 § första stycket 2 och 16 § första stycket 2. Det ska vara fråga om ersättning för utgifter för resa, kost och logi som arbetstagaren har haft när han eller hon av yrkesmässiga skäl under utstationeringen reser till eller från det som under utstationeringen är den ordinarie arbetsplatsen i eller tillfälligt skickas därifrån av arbetsgivaren till en annan arbetsplats. En sådan annan arbetsplats kan vara belägen i eller i ett annat land. Med den ordinarie arbetsplatsen i avses den arbetsplats där den utstationerade arbetstagaren normalt utför arbete under utstationeringen i . Att resan ska vara föranledd av yrkesmässiga skäl innebär att villkor om kostnadsersättning för utgifter på grund av privata resor inte omfattas och därmed inte får krävas med stöd av stridsåtgärder på denna grund. Det ska vara fråga om utgifter som arbetstagaren har haft under ut- stationeringen. Villkoren får inte ge arbetstagare rätt till ersättning för ut- gifter som har uppkommit till följd av utstationering i sig, t.ex. utgifter för kostnader för resan från utsändningslandet till . Bedömningen av om en utstationerad arbetstagare har fått rätt lön 18 § Vid bedömningen av om arbetsgivaren har betalat minst en sådan lön som avses i 15 eller 16 § ska sådan ersättning som arbetsgivaren har 2019/20:150 betalat till arbetstagaren för utgifter som har uppkommit till följd av utstationeringen inte beaktas. Det som anges i första stycket ska också gälla vid bedömningen av om en utstationerad uthyrd arbetstagare har fått den lön som arbetstagaren har rätt till enligt 6 § lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare. Om en arbetsgivare på begäran av en arbetstagare eller en arbetstagar- organisation inte kan visa om en utbetald ersättning avser lön eller ersätt- ning för utgifter som har uppkommit till följd av utstationeringen, eller vilken del av den som avser ersättning för sådana utgifter, ska ersättningen i dess helhet anses vara utbetald som ersättning för sådana utgifter. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4. Paragrafen genomför artikel 3.7 andra och tredje styckena i det ändrade Paragrafen är till innehållet ny. Paragrafen innehåller bestämmelser om bedömningen av om en ut- stationerad arbetstagare har fått rätt lön. I första stycket behandlas situationen att lönen fastställs i kollektivavtal. Bestämmelsen är tillämplig både när det gäller kollektivavtalsvillkor om lön för uthyrda utstationerade arbetstagare och för andra utstationerade Vid bedömningen av om arbetstagaren har fått rätt lön ska sådan ersätt- ning som arbetstagaren har fått för att täcka utgifter som har uppkommit till följd av utstationeringen inte beaktas. Med detta avses sådana utgifter som en arbetstagare kan ha på grund av utstationeringen i sig. handla om utgifter för resor till och från i samband med att ut- stationeringen ska inledas eller har avslutats. Det kan också handla om t.ex. högre matkostnader på grund av att arbetstagaren bor och arbetar i i stället för i utsändningslandet. Sådan ersättning får inte heller krävas med stöd av stridsåtgärder, se 17 §. Arbetstagaren kan dock ha rätt till sådan ersättning enligt t.ex. sitt anställningsavtal eller ett kollektivavtal Innebörden av bestämmelsen är att en utbetald ersättning som har upp- kommit till följd av utstationeringen inte ska räknas med när det avgörs om arbetsgivaren har betalat minst sådan lön som avses i 15 § första stycket 2 och 16 § första stycket 2. Det innebär att den lön som arbets- tagaren har rätt till enligt sådana lönevillkor ska betalas ut till arbetstagaren utöver eventuell ersättning som arbetstagaren har fått av arbetsgivaren och som avser täckande av utgifter som har uppkommit till följd av ut- I andra stycket finns en motsvarande bestämmelse som i första stycket som är tillämplig när en uthyrd utstationerad arbetstagares rätt till lön grundas på en tillämpning av likabehandlingsprincipen