prop · H80314 · 2020-09-29 00:00:00 — Genom en nedsättning av arbetsgivaravgifterna minskar den initiala kostnaden att anställa och fler enmansföretag kan förväntas anställa. Regeringen anser att de skäl som låg bakom förslaget om nedsatta arbetsgivaravgifter för den först anställda är aktuella. Som även har framhållit kan lägre arbetsgivaravgifter för den först anställda kompensera för den kostnad det finns för enmansföretagaren att exempelvis sätta sig in i regelverket, men också bidra till att bygga upp en buffert hos företaget. Efterfrågan på arbetskraft kan därmed stiga bland enmansföretagare. Att reglerna om nedsatta arbetsgivaravgifter för den först anställda vid införandet gjordes tidsbegränsade motiverades med hur situationen då var på arbetsmarknaden. Regeringen anser att det finns anledning att nu göra bestämmelserna permanenta. Det är fortfarande angeläget att ge incitament till egenföretagare att anställa en första person. Mot bakgrund av hur arbetsmarknaden i har sett ut sedan reglerna infördes finns det enligt regeringens mening inget som talar för att behovet av en sådan åtgärd skulle vara tillfälligt. Regeringen anser således att det finns skäl för att nu göra bestämmelserna permanenta. Om bestämmelserna upphör vid utgången av 2021 kan den tröskel som tidigare fanns för att anställa en första person förväntas komma tillbaka. Nedsättningen bör därför gälla även efter utgången av 2021. har anfört att om det är en konjunkturell problematik på arbetsmarknaden som bestämmelserna ska komma till rätta med skulle en förlängning i stället för ett permanentande vara ett alternativ. Även Tillväxtanalys förordar en förlängning som ett alternativ till permanentande. Regeringen anser dock att skattelagstiftning som utgångspunkt bör vara permanent. Tillfälliga skatteregler bör användas vid speciella situationer för att komma till rätta med ett särskilt problem. Det bedöms vidare vara ett särskilt dåligt tillfälle att nu låta bestämmelserna upphöra. Situationen för många enmansföretagare är mycket ansträngd till följd av efterverkningarna av spridningen av covid-19. Som t.ex. har påpekat är alla förslag som minskar lönekostnaderna välkomna för att mildra krisen. Vid en normaliserad situation finns det dock fortsatt anledning att ge enmansföretagare ett extra incitament att växa. Om reglerna görs permanenta ökar dessa företags möjligheter till framförhållning och planering . Några remissinstanser, däribland ESV, IFAU, LO, TCO och Tillväxtanalys har efterlyst en utvärdering av reglerna innan de eventuellt görs permanenta. Regeringen konstaterar emellertid att bestämmelserna har varit i kraft och utvidgats på olika sätt, vilket gjort det svårt att rättvist utvärdera dem. Att reglerna görs permanenta bör även fortsättningsvis innebära att nedsättning enbart kan fås för den först anställda en gång. Om den anställningen upphör och en annan person senare anställs kan alltså nedsättning av arbetsgivaravgifterna inte fås igen. Några remissinstanser har framfört synpunkter på konsekvensanalysen av förslaget. Dessa synpunkter behandlas i avsnitt 8. Arbetsgivaren ska vara ett enmansföretag För att ha rätt till nedsättningen krävs enligt nuvarande regler att den som utger avgiftspliktig ersättning är ett enmansföretag enligt definitionen i lagen (4 §). Enmansföretaget måste vid den första anställningen ha uppfyllt villkoren för att vara enmansföretag sedan verksamheten påbörjades eller, för fysiska personer som bedriver aktiv näringsverksamhet , för aktiebolag och handelsbolag . Vidare måste anställningen hos fysiska personer som bedriver aktiv näringsverksamhet ha skett efter och hos aktiebolag och handelsbolag efter (3 och 3 a §§). Skillnaden för datum mellan fysiska personer respektive aktiebolag och handelsbolag beror på att reglerna infördes under olika år. Regeringen anser att definitionen av enmansföretag ska vara oförändrad i de permanenta bestämmelserna. De olika tidpunkterna i definitionen respektive i villkoren