prop · H80373 · 2020-12-22 00:00:00 — Promemorians förslag och bedömning stämmer överens med Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av artikel 8.1 följer att medlemsstaterna ska säkerställa att anstiftan och medhjälp till de brott som avses i artiklarna 3–7 är straffbart. Dessutom ska enligt artikel 8.2 försök till brott som avses i artiklarna 3, 4 a, b och d, 5 a och b samt 6 vara Vad gäller artikel 5 d behöver endast försök till anskaffande för egen eller annans räkning av ett olovligen införskaffat eller helt eller delvis förfalskat icke-fysiskt betalningsinstrument (betalningsverktyg) vara 2020/21:73 kriminaliserat. Försök till tillgängliggörande av ett sådant betalningsverktyg omfattas därmed inte av kriminaliseringskravet. För att uppfylla direktivets krav i dessa bestämmelser behöver alltså gärningarna i punkt 1–3 i den nya straffbestämmelsen kriminaliseras på försöksstadiet. Såvitt avser punkt 4, som föreslås omfatta all befattning med olovligen åtkomna eller förfalskade betalningsverktyg och inte enbart sådana gärningar som avses i artikel 5 d i direktivet, anser regeringen i likhet med promemorian att det finns anledning att gå längre än vad direktivet kräver även i fråga om försöksansvaret. Att göra försök till samtliga former av befattning straffbart bidrar ytterligare till att skapa ett starkt och ändamålsenligt skydd mot det slags brottslighet som direktivet omfattar. Det nya brottet bör också vara kriminaliserat på förberedelsestadiet. Artikel 7 i direktivet innehåller ett krav på kriminalisering av vissa åtgärder rörande verktyg som används för att begå brott enligt artiklarna 4 a och b, 5 a och b samt 6. Av skäl 16 följer bl.a. att kriminaliseringskravet är begränsat till verktyg som i första hand är utformade eller särskilt anpassade för att begå de brott som avses i direktivet. Som framgår av promemorian kan sådana åtgärder som avses i artikeln utgöra förberedelse till brott, förutsatt att det brott som gärningarna tar sikte på är kriminaliserat på förberedelsestadiet. Det handlar här om brott enligt direktivet som delvis motsvaras av den nya straffbestämmelsen. Ett genomförande av artikel 7 genom ansvar för förberedelse kräver därför att det nya brottet är straffbart på förberedelsestadiet. När det gäller kravet att anstiftan och medhjälp till brott enligt direktivet ska vara straffbart kan följande sägas. Det följer av den allmänna medverkansbestämmelsen i 23 kap. 4 § att ansvar som i balken är föreskrivet för en viss gärning inte endast gäller den som har utfört gärningen utan även den som främjat den med råd eller dåd. Den som inte är att anse som gärningsman döms för anstiftan om personen förmått någon annan till utförandet och annars för medhjälp till det. Genom att den nya straffbestämmelsen placeras i uppfylls kriminaliseringskravet i denna del. Rekvisitet bedrägligt uppsåt förtydligas Regeringens förslag: Rekvisitet bedrägligt uppsåt i 9 kap. 11 § andra stycket ändras till uppsåt att begå bedrägeri. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. universitet (juridiska fakultetsnämnden) noterar dock, med anledning av sina synpunkter på ”bedräglig användning” och ”bedrägligen använder” i den nya straffbestämmelsen, att rekvisitet bedrägligt uppsåt syftar på bedrägeri och inget annat. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 6.1 anser regeringen att den nya straffbestämmelsen bör innehålla rekvisitet för Med hänsyn till att sådan användning inte är till gärningar med sikte på ett fullbordat bedrägeri, utan uttrycket bedräglig ges en vidare innebörd än så, kommer bedräglig att användas i en annan betydelse än i 9 kap. 11 § andra stycket . 2020/21:73 Enligt den bestämmelsen döms bl.a. den som för att bedra försäkrings- givare eller annars med bedrägligt uppsåt skadar sig eller någon annan till person eller egendom som för förberedelse till bedrägeri eller grovt bedrägeri. (juridiska fakultetsnämnden) noterar innebär uttrycket bedrägligt uppsåt att gärningspersonen ska ha uppsåt att begå brottet bedrägeri (se också , m.fl., m.m., . 