i 6 § lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare. Enligt bestämmelsen ska på motsvarande sätt som enligt första stycket eventuell ersättning som arbets- givaren har betalat för utgifter som har uppkommit till följd av ut- stationeringen inte beaktas vid bedömningen av om en uthyrd arbetstagare har fått minst den lön som han eller hon har rätt till genom en tillämpning I tredje stycket finns en presumtionsregel som tar sikte på situationen att fråga har uppkommit om en utbetald ersättning avser lön eller ersättning för utgifter som har uppkommit till följd av utstationeringen. Om en Prop. 2019/20:150 arbetsgivare på begäran inte kan visa vilken del av en utbetald ersättning som avser lön och vilken del som avser ersättning för utgifter som har uppkommit till följd av utstationeringen, ska vid tillämpningen av paragrafen hela ersättningen anses vara utbetald som ersättning för sådana utgifter som har uppkommit till följd av utstationeringen. En sådan begäran kan göras antingen av en arbetstagare eller av en arbetstagar- organisation. Vid bedömningen av om arbetsgivaren kan visa vad en utbetald ersättning avser tillämpas det sedvanliga civilprocessrättsliga beviskravet i lönetvister. Lyckas arbetsgivaren inte uppfylla beviskravet anses en utbetald ersättning i dess helhet utgöra ersättning för utgifter som har upp- kommit till följd av utstationeringen. Om hela den utbetalda ersättningen anses vara utbetald som ersättning för sådana utgifter som har uppkommit till följd av utstationeringen får det till följd att ersättningen inte ska beaktas vid bedömningen av om arbets- tagaren har fått rätt lön, se kommentaren till första stycket. Kollektivavtalsvillkor vid långvarig utstationering 19 § Om den tjänst arbetsgivaren utför eller ska utföra i ska pågå eller har pågått får, utöver vad som sägs i 15 och 16 §§, en stridsåtgärd i syfte att genom kollektivavtal reglera arbets- och anställningsvillkoren för utstationerade arbetstagare vidtas om de villkor som krävs 1.överensstämmer med villkoren i ett sådant kollektivavtal som avses i 15 § första stycket 1 eller, i fråga om utstationerade uthyrda arbetstagare, 16 § första stycket 1, 2.är förmånligare för arbetstagarna än det som följer av 11 §, 3.endast ska tillämpas på arbetstagare enligt 11–13 §§, 4.inte hindrar tillämpningen av villkor som är förmånligare för arbets- tagarna, och 5.inte rör förfaranden, formkrav och villkor för ingående och upp- sägning av anställningsavtal, inbegripet konkurrensklausuler, eller kompletterande tjänstepensionssystem. Förslaget behandlas i avsnitt 7.5. Paragrafen genomför, tillsammans med 11 §, artikel 3.1a första och andra styckena, liksom artikel 3.7 första stycket i det ändrade ut- stationeringsdirektivet. Paragrafen är till innehållet ny. Paragrafen innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar stridsåtgärder får vidtas i syfte att genom kollektivavtal få till stånd en reglering av arbets- och anställningsvillkoren för långvarigt utstationerade arbetstagare. Av paragrafen framgår att svenska arbetstagarorganisationer under vissa förutsättningar får kräva ytterligare villkor utöver de villkor som får krävas enligt 15 och 16 §§. En grundläggande förutsättning för detta är att den tjänst som arbets- givaren utför eller ska utföra i ska pågå eller har pågått . Om en sådan tjänst från början är planerad att pågå i minst 12 månader får stridsåtgärder vidtas. Detsamma gäller om tjänsten var 2019/20:150 planerad att pågå men den förlängs så att den pågår . Stridsåtgärder får i sådana fall vidtas när det står klart att en sådan förlängning kommer att ske. I punkterna 1–5 anges följande ytterligare förutsättningar. Enligt första punkten ska villkoren som krävs överensstämma med vill- koren i ett kollektivavtal av visst slag. Det kan vara fråga om kollektivavtal av två olika slag. Det kan vara fråga om ett sådant centralt kollektivavtal