för när anställningen ska ha skett gör emellertid regelverket svåröverskådligt och är svåra att motivera när bestämmelserna nu föreslås bli permanenta. För att göra reglerna mindre komplexa och enklare att överblicka utan att förändra något till den enskildes nackdel föreslås följande. Perioden under vilken arbetsgivaren ska ha varit enmansföretag föreslås för samtliga enmansföretag vara från eller den senare dag då verksamheten påbörjades och fram till dess anställningen påbörjas. Anställning av tidigare anställda, delägare eller närstående m.fl. Det finns i nuvarande regler en uppräkning över anställda personer för vilka nedsättning av arbetsgivaravgifterna inte får ske. Det gäller bl.a. anställda i andra verksamheter som direkt eller indirekt bedrivits av samma arbetsgivare eller någon närstående samt delägare och företagsledare i aktiebolag och handelsbolag (6 §). Det rör sig om en slags karenstid för att minska risken att verksamheter ombildas och att närstående anställs för att komma åt nedsättningen. Såsom denna karenstid är utformad gäller den sådana personer som från , respektive , eller tid därefter varit anställda i en utpekad ”närstående” verksamhet. När nu regelverket föreslås bli permanent bör även denna begränsningsregel justeras. Syftet med regeringens förslag är att göra lagstiftningen permanent, inte att ändra det materiella innehållet i reglerna. För att inte begränsningsbestämmelsen i praktiken ska få ett annat materiellt innehåll föreslås att en flytande tidsgräns införs. I promemorian uttrycktes den ovan beskrivna karenstiden på så sätt att den ska gälla det innevarande beskattningsåret och de tre föregående beskattningsåren. Förvaltningsrätten i har ifrågasatt användandet av beskattningsår i stället för kalenderår. har anfört att den förslagna periodens definition med beskattningsår kan medföra att karensen blir begränsad på ett inte avsett sätt och att regeln därför i praktiken inte får det materiella innehåll som avsetts. Detta kan exempelvis gälla om anställningen sker under enmansföretagets första beskattningsår. Då blir karensperioden begränsad till endast det första beskattningsåret. För att karenstiden i praktiken inte ska bli beroende av hur länge näringsverksamheten bedrivits när anställningen sker föreslår att karensperioden definieras utifrån kalenderår och inte beskattningsår. Regeringen instämmer i att karenstiden bör uttryckas på det sätt föreslår. Den tidperiod som föreslogs i promemorian bedöms vara en väl avvägd tid. Begränsningsbestämmelsen, dvs. begränsningen för vilka anställningar som kan ge rätt till nedsättning, föreslås således avse anställningar, delägarskap, företagsledande befattningar och bedrivande av verksamhet under kalenderåret eller något av de tre föregående kalenderåren. Arbetsförmedlingen har påpekat att eftersom den inte får uppgifter från om nedsättning av arbetsgivaravgifterna för den först anställda kan arbetsmarknadsstöd som är beslutade för den anställde och som beräknas utifrån arbetsgivaravgifterna leda till överkompensation. Enligt bör , för att undvika retroaktiva omprövningar och återkrav, innan nedsättningen av arbetsgivaravgifterna beviljas förvissa sig om att arbetsmarknadsstöd inte redan ges av Arbetsförmedlingen. Även har efterlyst en förklaring till om nedsättningen kan kombineras med arbetsmarknadsstöd. Regeringen konstaterar att rätten till nedsättning inte påverkas av om arbetstagaren är anställd med ett arbetsmarknadsstöd. Nedsättningen kan alltså kombineras med arbetsmarknadsstöd. En ändring av dessa förhållanden, såsom Arbetsförmedlingen förordar, faller utanför detta lagstiftningsprojekt som går ut på att göra bestämmelserna permanenta. Detta gäller också frågan om ska lämna fler uppgifter till Arbetsförmedlingen. Utvidgning till andra företagsformer LRF anser att bestämmelserna bör utvidgas till att även omfatta enkla bolag och ekonomiska föreningar för att skattereglerna inte ska styra vilken företagsform som väljs. Även Näringslivets skattedelegation och anser att enkla bolag bör omfattas. anser att även stiftelser och ekonomiska föreningar bör omfattas. Som framförts ovan är syftet med regeringens förslag att göra lagstiftningen permanent, inte att ändra det materiella innehållet i reglerna. Regeringen konstaterar mot denna bakgrund att det faller utanför detta lagstiftningsprojekt att utvidga bestämmelserna till andra företagsformer. Några remissinstanser, bl.a. LRF, har framfört att bestämmelserna, när de blir permanenta, bör föras in i socialavgiftslagen. Regeringen har utifrån ett principiellt synsätt förståelse för denna synpunkt. Det kan förefalla naturligt att göra så för att öka överskådligheten av bestämmelserna som rör arbetsgivaravgifter. Av de arbetsgivare m.fl. som berörs av 2 kap. 2020/21:14 socialavgiftslagen är det emellertid en mycket liten andel som berörs av den särskilda beräkningen för enmansföretag. Bestämmelserna är förhållandevis omfattande och skulle därmed utgöra en oproportionerligt stor del av bestämmelserna om arbetsgivaravgifter. Regeringen anser sammantaget att det är fråga om sådan speciallagstiftning som bör regleras i en särskild lag. För företag som bedriver verksamhet i det s.k. stödområdet (vissa uppräknade kommuner eller delar av kommuner i och nordvästra ) finns regler om ett särskilt avdrag vid avgiftsberäkningen. Reglerna finns i lagen (2001:1170) om särskilda avdrag i vissa fall vid avgiftsberäkningen enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift och socialavgiftslagen (2000:980), den s.k. stödområdeslagen. I den nuvarande lagen om nedsättning av arbetsgivaravgifterna för den först anställda finns en bestämmelse med innebörd att ersättning som omfattas av nedsättningen inte får ingå i underlaget för särskilda avdrag enligt stödområdeslagen. När lagen om nedsättning av arbetsgivaravgifterna för den först anställda nu föreslås bli permanent bedöms det vara mer ändamålsenligt att bestämmelser om hur sådan nedsättning påverkar det särskilda avdraget i stödområdet regleras i stödområdeslagen. Bestämmelsen, som finns i 8 § i den nuvarande lagen, föreslås därför flyttas till stödområdeslagen. Socialavgiftslagen och lagen om allmän löneavgift har hänvisningar till stödområdeslagen som i förhållande till dessa innehåller specialbestämmelser. När nu lagen om särskild beräkning av vissa avgifter för enmansföretag görs permanent bör socialavgiftslagen och lagen om allmän löneavgift kompletteras med hänvisningar även till den lagen. Förslaget genomförs genom att 3 a och 8 §§ upphävs och att 3, 4 och 6 §§ och rubriken till lagen ändras. Förslaget genomförs även genom att 6 § lagen om allmän löneavgift, 1 kap. 1 § tredje stycket socialavgiftslagen och 2 § första stycket stödområdeslagen samt 26 kap. 19 f §skatteförfarandelagen (2011:1244) ändras. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft och tillämpas på ersättning som utges . För fysiska personer som är enmansföretag och som har anställt en person efter men före ska äldre bestämmelser om vilken ersättning som kan grunda rätt till nedsättning fortsätta att gälla. För aktiebolag och handelsbolag som är enmansföretag och har anställt en person efter men före ska äldre bestämmelser om vilken ersättning som kan grunda rätt till nedsättning fortsätta att gälla. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anför att det ur ett förenklings- perspektiv är positivt att förslagen träder i kraft före utgången av den tidigare perioden. Skälen för regeringens förslag: Lagen bör göras permanent innan den annars skulle upphöra. Lagförslagen bör därför träda i kraft . När bestämmelserna görs permanenta föreslås de utformas på ett mer överskådligt sätt. För att inte göra situationen mindre förutsägbar för dem som vid ikraftträdandet redan får nedsättning bör emellertid enmansföretag som redan anställt en första person fortsätta att tillämpa nuvarande regler. För enmansföretag som anställt en person under den tiden respektive