prop · H703198 · 2020-09-01 00:00:00 — Det kan dock uppstå situationer när åklagaren, eller någon annan myndighet som involveras under verkställigheten, har behov av att ta del av innehållet i själva beslutet. Förfarandet underlättas i ett sådant fall om beslutet finns direkt tillgängligt. Regeringen delar därför den bedömning som görs i promemorian att möjligheten att ställa upp ett krav på att beslutet om frysning ska översändas tillsammans med intyget bör utnyttjas. Detta krav bör framgå av den nya lagen. Av EU-förordningen framgår att intyget om frysning ska översättas till ett officiellt språk i den verkställande staten eller till något annat språk som den verkställande staten i en förklaring till kommissionen angett att den godtar (artikel 6). Det får däremot inte uppställas krav på att den utfärd- ande myndigheten även ska översätta beslutet om frysning (artikel 4.2). I skäl 28 i förordningen anges att medlemsstaterna bör uppmuntras att ange att de godtar ett eller flera andra språk, utöver statens officiella språk. Frågan är således om bör godta att intyget är skrivet på eller översatt till något annat språk än svenska. Regleringen i artikel 6 mot- svarar den som finns i ett flertal andra EU-rättsakter som rör straffrättsligt samarbete. har i samband med genomförandet av bl.a. rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut ansett att svenska, norska, danska och engelska bör godtas. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att norska och danska nu inte bör godtas, eftersom varken eller deltar i det aktuella samarbetet (regeringen gjorde motsvarande bedömning vid genomförandet av direktivet om en europeisk utredningsorder, prop. 2016/17:218 s. 165 f.). Bakgrunden till att även engelska har godtagits i samband med genomförandet av flera andra EU-rättsakter har varit att det kan antas vara svårt för många stater att ordna med översättningar till svenska, som kunskaperna i engelska och tillgången till översättare till engelska är god inom hela EU (se t.ex. prop. 2003/04:7 s. 107 f., 2004/05:115 s. 39 och 2010/11:43 s. 65). Som konstateras i promemorian har aktuellt intyg stora likheter med det intyg som används vid tillämpningen av ram- beslutet om verkställighet av frysningsbeslut. Regeringen anser därför att det finns goda skäl för att, i likhet med vad som gäller vid samarbete enligt rambeslutet, godta även engelska när ett intyg om frysning översänds hit enligt EU-förordningen. Intyg om frysning som sänds över till enligt artikel 4 bör alltså vara skrivna på eller översatta till svenska eller engelska. Detta bör framgå av den nya lagen. Åklagarens prövning och beslut Regeringens förslag: I ett beslut om erkännande och verkställighet enligt artikel 7.1 i EU-förordningen ska det anges vilket belopp eller vilken egendom som verkställigheten ska avse och om beslutet om frysning ska verkställas som ett beslut om beslag, penningbeslag eller kvarstad i brottmål. I förekommande fall ska det även anges om beslut om uppskov med verkställigheten har meddelats enligt artikel 10.1. Åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet, avbryt- ande av verkställigheten enligt artikel 8.4 och återställande av fryst egendom till ett brottsoffer ska motiveras. Detsamma ska gälla för åklagarens beslut att skjuta upp, ställa in eller i andra fall avbryta Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. promemorian föreslås inte någon regel om att åklagaren ska ange det belopp eller den egendom som verkställigheten ska avse i beslutet om erkännande och verkställighet. I promemorian föreslås vidare att beslut i fråga om att avbryta, skjuta upp eller ställa in verkställigheten ska innehålla skälen för beslutet. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslagen. Skälen för regeringens förslag Beslut om erkännande och verkställighet Av artikel 7.1 i EU-förordningen följer att den verkställande myndigheten, åklagaren, är skyldig att erkänna ett beslut om frysning som har översänts i enlighet med artikel 4 såvida det inte finns någon tillämplig Artikel 8.1 innehåller en uppräkning av de vägransgrunder som får åberopas. EU-förordningens vägransgrunder ska tillämpas direkt och bör inte kompletteras med någon annan reglering. konstateras att de till stor del överensstämmer med vägransgrunder som finns i andra EU-rättsakter på området (t.ex. rambesluten om verkställighet av frysningsbeslut respektive beslut om förverkande och direktivet om en europeisk utredningsorder). Som anges i promemorian torde viss vägled- ning för hur vägransgrunderna ska tillämpas därför kunna hämtas i de bedömningar som regeringen gjorde vid genomförandet av de rättsakterna (se t.ex. prop. 2004/05:115 s. 46 f. och prop. 2016/17:218 s. 136 f.). skäl 31–34 i EU-förordningen kan ge sådan vägledning. Det beslut som åklagaren ska meddela, i de fall ingen vägransgrund åberopas, benämns i EU-förordningen som ett beslut om erkännande och verkställighet (se t.ex. artikel 9.1 och 9.4). Ett sådant beslut ersätter inte det utländska beslutet om frysning utan innebär att åklagaren, i förord- ningens mening, erkänner beslutet om frysning och ger klartecken till att det får verkställas i . Som nämns i avsnitt 9.1 ska beslutet om frysning verkställas på samma sätt som ett inhemskt beslut om frysning som meddelats av en myndighet i den verkställande staten (artikel 7.1). Regelverket för verkställighet av ett svenskt beslut som fattats i syfte att säkra ett kommande förverkande skiljer sig åt beroende på om beslutet syftar till att säkra ett sak- eller Kvarstad i brottmål är den åtgärd som i svensk rätt används för att säkra ett visst värde inför ett kommande förverkande Prop. 2019/20:198 (26 kap. ). Om syftet är att säkra förverkande av ett visst föremål är det i stället bestämmelserna om beslag som blir tillämpliga (främst 27 kap. ). Är det fråga om att säkra egendom i form av pengar, fordran eller annan rättighet som kan antas vara föremål för penningtvätt eller avsedd för finansiering av vissa former av särskilt allvarlig brottslighet kan det i stället bli aktuellt att tillämpa reglerna om penningbeslag (se lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall och lagen om straff för penningtvättsbrott). Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att åklagaren, för att klargöra vilka svenska bestämmelser som ska tillämpas vid verkställigheten enligt artikel 7.1, i sitt beslut om erkännande och verkstäl- lighet bör ange om det utländska frysningsbeslutet ska verkställas som ett beslut om beslag, penningbeslag eller kvarstad i brottmål. Bedömningen av vilket regelverk som ska tillämpas bör göras utifrån det utländska beslutets innebörd och syfte. Detta krav på innehållet i åklagarens beslut bör framgå av den nya lagen. Genom att det slås fast enligt vilka bestäm- melser beslutet om frysning ska verkställas, blir det i verkställighetshänse- ende att jämställa med ett svenskt beslut om beslag, penningbeslag eller kvarstad. Motsvarande ordning gäller enligt lagen om verkställighet av frysningsbeslut (3 kap. 6 §) och lagen om en europeisk utredningsorder (3 kap. 19 § andra stycket). För att underlätta verkställigheten anser regeringen att beslutet om erkännande och verkställighet även bör innehålla en uppgift om vilket belopp eller vilken egendom som ska frysas. Detta krav bör framgå av den nya lagen. Enligt artikel 10 i EU-förordningen kan verkställigheten av ett beslut om frysning skjutas upp i vissa fall. Om åklagaren beslutar om sådant uppskov i samband med beslutet om erkännande och verkställighet, bör det framgå av sistnämnda beslut. Även detta krav bör framgå av den nya lagen. I EU-förordningen finns vissa regler om tidsfrister för att fatta beslut i fråga om erkännande och verkställighet (artikel 9) och om krav på att den verkställande myndigheten i vissa situationer ska informera och samråda med den utfärdande myndigheten (t.ex. artiklarna 8, 10 och 25). Förutom dessa bestämmelser innehåller EU-förordningen i princip inte några regler om den verkställande myndighetens handläggning av frågan om ett beslut om frysning ska erkännas och verkställas eller inte. Det får i stället vara upp till varje medlemsstat att besluta om (se artikel 23.1). Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att de regler som finns i bl.a. , förundersökningskungörelsen och för- valtningslagen om åklagarens handläggning av ärenden inte är tillämpliga vid åklagarnas handläggning av nu aktuella ärenden. Om det bedöms fin- nas behov av särskilda förfaranderegler bör dessa således föras in i den nya lagen. Regeringen har vid genomförandet av liknande EU-rättsakter på om- rådet bedömt att behovet av förfaranderegler för åklagarens handläggning är begränsat (se t.ex. prop. 2014/15:116 s. 70 angående rådets rambeslut 2009/829/RIF om tillämpning mellan Europeiska unionens medlemsstater 2019/20:198 av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om övervakningsåtgär- der som ett alternativ till tillfälligt frihetsberövande). Skälet till det har framför allt varit att åklagaren inte ska göra någon materiell prövning av de omständigheter eller överväganden som ligger bakom det utländska be- slutet och att prövningen således är av formellt slag och endast innefattar en kontroll av att förutsättningar för erkännande och verkställighet före- ligger. Samma skäl gör sig gällande i fråga om behovet av förfaranderegler i nu aktuella ärenden. Utgångspunkten bör därmed vara densamma som vid genomförandet av de tidigare EU-rättsakterna, dvs. att behovet är be- gränsat. I förordningen finns bestämmelser om ett antal olika beslut, utöver beslutet i fråga om erkännande och verkställighet enligt artikel 7.1, som åklagaren kan behöva fatta under handläggningen av ett ärende, t.ex. beslut att återställa fryst egendom till ett brottsoffer eller att avbryta, skjuta upp eller ställa in verkställigheten. I avsnitt 9.7 föreslås att rättegångs- balkens regler om domstols handläggning i brottmål ska tillämpas när domstol fattar beslut i ärenden enligt EU-förordningen, vilket bl.a. innebär att reglerna i 30 kap. om motivering av beslut gäller för domstolen. Någon motsvarande regel för en åklagares beslut finns inte. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att det är rimligt att uppställa ett krav på att åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet ska motiveras. Detsamma gäller angående beslut i vilka åklagaren prövat frågan om avbrytande av verkställigheten enligt arti- kel 8.4 i EU-förordningen eller om återställande av fryst egendom till brottsoffer enligt artikel 29.2. Av artikel 10.2 i EU-förordningen följer att åklagaren är skyldig att skriftligen rapportera till den utfärdande myndigheten om ett meddelat beslut om uppskov med verkställigheten. Vid en sådan rapportering ska även grunderna för uppskovet anges. Det är mot den bakgrunden lämpligt att också ställa upp ett krav på att åklagarens beslut att skjuta upp verk- ställigheten ska motiveras. Även ett beslut om att ställa in verkställigheten eller om att, i andra fall än som avses i artikel 8.4, avbryta verkställigheten bör innehålla skälen för beslutet. Dessa krav på motivering bör anges i den nya lagen. Regeringen anser dock att det saknas anledning att, som föreslås i promemorian, ställa upp krav på att beslut att inte skjuta upp, ställa in eller i andra fall än enligt artikel 8.4 avbryta verkställigheten ska motiveras. En justering i förhållande till förslaget i promemorian bör därför göras i detta avseende. Regeringens bedömning: Det behöver inte införas några kompletter- ande lagbestämmelser till artikel 32 i EU-förordningen. Det finns i stor utsträckning regler i svensk rätt som är direkt tillämp- liga när ett utländskt beslut om frysning ska verkställas i . I vissa avseenden finns det dock behov av att införa kompletterande bestäm- melser. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig särskilt i Skälen för regeringens bedömning: När ett utländskt beslut om frysning har erkänts ska det enligt artikel 7.1 i EU-förordningen verk- ställas på samma som sätt som ett svenskt beslut om frysning, såvida det inte finns grund för uppskov enligt artikel 10. Av artikel 23.1 framgår vidare att verkställigheten ska regleras av rätten i den verkställande staten och att dess myndigheter har ensam behörighet att besluta om förfarandet för verkställigheten och om alla åtgärder i samband därmed. I avsnitt 9.3 föreslås att åklagaren i beslutet om erkännande och verk- ställighet ska ange om beslutet om frysning ska verkställas med tillämp- ning av bestämmelserna om beslag, penningbeslag eller kvarstad i brott- mål. Det innebär att ett utländskt beslut om frysning, vilket kommit att jämställas med ett beslut om beslag eller penningbeslag, ska verkställas med tillämpning av bestämmelserna om verkställighet av beslag i 27 kap. och, i förekommande fall, 9 § andra stycket lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller 13 § andra stycket lagen om straff för penningtvättsbrott. Av bestämmelserna i 27 kap. följer bl.a. att egendomen ska tas i förvar (10 §), att den från vilken beslaget har gjorts ska underrättas om åtgärden (11 §) och att det ska föras protokoll över beslaget (13 §). Om beslutet om frysning ska verkställas som ett beslut om kvarstad i brottmål, kommer frysningsbeslutet att jämställas med ett beslut om kvarstad som har beslutats av en svensk domstol. Det innebär att utsökningsbalken blir till- ämplig i samma utsträckning som om det hade varit ett svenskt beslut om kvarstad som skulle verkställas och att det är som verkställer beslutet (se 26 kap. 8 § ). Iartikel 32 i EU-förordningen anges att den verkställande myndigheten, så snart ett beslut om frysning har verkställts, ska underrätta kända berörda personer om verkställigheten. Underrättelse ska ske i enlighet med för- faranden i den verkställande statens rätt. Regler om underrättelse till berörda personer om beslut om beslag och om verkställighet av beslut om kvarstad finns i 27 kap. 11 § och i utsökningsförord- ningen (se 15 kap. 3 § och t.ex. 6 kap. 9 § första stycket första och tredje meningarna och andra stycket). Underrättelseskyldigheten fullgörs i regel av respektive . Som konsta- teras i promemorian är det således i svenska förfaranden inte den verkställande myndigheten, i den mening som avses i artikel 2.9 i EU- förordningen, som fullgör underrättelseskyldigheten. Regeringen delar dock den bedömning som görs i promemorian att den omständigheten inte medför behov av att införa kompletterande regler till artikel 32. Att underrättelseskyldigheten, i enlighet med nationell rätt, kan fullgöras av den myndighet som de facto verkställer beslutet om frysning får anses vara förenligt med förordningens syfte och utgöra den mest rimliga tolkningen av bestämmelserna i fråga. I stor utsträckning finns det alltså regler i svensk rätt som är direkt tillämpliga när ett utländskt beslut om frysning ska verkställas här enligt EU-förordningen. I vissa avseenden finns det dock behov av kompletter- ande bestämmelser. Nedan redogörs närmare för det behovet och för de nya bestämmelser som regeringen föreslår. 2019/20:198 9.4.2 Särskilda regler om när beslutet om frysning ska verkställas som ett beslut om beslag Regeringens förslag: När ett beslut om frysning ska verkställas som ett beslut om beslag får husrannsakan, kroppsvisitation eller kropps- besiktning göras med tillämpning av reglerna i 28 kap. rätte- Om beslutet om frysning avser en försändelse som väntas komma in till ett befordringsföretag, får åklagaren begära att rätten beslutar om att försändelsen, när den kommer in, ska hållas kvar i avvaktan på att verk- I brådskande fall ska ett sådant beslut kunna fattas av en Vid denna typ av beslut ska i huvudsak samma förfarande till- ämpas som när motsvarande beslut meddelas med stöd av rättegångs- Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets åt- gärden ska vidtas. Husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning och kvarhållande av en försändelse ska få användas även om den gärning som beslutet om frysning avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag, om det för gärningen kan dömas till fängelse i den utfärdande staten. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. promemorian används uttrycket den andra medlemsstaten i stället för den Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslagen. advokatsamfund ställer sig principiellt tveksamt till förslaget att begränsa kravet på dubbel straffbarhet för att bl.a. husrannsakan ska kunna göras men anser, vid en samlad bedömning, att förslaget i konsekvens med föreslagna 1 kap. 3 § kan lämnas utan erinran. Skälen för regeringens förslag Som anges i avsnitt 7.1 får beslag beslutas i en svensk förundersökning endast avseende egendom som finns tillgänglig, med undantag för beslut om beslag enligt lagen om verkställighet av frysningsbeslut. efter föremål som kan tas i beslag får vissa tvångsmedel användas. tvångsåtgärder som främst kan bli aktuella att använda är husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Först när man hittat föremålet fattas beslut om beslag. I ett ärende om erkännande och verkställighet av ett beslut om frysning finns det redan ett beslut motsvarande beslag när verkställighet ska ske. För att åklagaren ska kunna verkställa det utländska beslutet om frysning krävs i regel att föremålet eftersöks. För sådant eftersökande kan det komma att krävas att åklagaren har tillgång till olika tvångs- Vid genomförandet av rambeslutet om verkställighet av frysnings- beslut konstaterade regeringen att principen om ömsesidigt erkännande, som ligger till grund för erkännandet av ett frysningsbeslut, kan omintetgöras om den verkställande myndigheten inte har en faktisk möjlighet att verkställa beslutet eller om kraven för att vidta andra tvångsåtgärder är så högt ställda att de i praktiken omöjliggör verkställig- het (prop. 2004/05:115 s. 67 f.). Mot denna bakgrund infördes en möjlig- het att göra husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning enligt Prop. 2019/20:198 reglerna i 28 kap. i de fall ett beslut om frysning ska verkställas med tillämpning av reglerna om beslag (3 kap. 10 § första stycket lagen om verkställighet av frysningsbeslut). Regeringen anser att det saknas skäl att i detta avseende göra någon annan bedömning än den som gjordes när det rambeslutet genomfördes. Det bör således, som föreslås i promemorian, införas kompletterande bestämmelser till EU-förordningen om att husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får göras när ett utländskt beslut om frysning ska verkställas som ett beslut om beslag. I likhet med vad som gäller enligt lagen om verkställighet av frysningsbeslut bör dessa tvångsåtgärder kunna användas under de förutsättningar och på sådant sätt som anges i 28 kap. . Det innebär bl.a. att en sådan åtgärd får användas endast om det är proportionerligt i det enskilda fallet. Se vidare nedan angående frågan om krav på dubbel straffbarhet. Enligt 27 kap. 9 § får domstol, på begäran av åklagare eller förundersökningsledare, besluta att en försändelse som får tas i beslag och som väntas komma in till ett befordringsföretag ska hållas kvar till dess att frågan om beslag har avgjorts. I ärenden om erkännande och verkställighet av ett beslut om frysning är den frågan emellertid redan avgjord genom det utländska beslutet om frysning. Det skulle dock kunna uppkomma behov av att en försändelse som omfattas av ett beslut om frysning och som förväntas komma in till ett befordringsföretag hålls kvar. En sådan åtgärd skulle alltså inte vidtas i avvaktan på en prövning av frågan om beslag, utan i avvaktan på att beslutet om frysning verkställs genom att föremålet tas om hand. Kompletterande regler om att denna typ av åtgärd ska kunna vidtas bör därför införas i den nya lagen. Bestämmel- serna i 27 kap. 9 § bör i allt väsentligt tillämpas för ett sådant kvarhållande. Motsvarande reglering finns i lagen om verkställighet av frysningsbeslut (3 kap. 10 § andra stycket). Behörig domstol att pröva åklagarens begäran bör vara den tingsrätt inom vars domkrets åtgärden ska äga rum. Liksom i bör det även möjliggöras för att ett sådant beslut om kvarhållande i brådskande fall ska kunna fattas av åklagaren (jfr 27 kap. 9 a §). Åklagaren ska då utan dröjsmål skriftligen anmäla beslutet till rätten, som skyndsamt ska pröva ärendet. Om ett för- ordnande om att hålla kvar en försändelse har upphört att gälla innan rätten har prövat ärendet, ska åklagaren anmäla åtgärden till . Åtgärderna ska kunna vidtas trots att det inte är fråga om dubbel straff- barhet I syfte att kunna verkställa det utländska beslutet om frysning kommer åklagaren alltså att kunna använda sig av ett antal olika tvångsåtgärder. Åtgärderna bör få användas under de förutsättningar som anges för respektive åtgärd i . Vid tillämpning av lagen om verkställighet av frysningsbeslut får tvångsåtgärderna kroppsbesiktning och kroppsvisitation användas endast om den gärning som beslutet om frysning avser också utgör ett brott enligt svensk rätt. För att kunna göra husrannsakan och besluta om kvarhållande av en försändelse uppställs däremot inte något sådant krav (3 kap. 10 § 2019/20:198 tredje stycket). En förutsättning är dock att det för gärningen kan dömas till fängelse i den andra medlemsstaten. Regeringen delar bedömningen som görs i promemorian att det i fråga om husrannsakan och kvarhållande av försändelse som föreslås kunna ske vid verkställighet av beslut om frysning enligt EU-förordningen saknas anledning att nu göra en annan bedömning avseende dubbel straffbarhet. Något krav på dubbel straffbarhet bör således inte ställas upp för att sådana åtgärder ska kunna vidtas. Däremot bör det, liksom enligt lagen om verkställighet av frysningsbeslut, uppställas krav på att det för gärningen i fråga ska kunna dömas till fängelse i den utfärdande staten. Vad gäller kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns det dock anled- ning att överväga en annan ordning än den som valdes vid genomförandet av rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut. Regeringen föreslår i denna proposition att åklagaren vid tillämpningen av EU-förordningen ska ha möjlighet att vägra erkännande och verkställighet av ett beslut om frysning om det inte föreligger dubbel straffbarhet och det inte är fråga om ett s.k. listbrott (se avsnitt 6.5). Någon sådan möjlighet finns inte enligt den lag som genomför rambeslutet. De situationer när det skulle kunna bli aktuellt att vidta de aktuella tvångsåtgärderna, trots att det inte föreligger dubbel straffbarhet, kan därför tänkas bli färre vid en tillämpning av EU- förordningen. För att uppnå syftet med förordningen bör tillgången till de tvångsåtgärder som krävs för att verkställa det erkända beslutet i så stor utsträckning som möjligt korrespondera med utrymmet att erkänna beslutet om frysning. Regeringen delar därför den bedömning som görs i promemorian att åklagaren, om denne i ett enskilt fall anser att förutsätt- ningarna för att erkänna och verkställa ett beslut om frysning är uppfyllda trots att det inte föreligger dubbel straffbarhet, så långt som möjligt bör ges tillgång till effektiva tvångsåtgärder för att faktiskt kunna verkställa beslutet. I detta sammanhang kan också framhållas att regeringen vid genomförandet av direktivet om en europeisk utredningsorder, som också grundar sig på principen om ömsesidigt erkännande, gjorde bedömningen att det inte skulle uppställas något absolut krav på dubbel straffbarhet för att verkställa en annan medlemsstats beslut om kroppsvisitation och kroppsbesiktning (3 kap. 7 § 1 lagen om en europeisk utredningsorder). Regeringen anser mot denna bakgrund att det inte heller avseende kroppsvisitation eller kroppsbesiktning bör krävas att den gärning som be- slutet om frysning avser ska motsvara ett brott enligt svensk lag för att åtgärderna ska kunna vidtas vid verkställigheten av beslutet.