2020, , kommentaren till 9 kap. 11 §). Som promemorian konstaterar är det inte lämpligt att begreppet bedräglig används med olika innebörd i den nya straffbestämmelsen och en annan bestämmelse i samma kapitel i . Regeringen anser därför att 9 kap. 11 § andra stycket bör förtydligas genom att det subjektiva rekvisitet uttrycks som uppsåt att begå bedrägeri. Detta innebär inte någon ändring i sak. 6.6Förslag om kriminalisering av förstadier till häleri behandlas i ett annat sammanhang Regeringens bedömning: Det saknas anledning att inom ramen för detta lagstiftningsärende ta ställning till om försök, förberedelse och stämpling till häleri av normalgraden kriminaliseras. Promemorians förslag stämmer inte överens med regeringens bedömning. Promemorian föreslår att försök, förberedelse och stämpling till häleri av normalgraden ska kriminaliseras. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna uttalar sig inte i frågan. och framför dock att effekterna av den kriminalisering som föreslås behöver analyseras vidare ur ett mer generellt perspektiv. Hovrätten över och avstyrker förslaget och ifrågasätter om en sådan kriminalisering är nödvändig med hänsyn till den rättsliga grund som direktivet vilar på. Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 8.2 följer att försök till brott enligt bl.a. artiklarna 3 och 4 d ska vara straffbart. Som framgår av avsnitt 5 kan artiklarna 3 och 4 d delvis anses motsvaras av de svenska bestämmelserna om häleri (9 kap. 6 § ). Detsamma gäller artikel 4 c. I svensk rätt är endast förstadier till grovt häleri kriminaliserade och promemorian föreslår att försök, förberedelse och stämpling till häleri av normalgraden ska kriminaliseras. I sina överväganden framhåller promemorian bl.a. att häleri är ett brott av sådan allvarlig art att det inte föreligger några hinder mot att kriminalisera förstadier till det. Regeringen konstaterar att förslagen inte är nödvändiga för att genomföra direktivet eftersom det nya brottet olovlig befattning med betalningsverktyg, som även ska vara kriminaliserat på försöksstadiet, innebär att inte behöver förlita sig på straffansvaret för häleri för genomförandet av artiklarna 3 och 4 d. beslutade regeringen propositionen Tillträdesförbud till butik och förstärkt straffrättsligt skydd mot tillgreppsbrottslighet (prop. 2020/21:52) som innehåller förslag om kriminalisering av försök, förberedelse och stämpling till häleri av normalgraden. Frågan behandlas alltså i ett annat sammanhang 2020/21:73 och det saknas därför anledning att i detta lagstiftningsärende ta ställning till promemorians förslag. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna har inte några synpunkter. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Direktivet ska vara genomfört . Regeringen föreslår därför att lagändringarna ska träda i kraft . Av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att de nya bestämmelserna inte får tillämpas på ett sådant sätt att de ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs därmed inte. Regeringens bedömning: De föreslagna lagändringarna kan antas medföra marginellt ökade kostnader för rättsväsendets myndigheter. Dessa kostnadsökningar kan rymmas inom befintliga anslag. Förslagen påverkar inte jämställdheten mellan kvinnor och män. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna uttalar sig inte om Kriminalvården framhåller att även om antalet tillkommande klienter kan förväntas bli lågt så befinner sig Kriminalvården i ett läge där beläggningssituationen vid såväl anstalter som häkten är mycket ansträngd, som ett antal straffskärpningar har genomförts eller planeras . Även små ökningar av antalet vårddygn till följd av ett enskilt förslag kan ge inte obetydliga kostnadseffekter för Kriminalvården. anför att Domstolars verksamhet är kraftigt underfinansierad, varför även den mindre måltillströmning som förslaget väntas medföra kan leda till ökade kostnader som domstolarna behöver kompenseras för. framhåller att de föreslagna ändringarna sannolikt ökar förutsättningarna för att fler bedrägeribrott och andra brott utreds och lagförs. Genom att ta sikte på betalningsverktygen kan utredningarna sannolikt effektiviseras och frigöra tid och resurser som i Prop. 2020/21:73 dag läggs på det stora antalet bedrägeriutredningar. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens förslag innebär att ett nytt brott införs i och att förstadier till brottet blir straffbara. En nykriminalisering medför i regel att ytterligare uppgifter läggs på rättsväsendets myndigheter. I detta fall omfattas emellertid ett flertal av gärningarna i den nya straffbestämmelsen av befintlig lagstiftning och de lagförs som bl.a. bedrägeri eller förstadier till bedrägeri. Bestämmelsen är avsedd att komplettera nuvarande lagstiftning och ska inte tillämpas när en gärning är belagd med samma eller strängare straff enligt någon annan bestämmelse i . Det kan därför antas att den nya straffbestämmelsen endast medför en marginell ökning av ärenden eller mål hos , och landets allmänna domstolar. Inte heller kan det antas att Kriminalvården kommer att drabbas av en märkbar kostnadsökning. Regeringen gör sammantaget bedömningen att merkostnader som kan uppstå med anledning av att det nya brottet införs kan rymmas inom myndigheternas befintliga anslag. Inte heller påverkar regeringens förslag jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslaget till lag om ändring i 3c § Den som 1.olovligen införskaffar ett betalningsverktyg, 2.för bedräglig användning förvanskar ett betalningsverktyg eller framställer ett falskt betalningsverktyg, eller 3.använder ett olovligen införskaffat eller förvanskat eller falskt betalningsverktyg eller på annat sätt tar befattning med ett sådant betalningsverktyg döms för olovlig befattning med betalningsverktyg till böter eller fängelse i högst . Med betalningsverktyg avses skyddade verktyg, handlingar eller uppgifter som ger möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde. Om ett brott som avses i första stycket är grovt, döms för grov olovlig befattning med betalningsverktyg till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har avsett betydande värde eller kunnat medföra synnerligen kännbar skada, 2.har ingått i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt, 3.annars har varit av särskilt farlig art. Det ska inte dömas till ansvar enligt denna paragraf om gärningen är belagd med samma eller strängare straff enligt någon annan bestämmelse i denna balk. Paragrafen är ny och innebär att ett nytt gradindelat brott om olovlig befattning med betalningsverktyg införs i . också en legaldefinition av begreppet betalningsverktyg och en s.k. Paragrafen har utformats delvis i enlighet med Övervägandena finns i avsnitten 6.1–6.3. Nykriminaliseringen är en del av genomförandet av och rådets direktiv (EU) 2019/713 av om bekämpande av bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontanter och om ersättande av rådets rambeslut /413/RIF (det s.k. non-cash- I första stycket beskrivs de straffbara gärningarna. punkten kriminaliseras olovligt införskaffande av ett betalningsverktyg. Punkten tar sikte på att en gärningsperson utan att ha rätt till det skaffar sig något som utgör ett betalningsverktyg enligt legaldefinitionen i andra Detta kan ske genom brott som t.ex. stöld, bedrägeri, behörighetsmissbruk och förskingring eller förstadier till sådana brott. Även andra former av åtkomst utan tillstånd, t.ex. genom vilseledande telefonsamtal, nätfiske och skimning, omfattas. Något krav på t.ex. skada, eller tillägnelseuppsåt ställs inte upp i punkten. Ett olovligt införskaffande av ett icke-fysiskt betalningsverktyg som Swish kan illustreras med följande exempel. telefonsamtal förmår