som tillämpas i hela på motsvarande arbetstagare i den aktuella branschen, se 15 § första stycket 1. Det kan också vara fråga om ett sådant kollektivavtal som tillämpas i hela på motsvarande arbetstagare i uthyrningsbranschen och som respekterar det övergripande skyddet för arbetstagare som avses i bemanningsdirektivet, se 16 § första stycket 1. Enligt andra punkten ska villkoren vara förmånligare för arbetstagarna än de villkor som arbetsgivaren ska tillämpa enligt de författningar som enligt 11 § ska tillämpas på långvarigt utstationerade arbetstagare. Detta motsvarar vad som gäller enligt 15 § första stycket 3. Bestämmelsen hindrar inte att kollektivavtalade arbets- och anställningsvillkor på områden som inte har någon motsvarighet i lag eller annan författning krävs med stöd av stridsåtgärder. Av tredje punkten framgår att villkoren ska vara utformade så att de endast ska tillämpas på långvarigt utstationerade arbetstagare, dvs. som utgångspunkt på arbetstagare som har varit utstationerade . Villkoren ska också innebära att de tillämpas först när en arbetstagare har varit utstationerad , om arbetsgivaren har gjort en anmälan om förlängning enligt 12 §. Villkoren ska dessutom vara utformade så att de beaktar om en eller flera arbetstagare har ersatt varandra för att utföra samma arbete på samma plats enligt 13 §. Enligt den fjärde punkten får inte tillämpningen av förmånligare villkor hindras. Sådana förmånligare villkor kan finnas t.ex. i arbetstagarens anställningsavtal eller ett kollektivavtal i utsändningslandet. Kravet mot- svarar vad som gäller i fråga om stridsåtgärder i syfte att reglera villkoren för utstationerade arbetstagare enligt 15 § första stycket 2 och 16 § första stycket 2. Enligt paragrafens femte punkt får de arbets- och anställningsvillkor som krävs inte avse förfaranden, formkrav eller villkor för ingående och upp- sägning av anställningsavtal, inbegripet konkurrensklausuler, eller kompletterande tjänstepensionssystem. Om tolkningen av denna punkt, se kommentaren till 11 § andra stycket. Paragrafen gäller endast om arbetsgivaren är etablerad inom EES eller , se 2 §. Stridsåtgärder i strid mot bestämmelsen är olovliga, se kommentaren till 41 c § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Begränsade verkningar av kollektivavtal 20§ Ett kollektivavtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd enligt 15, 16 eller 19 §, eller varsel om en sådan åtgärd, medför inte sådana skyldigheter för en arbetsgivare som gäller på grund av kollektivavtals- förhållande enligt någon annan lag än denna i förhållande till en arbets- tagarorganisation, dess förtroendemän eller det allmänna. Ett sådant kollektivavtal som avses i första stycket ska inte beaktas vid Prop. 2019/20:150 tillämpningen av bestämmelserna om turordning vid uppsägning i 22 § lagen (1982:80) om anställningsskydd eller av bestämmelserna om före- trädesrätt till återanställning i 25 § samma lag. Förslaget behandlas i avsnitt 7.6. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 5 b §. Förarbeten finns i prop. 2017/18:107 avsnitt 5.4 och i författningskommentaren s. 229 f. och 233 f. Paragrafen innehåller bestämmelser om begränsningar av verkningarna enligt lagstiftning av ett kollektivavtal som reglerar villkoren för ut- stationerade arbetstagare och som har slutits som en följd av stridsåtgärder eller varsel om sådana åtgärder. Paragrafen ändras på så sätt att det i första stycket hänvisas också till Det innebär att även kollektivavtal som har slutits efter stridsåtgärder eller efter varsel om sådana åtgärder i syfte att reglera villkoren för lång- varigt utstationerade arbetstagare har begränsade rättsverkningar i förhållande till fackliga organisationer och det allmänna. Vidare görs redaktionella justeringar till följd av att nuvarande 5 a § byter beteckning till 15 § och att nuvarande 5 a § andra stycket med viss justering placeras