prop · H80352 · 2020-11-24 00:00:00 — gäller brottets straffminimum. Utredaren föreslår att detta ska vara I enlighet med uppdraget lämnas dock ett för- fattningsförslag med ett straffminimum om fängelse . överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Några remissinstanser lämnar synpunkter på Hovrätten över och och anger att inbrottsstöld kan ge intrycket av att vara ett lindrigare brott än grov stöld. Företagarna och Butikerna är inne på samma linje och anför att det rent semantiskt blir svårt att begripa att minimistraffet för inbrottsstöld ska vara högre än minimistraffet för grov är tveksam till rubriceringen och instämmer i de synpunkter som utredaren för fram, men kan på de skäl utredaren anför ändå acceptera den. anser att beteckningen är något missvisande eftersom inbrott kan ske i andra lokaler och utrymmen Ett antal remissinstanser yttrar sig över brottets straffminimum. tingsrätt, Hovrätten för , Hovrätten över och , och instämmer i promemorians förslag att minimistraffet ska vara fängelse . framför att detta är ett lämpligare straffminimum än fängelse , särskilt med hänsyn till att minimistraffet för grov stöld uppgår till sex månaders fängelse. inte i alltför hög grad bör avvika mot vad som är föreskrivet för annan brottslighet som innebär en mer allvarlig kränkning av den Andra remissinstanser förordar i stället ett års fängelse som straffminimum, däribland , Polis- myndigheten, , Svensk Försäkring och Villaägarnas Som skäl framhåller , Polis- myndigheten, Svensk Försäkring och bl.a. den integritetskränkning som brottet medför för den enskilde. instanser för också fram synpunkter som tar sikte på vilka effekter som det höjda straffet kan förväntas få i praktiken, t.ex. att ett straffminimum på nio månaders fängelse sannolikt inte skulle ge ett tillräckligt avtryck i praxis och att ett straffminimum på fängelse innebär att det kommer att föreligga en presumtion för att bestämma påföljden till fängelse. framför liknande synpunkter och anför därtill bl.a. att det inte är alldeles verklighetsfrämmande att straffvärdemässigt jämställa inbrott i bostad med exempelvis rån av normalgraden, särskilt inte om båda straffbestämmelserna har likartade undantagsregleringar för 2020/21:52 mindre allvarliga fall. Enligt myndigheten innefattar rån, liksom inbrottsstöld, gärningar av mycket olika slag och med stora skillnader i straffvärde. lyfter fram att ett alternativ till att straffminimum bestäms till fängelse är att uttala att brottet är av sådan art att det finns en presumtion för att påföljden ska bestämmas till fängelse. Svensk Försäkring framhåller att ett straffminimum på fängelse utsträcker den tidsperiod som det är möjligt att hålla en person häktad för att kunna utreda brott. Svensk Försäkring och framför även att ett sådant straffminimum kan ge ökade möjligheter att utvisa utländska medborgare som begår brott, något som enligt Svensk Försäkring kan bidra till att blir mindre attraktivt att verka i för internationella brottsnätverk. Skälen för regeringens förslag Brottet bör betecknas inbrottsstöld En grundläggande förutsättning för att en straffbestämmelse ska ha den avhållande verkan som är tänkt är att befolkningen förstår dess innebörd. Det är därför viktigt att allmänheten förstår vad som avses med brottsbeteckningen. Utöver att vara informativ bör den även vara kort och inte förväxlingsbar med andra brottsbeteckningar. (Se prop. 2016/17:131 s. 71 och prop. 2018/19:155 Ett stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och myndighetsutövning s. I promemorian föreslås att brottet benämns inbrottsstöld, även om det påpekas att beteckningen delvis är missvisande eftersom straffbestämmelsen tar sikte inte endast på tillgrepp som sker efter inbrott utan även på tillgrepp som sker efter intrång. Som lyfter fram är beteckningen något missvisande också eftersom bestämmelsen om inbrottsstöld inte omfattar alla former av inbrott, utan endast sådana som sker i bostad eller annat liknande boende. Regeringen har förståelse för invändningarna som riktas mot den föreslagna brottsbeteckningen. Det är dock inte alltid möjligt att utforma en brottsbeteckning som precis beskriver de handlingar som täcks av bestämmelsen. Det föreslagna brottet är ett stöldbrott och ordet stöld bör därför förekomma i brottets beteckning. Även om straffbestämmelsen omfattar stölder som sker efter intrång, och inte bara efter inbrott, samt inte täcker in alla slags inbrott anser regeringen i likhet med promemorian att beteckningen inbrottsstöld framstår som lämpligare än längre alternativ såsom ”stöld i bostad eller annat liknande boende”. När det gäller kritiken att brottsbeteckningen inbrottsstöld kan medföra att brottet framstår som ett lindrigare brott än grov stöld konstaterar regeringen att det genom att begreppet inbrott finns med i beteckningen är tydligt att det rör sig om en stöld som innehåller integritetskränkande inslag utöver själva tillgreppet. Att brottet inte är ett lindrigare brott än grov stöld framgår dessutom av den strängare straffskalan (se nedan). Brottsbeteckningen föreslås därför vara inbrottsstöld. Straffskalan bör vara fängelse i lägst ett och högst sex år Utgångspunkten för bedömningen av en gärnings straffvärde är den straffskala som gäller för den aktuella brottstypen. för hur allvarlig lagstiftaren anser att brottstypen är. Grundläggande principer att ta hänsyn till vid bestämmandet av straffskalan är proportionalitet och ekvivalens. Dessa principer innebär att svårare brottstyper ska bestraffas strängare än lindrigare brottstyper och att lika svåra brottstyper ska bestraffas lika strängt. Som framgår av avsnitt 5.2 ska brottet ha ett högre minimistraff än vad som gäller för grov stöld. Det har inte framkommit skäl att indela brottet i flera svårhetsgrader. I promemorian föreslås att straffskalan ska vara fängelse i lägst och högst . I enlighet med uppdraget lämnas även ett författningsförslag som innebär att minimistraffet är fängelse . Flera remissinstanser instämmer i promemorians förslag att minimistraffet ska vara fängelse och anför bl.a. att fängelse skulle vara för strängt i förhållande till vad som är föreskrivet för annan brottslighet som innebär en mer allvarlig kränkning av den personliga integriteten. Andra instanser förespråkar emellertid ett straffminimum på fängelse . Till exempel är det enligt inte främmande att straffvärdemässigt jämställa inbrott i bostad med exempelvis rån av normalgraden. Regeringen har tidigare, beträffande frågan hur stora höjningarna av minimistraff rent allmänt bör vara, uttalat att storleken dels ska sättas i relation till den befintliga straffskalan och inte ske i alltför stora steg, dels inte motsvara mer än hälften av det befintliga minimistraffet (se prop. 2016/17:108 s. 29). Eftersom de gärningar som omfattas av det föreslagna brottet ofta bedöms som grov stöld enligt den nu gällande lagstiftningen talar dessa utgångspunkter för att minimistraffet för inbrottsstöld bör bestämmas till nio månaders fängelse. Som , , Svensk Försäkring och för fram motiverar den integritetskränkning som dessa tillgrepp innebär för målsäganden emellertid ett högre minimistraff än så. Regeringen anser att ett minimistraff fängelse bättre skulle återspegla brottets straffvärde på en lägsta nivå. Att välja ett lägre minimistraff än och uttala att brottet är av sådan art att det finns en presumtion för att påföljden ska bestämmas till fängelse, som lyfter fram som ett alternativ, framstår därför inte som en lämplig lösning. Det kan också konstateras att det förekommer större höjningar än vad som följer av regeringens tidigare allmänna uttalanden (se t.ex. prop. 2019/20:69 Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn s. 24–26). Det är angeläget att den höjda straffnivån också får ett genomslag i praktiken. anser att straffminimum inte bör sättas så högt att undantagsregeln för förfaranden av mindre allvarlig art (se nedan) kommer att tillämpas i alltför många fall. Regeringen konstaterar emellertid att utgångspunkten är att sådana fall av tillgrepp efter intrång i bostad eller annat liknande boende som bedöms som grov stöld framöver ska bedömas som inbrottsstöld. Undantaget för förfaranden av mindre allvarlig art ska, som utvecklas nedan, endast säkerställa att det även i fortsättningen är möjligt att göra en nyanserad bedömning. Ett minimistraff fängelse, vilket enligt regeringen alltså motsvarar brottets straffvärde på en lägsta nivå, ger därför inte anledning att tro annat än att lagstiftningen kommer att tillämpas på avsett vis. 2020/21:52 När det gäller maximistraffet bör det, som föreslås i promemorian, vara samma som för grov stöld, dvs. Enligt regeringen ger det tillräckligt utrymme för en nyanserad och adekvat straffmätning även i de allvarligaste fallen. Regeringen föreslår alltså att straffskalan för inbrottsstöld ska vara fängelse i lägst ett och högst . Förhållandet till annan lagstiftning Frågor om konkurrens mellan inbrottsstöld och andra brott som förfarandet innebär bör lösas genom att sedvanliga principer tillämpas. Det innebär normalt att när det är fråga om konkurrens mellan inbrottsstöld och ett annat brott med samma skyddsintresse, som har en lindrigare straffskala, ska domstolen döma för inbrottsstöld. Om en stöld som skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende exempelvis avsett betydande värde kan det uppstå konkurrensfrågor mellan inbrottsstöld och grov stöld, eftersom värdet är en kvalifikationsgrund som skulle kunna utgöra skäl att bedöma stölden som grov. Som konstateras i promemorian bör i ett sådant fall endast dömas för inbrottsstöld, eftersom det brottet dels är en särreglering av stöldbrottet, dels har ett högre minimistraff än grov stöld. Att tillgreppet har avsett betydande värde eller att brottet har inrymt någon annan försvårande omständighet bör i stället få genomslag i skärpande riktning vid straffvärdebedömningen av inbrottsstölden. Ett hemfridsbrott bör precis som enligt allmänna principer normalt konsumeras av inbrottsstölden och ska alltså inte föranleda särskilt straffansvar (se prop. 1987/88:14 s. 9 och m.fl., m.m. [, ], kommentaren till 4 kap. 6 §). Ytterst får domstolen göra en prövning i varje enskilt fall enligt gällande konkurrensprinciper. 5.4Gärningar av mindre allvarlig art Regeringens förslag: Är en gärning med hänsyn till integritetskränkningen eller omständigheterna i övrigt av mindre allvarlig art, ska det inte dömas för inbrottsstöld utan för annat brott som gärningen innefattar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorians lagförslag anges dock inte exempel på omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om ett förfarande är av mindre allvarlig art. Remissinstanserna: Hovrätten för instämmer i promemorians förslag, men anser till skillnad från promemorian att det brott som oftast borde bli aktuellt att döma för i sådana fall är stöld av normalgraden, inte grov stöld. Om förfarandet är så allvarligt att det kan rubriceras som grov stöld torde det, enligt hovrätten, mycket sällan finnas anledning att inte döma för inbrottsstöld. Hovrätten påpekar dessutom att de kvalificerande rekvisiten avseende intrång i bostad enligt förslaget inte längre finns kvar i bestämmelsen om grov stöld. och och tar upp den sistnämnda frågan och att, enligt promemorian, gärningar av mindre allvarlig art i stället ska kunna bedömas som grov stöld. De framhåller att detta riskerar att leda till tillämpningsproblem eftersom kvalifikationsgrunden inte kommer att framgå direkt av lagtexten i bestämmelsen om grov stöld. Dessa remissinstanser anser även att det språkligt framstår som vilseledande att en inbrottsstöld av mindre allvarlig art i stället ska bedömas som grov stöld. Svensk Försäkring ställer sig bakom förslaget, men ifrågasätter lämpligheten i författningskommentarens exempel att förfarandet är av mindre allvarlig art när det varit fråga om ett impulsartat tillgrepp i en bostad som står öppen och värdet av den tillgripna egendomen är obefintligt eller mycket lågt. anser att det, för att skapa så goda förutsättningar som möjligt för en enhetlig rättstillämpning som ligger i linje med lagstiftarens intentioner, kan övervägas att – i likhet med motsvarande reglering avseende rån – i straffbestämmelsen ange vilken typ av omständigheter som lagstiftaren anser typiskt sett bör beaktas vid bedömningen, exempelvis omständigheter som rör graden av integritetsintrång eller det tillgripnas värde. Under alla förhållanden bör enligt myndigheten förtydligande exempel ges i förarbetena. Skälen för regeringens förslag: När förutsättningarna att döma för inbrottsstöld är uppfyllda är utgångspunkten att domstolen ska döma till ansvar enligt den nya straffbestämmelsen. Att rekvisiten intrång i bostad eller annat liknande boende, som enligt nuvarande reglering utgör försvårande omständigheter vid bedömningen av om en stöld är grov, i stället kommer bestämma det straffbara området för inbrottsstöld innebär emellertid att domstolen inte kommer att ha någon möjlighet att lägga större respektive mindre vikt vid dessa omständigheter. Enligt regeringens mening bör det därför säkerställas att det även i fortsättningen är möjligt för domstolen att göra en nyanserad bedömning när det handlar om mindre allvarliga gärningar, på sätt som föreslås i promemorian. I straffbestämmelsen om rån finns det en regel som ger utrymme för att – om förfarandet med hänsyn till våldet, hotet eller omständigheterna i övrigt är av mindre allvarlig art – i stället döma för annat brott som förfarandet innefattar (8 kap. 5 § andra stycket ). De båda brotten har likheter med varandra och motsvarande synsätt som vid rån kan därför göras gällande vid tillgrepp som sker efter intrång i bostad eller annat liknande boende. Regeringen anser alltså att det i straffbestämmelsen om inbrottsstöld bör finnas en reglering om undantag från ansvar för detta brott om gärningen är av mindre allvarlig art och att det i dessa fall i stället ska dömas för annat brott som gärningen innefattar. I promemorians förslag till straffbestämmelse anges inte vilka omständigheter som bör beaktas vid bedömningen av om ett förfarande är av mindre allvarlig art. anser att det kan övervägas att ange sådana omständigheter i straffbestämmelsen och lyfter som exempel fram graden av integritetsintrång och det tillgripnas värde. Regeringen håller med om att det – i likhet med motsvarande reglering avseende rån – i straffbestämmelsen bör ges exempel på omständigheter som kan medföra att en gärning är av mindre allvarlig art. En sådan utformning har fördelen att bestämmelsen blir mer informativ och ger bättre vägledning för den som ska tillämpa den. Som framgår av avsnitt 5.2 är integritetskränkningen vid stölder efter intrång i bostad eller annat liknande boende något som bör beaktas i större utsträckning än och det som motiverar den höjda straffnivån för dessa Graden av identitetskränkning är något som även bör ha betydelse vid bedömningen av om en gärning kan anses vara mindre allvarlig. Regeringen anser därför att det är en sådan omständighet som uttryckligen bör anges i bestämmelsen om gärningar av mindre allvarlig art. bör enligt regeringen inte värdet på det tillgripna nämnas i bestämmelsen. Även brott som rör begränsade ekonomiska värden kan av den drabbade upplevas som djupt integritetskränkande eller särskilt kännbara av något annat skäl (se prop. 2016/17:131 s. 55). I straffbestämmelsen om rån nämns inte heller det tillgripnas värde som en uttrycklig faktor som ska vägas in vid bedömningen av om förfarandet är av mindre allvarlig art. Regeringen utesluter visserligen inte att det tillgripnas värde kan vara en av flera omständigheter som kan beaktas inom ramen för en helhets- bedömning av om gärningen varit av mindre allvarlig art. denna reglering är, som framgår ovan, emellertid att säkerställa att det är möjligt att göra en nyanserad bedömning när det handlar om mindre Bestämmelsen är avsedd att tillämpas restriktivt. värdet på det tillgripna skulle anges i straffbestämmelsen finns det en risk att det i rättstillämpningen skulle läggas alltför stor vikt vid denna För att avgöra om en gärning är av mindre allvarlig art måste en samlad bedömning göras av omständigheterna i det enskilda Regeringen föreslår alltså att om en gärning med hänsyn till integritets- kränkningen eller omständigheterna i övrigt är av mindre allvarlig art, ska det inte dömas för inbrottsstöld utan för annat brott som gärningen I promemorian anförs att de andra brott som förfaranden av mindre allvarlig art kan tänkas aktualisera i första hand är grov stöld och i Några remissinstanser invänder mot den slutsatsen. Hovrätten för framhåller att om förfarandet är så allvarligt att det kan rubriceras som grov stöld torde det mycket sällan finnas anledning att inte döma för inbrottsstöld. och anser att det kan leda till tillämpningsproblem om gärningar av mindre allvarlig art ska kunna bedömas som grov stöld. Regeringen konstaterar att syftet med att införa en bestämmelse för förfaranden av mindre allvarlig art är, som framgår ovan, att säkerställa att domstolen ges en fortsatt möjlighet att göra Det innebär att det inte kan uteslutas att förfaranden av mindre allvarlig art kan bedömas som grov stöld. tillgrepp som skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende och som bedöms vara av mindre allvarlig art ska bedömas som grov stöld bör det dock krävas att det finns någon annan omständighet vid gärningen, utöver intrånget, som talar för att brottet ska rubriceras som grovt. det inte någon annan försvårande omständighet bör brottet normalt bedömas som stöld av normalgraden. Omständigheten att tillgreppet skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende bör då i stället få genomslag vid bedömningen av straffvärdet. I likhet med vad som gäller i dag bör det, även om värdet på det tillgripna är obetydligt, inte komma i fråga att bedöma tillgreppet som ringa stöld (jfr rättsfallet NJA 1982 s. 102, där bedömde ett tillgrepp av en punschflaska som Prop. 2020/21:52 skett efter intrång i en persons bostad som stöld och inte som grov stöld). Samma principer som för konkurrens ska tillämpas. 5.5Försök, förberedelse och stämpling samt åtalsbegränsning Regeringens förslag: Försök, förberedelse och stämpling till inbrottsstöld ska kriminaliseras. Inbrottsstöld ska vara undantagen från reglerna om åtalsbegränsning för brott mot vissa närstående. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens såvitt gäller försök, förberedelse och stämpling. Promemorian lämnar inte något förslag avseende reglerna om åtalsbegränsning för brott mot vissa närstående. Remissinstanserna har inte några synpunkter på promemorians förslag och kommenterar inte frågan om åtalsbegränsning för brott mot vissa närstående. Skälen för regeringens förslag: Försök, förberedelse och stämpling till grov stöld är kriminaliserat (8 kap. 12 § ). Genom att stölder som skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende föreslås regleras i en särskild straffbestämmelse omfattas dessa brott inte av regleringen om osjälvständiga brott. Det finns dock inte något skäl att frångå den nu gällande ordningen. Regeringen föreslår därför att försök, förberedelse och stämpling till inbrottsstöld ska kriminaliseras. För de flesta av brotten i 8 kap. gäller en särskild begränsning i åklagarens åtalsrätt när brottet har begåtts mot vissa närstående (8 kap. 13 § ). Den innebär att åklagaren får väcka åtal för brott som förövats mot någon i den personkrets som nämns i bestämmelsen endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtalet är påkallat ur allmän synpunkt. Grov stöld, rån och grovt rån är dock undantagna från denna åtalsbegränsning. Genom att stölder som skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende föreslås regleras i en särskild straffbestämmelse skulle åklagaren få väcka åtal för ett sådant brott som förövats mot en sådan närstående endast om brottet anges till åtal av målsäganden eller åtalet är påkallat ur allmän synpunkt. Enligt regeringen bör emellertid samma ordning gälla som . Regeringen föreslår därför att bestämmelsen i 8 kap. 13 § kompletteras så att det framgår att det för inbrottsstöld inte finns någon särskild begränsning i åklagarens åtalsrätt. Systematiska stölder och hälerier 6.1Systematik som skäl att bedöma ett stöld- eller häleribrott som grovt Om en stöld är att anse som grov, döms för grov stöld till fängelse i lägst och högst (8 kap. 4 § första stycket ). Enligt paragrafens andra stycke ska det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt beaktas bl.a. om gärningen varit av särskilt farlig art. uttalade i sitt betänkande med förslag till lagstiftning om förmögenhetsbrott att rekvisitet särskilt farlig art bl.a. tar sikte på fall då gärningsmannen försett sig med särskilda tekniska hjälpmedel. Också en stöld som ingår i organiserad verksamhet av två eller flera angavs kunna rubriceras som grov även om inga särskilda tekniska hjälpmedel använts. Emellertid var det inte tillräckligt att flera personer handlat i förening, utan handlingen måste vara uttryck för ett visst mått av organisation eller yrkesmässighet. Eftersom detta ansågs vara svårt att uttrycka i lagtext valdes i stället uttrycket särskilt farlig art. Även en stöld där gärningsmannen handlar ensam och utan hjälpmedel kan vara av särskilt farlig art om gärningen visar på särskild förslagenhet eller synnerlig brottslig företagsamhet. (Se SOU 1940:20 s. I propositionen gavs inte några exempel på vilka typer av situationer som rekvisitet var tänkt att träffa (prop. 1942:4 med förslag till lag om ändring i vissa delar av strafflagen m. m. s. 87). Inte heller i samband med tillkomst gavs några exempel på vad som avses med rekvisitet särskilt farlig art. Departementschefen underströk emellertid att rubriceringen alltid ska ske med hänsyn tagen till samtliga omständigheter vid brottet och att lagtextens exempel på omständigheter som särskilt ska beaktas varken är uttömmande eller i och för sig avgörande. (Se prop. 1962:10 med förslag till brottsbalk s. B 193.) Om ett häleri är grovt, döms för grovt häleri till fängelse i lägst och högst (9 kap. 6 § tredje stycket ). Även vid bedömningen av om ett häleribrott är grovt ska det särskilt beaktas bl.a. om gärningen varit av särskilt farlig art. Vid tillkomst angavs det inte i bestämmelsen om grovt häleri vilka omständigheter som särskilt skulle beaktas vid bedömningen av om ett brott var grovt. I samband med att ratificerade FN:s konvention mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen infördes nya häleriformer. Av förarbetena framgår att vid bedömningen av om brottet är grovt borde det i fråga om de nya häleriformerna beaktas vilka värden gärningen avsett samt om de brottsliga åtgärderna satts i system eller vidtagits inom ramen för en omfattande ekonomisk verksamhet (se prop. 1990/91:127 om tillträde till , m.m. s. 56). När maximistraffet för grovt häleri skärptes 1993 betonades allvaret i häleribrott som begås i stor omfattning, med internationell anknytning och som avser stora värden (se 1992/93:141 om ändring i m.m. s. 37–38). 2020/21:52 förtydligades bestämmelsen om grovt häleri genom att det uttryckligen infördes omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Av förarbetena till lagändringen framgår att om gärningen varit av särskilt farlig art – t.ex. därför att den föregåtts av planering, bedrivits inom ramen för organiserad brottslighet, haft internationell anknytning eller liknande – bör detta tala för att brottet bedöms som grovt (se prop. 2016/17:131 s. 63). 6.2 Behovet av att kunna beakta systematiska inslag ytterligare Systematik kan beaktas på olika sätt För gradindelade brott kan systematiska inslag beaktas på så sätt att dessa omständigheter medför att brottet bedöms som grovt. För en del brott anges systematik uttryckligen i straffbestämmelsen som något som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt.