prop · H80349 · 2020-11-17 00:00:00 — Av samma skäl som anges i avsnitt 5.1 bedömer dock regeringen att det integritetsintrång förslaget kan medföra är godtagbart. Bestämmelserna i 4 kap. 18 § tullagen, 12 § andra stycket inregränslagen och 2 kap. 16 § postlagen bör således ändras i enlighet med detta. PTS har efterlyst ett utförligare resonemang i det kommande lagstiftningsarbetet kring de indikationer som bör ge befordringsföretagen anledning att fatta misstanke om att en försändelse innehåller illegala varor som kan tas i beslag enligt smugglingslagen. Regeringen konstaterar att regelbundet har kontakt med de aktuella företagen och att myndigheten vid dessa kontakter lämnar information om vad det är som företagen bör uppmärksamma i verksamheten. Förslaget om tystnadsplikt i postverksamhet medför att en ny fjärde punkt införs i 2 kap. 14 § postlagen. Förslaget om tystnadsplikt i kurir- verksamhet medför införande av två nya paragrafer i 4 kap. tullagen, 23 a och 23 b §§, och två nya paragrafer i inregränslagen, 11 a och 11 b §§. Förslaget om att tystnadsplikten i postverksamhet och kurirverksamhet ges företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter medför en ändring i 44 kap. 4 § första punkten offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och att två nya punkter införs i 44 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen, punkterna 5 och 6. Förslaget om att postbefordringsföretag och kurirföretag ska vara skyldiga att anmäla misstanke om att en försändelse innehåller vapen eller explosiv vara medför ändring i 12 § inregränslagen, 2 kap. 16 § postlagen och 4 kap. 18 § tullagen. 6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Författningsändringarna träder i kraft . Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens. I promemorian förslås som ikraftträdandedatum. Remissinstanserna: PTS anser att hänsyn bör tas till den tid som befordringsföretag och den som bedriver postverksamhet kan behöva för utbildning och anpassning till de nya kraven. Skälen för regeringens förslag: Regeringen bedömer att de föreslagna ändringarna endast kräver begränsade förberedande åtgärder hos myndigheter och andra aktörer. Det behov som PTS lyfter fram av utbildning och anpassning till de nya kraven som befordringsföretag och den som bedriver postverksamhet kan behöva för att anpassa sig till de nya kraven bör därmed kunna mötas relativt snabbt och författningsändringarna bör därmed kunna träda i kraft . Det behövs inte några särskilda övergångsbestämmelser. I detta avsnitt redogörs för förslagens effekter i den omfattning som bedöms lämpligt i det aktuella lagstiftningsärendet. 7.1 Syfte och alternativa lösningar Syftet med de föreslagna ändringarna är att stärka möjligheter att stoppa illegal införsel av vapen, ammunition och explosiva varor genom att befogenhet att besluta om kvarhållande av Prop. 2020/21:49 postförsändelser som kan antas innehålla narkotika utvidgas till att även omfatta försändelser som misstänks innehålla vapen, ammunition eller explosiva varor. Det föreslås vidare att möjligheten att lägga postspärrar även ska omfatta försändelser förmedlade av kurirföretag. En alternativ lösning är att i stället använda den möjlighet att kvarhålla försändelser som finns i 27 kap. 9 § . Enligt denna bestämmelse får domstol förordna att försändelser som får tas i beslag och som väntas komma in till ett befordringsföretag, när försändelsen kommer in, får hållas kvar till dess frågan om beslag har avgjorts. Med hänsyn till att beslut om postspärr kan behöva fattas mycket snabbt, ibland som information om försändelsen nått , för att den misstänkta försändelsen inte ska riskera att distribueras till mottagaren innan hunnit kontrollera den, finns det emellertid ett behov av en möjlighet för att besluta om postspärrar. Som diskuterats i avsnitt 5.1 har bestämmelser om postspärrar i tullagen och inregränslagen funnits och det rör sig alltså om ett väl inarbetat förfarande. Möjligheten att lägga postspärr används sparsamt och utnyttjas därmed bara när det framstår som absolut nödvändigt. Eftersom möjligheten att lägga postspärrar utökas till att omfatta ytterligare varugrupper utöver narkotika, och möjligheten dessutom kommer att gälla även för försändelser i kurirflödet, kommer sannolikt antalet spärrar öka något. Det krävs dock dels att något, vanligtvis underrättelseinformation, kommer till del som tyder på att en illegal försändelse är på väg, dels att det är nödvändigt att en spärr läggs för att ett beslag ska kunna ske. har därtill en tydlig hantering av besluten om postspärrar och en detaljerad handledning för hur och när beslut får fattas. Om ett kvarhållande mynnar ut i öppnande av en