i 16 §. Rätt till kollektivavtalsvillkor för utstationerade arbetstagare som inte är medlemmar 21 § Om en arbetsgivare och en svensk arbetstagarorganisation är bundna av ett kollektivavtal som reglerar villkoren för utstationerade arbetstagare, har en utstationerad arbetstagare som inte är bunden av avtalet rätt till sådana kollektivavtalsvillkor i avtalet som avses i 15, 16 eller 19 §. Detta gäller för den tid som en utstationering pågår eller har pågått och för sådant arbete som kollektivavtalet är tillämpligt på. Ett avtal är ogiltigt i den utsträckning det upphäver eller inskränker en utstationerad arbetstagares rättigheter enligt första stycket. Förslaget behandlas i avsnitt 7.7. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 5 c §. Förarbeten finns i prop. 2017/18:107 avsnitt 8.2 och i författningskommentaren s. 229 f. och 234 f. Paragrafen ger en utanförstående utstationerad arbetstagare, dvs. en arbetstagare som inte är medlem i den avtalsslutande arbetstagar- organisationen, möjlighet att hävda rättigheter enligt ett kollektivavtal som den utstationerande arbetsgivaren är bunden av i förhållande till en svensk arbetstagarorganisation. Paragrafen ändras på så sätt att första stycket också hänvisar till 19 §. Det innebär att utanförstående utstationerade arbetstagare på motsvarande sätt har rätt även till sådana villkor som får genomdrivas med stöd av stridsåtgärder och som ska tillämpas vid långvarig utstationering. Vidare görs redaktionella justeringar till följd av att nuvarande 5 a § byter beteckning till 15 § och att nuvarande 5 a § andra stycket med viss justering placeras i 16 §. 2019/20:150 Skyldighet för en utstationerande arbetsgivare att tillhandahålla handlingar 22 § Om en arbetsgivare och en svensk arbetstagarorganisation är bundna av ett kollektivavtal som reglerar villkoren för utstationerade arbetstagare, ska arbetsgivaren på begäran av organisationen tillhandahålla 1.handlingar i form av anställningsavtal, lönespecifikationer, tid- rapporter och intyg över gjorda löneutbetalningar, och 2.översättning av handlingarna till svenska, eller till engelska om arbetsgivaren föredrar det, i de fall handlingarna är skrivna på något annat språk. Handlingarna och översättningen av dem ska tillhandahållas i den ut- sträckning det behövs för att organisationen ska kunna bedöma om kollektivavtalet har följts i fråga om sådana kollektivavtalsvillkor som avses i 15, 16 eller 19 §. Skyldigheterna enligt första och andra styckena ska fullgöras från begäran och gäller som den arbetstagare som handlingarna rör är utstationerad här i landet och därefter. Förslaget behandlas i avsnitt 7.8. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 5 d §. Förarbeten finns i prop. 2017/18:107 avsnitt 7.2 och i författningskommentaren s. 229 f. och 236 f. Paragrafen innehåller bestämmelser om den avtalsslutande arbetstagar- organisationens kontrollbefogenheter i förhållande till en arbetsgivare som är bunden av ett kollektivavtal som gäller för utstationerade arbetstagare. Paragrafen ändras på så sätt att det i andra stycket hänvisas också till Det innebär att arbetsgivarens skyldighet att på begäran av en arbets- tagarorganisation tillhandahålla sådana handlingar som anges i bestämmelsens första stycke gäller även i fråga om sådana villkor i kollektivavtalet som ska tillämpas vid långvarig utstationering enligt 19 §. Eftersom handlingarna ska tillhandahållas endast i den utsträckning det behövs, och villkor enligt 19 § 3 endast ska vara tillämpliga på långvarigt utstationerade arbetstagare, aktualiseras den ytterligare skyldighet som ändringen av paragrafen innebär endast i fall där någon eller några av arbetstagarna faktiskt är långvarigt utstationerade. Vidare görs redaktionella justeringar till följd av att nuvarande 5 a § byter beteckning till 15 § och att nuvarande 5 a § andra stycket med viss justering placeras i 16 §. Utstationeringar till andra länder inom EES eller 23 § När en arbetsgivare med hemvist eller säte i utstationerar arbetstagare till ett annat land inom EES eller , ska arbetsgivaren tillämpa de nationella bestämmelser varigenom det landet har genomfört och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, i lydelsen enligt och rådets direktiv (EU) 2018/957. Det som sägs i första stycket gäller även när en arbetsgivare med hemvist eller säte i hyr ut en arbetstagare eller ställer en arbets- tagare till ett användarföretags förfogande om 1. användarföretaget sänder arbetstagaren till ett annat land inom EES Prop. 2019/20:150 eller , 2.användarföretagets åtgärd skulle ha utgjort en utstationering om användarföretaget hade varit arbetstagarens arbetsgivare, och 3.användarföretaget är etablerat i något annat land än det land som arbetstagaren sänds till. Första och andra styckena hindrar inte att arbetsgivaren tillämpar bestämmelser eller villkor som är förmånligare för arbetstagaren. Förslaget behandlas i avsnitt 6.1. Paragrafen genomför, tillsammans med 1 § och 4 § tredje stycket, artikel 1.3 andra stycket i det ändrade utstationeringsdirektivet. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 8 §. Förarbeten finns i prop. 1998/99:90 avsnitt 5.4 och i författningskommentaren s. 41 samt i prop. 2000/01:55 avsnitt 7.4 och i författningskommentaren s. 95. Av paragrafen följer att en svensk arbetsgivare som utstationerar arbets- tagare i ett annat land inom EES eller ska tillämpa de bestämmelser i det landet som genomför utstationeringsdirektivet. Paragrafen ändras på följande sätt. Första stycket ändras på så sätt att hänvisningen till utstationerings- direktivet justeras så att det hänvisas till direktivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet. Hänvisningen till direktivet är utformad på så sätt att den avser EU-bestämmelserna i en viss angiven lydelse, en s.k. statisk hänvisning. Det görs vidare vissa mindre redaktionella ändringar. Andra stycket får en ny lydelse. Bestämmelsen i andra stycket innebär att en arbetsgivare med säte eller hemvist i i vissa fall ska tillämpa de bestämmelser i ett annat land som genomför utstationeringsdirektivet, trots att arbetsgivaren inte själv utstationerar arbetstagare där. För detta ska följande förutsättningar vara uppfyllda. Till att börja med ska arbetsgivaren hyra ut en arbetstagare eller på annat sätt ställa en arbetstagare till ett användarföretags förfogande. Enligt andra stycket första punkten ska användarföretaget vidare sända arbetstagaren till ett annat land inom EES eller . Med detta avses något annat land inom EES eller än . Enligt andra stycket andra punkten krävs att användarföretagets åtgärd skulle ha utgjort en utstationering om användarföretaget hade varit arbets- tagarens arbetsgivare. Med detta avses att det ska vara fråga om någon av de typer av åtgärder som anges i artikel 1.3 a–c i det ändrade ut- stationeringsdirektivet. Enligt andra stycket tredje punkten krävs att användarföretaget är etablerat i något annat land än det land som arbetstagaren sänds till. Användarföretaget kan vara etablerat i men det kan också vara etablerat i något annat land. Det behöver inte vara etablerat inom EES eller . Det tredje stycket motsvarar det nuvarande andra stycket med justeringen att det också hänvisar till det andra stycket. Samarbete mellan myndigheter och information 24 § är förbindelsekontor och ska 2019/20:150 1. tillhandahålla information om de arbets- och anställningsvillkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i , och 2.hjälpa till med information om kontaktfunktioner hos arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer samt information om sådana kollektivavtals- villkor som avses i 15, 16 och 19 §§ eller som annars kan bli tillämpliga. ska samarbeta med motsvarande förbindelsekontor i andra länder inom EES och i . Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela före- skrifter om vad informationen enligt första stycket ska innehålla och hur den ska vara utformad. Förslaget behandlas i avsnitt 8. Paragrafen genomför, tillsammans med 25 §, artikel 3.1 fjärde stycket i det ändrade utstationeringsdirektivet. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 9 §. Förarbeten finns i prop. 1998/99:90 avsnitt 5.7 och i författningskommentaren s. 41 f., prop. 1999/2000:141 i författningskommentaren s. 28, prop. 2000/01:55 avsnitt 7.4och i författningskommentaren s. 95, prop. 2009/10:48 avsnitt 5.6 och i författningskommentaren s. 60 f., prop. 2011/12:178 avsnitt 6.4 och i författningskommentaren s. 111 samt i prop. 2016/17:107 avsnitt 6 och i författningskommentaren s. 238. I paragrafen anges att är förbindelsekontor och dess uppgifter. Enligt första stycket andra punkten ska hjälpa till med information bl.a. om vissa kollektivavtal som kan bli tillämpliga vid ut- stationering. Punkten kompletteras med en hänvisning till 19 §, vilket innebär att ska hjälpa till med information också om sådana kollektivavtalsvillkor som kan bli tillämpliga vid långvarig ut- stationering. Vidare görs det redaktionella justeringar till följd av att nuvarande 5 a § byter beteckning till 15 § och att nuvarande 5 a § andra stycket med viss justering placeras i 16 §. 25 § En arbetstagarorganisation ska ge in sådana kollektivavtalsvillkor som avses i 15, 16 och 19 §§ till . Berörda arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer ska anmäla var sin kontaktfunktion till . Genom kontaktfunktionen ska information om sådana kollektivavtalsvillkor som avses i första stycket kunna lämnas. Förslaget behandlas i avsnitt 8. Paragrafen genomför, tillsammans med 24 §, artikel 3.1 fjärde stycket i det ändrade utstationeringsdirektivet. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 9 a §. Förarbeten finns i prop. 2009/10:48 avsnitt 5.6 och i författningskommentaren s. 61 samt i prop. 2016/17:107 avsnitt 6.2 och i författningskommentaren s. 238 f. I paragrafen behandlas arbetstagarorganisationers skyldighet att ge in vissa kollektivavtalsvillkor till . I paragrafen läggs det till en hänvisning till 19 §. Det innebär att arbetstagarorganisationer också ska ge in sådana kollektivavtalsvillkor som ska tillämpas vid långvarig ut- Vidare görs det redaktionella justeringar till följd av att nuvarande 5 a § Prop. 2019/20:150 byter beteckning till 15 § och att nuvarande 5 a § andra stycket med viss justering placeras i 16 §. 26 § , och de ytterligare myndigheter som regeringen bestämmer, är behörig myndighet vid bistånd enligt 27 § och ska sam- arbeta med behöriga myndigheter i andra länder inom EES. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 9 b §. Förarbeten finns i prop. 2016/17:107 avsnitt 10.2 och i författningskommentaren s. 239 f. Paragrafen ändras redaktionellt med anledning av att nuvarande 9 c § ändrar beteckning till 27 §. 29 § En arbetsgivare ska anmäla en utstationering till senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete i . Om förändringar sker i verksamheten på ett sätt som har betydelse för de uppgifter som har anmälts, ska arbetsgivaren omgående anmäla de ändrade uppgifterna till . Förslaget behandlas i avsnitt 10.2. Paragrafen betecknas i nuvarande lydelse 10 §. Förarbeten finns i prop. 2012/13:71 avsnitt 5.1 och 5.3 och i författningskommentaren s. 56. Paragrafen innehåller bestämmelser om anmälningsskyldighet för arbetsgivare vid utstationering. Andra stycket ändras på så sätt att arbetsgivaren omgående, i stället för , ska anmäla ändrade uppgifter till om det sker förändringar i verksamheten på ett sätt som har betydelse för de uppgifter som har anmälts. Det kan gälla t.ex. att tiden för utstationeringen har förlängts, att en annan typ av tjänster än tidigare ska tillhandahållas eller att kontaktuppgifterna till den som har utsetts till kontaktperson har ändrats.