bestämmelse i lagen varit i kraft men före bör därför de äldre bestämmelserna i 3 § respektive den upphävda 3 a § gälla i stället för den föreslagna lydelsen av 3 §. För den som vid ikraftträdandet redan har anställt en person innebär förslaget således att nuvarande bestämmelser fortsätter att gälla även efter utgången av 2021. anser att konsekvensanalysen är godtagbar i samtliga delar. De offentligfinansiella effekterna till följd av ändrade skatte- och avgiftsregler beräknas i enlighet med beräkningskonventioner. Beräkningarna utgår vanligtvis från att beteendet hos individer och företag inte ändras till följd av förändringarna i skattereglerna. Antagandet om oförändrat beteende ger en god uppskattning av åtgärdernas effekt på kort och medellång sikt. På och för att bedöma andra effekter än de offentligfinansiella effekterna kan ett mer dynamiskt synsätt behöva användas, där skattebaser tillåts påverkas av regeländringen. Beräkningarna görs i ikraftträdandeårets priser och volymer. Syfte och alternativa lösningar Syftet med förslaget att göra nedsättningen för arbetsgivaravgifter m.m. för enmansföretag som anställt en första person permanent är att kostnaden för att anställa en första person ska bli lägre även efter utgången av 2021. Detta förväntas leda till fler anställda i dessa företag, vilket ökar sysselsättningen och minskar arbetslösheten. Det är naturligt att fortsätta satsningen på enmansföretag som anställer inom ramen för det existerande regelverket. Alternativa utformningar av förslaget är därför inte relevanta. Om förslaget inte genomförs uteblir de förväntade effekterna. Nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda utgör en skatteutgift avseende arbetsgivaravgifter, allmän löneavgift och särskild löneskatt. Regeringens förslag innebär att skatteutgiften finns kvar även efter 2021. Om nedsättningen inte görs permanent upphör skatteutgiften. Regeringen aviserade i vårändringsbudgeten att nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda, som upphör att gälla vid utgången av 2021, bör göras permanent. Den offentligfinansiella nettoeffekten beräknades till -0,2022, vilket redovisades ekonomiska vårproposition. Permanenta förändringar av arbetsgivaravgifterna antas normalt påverka löner, priser och vinster genom s.k. övervältring, och leda till indirekta effekter för de offentliga finanserna. I beräkningskonventioner framgår att det finns fall där ingen övervältring på löner eller priser antas ske, utan hela avgiftsförändringen i stället leder till att vinsterna i företagen ökar eller minskar. Ett sådant exempel är om åtgärden är tillfällig. Ett annat fall kan vara om åtgärden riktas mot en särskild grupp på arbetsmarknaden och endast en del av det totala skatteunderlaget påverkas av åtgärden. Lägre lönekostnader i enmansföretag som anställer en första person antas ha en begränsad påverkan på lönerna i hela löntagarkollektivet. Därför antas ingen övervältring på löner och priser ske och de nedsatta arbetsgivaravgifterna resulterar enbart i ökade vinster i företagssektorn. Skillnaden mellan den offentligfinansiella brutto- och nettoeffekten utgörs därmed av högre skatteintäkter från företagens vinster. Förslaget innebär att enmansföretag som anställer en första person endast ska betala ålderspensionsavgiften om på den ersättning som ges ut till denne även efter . Nedsättningen kan ges under längst 24 månader. Den utformning av nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda som gäller blir därmed permanent. Statistik från visar att ca 10 500 företag fick nedsatta arbetsgivaravgifter för den först anställda . Av dessa var aktiebolag, enskilda näringsidkare och handelsbolag. De flesta företag var verksamma inom specialiserad bygg- och anläggningsverksamhet. Nedsättningen var också vanlig inom detaljhandeln, restaurang-, catering- och barverksamhet samt inom landtransportbranschen. Företagen som fått nedsättningen är spridda över finns i folkrika län som , och län. I och finns relativt många företag som fått nedsättningen i förhållande till länens folkmängd. De flesta företag som fick nedsatta arbetsgivaravgifter för den först anställda hade relativt låg omsättning: av antalet företag hade en omsättning och hade en omsättning . En förutsättning för nedsättningen är att företaget anställer en första person, vilket innebär att företagen bara har en anställd (utöver anställd som också är delägare) när nedsättningen erhålls. Eftersom nedsättningen i praktiken riktar sig till små företag finns inga skäl att utforma speciella regler för dessa. Bedömningen är att fler företag kommer att få nedsatta arbetsgivaravgifter för den först anställda än 2019. Det beror dels på att det tar innan reglerna om rätt till nedsättning i stället får full effekt, dels på att och andra myndigheter genomfört informationsinsatser som bedöms öka kunskapen om nedsättningen. Det är dock troligt att företagens egenskaper i termer av bolagsform, branschtillhörighet, storlek och regional fördelning är likartade som . Förslaget att göra regelverket om nedsättning av arbetsgivaravgifter för den först anställda permanent innebär att enmansföretag som anställer en första person gynnas i förhållande till företag som redan har anställda och som anställer ytterligare personer även efter . För företag med liknande storlek påverkar detta konkurrensförhållandena negativt. har normalt sett lättare att hantera de risker som är förknippade med att anställa och förslaget kan därför förbättra konkurrensen mellan små och stora företag. Påverkan på konkurrensen bedöms vara begränsad. Alla branscher omfattas av regelverket och konkurrensförhållandena mellan branscher bedöms därför inte påverkas av förslaget. Med reglernas utformning spelar det inte heller någon roll om företagen bedrivs som aktiebolag, handelsbolag eller som enskild näringsverksamhet. noterar i sitt remissvar att det är betydligt färre företag som får nedsättning av arbetsgivaravgiften för den först anställda än vad regeringen bedömde när nedsättningen infördes. drar därför slutsatsen att konkurrensen har snedvridits till nackdel för de företag som inte fått nedsättningen trots att de är berättigade till den. Regeringen bemötte denna synpunkt från i propositionen Vårändringsbudget (prop. 2018/19:99 s. 55) och konstaterar fortfarande att det är betydligt färre företag som har erhållit nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda jämfört med den bedömning som gjordes när nedsättningen infördes och utökades. Det kan både bero på att antalet företag som bedömdes aktuella för nedsättningen överskattades och på att det har tagit tid innan nedsättningen blivit allmänt känd. I den utsträckning antalet företag överskattades i den initiala bedömningen bedöms det problem med snedvriden konkurrens som pekar på vara av mindre betydelse. Att anställa en första person är förknippat med administrativa kostnader. Dessa utgörs både av initiala kostnader i form av nya administrativa rutiner och löpande kostnader när rutinerna utförs. Ansökan om nedsättning av arbetsgivaravgifterna för den först anställda sker via en extra ruta på behöver också lämna in uppgifter till med anledning av att nedsättningen har utformats för att uppfylla kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse. Kostnaden för att lämna uppgifter till i arbetsgivardeklarationen uppskattas till ca per uppgift, berört företag och månad. Beräkningen baseras på att det tar att fylla i en uppgift på arbetsgivardeklarationen och att arbetet utgörs av en person med i månadslön (avser en ekonomiassistent i privat sektor 2019). Bedömningen av den administrativa kostnaden är gjord på en aggregerad nivå och syftar till att beskriva kostnaderna i genomsnitt mellan företag och . För vissa företag är kostnaderna högre och för andra lägre. Kostnaderna kan också vara något högre initialt, men sjunka över tiden. är arbetsgivaravgifterna nedsatta för enmansföretag som anställer en första person och och andra myndigheter informerar därför redan nu löpande om detta. Därtill borde information om reglerna ingå i ekonomisk rådgivning till företag och vara inkluderad i deras lönesystem. Detta bidrar till att hålla nere de administrativa kostnaderna. och framför i sina remissvar att nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda bidrar till att göra skattereglerna mer komplexa och förordar generella skatteregler. Regeringen menar att det finns behov av att genomföra åtgärder som underlättar för enmansföretagare att ta steget att anställa en första person. Förslaget att göra de nuvarande reglerna för nedsättning av arbetsgivaravgifter permanenta ökar företagens möjligheter till framförhållning och planering . anser vidare att definitionen av administrativa kostnader är snäv och att det finns skäl att misstänka att det är krångligare att ansöka om nedsättningen än vad som anges i promemorian. Den uppskattning av de administrativa kostnaderna för förslaget som görs här är i enlighet med rekommendation1. Ansökan om nedsättning av arbetsgivaravgifter för den först anställda sker via en extra ruta på arbetsgivardeklarationen. För företag vars första anställd är en person som uppfyller villkoren för vissa arbetsmarknadsstöd kan nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda påverka den totala subventionen för denne eftersom arbetsmarknadsstöd delvis eller helt baseras på faktiskt betalda arbetsgivaravgifter. För dessa företag kan det vara mer fördelaktigt att inte ta del av nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda. Förslaget bedöms inte medföra andra kostnader för företagen, leda till behov av förändringar i företagens verksamhet eller påverka företagen i andra avseenden. Effekter för enskilda och för inkomstfördelningen Den kostnadsminskning för företagen som förslaget ger upphov till förväntas inte övervältras på löner och priser utan resultera i ökade vinster i företagssektorn. Det innebär att de individer som gynnas av förslaget är ägare av enmansföretag som anställer en första person. Även de som får 1Tillväxtverket, Ekonomiska effekter av nya regler – Så beräknar du företagens kostnader. en anställning till följd av förslaget kan gynnas ekonomiskt, i synnerhet om de i frånvaro av åtgärden skulle sakna sysselsättning. Utifrån tillgänglig statistik är det inte möjligt att studera vilka enmansföretagare som erhållit nedsatta arbetsgivaravgifter för den först anställda som nedsättningen har funnits (2017–2019). Däremot kan den genomsnittliga ekonomiska standarden bland samtliga enskilda näringsidkare utan anställda uppskattas till 2022, i mikrosimuleringsmodellen Fasit. För samtliga ägare av handelsbolag respektive fåmansbolag uppskattas den genomsnittliga ekonomiska standarden till respektive . Detta kan jämföras med den genomsnittliga ekonomiska standarden i befolkningen, som beräknas uppgå till 2022. I den mån den genomsnittliga ekonomiska standarden i dessa tre grupper av företagsägare är representativ bland dem som berörs av förslaget kan förslaget således förväntas bidra till ökade ekonomiska skillnader. Effekterna bedöms dock vara marginella. Om de som får en anställning till följd av förslaget annars skulle saknat sysselsättning eller varit sysselsatta med lägre lön bidrar förslaget till minskade ekonomiska skillnader. Det är inte möjligt att ta fram uppgifter om vilka som –2019 anställts till följd av nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda. Underlag saknas därför för en närmare bedömning av förslagets ekonomiska fördelningsaspekter i detta avseende. Förslaget om att göra regelverket för nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för den först anställda permanent innebär att det blir billigare för enmansföretag som anställer en första person även efter . De lägre lönekostnaderna förväntas leda till en ökad efterfrågan på arbetskraft bland dessa företag även efter 2021. Det leder till ökad sysselsättning och ett ökat antal arbetade timmar i ekonomin.