försändelse informerar normalt mottagaren och, i den mån det är möjligt, avsändaren av försändelsen efter öppnandet. Regeringens bedömning är att förfarandet med postspärrar med dessa säkerhetsåtgärder är rättssäkert. Förslagen angående rätt att besluta om kvarhållande av försändelser innebär att kurirföretagen blir skyldiga att på begäran av kvarhålla specifika försändelser till dess att verket har kontrollerat försändelsen. Eftersom kurirföretagen registrerar uppgifter om såväl avsändare som mottagare och kan följa varje enskild försändelse genom hela distributionen bör en sådan begäran kunna verkställas utan någon större olägenhet för företaget. De största kurirföretagen accepterar dessutom , genom överenskommelser med , att hålla kvar misstänkta försändelser . Hos kurirföretagen kan det uppstå ett visst behov av informations- och utbildningsinsatser till följd av förslaget. Regeringen konstaterar dock att försändelser som innehåller vapen eller explosiva varor förekommer i befordringsföretagens flöden. De flesta av de berörda aktörerna bör därför redan ha rutiner för hur anställda ska hantera misstänkta försändelser ur ett säkerhetsperspektiv. Många av dem har 2020/21:49 också erfarenhet av att frivilligt samarbeta med i dessa frågor. Det kan därtill noteras att ingen av de berörda aktörerna har anfört något i denna del. Förslaget bör därför resultera i begränsade informations- och utbildningsbehov som bör vara relativt enkla för aktörerna att hantera. Det måste därutöver utarbetas rutiner för förfarandet och hanteringen av de leveransförseningar som kan uppkomma. Detta kan generera vissa mindre kostnader. bedöms förslagen emellertid inte ge upphov till några kostnadsökningar för kurirföretagen. Även postbefordringsföretagen bör ha säkerhetsrutiner på plats för att hantera potentiellt farliga försändelser i postflödet, vilket också bekräftas av Postnords remissvar. Bolaget uppger däri att bolaget kontaktar polisen om t.ex. ett handeldvapen skulle trilla ur en försändelse. Postbefordringsföretagen har vidare enligt befintlig reglering redan en skyldighet att på begäran av hålla kvar försändelser som misstänks innehålla narkotika. Att skyldigheten utvidgas till att även omfatta försändelser som misstänks innehålla vapen eller explosiv vara bör därför inte få några kostnadsmässiga effekter för företagen. Såväl förslagen om postspärrar som skyldigheten för vissa befordringsföretag att anmäla till och bistå i myndighetens arbete kan upplevas som integritetskränkande för de avsändare eller mottagare som berörs av ett beslut. Förslagen kan även leda till att försändelser försenas eller beslagtas och att enskilda som är involverade i införsel av illegala försändelser lagförs. Effekter för offentlig sektor Förslagen att utöka befogenheter att besluta om kvarhållande av försändelser som misstänks innehålla narkotika till att också omfatta försändelser som misstänks innehålla vapen eller explosiv vara ger effektivare verktyg i sitt brottsbekämpande arbete. den slutliga prövningen av ett sådant beslut ska få göras också av chefen för innebär en ytterligare förenkling och effektivisering av verksamheten. Förslagen bör inte innebära några kostnader för utöver att det kan krävas vissa informations- och utbildningsinsatser samt utvecklande av Dessa kostnader ryms inom befintliga anslag. Förslagen om utökade möjligheter för att hålla kvar försändelser som misstänks innehålla narkotika, vapen, ammunition eller explosiva varor syftar till att förhindra illegal införsel av sådana produkter och verkar därför brottsförebyggande. Med hänsyn till att möjligheten att lägga postspärrar används sparsamt bör den ärende- och måltillströmning förslagen kan medföra för det rättsvårdande myndigheterna vara marginell och kan därmed hanteras inom befintliga ramar. till ett minskat antal brott och därmed en lägre belastning för rättsväsendet. Förslagen kan vidare komma att medföra en ökning av beställningar av undersökningar till Nationellt forensiskt centrum från . 2020/21:49 kostnaderna för detta bedöms kunna hanteras inom ram. förslaget inte innebära någon effekt för domstolarna eller andra aktörer inom rättsväsendet. Offentligfinansiella effekter och fördelningseffekter Förslagen bedöms inte ha några offentligfinansiella effekter eller fördelningseffekter. Möjligheten att lägga postspärrar är ett komplement till övriga befogenheter i gränskontrollen och som sådant ett viktigt verktyg för att hindra narkotika, vapen, ammunition och explosiva varor från att komma in i landet illegalt. Genom att ges möjligheter att lägga spärrar på fler varor än tidigare kommer, som nämnts ovan, sannolikt något fler spärrar än att läggas och därmed kan antalet beslag och lagföringar också öka något. Detta kan i sig ha en avskräckande effekt som medför att färre varor av det slag som är aktuellt skickas vilket i sin tur innebär en minskad brottslighet av aktuellt slag. Avseende jämställdheten mellan kvinnor och män kan konstateras att män generellt sett är överrepresenterade i såväl gruppen misstänkta för brott som gruppen lagförda för brott (se Kriminalstatistik Misstänkta personer s. 15 och Kriminalstatistik Personer lagförda för brott s. 12). Detta bör åtminstone till viss del avspegla sig i vilka personer som misstänks skicka respektive ta emot illegala försändelser. Förslaget kan därmed förväntas komma att påverka män i högre utsträckning än kvinnor. Förslagen bedöms inte ha några konsekvenser för miljön eller sysselsättning. 8.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen Paragrafen innehåller en fullständig uppräkning av de varor på vilka lagen om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen är tillämplig. Tredje punkten förtydligas så att det klart framgår att lagen är tillämplig på såväl skjutvapen som avses i vapenlagen (1996:67) som sådana föremål som vid tillämpning av vapenlagen jämställs med skjutvapen. Inregränslagens bestämmelser om anmälnings- och uppgiftsskyldighet samt om befogenheter att utföra kontroll m.m. är alltså tillämpliga också när det gäller införsel av sådana föremål och vapendelar som anges i 1 kap. 3 § vapenlagen, bl.a. slutstycken, pipor och stommar (punkt f). Lagen (2000:1225) om straff för smuggling är också tillämplig vid sådan införsel. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. I paragrafen regleras befogenhet att besluta om kvarhållande av försändelser som kommer från ett annat EU-land. Ändringarna i första stycket innebär att befogenheten utvidgas dels till att omfatta försändelser som kan antas innehålla vapen, ammunition eller explosiv vara, dels till att – utöver postförsändelser – omfatta motsvarande försändelser som förmedlas av ett kurirföretag. Rätten att kvarhålla en försändelse gäller under förutsättning att det finns anledning att anta att den innehåller narkotika, vapen, ammunition eller explosiv vara som kan tas i beslag enligt lagen (2000:1225) om straff för Med narkotika avses sådana varor som anges i 8 § narkotika- strafflagen (1968:64) (se 2 § lagen om straff för smuggling). och ammunition avses sådana skjutvapen och sådan ammunition som avses i vapenlagen (1996:67) samt sådana vapen och andra föremål som anges i 1 kap. 3 § vapenlagen. Med explosiv vara avses sådana varor som avses i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor (se 3 § lagen om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen). Även vissa typer av ammunition räknas till explosiva varor, se 1 kap. 6 § vapenlagen. avses i detta sammanhang sådana befordringsföretag som har egna sorteringscentraler och som ombesörjer hela transporten av en försändelse utan mellanhänder i transporten. Begreppet är avsett att ha samma betydelse som vid tillämpningen av 19–21 §§ tullagen (2016:253) och 8 och 9 §§ lagen om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Någon ändring i sak av begreppets innebörd är således inte avsedd. kör varor över gränsen via landtransporter, och som ofta använder ombudsnät som t.ex. Postnord för utlämning till mottagaren, är alltså inte att anse som kurirföretag i detta sammanhang. befogenhet att besluta om kvarhållande av försändelser enbart gäller i förhållande till sådana befordringsföretag i dess kurirverksamhet. Ett beslut om kvarhållande av en försändelse som förmedlas av ett kurirföretag kan avse försändelser till en viss angiven mottagare eller mottagaradress, eller från en viss angiven avsändare eller avsändaradress. Beslutet kan gälla i förhållande till flera olika kurirföretag i de fall det är okänt vilket företag som kommer att användas för den misstänkta Genom ändringen i andra stycket första meningen har tidsbegränsningen för ett beslut om kvarhållande specificerats. Ett beslut om kvarhållande ska således gälla , högst en månad, från den dag då förordnandet överlämnades till befordringsföretaget. Det innebär att en försändelse måste ha kommit in till befordringsföretaget inom den angivna tiden för att förordnandet om kvarhållande ska få tillämpas. överensstämmer regleringen därmed med vad som gäller vid beslut om kvarhållande enligt bestämmelsen i 27 kap. 9 § . Ändringen i andra stycket andra meningen innebär att rätten att slutligt Prop. 2020/21:49 pröva ett beslut om kvarhållande utvidgas till att, utöver chefen för , också gälla för chefen för , vilken enligt verkets arbetsordning är dess rättschef tillika chefsjurist. Därutöver har i paragrafen begreppet ”postbefordringsföretag” ändrats till ”befordringsföretag”, vilket även innefattar sådana kurirföretag som avses i paragrafen. befogenhet att besluta om kvarhållande av försändelser som kommer från ett land som inte är medlem i EU regleras i 4 kap. 22 § tullagen. I den paragrafen görs motsvarande ändringar. Övervägandena finns i avsnitt 5.1–5.3. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.4. Genom paragrafen införs tystnadsplikt avseende obehörigt röjande för den som i ett kurirföretags verksamhet har fått del av eller tillgång till uppgifter om kvarhållande av försändelser enligt 11 § eller om ett efterföljande beslag enligt 22 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Vad som avses med begreppet kurirföretag framgår av kommentaren till 11 §. Genom ett tillägg i 44 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ges tystnadsplikten företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Paragrafen motsvarar den nya bestämmelsen i 4 kap. 23 a § tullagen (2016:253). Vid tolkningen av bestämmelser om tystnadsplikt för enskilda har det ansetts naturligt att söka ledning i offentlighets- och sekretesslagens skaderekvisit. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning (prop. 1980/81:28 s. 23). En upplysning om att en bestämmelse om tystnadsplikt för den som i postbefordringsverksamhet fått del av eller tillgång till sådana uppgifter som avses i paragrafen finns i 2 kap. 14 § postlagen (2010:1045) tas in i ett nytt andra stycke. Paragrafen är ny och innehåller en hänvisning till bestämmelser om brott mot tystnadsplikt. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.4. I paragrafens andra stycke finns bestämmelser om befordringsföretags skyldighet att till anmäla och överlämna vissa misstänkta försändelser. Genom ett tillägg utvidgas denna skyldighet till att också gälla vid misstanke om att en försändelse innehåller vapen, ammunition eller explosiv vara som kan tas i beslag enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Tillägget knyter an till den införda möjligheten för att besluta om kvarhållande av försändelser som misstänks innehålla sådana produkter (jfr 11 §). avses såväl postbefordringsföretag som kurirföretag. Vad som avses med begreppet kurirföretag framgår av kommentaren till 11 §. 2020/21:49 Genom motsvarande tillägg i 4 kap. 18 § tullagen (2016:253) införs samma skyldighet för befordringsföretagen avseende misstänkta försändelser som kommer från ett land som inte är medlem i EU. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. 8.2Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) I paragrafen finns bestämmelser om när den tystnadsplikt som följer av bestämmelser i postlagen (2010:1045) och lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation inskränker rätten enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Genom tillägget i första punkten ges även den utökade tystnadsplikten om kvarhållanden enligt lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen och tullagen (2016:253) samt om ett efterföljande beslut om beslag enligt 22 § lagen (2000:1225 om straff för smuggling som införs i 2 kap. 14 § postlagen företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I paragrafen finns bestämmelser om när den tystnadsplikt som följer av vissa bestämmelser om tystnadsplikt i annan lagstiftning inskränker rätten enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Genom tillägget av två nya punkter, punkt 5 och 6, ges även den tystnadsplikt som införs genom 11 a § lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen och 4 kap. 23 a § tullagen (2016:253) företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. 8.3Förslaget till lag om ändring i postlagen (2010:1045) I paragrafen föreskrivs tystnadsplikt för den som i postverksamhet har fått del av eller tillgång till någon av de uppgifter som anges i bestämmelsen. Genom en ny fjärde punkt utvidgas tystnadsplikten till att omfatta uppgifter som handlar om att kvarhålla försändelser enligt lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen och 4 kap. 22 § tullagen (2016:253) och efterföljande beslag enligt 22 § lagen (2000:1225) om straff för I och med att inte kan lägga postspärrar enligt de nämnda lagarna omfattar tystnadsplikten i denna punkt endast beslag som görs av . Genom ett tillägg i 44 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ges tystnadsplikten företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Ändringen behandlas i avsnitt 5.4. I paragrafen föreskrivs undantag från den tystnadsplikt i postverksamhet som gäller enligt 14 §. Trots tystnadsplikten är den som bedriver postverksamhet således skyldig att i vissa fall bistå vid kontroll avseende postförsändelser. Skyldigheten omfattade tidigare endast kontroll avseende misstankar om narkotikabrott. Genom ändringen utvidgas skyldigheten till att även gälla vid misstanke om att en postförsändelse innehåller vapen, ammunition eller explosiv vara som kan tas i beslag enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Ändringen behandlas i avsnitt 5.4. 8.4 Förslaget till lag om ändring i tullagen (2016:253) I paragrafens första stycke finns bestämmelser om befordringsföretags skyldighet att till anmäla och överlämna vissa misstänkta försändelser. Bestämmelsen omfattar sådana försändelser som kommer från ett land som inte är medlem i EU. Ändringen innebär att denna skyldighet utvidgas till att också gälla vid misstanke om att en försändelse innehåller vapen, ammunition eller explosiv vara som kan tas i beslag enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Ändringen knyter an till den införda möjligheten för att besluta om kvarhållande av försändelser som misstänks innehålla sådana produkter (jfr 22 §). avses såväl postbefordringsföretag som Innebörden av begreppet kurirföretag framgår av kommentaren till 22 §. Genom motsvarande tillägg i 12 § andra stycket lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen införs samma skyldighet för befordringsföretagen avseende misstänkta försändelser som kommer från ett annat EU-land. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I paragrafen regleras befogenhet att besluta om kvarhållande av försändelser som kommer från ett land som inte är medlem i EU. Ändringarna i första stycket innebär att befogenheten att besluta om kvarhållande utvidgas dels till att omfatta försändelser som kan antas innehålla vapen, ammunition eller explosiv vara, dels till att – utöver postförsändelser – omfatta motsvarande försändelser som förmedlas av ett 2020/21:49 Rätten att kvarhålla en försändelse gäller under förutsättning att det finns anledning att anta att den innehåller narkotika, vapen, ammunition eller explosiv vara som kan tas i beslag enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Med narkotika avses sådana varor som anges i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) (se 2 § lagen om straff för smuggling). Med vapen och ammunition avses sådana skjutvapen och sådan ammunition som avses i vapenlagen (1996:67) samt sådana vapen och andra föremål som anges i 1 kap. 3 § vapenlagen. Med explosiva varor avses sådana varor som avses i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor (se 3 § lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen). Även vissa typer av ammunition räknas till explosiva varor, se 1 kap. 6 § vapenlagen. avses i detta sammanhang sådana befordringsföretag som har egna sorteringscentraler och som ombesörjer hela transporten av en försändelse utan mellanhänder i transporten. Begreppet är avsett att ha samma betydelse som vid tillämpningen av 19–21 §§ tullagen och 8 och 9 §§ lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Någon ändring i sak av begreppets innebörd är således inte avsedd. Paketbefordringsföretag som kör varor över gränsen via landtransporter, och som ofta använder ombudsnät som t.ex. Postnord för utlämning till mottagaren, är alltså inte att anse som kurirföretag i detta sammanhang. Det innebär att befogenhet att besluta om kvarhållande av försändelser enbart gäller i förhållande till sådana befordringsföretag i dess kurirverksamhet. Ett beslut om kvarhållande av en försändelse som förmedlas av ett kurirföretag kan avse försändelser till en viss angiven mottagare eller mottagaradress, eller från en viss angiven avsändare eller avsändaradress. Beslutet kan gälla i förhållande till flera olika kurirföretag i de fall det är okänt vilket företag som kommer att användas för den misstänkta leveransen. Genom ändringen i andra stycket första meningen har tidsbegränsningen för ett beslut om kvarhållande specificerats. Ett beslut om kvarhållande ska således gälla , högst en månad, från den dag då förordnandet delgavs befordringsföretaget. Det innebär att en försändelse måste ha kommit in till befordringsföretaget inom den angivna tiden för att förordnandet om kvarhållande ska få tillämpas. I detta avseende överensstämmer regleringen därmed med vad som gäller vid beslut om kvarhållande enligt bestämmelsen i 27 kap. 9 § . Ändringen i andra stycket andra meningen innebär att rätten att slutligt pröva ett beslut om kvarhållande utvidgas till att, utöver chefen för , också gälla för chefen för , vilken enligt verkets arbetsordning är dess rättschef tillika chefsjurist. Därutöver har i paragrafen begreppet postbefordringsföretag ändrats till befordringsföretag, vilket även innefattar sådana kurirföretag som avses i paragrafen.