gärningspersonen målsäganden att legitimera sig med bank-id och på så sätt ge gärningspersonen tillgång till målsägandens Därefter förmås målsäganden att på nytt identifiera sig med sitt bank-id så att gärningspersonen kan koppla sin egen Swishapplikation till målsägandens bankkonto och därmed fullborda brottet. Den andra punkten straffbelägger förvanskning av ett betalningsverktyg eller framställande av ett falskt sådant. En förutsättning är att detta sker för bedräglig användning, dvs. för användning på ett vilseledande, svekfullt eller annars otillbörligt sätt. Med förvanskning av betalningsverktyg avses att äkta verktyg, handlingar eller uppgifter manipuleras så att innehållet Det kan t.ex. handla om att ändra ett belopp eller namn i ett Den andra typen av förfarande, nämligen framställning av ett falskt betalningsverktyg, innebär att gärningspersonen skapar ett betalningsverktyg som är alltigenom falskt. Det kan t.ex. vara fråga om att tillverka ett kontokort med stulna kortuppgifter. begränsas av kravet på överskjutande uppsåt som innebär att förvanskningen eller framställningen ska ske för bedräglig användning (se nedan om innebörden av det begreppet). I den tredje punkten kriminaliseras dels användning av ett olovligen införskaffat eller förvanskat eller falskt betalningsverktyg, dels annan befattning med ett sådant betalningsverktyg. För straffansvar enligt det första ledet krävs att betalningsverktyget kommit till användning. Det förutsätts inte att verktyget har använts bedrägligen eller att någon faktiskt har vilseletts eller att handlingen lett till skada och . Gärningen behöver inte heller ha syftat till ekonomisk , även om det i praktiken ofta torde finnas ett sådant motiv bakom användningen. Det andra ledet i punkten samlar i princip all annan typ av befattning med ett olovligen införskaffat eller förvanskat eller falskt Begreppet befattning har samma innebörd som i bestämmelsen om sakhäleri i 6 § första stycket 1. således exempelvis köp, förvaring, försäljning eller utbjudande till försäljning, överföring, distribution, import, export, transport, byte, gåva, pantsättning, mottagande, döljande och omarbetande av saken. Både fysiska och icke-fysiska betalningsverktyg kan vara föremål för den befattning som avses enligt denna punkt (jfr rättsfallet NJA 2018 s. 512 II, p.20, om befattning med immateriella objekt). Vad gäller icke-fysiska betalningsverktyg kan det exempelvis röra sig om att göra olovligen åtkomna kontokortsuppgifter tillgängliga för andra genom att ladda upp dem på en server som gärningspersonen har tillgång till. Av första stycket följer även att straffskalan för olovlig befattning med betalningsverktyg av normalgraden är böter eller fängelse i högst . I andra stycket definieras begreppet betalningsverktyg. Med betalningsverktyg avses skyddade verktyg, handlingar eller uppgifter som ger möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde. Begreppet omfattar både fysiska och icke-fysiska betalningsverktyg. För att det ska röra sig om betalningsverktyg i straffbestämmelsens mening uppställs alltså två krav. Det ska för det första vara fråga om verktyg, handlingar eller uppgifter som är försedda med någon form av skydd. Verktyg är ett samlingsbegrepp för olika slags anordningar som kan användas för överföring av pengar eller ett penningvärde. Det kan handla om fysiska föremål, t.ex. kontokort, kreditkort och kontantkort, men också om elektroniska hjälpmedel, t.ex. betalningsapplikationer som Swish eller Google Pay och digitala plånböcker som kan användas för överföring av virtuella pengar. En handling kan bestå av ett pappersdokument eller vara i elektronisk form (jfr begreppet handling i bestämmelsen om urkundsförfalskning i 14 kap. 1 § och rättsfallet NJA 2017 s. 769, p. 10 och 11 om elektroniska löpande skuldebrev). Med handlingar avses t.ex. löpande skuldebrev. Med uppgifter avses information som sådan. Det innebär att rena konto- eller kreditkortsuppgifter kan vara betalningsverktyg. Av kravet på att uppgifterna ska vara skyddade, som behandlas vidare nedan, följer att det inte enbart ska röra sig om kortnummer utan att även tillhörande namnuppgifter och cvc-koder måste ingå. Att verktygen, handlingarna eller uppgifterna ska vara skyddade innebär att de ska vara utformade på något sätt som försvårar imitation eller manipulering. Det kan t.ex. vara fråga om värdepapper som skyddas genom krav på signatur och mobilapplikationer som skyddas genom krav på identifikation med lösenord, e-legitimation eller ansikts- eller fingeravtrycksigenkänning. Bestämmelsen omfattar också t.ex. digitala plånböcker eller traditionella banktjänster med motsvarande skydd. Som nämns ovan kan ett kontokortsnummer ensamt inte anses utgöra en skyddad uppgift. Till följd av kravet på skydd faller även bl.a. rabatthäften och kuponger utanför begreppet betalningsverktyg. För att något ska vara ett betalningsverktyg ska det för det andra finnas en faktisk möjlighet att överföra pengar eller ett penningvärde. Genom kravet på att betalningsverktyget ska möjliggöra överföring av pengar eller ett penningvärde tydliggörs att bestämmelsen handlar om betalningstekniker. Det kan t.ex. handla om att man ska kunna initiera en betalningsorder med verktyget, handlingen eller uppgifterna. E-legitimationer och bankdosor kan därför inte anses utgöra betalningsverktyg enligt denna definition. Inte heller omfattas fysiska identitetshandlingar. eller annat som kan accepteras som betalning träffas inte heller av Paragrafens tredje stycke innehåller bestämmelser om grov olovlig befattning med betalningsverktyg. Frågan om brottet ska bedömas som grovt ska, på sedvanligt sätt, avgöras vid en helhetsbedömning med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet. om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har avsett betydande värde eller kunnat medföra synnerligen kännbar skada, har ingått i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller annars har varit av särskilt farlig art. Med betydande värde avses, i likhet med vad som gäller för samma uttryck i andra förmögenhetsbrott, som huvudregel belopp överstigande Vid bedömningen av om gärningen har kunnat medföra synnerligen kännbar skada ska beaktas inte endast vilket belopp det är frågan om utan också vilken skada målsäganden, ur ett subjektivt perspektiv, i förlängningen hade kunnat drabbas av. utövats i organiserad form tar sikte på brottslighet som har begåtts inom ramen för en struktur där flera personer samverkat under en inte helt obetydlig tidsperiod för att begå brott (jfr 29 kap. 2 § 6). brott som har begåtts inom ramen för en kriminell organisation i den mening som avses i rådets rambeslut /841/RIF (jfr artikel 9.6 i För att brottsligheten ska anses ha utövats systematiskt ska det vara fråga om brott som upprepats på ett likartat sätt, men därutöver krävs något ytterligare moment. Det kan exempelvis handla om att brotten följt en brottsplan, föregåtts av noggranna förberedelser eller utförts på ett förslaget sätt eller att gärningspersonen använt sig av särskild utrustning. Kraven i detta avseende bör inte sättas alltför högt. En gärning kan anses vara av särskilt farlig art om gärningspersonen visat särskild förslagenhet eller synnerlig brottslig företagsamhet. Så kan också vara fallet om gär- ningen riktat sig mot allmänheten eller en större personkrets. gäller om gärningen ytterst syftat till att möjliggöra eller dölja annan Det kan t.ex. handla om att människosmugglare olovligen införskaffat kortuppgifter och med dessa köpt flygbiljetter åt sina brottsoffer i syfte att dölja sin identitet. Straffskalan för grovt brott är fängelse i lägst och högst sex Det nya brottet är uppsåtligt. Samtliga uppsåtsformer är tillämpliga. Det fjärde stycket innehåller en subsidiaritetsklausul som innebär att straffbestämmelsen inte ska tillämpas om gärningen är belagd med samma eller strängare straff enligt någon annan bestämmelse i . är det abstrakta straffvärdet, dvs. straffskalan, som är relevant vid Detta innebär att olovlig befattning med betalningsverktyg är subsidiärt i förhållande till t.ex. bedrägeri av normalgraden, som har samma maximistraff men en straffskala som börjar på fängelsenivå och i det avseendet är strängare. Däremot kan bestämmelsen om grov olovlig befattning med betalningsverktyg tillämpas även om gärningen är straffbar som bedrägeri av normalgraden. Subsidiaritetsklausulen innebär också att det inte ska dömas till ansvar för brott av normalgraden om gärningen utgör försök till bedrägeri av normalgraden eller något annat brott med motsvarande Som framgår av 23 kap. 1 § andra stycket får straffet för försök Prop. 2020/21:73 bestämmas högst till vad som gäller för fullbordat brott. anges enligt huvudregeln inget särskilt minimistraff, vilket innebär att straffminimum för försök till bedrägeri är böter. Den föreskrivna straffskalan för försök till bedrägeri är således densamma som för olovlig befattning med betalningsverktyg. Subsidiaritetsklausulen utesluter däremot inte möjligheten att döma till ansvar för grov olovlig befattning med betalningsverktyg även om gärningen är straffbar som försök till grovt bedrägeri. I det fallet är straffmaximum detsamma, medan möjligheten att döma ut böter för försöksbrottet innebär att grov olovlig befattning med betalningsverktyg sammantaget har en strängare straffskala. För förberedelse och stämpling ska straffet enligt 23 kap. 2 § tredje stycket bestämmas under den högsta och får sättas under den lägsta gräns som gäller för fullbordat brott. Detta innebär att det är möjligt att döma för olovlig befattning med betalningsverktyg, eller försök till detta brott, även om gärningen är straffbar som exempelvis förberedelse till bedrägeri. 11 § För försök eller förberedelse till bedrägeri, grovt bedrägeri, olovlig befattning med betalningsverktyg, grov olovlig befattning med betalningsverktyg, utpressning, ringa utpressning, grov utpressning, ocker, grovt ocker, häleri eller grovt häleri och för stämpling till grovt bedrägeri, grov utpressning, häleri eller grovt häleri döms det till ansvar enligt 23 kap. Bestämmelserna i 23 kap. 3 § ska dock inte gälla i fråga om försök till utpressning, ringa utpressning eller grov utpressning. För förberedelse till grovt fordringsbedrägeri döms också till ansvar enligt 23 kap. Som för förberedelse till bedrägeri eller grovt bedrägeri döms den som för att bedra försäkringsgivare eller annars med uppsåt att begå bedrägeri skadar sig eller någon annan till person eller egendom. Detsamma ska gälla, om någon med samma uppsåt försöker åstadkomma sådan skada. Har han eller hon innan skadan uppstått frivilligt avstått från att fullfölja gärningen, ska han eller hon inte dömas till ansvar. Paragrafen reglerar i första stycket straffansvar för osjälvständiga brottsformer av brott i 9 kap. Andra stycket innehåller ett brott som till sin konstruktion är ett särskilt brott men som till sin natur är av förberedelsekaraktär. Paragrafen ändras i två avseenden. Övervägandena finns i avsnitten 6.4 och 6.5. Ändringen i första stycket innebär att försök och förberedelse till olovlig befattning med betalningsverktyg och grov olovlig befattning med betalningsverktyg kriminaliseras. I andra stycket ändras uttrycket bedrägligt uppsåt till uppsåt att begå bedrägeri. Den nya lydelsen förtydligar att det subjektiva rekvisitet avser ett uppsåt att begå bedrägeri enligt 1 § och innebär inte någon ändring i sak. Ändringen är en följd av att uttrycket bedräglig ges en annan innebörd i den nya 3 c §. L 123/18 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2019/713 om bekämpande av bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontanter och om ersättande av rådets rambeslut /413/RIF OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV