prop · H70374 · 2020-02-04 00:00:00 — arrangemang där det i förväg – för – fastställs metoder och principer för att fastställa skattemässigt godtagbara priser för transaktioner mellan parter som befinner sig i ekonomisk intressegemenskap (internationellt används begreppet Advance Pricing Arrangement, APA), kan inte anses utgöra en safe harbour-regel. För att detta kännetecken ska vara tillämpligt krävs att reglerna är unilaterala. Med unilateralt avses att en stat eller jurisdiktion ensidigt förbinder sig till en åtgärd. Detta innebär att regler som överenskommits mellan två eller flera stater eller jurisdiktioner (dvs. bi- respektive multilaterala regler) inte omfattas av kännetecknet. Bedömningen ska göras utifrån de stater eller jurisdiktioner som är inblandade i arrangemanget. En safe harbour-regel som är i enlighet med internationell konsensus på området, såsom denna har kommit till uttryck i exempelvis riktlinjer för internprissättning, kan inte sägas vara unilateral och omfattas därmed inte av detta kännetecken. Kännetecknet är tillämpligt oavsett om en av de viktigaste fördelarna med arrangemanget är en skatteförmån eller inte (se 12 §). Övervägandena finns i avsnitt 5.5.9. I paragrafen regleras ett av de kännetecken avseende internprissättning som kan göra ett gränsöverskridande arrangemang rapporteringspliktigt. Paragrafen genomför kännetecknet som finns i kategori E.2 i del II i bilaga IV till DAC. Av första stycket framgår att kännetecknet omfattar arrangemang som innefattar överföring av svårvärderade immateriella tillgångar mellan anknutna personer. Exempel på arrangemang som omfattas av detta kännetecken är arrangemang som innefattar överföringen av en immateriell tillgång som endast delvis är utvecklad för överföringen eller som inte förväntas exploateras kommersiellt förrän efter överföringen. I paragrafens andra stycke återfinns en definition av begreppet svårvärderade immateriella tillgångar. Definitionen motsvarar den definition som finns i DAC 6, vilken följer definitionen av detta begrepp i riktlinjer för internprissättning. Med svårvärderade immateriella tillgångar avses immateriella tillgångar eller rättigheter till immateriella tillgångar för vilka 1. tillförlitliga jämförbara transaktioner saknas då de överförs, och 2. beräkningarna av framtida kassaflöden eller inkomster som väntas kunna härledas ur den immateriella tillgången eller de antaganden som används vid värderingen av den immateriella tillgången är mycket osäkra då transaktionen inleddes, vilket gör det svårt att förutsäga värdet på den immateriella tillgången för överföringen. Kännetecknet är tillämpligt oavsett om en av de viktigaste fördelarna med arrangemanget är en skatteförmån eller inte (se 12 §). Övervägandena finns i avsnitt 5.5.9. I paragrafen regleras ett av de kännetecken avseende internprissättning som kan göra ett gränsöverskridande arrangemang rapporteringspliktigt. Paragrafen genomför kännetecknet som finns i kategori E.3 i del II i bilaga IV till DAC. I bestämmelsen regleras arrangemang som innefattar en koncernintern gränsöverskridande överföring av funktioner, risker eller tillgångar och där den överförande partens förväntade resultat före finansiella poster och skatter efter överföringen är av vad det förväntade resultatet skulle ha varit om överföringen inte hade gjorts. Ett exempel är om ett företag i en stat eller jurisdiktion, som en del i en koncernintern omstrukturering, säljer merparten av sina inkomstbringande tillgångar till ett närstående företag i en annan stat eller jurisdiktion. Ett annat exempel är om en multinationell företagsgrupp har varumärken och andra liknande immateriella tillgångar i ett bolag i stat A och långsiktiga leverantörsavtal i ett bolag i stat B. Efter att koncernen förvärvat en fullfjädrad distributör, överför koncernen det förvärvade bolagets varumärke och liknande immateriella tillgångar till bolaget i stat A och Prop. 2019/20:74 dess långsiktiga leverantörsavtal till bolaget i stat B, helt i enlighet med Kännetecknet är tillämpligt oavsett om en av de viktigaste fördelarna med arrangemanget är en skatteförmån eller inte (se 12 §). Övervägandena finns i avsnitt 5.5.9. Lagen träder i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 10. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet I paragrafen finns bestämmelser om de ändamål för vilka personuppgifter får behandlas enligt lagen. Ändringen innebär att handläggning enligt 33 b kap. skatteförfarandelagen (2011:1244) läggs till ändamålen för vilka personuppgifter får behandlas. Övervägandena finns i avsnitt 9. Lagen träder i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 10. 12.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) I paragrafen finns bestämmelser om skattesekretess. I tredje stycket görs en komplettering som innebär att rapporterings- avgift läggs till bland avgifter som jämställs med skatt vid tillämpning av bestämmelsen. Bestämmelser om rapporteringsavgift finns i 49 c kap. skatteförfarandelagen (2011:1244). Övervägandena finns i avsnitt 8. Lagen träder i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 10. 12.4Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) I paragrafen anges lagens innehåll. Ändringen är en följd av att två nya kapitel, 33 b kap. och 49 c kap., införs i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6.1. Paragrafen, som anger vad som avses med särskilda avgifter, kompletteras med rapporteringsavgift. Bestämmelser om rapporteringsavgift finns i 49 c kap. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. I paragrafen, som är ny, anges kapitlets innehåll. I första stycket anges att det i kapitlet finns bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter till om rapporteringspliktiga arrangemang. Stycket innehåller också en hänvisning till lagen om rapporteringspliktiga arrangemang, i fråga om vad som utgör ett rapporteringspliktigt arrangemang. I andra stycket ges en översikt över kapitlets följande bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. I paragrafen, som är ny, anges i vilket syfte uppgifter om rapporterings- pliktiga arrangemang ska lämnas. Av första stycket framgår att det överordnade syftet med att uppgifterna lämnas är att de ska användas som underlag för utbyte av upplysningar med andra medlemsstater i EU och Europeiska kommissionen enligt vad som föreskrivs i 12 d § lagen om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning. 12 d–12 f §§ i den lagen syftar till att genomföra DAC 6. Första stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av andra stycket följer att uppgifterna även ska kunna användas av som underlag för skattekontroll och för analys av risker i skattesystemet. Med skattekontroll avses t.ex. att göra riskbaserade urval för skatterevisioner eller andra utredningsåtgärder för kontroll i enskilda fall eller att kontrollera att andra uppgifter som ska lämnas till ledning för beskattningen faktiskt lämnas och är korrekta. Med analys av risker i skattesystemet avses mer allmänna analyser av skattesystemet som kan leda t.ex. till rättsliga ställningstaganden från myndigheten eller att myndigheten uppmärksammar lagstiftaren på att det kan behöva göras en viss ändring. Uppgifterna ska inte lämnas till ledning för beskattningen. Av paragrafen, som är ny, framgår att begreppen hemvist, gränsöverskridande arrangemang, företag och anknutna personer har samma betydelse i förevarande kapitel som i lagen om rapporterings- pliktiga arrangemang. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1 och 5.4.3. Av paragrafen, som är ny, framgår att med begreppet medlemsstat avses en medlemsstat i Europeiska unionen. Av paragrafen, som är ny, framgår att begreppen person och behörig myndighet har samma betydelse i förevarande kapitel som i 7 § lagen (2012:843) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1 och 5.4.3. I paragrafen, som är ny, finns definitionen av begreppet rådgivare (i DAC 6 används begreppet förmedlare). Paragrafen genomför, tillsammans med 7 §, artikel 3.21 i DAC. Definitionen inbegriper två kategorier av rådgivare. För att uppfylla definitionen av rådgivare krävs även att personen har en viss anknytning till någon medlemsstat inom Europeiska unionen, se 7 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Med person avses i kapitlet detsamma som i 7 § lagen om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning. Detta medför bl.a. att en rådgivare inte begränsas till juridiska eller fysiska personer. Om en fysisk person, eller en grupp av personer, på t.ex. en revisionsbyrå tar fram det rapporteringspliktiga arrangemanget gör de detta inom ramen för sin anställning. En anställd har inte någon personlig uppgiftsskyldighet avseende ett arrangemang som han eller hon lämnat rådgivning om inom ramen för sin anställning. Skyldigheten ligger i stället hos arbetsgivaren. Det är den som klienten har ett avtalsförhållande med som omfattas av uppgiftsskyldigheten. En person kan vidare omfattas av definitionen av rådgivare redan innan det finns någon potentiell klient. Detta är t.ex. fallet med s.k. marknadsförbart arrangemang (eng. marketable arrangement) som utformas, marknadsförs, är klart för genomförande eller tillgängliggörs för genomförande utan att behöva anpassas i väsentlig omfattning till en viss klient (se artikel 3.24 i DAC). Om ett arrangemang inte är marknadsförbart rör det sig enligt terminologin i DAC 6 om ett s.k. anpassat arrangemang (eng. bespoke arrangement), se artikel 3.25 i DAC. Ett anpassat arrangemang kan, till skillnad från ett marknadsförbart arrangemang, inte existera innan det finns en klient eller potentiell klient vars förhållanden arrangemanget har anpassats till. Med rådgivare avses enligt första stycket en person som utformar, marknadsför, organiserar eller tillhandahåller ett rapporteringspliktigt arrangemang för genomförande eller som har hand om genomförandet. Denna första kategori omfattar exempelvis revisions- och advokatbyråer samt oberoende skatterådgivningsbyråer. Även ett företag som utformar ett arrangemang som ska genomföras av ett annat företag inom samma koncern kan omfattas av denna definition. Ett företag som utformar ett arrangemang för egen användning (s.k. in-house) är dock inte rådgivare utan är i stället att anse som användare, se 9 §. För att en person ska anses ha utformat ett arrangemang är det inte nödvändigt att denne har utformat samtliga delar i arrangemanget. räcka att personen i fråga har utformat vissa delar, om dessa delar är av avgörande betydelse för att syftet med arrangemanget ska kunna uppnås. För att ett arrangemang ska anses ha tillhandahållits krävs att det finns en i det närmaste färdig lösning, men alla detaljer behöver inte vara klara. Det ska finnas ett i princip fullständigt beslutsunderlag. Om en person tar fram och presenterar tre olika alternativ för en potentiell klient och samtliga dessa är färdiga att användas medför det att personen har tillhandahållit samtliga tre arrangemang. Även den som marknadsför eller organiserar ett rapporteringspliktigt arrangemang är att se som rådgivare enligt definitionen i första stycket. Detsamma gäller den som har hand om genomförandet av ett Att marknadsföra ett arrangemang innebär bl.a. att göra reklam för ett arrangemang i syfte att öka efterfrågan av arrangemanget (jfr definitionen av marknadsföring i Model Mandatory Disclosure Rules for CRS Avoidance Arrangements and Opaque Offshore Structures, punkt 46). Med rådgivare avses enligt andra stycket den som vet eller skäligen kan förväntas veta att denne har åtagit sig att, direkt eller genom andra personer, bidra till att utforma, marknadsföra, organisera eller tillhandahålla ett rapporteringspliktigt arrangemang för genomförande eller som har hand om ett genomförande. Med uttrycket bidrar till avses tillhandahåller hjälp, bistånd eller rådgivning, vilket är den formulering som används i DAC 6. Denna andra kategori av rådgivare omfattar exempelvis banker som bidrar med sina tjänster, t.ex. genom att öppna konton eller bevilja lån. För att banken ska omfattas krävs dock även att en banktjänsteman vet eller skäligen kan förväntas veta att banken har åtagit sig att, direkt eller genom andra personer, bidra till att utforma, marknadsföra, organisera eller tillhandahålla ett rapporteringspliktigt arrangemang för genomförande, eller ha hand om ett genomförande. banken endast bistår med att öppna ett bankkonto eller att bevilja ett lån, utan att ha tillgång till ytterligare information om arrangemanget bör således inte medföra att banken faller in under definitionen av rådgivare. Av artikel 3.21 andra stycket i DAC framgår bl.a. att bedömningen om en person omfattas av den andra kategorin rådgivare, ska göras med beaktande av relevanta fakta och omständigheter och på grundval av de upplysningar som finns att tillgå och den relevanta sakkunskap och förståelse som krävs för att tillhandahålla sådana tjänster, och om denne vet eller skäligen kan förväntas veta att hon eller han har åtagit sig att vara behjälplig med ett rapporteringspliktigt arrangemang. anses vara rådgivare eller inte kan alltså bero på vilken kompetens och kunskap den person besitter som är behjälplig inom banken. att den som är behjälplig med att öppna bankkontot eller att bevilja lånet även vet eller skäligen kan förväntas veta att denne åtagit sig att bistå vid t.ex. organiseringen eller förvaltningen av ett rapporteringspliktigt arrangemang. Det föreligger inte något krav enligt direktivet att en person som är behjälplig med bistånd eller råd ska efterfråga information för att kunna göra en bedömning om personen omfattas av lagstiftningen. Däremot ska personen använda den information som finns tillgänglig hos t.ex. en bank eller ett finansiellt institut vid bedömningen. Information som kan finnas tillgänglig kan t.ex. vara information som samlats in inom ramen för kundkännedomsförfarandet enligt penningtvättsregelverket. Personen i fråga ska även ha den kunskap och kompetens för att förstå innebörden av den information personen har att tillgå för att göra bedömningen. En person som arbetar på en banks juristavdelning bör med andra ord besitta den relevanta sakkunskap och förståelse som krävs för att veta om denne åtagit sig att vara behjälplig vid ett genomförande av ett rapporteringspliktigt arrangemang. Det krävs även att denna person har tillgång till relevanta fakta och omständigheter för att göra bedömningen om hjälpen som banken bistår med avser ett rapporteringspliktigt arrangemang. Vanligtvis bör inte rutinmässiga banktransaktioner, såsom överföring av pengar, tillgängliggörande av depåkonton eller dylikt, medföra att banken ska ses som en rådgivare då dessa rutintransaktioner till sin natur vanligtvis inte innehåller sådana upplysningar som medför att banktjänstemannen vet eller skäligen borde veta att tillhandahållandet är en del av ett rapporteringspliktigt arrangemang. Definitionen av rådgivare förutsätter även att det finns en koppling till ett rapporteringspliktigt gränsöverskridande arrangemang (se 5 och 12 §§ lagen om rapporteringspliktiga arrangemang). Vid tillämpningen av definitionen måste därför beaktas att ett anpassat arrangemang inte kan anses vara för handen innan det finns en klient eller potentiell klient som arrangemanget har anpassats till. Att en person beskriver olika tänkbara skatteupplägg i t.ex. en bok eller på en föreläsning kan således inte medföra att personen blir rådgivare i fråga om ett rapporteringspliktigt anpassat arrangemang. En person omfattas inte av definitionen av rådgivare om denne enbart har agerat ”bollplank” åt en annan person. Det torde t.ex. vara vanligt förekommande att det inom en koncern diskuteras frågor mellan koncernföretagen. I denna situation ska således det koncernföretag som genomför arrangemanget lämna uppgifterna, i egenskap av användare. Även när det gäller aktörer i rådgivningsbranschen torde det förekomma att de stämmer av och diskuterar frågor med varandra. Detta förekommer troligen oftare bland mindre rådgivningsföretag, där det inte finns kollegor inom företaget som kan fylla samma funktion. En sådan samtalspartner omfattas inte av definitionen av rådgivare. Paragrafen blir således inte tillämplig enbart för att någon har diskuterat en fråga med någon annan, eller för att någon annan har tillfrågats om vad gällande rätt eller koncernens policy innebär i ett visst avseende. Om en person däremot vänder sig till en person med specifik kompetens på ett visst område i syfte att få råd eller hjälp för att själv kunna tillhandahålla eller genomföra ett rapporteringspliktigt arrangemang är situationen annorlunda, särskilt om personen i fråga tar betalt för sina tjänster. Detsamma gäller om ett koncernföretag instruerar ett annat koncernföretag att genomföra ett rapporteringspliktigt arrangemang. 2019/20:74 En konsult som enbart svarar på en fråga om gällande rätt utan att känna till i vilket syfte svaret ska användas är inte att se som rådgivare. Ett utlåtande om de rättsliga effekterna av ett redan genomfört arrangemang är inte heller att se som rådgivning i paragrafens mening. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1. Paragrafen, som är ny, genomför, tillsammans med 6 §, artikel 3.21 i DAC. Av paragrafen framgår att det krävs att personen har viss anknytning till en medlemsstat inom EU för att omfattas av definitionen av rådgivare i 6 §. En sådan anknytning kan bestå antingen i att personen har hemvist i en medlemsstat (punkt 1), tillhandahåller tjänster avseende arrangemanget från ett fast driftställe i en medlemsstat (punkt 2), är registrerad i eller lyder under lagstiftningen i en medlemsstat (punkt 3), eller tillhör en bransch- eller yrkesorganisation för juridiska rådgivare, skatterådgivare eller konsulter i en medlemsstat (punkt 4). Paragrafen har placerats och i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Punkt 3 kan bli tillämplig t.ex. i fråga om handelsbolag och andra delägarbeskattade subjekt, som inte har någon skatterättslig hemvist och därför inte omfattas av punkt 1. Punkt 4 omfattar, för svenskt vidkommande, yrkesorganisationer som t.ex. och . Däremot omfattas inte mer löst sammansatta nätverk och samarbeten för juridiska rådgivare, skatterådgivare eller konsulter. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1. I paragrafen, som är ny, finns definitionen av begreppet uppgiftsskyldig rådgivare. Av första stycket framgår att med uppgiftsskyldig rådgivare avses i detta kapitel en rådgivare som har sådan anknytning till som avses i 7 §. Det ska röra sig om anknytning till genom att rådgivaren antingen ska 1) ha hemvist i , 2) tillhandahålla tjänster avseende arrange- manget från ett fast driftställe i , 3) vara registrerad i eller lyda under lagstiftningen i , eller 4) tillhöra en bransch- eller yrkesorganisation för juridiska rådgivare, skatterådgivare eller konsulter i , såsom t.ex. eller FAR. Av andra stycket framgår att en rådgivare inte är en uppgiftsskyldig rådgivare enligt första stycket om rådgivaren har en starkare anknytning till någon annan medlemsstat. Av samma stycke framgår även att anknytningens styrka avgörs i den ordning som följer av 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1. I paragrafen, som är ny, framgår definitionen av begreppet användare. Paragrafen genomför artikel 3.22 i DAC (i direktivet används begreppet berörd skattebetalare). Med användare avses den som 1. tillhandahålls ett rapporteringspliktigt arrangemang, 2. har ett rapporteringspliktigt arrangemang som är klart för genomförande, eller 3. har påbörjat genomförandet av ett rapporterings- pliktigt arrangemang. Med tillhandahålls (punkt 1) avses när en person tillhandahållits ett arrangemang av en rådgivare. Rådgivaren behöver dock inte uppfylla kriterierna för rådgivare enligt direktivet utan kan exempelvis vara en rådgivare som verkar i en stat eller jurisdiktion utanför EU och som inte har den anknytning som krävs för en rådgivare enligt direktivet (jfr 7 §). Med att en person har ett rapporteringspliktigt arrangemang som är klart för genomförande (punkt 2) avses att arrangemanget är klart för genomförande av den personen men att genomförandet ännu inte påbörjats. Punkt 2 har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Med påbörjat genomförandet (punkt 3) avses direktivets ”genomför det första steget” i ett rapporteringspliktigt arrangemang. Det är den aktuella personen som påbörjat genomförandet, av den aktuella personens del, av arrangemanget som avses. Det saknar således betydelse om någon annan som på något sätt medverkar i ett rapporteringspliktigt arrangemang redan har utfört en del av arrangemanget. Detta skulle t.ex. kunna vara fallet om flera bolag i en koncern är involverade i ett rapporteringspliktigt arrangemang och de olika bolagen genomför olika delar av arrangemanget. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1. I paragrafen, som är ny, regleras rådgivares uppgiftsskyldighet. Paragrafen genomför artikel 8ab.1 i DAC. Av paragrafen framgår att en uppgiftsskyldig rådgivare ska lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang till . Vad som avses med uppgiftsskyldig rådgivare framgår av 8 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om rådgivares uppgifts- skyldighet om rådgivaren har en lika stark anknytning till någon annan medlemsstat som till . Paragrafen genomför artikel 8ab.3 i DAC. Av paragrafen följer att om en uppgiftsskyldig rådgivare har lika stark anknytning till någon annan medlemsstat som till – och således som utgångspunkt är skyldig att lämna uppgifter om ett rapporterings- pliktigt gränsöverskridande arrangemang i båda staterna – behöver uppgifter inte lämnas till om motsvarande uppgifter redan har lämnats till den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Anknytningens styrka avgörs i den ordning som följer av 7 §. En rådgivare kan ha lika stark anknytning till två medlemsstater t.ex. om denne har hemvist i båda staterna. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.4. Av paragrafen, som är ny, framgår att en uppgiftsskyldig rådgivare inte behöver lämna uppgifter till om ett rapporteringspliktigt arrangemang om en annan rådgivare redan har lämnat föreskrivna uppgifter till eller motsvarande uppgifter till en behörig myndighet i någon annan medlemsstat. Paragrafen är således tillämplig i fall då det finns flera uppgiftsskyldiga rådgivare i fråga om samma arrangemang. För att en uppgiftsskyldig rådgivare inte ska behöva lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang krävs att en annan rådgivare redan har lämnat föreskrivna uppgifter. Om den andra rådgivaren inte har lämnat föreskrivna uppgifter kvarstår uppgiftsskyldigheten för den uppgiftsskyldige rådgivaren. Paragrafen genomför artikel 8ab.9 andra stycket i DAC. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.5. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om användares uppgiftsskyldighet. Paragrafen genomför artikel 8ab.6 i DAC. I första stycket anges i vilka fall en användare avseende ett gränsöverskridande arrangemang ska lämna uppgifter till om arrangemanget. Användaren är uppgiftsskyldig i de fall det inte finns någon rådgivare (punkt 1) eller om samtliga rådgivare är förhindrade att lämna fullständiga uppgifter om arrangemanget enligt 16 § på grund av tystnadsplikten för advokater, eller liknande bestämmelser i någon annan medlemsstat (punkt 2). Flera användare kan vara uppgiftsskyldiga för samma rapporteringspliktiga arrangemang (jfr dock 15 §). Punkt 1 omfattar dels de fall då en rådgivare överhuvudtaget inte varit inkopplad, t.ex. när ett arrangemang är framtaget internt inom ett företag, dels de fall då användaren har tagit hjälp av en aktör som saknar anknytning till EU och således inte omfattas av definitionen av rådgivare (se 7 §).