prop · H70374 · 2020-02-04 00:00:00 — En bestämmelse bör införas som anger att användaren är uppgiftsskyldig avseende ett rapporteringspliktigt arrangemang om det inte finns någon rådgivare. Rådgivaren är förhindrad att lämna uppgifter Enligt artikel 8ab.6 i DAC krävs att uppgiftsskyldigheten övergår på användaren om en medlemsstat utnyttjar möjligheten till undantag från skyldigheten att lämna uppgifter för rådgivare som gör gällande s.k. yrkesmässiga privilegier (och det inte finns någon annan rådgivare). Regeringen har ovan gjort bedömningen att advokater bör omfattas av uppgiftsskyldigheten för rådgivare, dock med en begränsning avseende vilka uppgifter som dessa ska vara skyldiga att lämna om uppgifterna omfattas av tystnadsplikten för advokater (se avsnitt 5.3.2 och 5.7). I syfte att säkerställa att får tillräcklig information om de rapporteringspliktiga arrangemangen, där en advokat inte kan lämna samtliga uppgifter, krävs därför att användarna i stället åläggs uppgiftsskyldighet i dessa fall. Förvaltningsrätten i anför att motsvarande bör bytas ut mot liknande för att även andra utländska tystnadsplikter än den för advokater ska omfattas av bestämmelsens ordalydelse. Regeringen gör bedömningen att bestämmelsen bör utformas i enlighet med förvaltningsrättens förslag för att även inkludera liknande tystnadsplikter i andra medlemsstater som inte endast inkluderar tystnadsplikt för advokater. En bestämmelse bör därför införas där det framgår att en användare är uppgiftsskyldig avseende rapporteringspliktiga arrangemang om samtliga rådgivare är förhindrade att lämna fullständiga uppgifter om arrangemanget på grund av tystnadsplikten för advokater, eller liknande bestämmelser i en annan medlemsstat. Anknytning till eller annan medlemsstat Av artikel 8ab.7 andra stycket i DAC framgår att om en berörd skatte- betalare (användare) är skyldig att lämna upplysningar om ett rapporteringspliktigt gränsöverskridande arrangemang till de behöriga myndigheterna i mer än en medlemsstat ska sådana upplysningar endast lämnas till de behöriga myndigheterna i den medlemsstaten som avses först enligt nedan: a) Den medlemsstat där den berörda skattebetalaren har sin skattemässiga hemvist. b) Den medlemsstat där den berörda skattebetalaren har ett fast driftställe som gynnas av arrangemanget. c)Den medlemsstat där den berörda skattebetalaren uppbär inkomst eller genererar vinster, även om den berörda skattebetalaren varken har sin skatterättsliga hemvist eller ett fast driftställe i någon medlemsstat. d) Den medlemsstat där den berörda skattebetalaren bedriver verksamhet, även om den berörda skattebetalaren varken har sin skatterättsliga hemvist eller ett fast driftställe i någon medlemsstat. Artikeln medför att uppgiftsskyldigheten i en viss medlemsstat styrs av hur stark anknytning en användare har till medlemsstaten. Som huvudregel ska en uppgiftsskyldig användare lämna uppgifter till den medlemsstat där användaren har hemvist (enligt direktivet ”har sin skatterättsliga hemvist”). Undantag kan föreligga om anknytningen är lika stark till flera medlemsstater (se avsnitt 5.3.4). anför att det bör framgå av lagtexten att en användare bara är skyldig att lämna uppgifter i om denne saknar starkare anknytning till någon annan medlemsstat. Utredningen har valt en annan lagteknisk lösning. Regeringen gör bedömningen att regleringen bör utformas i likhet med bestämmelsen om rådgivares anknytning till en medlemsstat (jfr avsnitt 5.3.1). Av bestämmelsen bör därför uttryckligen framgå att användaren ska lämna uppgifterna till om användaren inte har en starkare anknytning till någon annan medlemsstat. När det gäller delägarbeskattade subjekt framgår i avsnitt 5.3.1 att även dessa subjekt ska ses som användare i vissa fall. Som huvudregel ska en uppgiftsskyldig användare lämna uppgifter till den medlemsstat där användaren har hemvist. Eftersom ett handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person inte kan ha någon skatterättslig hemvist ska i stället delägaren till den delägarbeskattade juridiska personens hemvist styra. Bestämmelser om användares uppgiftsskyldighet tas in i en ny paragraf, 33 b kap. 13 § SFL. 5.3.4Uppgiftsskyldighet i mer än en medlemsstat Regeringens förslag: Om en uppgiftsskyldig rådgivare har lika stark anknytning till någon annan medlemsstat som till , behöver uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang inte lämnas till om motsvarande uppgifter redan har lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Anknytningens styrka avgörs i viss angiven ordning. Om användaren är skyldig att lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang både till och till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat, behöver uppgifter inte lämnas till om motsvarande uppgifter redan har lämnats i den andra medlemsstaten. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utredningens förslag används svensk rådgivare och av förslaget framgår att den uppgiftsskyldige rådgivaren och användaren inte behöver lämna uppgifter till om uppgifterna redan har lämnats. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i och anför att det bör tydliggöras att det är rådgivaren som ska visa att rådgivaren har lika stark anknytning till en annan medlemsstat och att uppgifterna redan har lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. I relevanta delar gäller detta även för användarna. Förvaltningsrätten anför även att det bör framgå att det är uppgifter enligt den av utredningen föreslagna 33 b kap. 19 § som redan ska ha lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Vidare anför förvaltningsrätten att det bör framgå av lagtexten att det krävs att de uppgifter som har lämnats i den andra medlemsstaten är korrekta och fullständiga, vilket framgår av författningskommentaren till utredningens 33 b kap. 13 § SFL. anför att det är önskvärt med ett förtydligande av vem som är skyldig att fullgöra uppgiftsskyldigheten i en filialstruktur. Skälen för regeringens förslag Av DAC 6 framgår att om en rådgivare är skyldig att lämna uppgifter i mer än en medlemsstat ska uppgifterna lämnas endast i en medlemsstat och då i första hand i den medlemsstat där rådgivaren har sin hemvist (se artikel 8ab.3 i DAC). Regeringen anser att detta lagtekniskt bör lösas genom att definiera vem som är uppgiftsskyldig rådgivare och ange att en uppgiftsskyldig rådgivare är uppgiftsskyldig om rådgivaren inte har starkare anknytning till någon annan medlemsstat (se avsnitt 5.3.1). DAC 6 anger vidare att om en rådgivare är uppgiftsskyldig i mer än en medlemsstat, t.ex. på grund av att denne har hemvist i två medlemsstater, ska rådgivaren inte behöva lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang om denne kan visa att samma uppgifter har lämnats i den andra medlemsstaten (artikel 8ab.4 i DAC). En uppgiftsskyldig rådgivare kan vara skyldig att lämna uppgifter i två medlemsstater, nämligen om denne har lika stark anknytning till som till en annan medlemsstat. Med lika stark anknytning avses att rådgivaren enligt DAC 6 t.ex. har hemvist i två medlemsstater eller har ett fast driftställe i två medlemsstater genom vilket tjänster avseende arrangemanget tillhandahålls. Om så är fallet behöver uppgifter inte lämnas till om motsvarande uppgifter har lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Utredningen föreslår att om en uppgiftsskyldig rådgivare har lika stark anknytning till en annan medlemsstat som till behöver uppgifter inte lämnas om uppgifterna redan har lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Förvaltningsrätten i anför att hänvisning bör ske till den bestämmelse som reglerar vilka uppgifter som rådgivaren ska lämna till . Med anledning av vad Förvaltningsrätten i anför kan följande nämnas. Syftet med regleringen i artikel 8ab.8 är att dubbel rapportering ska undvikas och att samma rådgivare inte ska behöva rapportera samma arrangemang i olika medlemsstater. När det i DAC 6 hänvisas till att samma upplysningar har lämnats i en annan medlemsstat är det uppgifterna som räknas upp i artikel 8ab.14 i DAC som avses. Samtliga medlemsstater ska implementera DAC 6 och de uppgifter som ska utbytas mellan medlemsstaterna framgår av artikel 8ab.14 i DAC. Eftersom det är varje medlemsstats nationella lagstiftning som avgör vilka uppgifter som rådgivaren måste lämna in till den behöriga myndigheten för att medlemsstaten i sin tur ska kunna uppfylla åtagandet om utbyte av upplysningar enligt DAC 6 är det regeringens uppfattning att bestäm- melsen bör utformas så att motsvarande uppgifter ska ha lämnats i en annan medlemsstat för att rådgivaren ska undantas från uppgifts- skyldighet. Någon hänvisning bör därför inte göras till den bestämmelse som reglerar vilka uppgifter en rådgivare ska inkomma med enligt skatteförfarandelagen. Förvaltningsrätten anför vidare att det bör framgå av lagtexten att det krävs att de uppgifter som har lämnats i den andra medlemsstaten är korrekta och fullständiga, vilket framgår av författningskommentaren till utredningens 33 b kap. 13 § SFL. I denna del vill regeringen förtydliga följande. När det gäller uppgifter som lämnas i andra länder ska dessa uppgifter uppfylla den föreskrivna uppgifts- skyldigheten i den andra medlemsstaten, som i sin tur ska uppfylla minimikraven för informationsinhämtning enligt DAC 6. Vilka föreskrivna uppgifter som ska lämnas beror även på om uppgifts- skyldigheten avser marknadsförbara eller skräddarsydda arrangemang och på vilka uppgifter som är kända för rådgivaren alternativt användaren för uppgiftslämnandet. Regeringen anser inte att något ytterligare tillägg bör ske i lagtexten med anledning av detta. Förvaltningsrätten i anför vidare att det bör tydliggöras att det är rådgivaren som ska visa att rådgivaren har lika stark anknytning till en annan medlemsstat och att uppgifterna redan har lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Med anledning av vad förvaltningsrätten anför kan följande påpekas. Bevisbördan i förvaltningsmål ligger som huvudregel på den enskilde när det gäller rättigheter medan myndigheten har bevisbördan för skyldigheter. För att ska kunna ta ut en rapporteringsavgift (se avsnitt 6) av en uppgiftsskyldig rådgivare som inte har lämnat uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang måste kunna visa att arrangemanget är rapporteringspliktigt och att personen är rådgivare i fråga om arrangemanget. Om den uppgiftsskyldige invänder att denne har befriats från sin uppgiftsskyldighet i genom att uppgifter om arrangemanget har lämnats i en annan medlemsstat, bör bevisbördan för ett sådant påstående däremot ligga på den uppgiftsskyldige. Detta följer även av DAC 6, eftersom det framgår av artikel 8ab.4 i DAC att förmedlaren är undantagen från skyldigheten att lämna upplysningar om denne, i enlighet med nationell lagstiftning, kan bevisa att samma upplysningar har lämnats i en annan medlemsstat. Det behöver enligt regeringens mening med andra ord inte framgå uttryckligen av lagtexten att bevisbördan ligger på den uppgiftsskyldige. I DAC 6 föreskrivs att om användaren är uppgiftsskyldig avseende ett rapporteringspliktigt arrangemang i mer än en medlemsstat ska uppgifterna endast lämnas i en medlemsstat, i första hand i hemviststaten (se artikel 8ab.7 andra stycket i DAC). Såsom framgår ovan har regeringen valt att lagtekniskt lösa detta genom att endast användare med viss angiven anknytning till ska lämna uppgifter till (föreslagna 33 b kap. 13 § andra stycket SFL). DAC 6 anger även att om en användare av ett rapporteringspliktigt arrangemang är uppgiftsskyldig i mer än en medlemsstat, t.ex. på grund av att användaren har hemvist i två medlemsstater, behöver uppgifter avseende arrangemanget inte lämnas om samma uppgifter har lämnats i en annan medlemsstat (se artikel 8ab.8 i DAC). En användare som är uppgiftsskyldig i två medlemsstater på grund av exempelvis dubbel skatterättslig hemvist behöver således inte lämna uppgifter till om denne kan visa att uppgifter om det rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemanget har lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. anför med hänvisning till DAC 6 att om en användare av ett rapporteringspliktigt arrangemang är uppgiftsskyldig i mer än en medlemsstat, t.ex. på grund av att denne hör hemma i två medlemsstater behöver uppgifter inte lämnas om samma uppgifter har lämnats i en annan medlemsstat. Eftersom , med hemvist i , bedriver verksamhet genom filialer i sex medlemsstater anför att det är önskvärt med ett förtydligande av vem som är skyldig att fullgöra uppgiftsskyldigheten i en filialstruktur. Med anledning av vad anför vill regeringen framföra följande. Så som får förstås gäller önskemålet om ett förtydligande situationer där det inte finns någon rådgivare, eller då rådgivaren är förhindrad att lämna uppgifter. I dessa fall hamnar uppgiftsskyldigheten på användaren (jfr artikel 8ab.6). Användaren ska i första hand lämna uppgifter till den medlemsstat där användaren har sin hemvist. Om användaren inte har hemvist i någon medlemsstat ska uppgifterna i stället lämnas till den medlemsstat där Prop. 2019/20:74 användaren har ett fast driftställe. Med andra ord avgörs vilken medlemsstat som uppgifterna ska lämnas till av hur stark anknytning som användaren har till en viss medlemsstat (jfr avsnitt 5.3.3). Om användaren har sin skatterättsliga hemvist i en medlemsstat och ett fast driftställe, t.ex. en filial, i en annan medlemsstat ska uppgifterna endast lämnas i den medlemsstaten där användaren har sin skatterättsliga hemvist. Någon skyldighet att även lämna uppgifter till den medlemsstat där användaren har sitt fasta driftställe föreligger därmed inte. Om en användare har skatterättslig hemvist i två medlemsstater, dvs. det föreligger skyldighet att rapportera (artikel 8ab.8) undantas användaren från uppgiftsskyldigheten om denne kan bevisa att uppgifterna lämnats i en annan medlemsstat. Situationen då det finns flera användare till samma rapporteringspliktiga arrangemang berörs i avsnitt 5.3.5. Förvaltningsrätten i anför att hänvisning bör ske till den bestämmelse som reglerar vilka uppgifter som användaren ska lämna till . Som regeringen anfört ovan, avseende vilka uppgifter en rådgivare ska ha lämnat i en annan medlemsstat för att undgå uppgiftsskyldighet i , bör uppgifterna som lämnats motsvara uppgifterna enligt svensk rätt. Förvaltningsrätten i anför vidare att det bör tydliggöras att det är användaren som ska visa att uppgifterna redan lämnats till en behörig myndighet i den andra medlemsstaten. Som regeringen anfört ovan avseende rådgivares bevisbörda behöver det inte framgå uttryckligen av lagtexten att bevisbördan ligger på den uppgiftsskyldige. Bestämmelser om att en uppgiftsskyldig rådgivare respektive användare som är uppgiftsskyldiga i både och en annan medlemsstat avseende ett rapporteringspliktigt arrangemang inte behöver lämna uppgifter om arrangemanget till om motsvarande uppgifter redan lämnats i den andra medlemsstaten tas in i två nya paragrafer, 33 b kap. 11 och 14 §§ SFL. 5.3.5Flera uppgiftsskyldiga rådgivare eller användare Regeringens förslag: En uppgiftsskyldig rådgivare behöver inte lämna uppgifter till om ett rapporteringspliktigt arrangemang om en annan rådgivare redan har lämnat föreskrivna uppgifter till eller lämnat motsvarande uppgifter till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat. Om det finns flera användare som ska lämna uppgifter behöver andra användare än användare som har kommit överens om tillhandahållandet av arrangemanget med en rådgivare inte lämna uppgifter om en sådan användare har lämnat föreskrivna uppgifter till eller motsvarande uppgifter till en behörig myndighet i någon annan Om det inte finns någon användare som har kommit överens om tillhandahållandet av arrangemanget med en rådgivare, behöver en användare inte lämna uppgifter om en användare som har hand om genomförandet av arrangemanget har lämnat föreskrivna uppgifter på motsvarande sätt. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår att en svensk rådgivare inte behöver lämna uppgifter till om en annan rådgivare redan har lämnat uppgifterna till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat. Utredningen föreslår även att om det finns flera användare ska uppgifter bara lämnas av en användare som har kommit överens om ett arrangemang med en rådgivare eller, om det inte finns någon sådan användare, en användare som hanterar genomförandet av arrangemanget. Utredningen föreslår vidare att om det finns flera användare som uppfyller dessa kriterier behöver en sådan användare inte lämna uppgifter om en annan av dessa användare redan har lämnat uppgifterna till eller till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i och anför att det bör tydliggöras att det är rådgivaren som ska visa att en annan rådgivare redan har lämnat uppgifterna till eller en behörig myndighet i en annan medlemsstat. I relevanta delar gäller detta även användarna. Näringslivets Skattedelegation (med instämmande av AB , Fastighetsägarna , , Föreningen , , , , , Svensk Försäkring, och Byggindustrier) anför att befrielse från uppgiftsskyldigheten i de fall då det finns flera rådgivare och någon av rådgivarna redan har lämnat uppgifterna till eller lämnat motsvarande uppgifter till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat kommer att få liten effekt på den administrativa bördan av regelverket. Detta eftersom det av utredningens förslag framgår att uppgifterna som lämnas måste vara fullständiga och korrekta. Skälen för regeringens förslag Ett rapporteringspliktigt arrangemang kan ha utformats av flera rådgivare och det kan även i många fall finnas flera användare avseende arrangemanget. Det kan således finnas flera uppgiftsskyldiga avseende samma rapporteringspliktiga arrangemang. Huvudregeln i DAC 6 är att samtliga rådgivare som deltar i samma rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang är uppgifts- skyldiga avseende arrangemanget (artikel 8ab.9 i DAC). En rådgivare är dock befriad från att lämna uppgifter om ett sådant arrangemang om rådgivaren kan visa att uppgifterna redan har lämnats av en annan rådgivare (artikel 8ab.9 andra stycket i DAC). Eftersom den andra rådgivaren kan vara baserad utanför behöver det framgå av lagtexten att uppgifterna kan ha lämnats antingen till eller till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat. Syftet med regleringen i artikel 8ab.9 andra stycket är att dubbel rapportering ska undvikas så långt som det är möjligt och att samma arrangemang inte ska behöva rapporteras av olika rådgivare i samma land eller i flera medlemsstater. Det är varje medlemsstats nationella lagstiftning som avgör vilka uppgifter som rådgivaren måste lämna in till den behöriga myndigheten för att medlemsstaten i sin tur ska kunna uppfylla åtagandet om utbyte av upplysningar enligt DAC 6. Utredningen föreslår att en svensk rådgivare inte behöver lämna uppgifter till om en annan rådgivare redan har lämnat uppgifterna till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat. Enligt regeringens uppfattning bör bestämmelsen utformas så att motsvarande uppgifter ska ha lämnats i en annan medlemsstat för att rådgivaren ska undantas från uppgiftsskyldighet. Detta för att tydliggöra att det är den andra medlemsstatens nationella lagstiftning som styr vilka uppgifter som ska ha lämnats i den andra medlemsstaten. Eftersom samtliga medlemsstater ska implementera DAC 6 bör dock de uppgifter som ska lämnas överensstämma med varandra för att medlemsstaten bl.a. ska kunna uppfylla bestämmelserna om automatiskt utbyte av upp- lysningar i artikel 8ab.13 i DAC. Förvaltningsrätten i och anför att det bör tydliggöras att det är rådgivaren som ska visa att en annan rådgivare redan har lämnat uppgifterna till eller en behörig myndighet i en annan medlemsstat. Med anledning av vad remissinstanserna framför vill regeringen hänvisa till vad som anförs under avsnitt 5.3.4. Det behöver med andra ord inte framgå uttryckligen av lagtexten att bevisbördan för ett påstående om att uppgifter har lämnats av en annan rådgivare ligger på den uppgiftsskyldige. Flera remissinstanser anför att befrielse från uppgiftsskyldigheten i de fall då det finns flera rådgivare och någon av rådgivarna redan har lämnat uppgifterna till eller lämnat motsvarande uppgifter till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat kommer att få liten effekt på den administrativa bördan av regelverket. Detta eftersom utredningen föreslår att uppgifterna som lämnas måste vara fullständiga och korrekta. Med anledning av vad remissinstanserna framför om att uppgifterna som lämnas måste vara korrekta och fullständiga hänvisas till vad som framgår i avsnitt 5.3.4. Om uppgiftsskyldigheten har övergått på användaren och det finns fler än en användare av arrangemanget ger direktivet anvisning om vilken eller vilka användare som är skyldiga att lämna uppgifter (se artikel 8ab.10 i DAC). Uppgiftsskyldigheten åvilar enligt direktivet i första hand den användare som har kommit överens om arrangemanget med en rådgivare och, om det inte finns någon sådan användare, i andra hand en användare som hanterar (eng. manages) genomförandet av arrangemanget. Det engelska uttrycket manage finns på andra ställen i direktivet där den svenska översättningen i stället är förvaltar (jfr artikel 3.21 första stycket och kännetecknet som finns i kategori D.2 b i del II i bilaga IV till DAC). Som framgår i avsnitt 5.3.1 finner regeringen dock att uttrycket ”har hand om” bör användas i stället för ”hanterar” eller ”förvaltar”. Artikeln prioriterar endast ordningen av uppgiftslämningen när flera användare är inblandade i samma arrangemang och då någon eller några av dem har kommit överens om tillhandahållande av arrangemanget med en rådgivare eller då någon av dem har hand om genomförandet. användarna varken har kommit överens om tillhandahållandet eller har hand om genomförandet blir samtliga användare uppgiftsskyldiga enligt huvudregeln (se avsnitt 5.3.3). Situationer som träffas av artikeln är t.ex. om flera användare är inblandade i arrangemanget men det endast är en av dem som kommit överens med en rådgivare om arrangemanget eller om det inte finns någon rådgivare och det är flera användare som är involverade i arrangemanget men endast en eller några av användarna som har hand om genomförandet Det sistnämnda kan t.ex. vara fallet då flera användare genomför vissa delar av arrangemanget men det endast finns en eller två användare som har hand om hela arrangemanget. Detta skulle t.ex. kunna vara fallet om flera bolag i en koncern är involverade i ett rapporteringspliktigt arrangemang och de olika bolagen genomför olika delar av arrangemanget, men det endast är en eller två av dem som har hand om genomförandet. I bestämmelsen i direktivet benämns användaren i singular, ”[d]en berörda skattebetalare”. I dessa situationer kan det dock vara fråga om två eller flera användare som t.ex. kommit överens med en rådgivare om det rapporteringspliktiga arrangemanget (jfr artikel 8ab.10 a). använder sig av formuleringen ”ska uppgifter till bara lämnas av en användare”. Regeringen gör bedömningen att det för tydlighets skull bör framgå av lagtexten att det kan vara flera personer som måste lämna uppgifter till enligt bestämmelsen och inte bara en person. I direktivet används ordalydelsen den berörda skattebetalaren som kom överens om det rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemanget (se artikel 8ab.10 a). Utredningen utgår från ordalydelsen i direktivet. Regeringen gör bedömningen att med den som kom överens om arrangemanget med rådgivare bör avses den som tillhandahållits ett arrangemang, i likhet med definitionen av användare. detta bör dessa ordval även användas i lagtexten. Om det inte finns någon användare som har kommit överens om ett tillhandahållande av ett arrangemang av en rådgivare ska i stället den eller