prop · H703150 · 2020-04-07 00:00:00 — den part som har rätt till informationen, dvs. syftar de aktuella informationsskyldigheterna till att arbetstagare ska få rätt villkor vid utstationering. Det är dock inte arbetstagaren utan arbets- arbetsgivare, bemanningsföretaget, som ska ha rätt till Det är bemanningsföretaget som riskerar att drabbas av en Prop. 2019/20:150 skada om företaget inte får rätt information. Om en sådan brist på information leder till att arbetstagaren får en för låg lön, kan bemannings- företaget bli skadeståndsskyldigt i förhållande till arbetstagaren. Eftersom informationsskyldigheten bör gälla kundföretaget i för- hållande till motparten i ett tjänsteavtal ligger skadeståndet som sanktion närmast till hands. Skadeståndsskyldigheten bör omfatta ersättning för den skada som har uppstått för bemanningsföretaget till följd av att informationen inte har lämnats. Som Arbetsdomstolen anger bör i lag- texten ordet förlust användas i enlighet med vad som gäller i övriga skadeståndsbestämmelser i uthyrningslagen. En sådan förlust skulle kunna uppstå om arbetsgivaren på grund av bristande information inte ger en ut- stationerad arbetstagare rätt villkor och därför själv blir skadestånds- skyldig gentemot arbetstagaren. Någon möjlighet till allmänt skadestånd bör dock inte finnas. En skyldighet att betala ekonomiskt skadestånd får anses vara tillräckligt effektiv för att säkerställa att informations- skyldigheten fullgörs, som den inte går längre än vad som krävs utifrån det syfte som ska uppnås med sanktionen. 12.1Ändrade rättegångsregler i utstationeringslagen Regeringens förslag: Mål om tillämpningen av författningsreglerade villkor som gäller vid långvarig utstationering och om arbetsgivarens skyldighet att upplysa arbetstagare om den sammanlagda tid som en eller flera arbetstagare har varit utstationerade för att utföra samma arbete på samma plats ska handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister, i den mån tvisten rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utredningens förslag anges inte att det bara gäller i den mån tvisten rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag: Tvister om kollektivavtal och andra tvister rörande förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (arbets- tvister) handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister med Arbetsdomstolen som slutinstans. I dessa tvister kan den avtals- slutande arbetstagarorganisationen i vissa fall föra talan direkt i Arbets- domstolen. Den avtalsslutande arbetstagarorganisationen har under vissa förutsättningar möjlighet att föra talan för sina medlemmar eller före detta medlemmar. En arbetstagare som själv vill föra sin talan kan inte föra talan direkt i Arbetsdomstolen utan måste alltid börja vid tingsrätt med möjlig- het att överklaga till Arbetsdomstolen. 2019/20:150 I nuvarande 25 § utstationeringslagen anges vilka tvister enligt den lagen som ska handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister. Det gäller bl.a. mål som rör lagreglerade villkor inom den hårda kärnan. Även mål om villkoren vid långvarig utstationering bör handläggas enligt den lagen. I allmänhet torde sådana tvister röra förhållandet mellan arbets- givare och arbetstagare. För att utesluta möjligheten att lagen om rätte- gången i arbetstvister pekas ut som tillämplig rättegångsordning för något mål som inte rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare bör detta anges som en förutsättning. Även mål som rör den i avsnitt 7.4 föreslagna utökade upplysnings- skyldigheten för arbetsgivare bör handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister, då sådana mål rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att mål om tillämpningen av författningsreglerade villkor som gäller vid långvarig utstationering och mål om arbetsgivarens upplysningsplikt ska handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister, i den mån tvisten rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Regeringens förslag: I mål om tillämpningen av de författnings- reglerade villkor som gäller vid långvarig utstationering ska tillämpas det som gäller om preskription enligt svensk lag eller annan författning i fråga om de arbets- och anställningsvillkor som målet rör. I mål om arbetsgivares skyldighet att upplysa arbetstagare om och i så fall under vilken sammanlagd tid en eller flera arbetstagare har varit utstationerade för att utföra samma arbete på samma plats ska bestämmelserna i lagen om medbestämmande i arbetslivet tillämpas när det gäller inom vilken tid förhandling ska begäras eller talan väckas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Bestämmelsen i utredningens förslag har dock en annan redaktionell ut- formning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag Författningsreglerade villkor vid långvarig utstationering I avsnitt 7.1 föreslås att en arbetsgivare vid långvarig utstationering på arbetstagaren ska tillämpa de arbets- och anställningsvillkor som enligt svensk lag eller annan författning tillämpas på arbetstagare i motsvarande situation, med vissa undantag. Det görs inte någon uppräkning av vilka författningar som kan komma i fråga. En fråga som uppstår är vilka tids- frister och preskriptionsregler som ska tillämpas när det gäller en ut- stationerad arbetstagares krav enligt sådana författningsreglerade villkor som blir tillämpliga först vid långvarig utstationering. Det är enligt rege- ringens mening lämpligast att samma preskriptionsregler ska gälla som normalt gäller enligt den författning som är aktuell i det enskilda fallet. Detta motsvarar utredningens förslag, som inte heller någon remissinstans har invänt emot. Bestämmelsen bör dock av tydlighetsskäl utformas något Prop. 2019/20:150 annorlunda än vad utredningen föreslår. I mål om tillämpningen av de författningsreglerade villkor som gäller vid långvarig utstationering bör det tillämpas som gäller om preskription enligt svensk lag eller annan författning i fråga om de arbets- och anställningsvillkor som målet rör. Den utökade upplysningsskyldigheten för arbetsgivare I avsnitt 7.4 föreslås en skyldighet för arbetsgivare att upplysa en ut- stationerad arbetstagare om han eller hon ersätter en annan arbetstagare. Det är en vanlig ordning att svensk arbetsrättslig lagstiftning hänvisar till preskriptionsfristerna i medbestämmandelagen. I mål om flera av de skyldigheter som arbetsgivare har enligt utstationeringslagen tillämpas också medbestämmandelagens preskriptionsfrister. Det är rimligt att det- samma ska gälla i mål om en utökad upplysningsskyldighet. Med- bestämmandelagens preskriptionsbestämmelser bör därför tillämpas i denna del när det gäller den tid inom vilken förhandling ska begäras eller talan väckas. 12.2Ändrade rättegångsregler i uthyrningslagen Regeringens förslag: Den hänvisning till preskriptionsreglerna i lagen om medbestämmande i arbetslivet som görs i fråga om skade- ståndstalan enligt lagen om uthyrning av arbetstagare ska inte gälla i fråga om skadestånd för brott mot kundföretags skyldigheter att lämna information till bemanningsföretag. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Bestämmelsen i utredningens förslag har dock en annan redaktionell ut- formning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag: Uthyrningslagen behandlar endast skyldigheter som kundföretag och bemanningsföretag har i förhållande till arbetstagare. I avsnitt 6.4 och 6.5 föreslås att det ska införas nya skadeståndssanktionerade informationsskyldigheter i den lagen som rör förhållandet mellan kundföretag och bemanningsföretag. Reglerna om preskription och rättegång i uthyrningslagen kan därför behöva justeras. I 16 § uthyrningslagen hänvisas det till vissa bestämmelser i med- bestämmandelagen vad gäller preskription av skadeståndstalan. Dessa arbetsrättsliga preskriptionsregler bör inte tillämpas på nu aktuella skade- ståndsfordringar. I stället bör vanliga preskriptionsregler tillämpas. Det som sägs i uthyrningslagen om att medbestämmandelagens preskriptions- regler ska tillämpas bör därför inte gälla när en talan gäller skadestånd på grund av ett kundföretags överträdelse av skyldigheterna att informera bemanningsföretag. I 17 § uthyrningslagen anges att mål mellan arbetstagare och bemanningsföretag eller mellan arbetstagare och kundföretag ska hand- läggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister. Tvister om de nu aktuella informationsskyldigheterna kommer inte att gälla mål mellan arbetstagare och ett kund- eller bemanningsföretag. I stället kommer det 2019/20:150 att handla om mål mellan två näringsidkare. En tvist om skadestånd på grund av att kundföretaget har brutit mot informationsskyldigheterna torde aldrig kunna utgöra en arbetstvist. Mål om skadeståndsskyldigheterna bör handläggas av de allmänna domstolarna enligt reglerna i . Det krävs därmed inte någon ändring av 17 § uthyrningslagen. 13Ändring i lagen om rättegången i arbetstvister Regeringens förslag: Kommuner och Landsting ska ändras till Kommuner och Regioner i lagen om rättegången i arbetstvister. Skälen för regeringens förslag: bytte Kommuner och Landsting namn till Kommuner och Regioner. I lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister förekommer namnet Kommuner och Landsting i 3 kap. 3 och 4 §§. Lagen bör därför ändras i dessa delar. bör vissa mindre språkliga ändringar göras. Någon ändring i sak är inte avsedd. 14Följdändringar i andra lagar Regeringens förslag: Det ska göras följdändringar i 1.lagen om anställningsskydd, 3.lagen om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktions- avgifter vid utstationering. Utredningens och promemorians förslag: Varken utredningen eller promemorian har några förslag på följdändringar i andra lagar. Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag Enligt 6 d § lagen (1982:80) om anställningsskydd, anställningsskydds- lagen, ska en arbetsgivare informera arbetstagare som ska utstationeras bl.a. om de villkor som blir tillämpliga enligt nuvarande 8 § ut- I sistnämnda bestämmelse anges att en arbetsgivare med hemvist eller säte i som utstationerar arbetstagare till annat land inom EES eller ska tillämpa de nationella bestämmelser varigenom det landet genomfört utstationeringsdirektivet. I denna proposition föreslås att 8 § ska byta beteckning. bör därför göras i anställningsskyddslagen. I 6 b kap. utlänningslagen (2005:716) finns bestämmelser om tillstånd för företagsintern förflyttning, s.k. ICT. I 6 b kap. 1 och 2 §§ utlänningslagen anges som en förutsättning för att vissa tillstånd ska beviljas att ersättningen inte är sämre än vad som följer av svenska kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen, och övriga anställningsvillkor inte är sämre än vad som gäller för arbetstagare som är utstationerade i enligt nuvarande 4 § utstationeringslagen. Av 6 b kap. 3 § utlänningslagen följer att tillstånd enligt 6 b kap. 1 eller 2 § utlänningslagen inte ska beviljas en utlänning som är utstationerad i enligt nuvarande 4 § utstationeringslagen. I denna proposition föreslås att 4 § ska byta beteckning och följd- ändringar bör därför göras i utlänningslagen. Lagen om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering I 1 § lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering anges att lagen bl.a. gäller vid bistånd med indrivning av administrativa sanktionsavgifter som avser bristande efterlevnad av utstationeringsdirektivet. Hänvisningen görs till direktivet i den ursprungliga lydelsen. Eftersom utstationeringsdirektivet har fått en ändrad lydelse genom ändringsdirektivet bör en följdändring göras så att hänvisningen avser ut- stationeringsdirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet. 2019/20:150 15 Regeringens förslag: De föreslagna ändringarna i lagen om ut- stationering av arbetstagare, lagen om medbestämmande i arbetslivet, lagen om uthyrning av arbetstagare, lagen om rättegången i arbets- tvister, lagen om anställningsskydd, utlänningslagen och lagen om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid ut- stationering ska träda i kraft . Vid tillämpningen av bestämmelsen om sammanläggning av ut- stationeringstid vid långvarig utstationering ska tid som en annan arbetstagare har varit utstationerad före ikraftträdandet inte beaktas. Bestämmelsen om tjänstemottagarens skyldighet att underrätta om att den utstationerande arbetsgivaren inte har lämnat dokumentation som visar att en anmälan har gjorts till Arbets- miljöverket, ska inte tillämpas när det gäller arbete som en utstationerad arbetstagare har påbörjat före ikraftträdandet. För en arbetstagare som vid ikraftträdandet har varit utstationerad i ska en anmälan om förlängning göras . För arbete som en utstationerad arbetstagare har påbörjat före ikraft- trädandet gäller bestämmelserna om skyldighet att anmäla en ut- stationering till samt att utse och anmäla en kontakt- person till i den äldre lydelsen. Äldre föreskrifter i lagen om utstationering av arbetstagare ska fortfarande gälla för verksamhet som avser körning på en för allmän trafik upplåten väg med ett lastat eller olastat fordon som används för transport av personer eller gods. Detta ska dock inte gälla bestämmelserna om anmälningsskyldighet och kontaktperson i lagen om utstationering av arbetstagare. De nya bestämmelserna i lagen om uthyrning av arbetstagare om kundföretags skyldigheter att lämna information till bemanningsföretag och om skadeståndsskyldighet för kundföretag som bryter mot informationsskyldigheterna ska inte tillämpas på verksamhet som avser körning på en för allmän trafik upplåten väg med ett lastat eller olastat fordon som används för transport av personer eller gods. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt utredningens förslag ska utstationeringslagen och ut- hyrningslagen, när det gäller vägtransportsektorn, tillämpas i deras lydelse före till den dag då en lagstiftningsakt om ändring av direktiv /22/EG vad gäller tillsynskrav och om fastställande av sär- skilda bestämmelser med avseende på direktiv /71/EG och direktiv /67/EU för utstationering av förare inom vägtransportsektorn börjar tillämpas. Remissinstanserna: TCO instämmer i utredningens bedömning. Arbetsdomstolen ifrågasätter om övergångsbestämmelsen om bestämmelsen om sammanläggning av utstationeringstid vid långvarig ut- stationering uppnår det resultat som utredningen avsett. företag efterfrågar ett förtydligande om att utstationeringsdirektivet i dess Prop. 2019/20:150 ursprungliga lydelse redan gäller inom vägtransportsektorn. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorian föreslår att förslagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att förslagen bör träda i kraft vid ett års- eller halvårsskifte. Skälen för regeringens förslag I artikel 3.1 i ändringsdirektivet anges att medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv . Förslagen som genomför ändringsdirektivet bör därför träda i kraft det datumet. Det är lämpligt att detsamma även gäller för övriga förslag i denna proposition. Allmänt om bestämmelserna om långvarig utstationering I denna proposition föreslås nya bestämmelser om utstationerade arbets- tagares villkor vid långvarig utstationering. Bland annat mot bakgrund av ändringsdirektivets ändamål och innehåll och reglernas syfte att skydda utstationerade arbetstagare gör regeringen bedömningen att direktivet bör genomföras så att det utökade skyddet för långvarigt utstationerade arbetstagare även ska komma de arbetstagare till del som vid ikraftträdandet har varit utstationerade . Varje arbetstagare som för ikraftträdandet har varit utstationerad tillräckligt bör därför betraktas som långvarigt utstationerad enligt de nya bestämmelserna. En arbetstagare som vid ikraftträdandet har varit utstationerad i mer än 12 eller, i visst fall, 18 månader, bör ha rätt till de ytterligare villkor som enligt lag tillkommer vid en långvarig utstationering. Likaså bör svenska arbetstagarorganisationer redan vid ikraftträdandet ha möjlighet att vidta stridsåtgärder i syfte att reglera villkoren för långvarigt utstationerade arbetstagare om arbetsgivarens tjänsteutövning i vid den tid- punkten har pågått eller ska pågå . Detta kräver inte någon uttrycklig ikraft- eller övergångsbestämmelse utan kommer att gälla ändå. Bestämmelsen om sammanläggning av utstationeringstid vid långvarig utstationering Regeringen föreslår i denna proposition att den tid som andra ut- stationerade arbetstagare har utfört arbete på samma plats i vissa fall ska beaktas när varaktigheten av en utstationering ska bedömas. Den tid som andra arbetstagare har utfört samma arbete på samma plats före ikraft- trädandet bör inte beaktas när det avgörs om en arbetstagare är långvarigt utstationerad. Däremot bör tid som arbetstagaren själv har varit ut- stationerad före ikraftträdandet räknas med. Om en arbetstagare påbörjar en utstationering före ikraftträdandet men fortsätter vara utstationerad efter ikraftträdandet och därefter ersätts av en annan utstationerad arbets- tagare bör den första arbetstagarens utstationeringstid som ligger efter ikraftträdandet räknas med vid bedömningen av om den andre arbets- tagaren är långvarigt utstationerad. Detta motsvarar utredningens förslag såsom det beskrivs av utredningen. Som Arbetsdomstolen påpekar kommer detta dock inte till uttryck i den av utredningen föreslagna bestämmelsen, som därför bör formuleras annorlunda. Vid tillämpningen av bestämmelsen om sammanläggning av utstationeringstid vid långvarig utstationering bör tid som en annan arbetstagare har varit utstationerad före ikraftträdandet inte beaktas. Bestämmelserna om skyldighet för arbetsgivare att lämna dokumentation och för tjänstemottagare att underrätta Regeringen föreslår i avsnitt 10.3 att en utstationerande arbetsgivare ska lämna dokumentation till tjänstemottagaren i som visar att en anmälan om utstationering har gjorts. Sådan dokumentation ska lämnas senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbetet i . Om tjänstemottagaren inte får sådan dokumentation ska denne vara skyldig att underrätta om detta senast efter det att arbetet påbörjats. Förslagen innebär nya skyldigheter för både den utstationerande arbets- givaren och för tjänstemottagaren. Detta talar för att bestämmelserna endast ska tillämpas när det gäller arbeten som har påbörjats efter ikraft- trädandet. De föreslagna bestämmelserna är utformade så att skyldigheten är nära kopplad till tidpunkten för när en utstationerad arbetstagare på- börjar arbetet i . Det kan därför ifrågasättas om bestämmelserna överhuvudtaget skulle kunna tillämpas beträffande arbete som påbörjats före lagens ikraftträdande. För att det inte ska råda någon tveksamhet bör det ändå föreskrivas att bestämmelsen om tjänstemottagarens under- rättelseskyldighet inte ska tillämpas när det gäller arbete som en ut- stationerad arbetstagare har påbörjat före ikraftträdandet. Bestämmelsen om förlängning av tidsperioden vid långvarig utstationering I avsnitt 7.2 föreslås att tidsgränsen för när villkoren vid långvarig ut- stationering ska tillämpas ska kunna skjutas upp, om arbetsgivaren gör en motiverad anmälan om förlängning senast den dag arbetstagaren har varit utstationerad i . Det kan dock inträffa att en arbets- tagare vid ikraftträdandet redan har varit utstationerad , men mindre än 18 månader. Arbetsgivaren bör i sådana fall ha möjlighet att göra en anmälan om förlängning senast dagen för ikraft- trädandet. Bestämmelserna om anmälningsskyldighet till och om att utse och anmäla en kontaktperson Regeringen föreslår i avsnitt 10.2 att bestämmelserna om anmälnings- skyldighet och bestämmelserna om att utse och anmäla en kontaktperson även ska gälla för utstationeringar som avses pågå under . Detta innebär en utökad skyldighet för den utstationerande arbetsgivaren på så sätt att utstationeringar som var undantagna från anmälnings- skyldigheten nu ska anmälas till . Sådana ut- stationeringar ska nu också, till skillnad från tidigare, vara förenade med en skyldighet att utse en kontaktperson. Bestämmelserna bör därför endast Prop. 2019/20:150 tillämpas beträffande arbete som har påbörjats efter lagens ikraftträdande. När det gäller arbete som en utstationerad arbetstagare har påbörjat före ikraftträdandet bör i stället bestämmelserna om anmälningsskyldighet till och bestämmelserna om att utse och anmäla kontakt- person tillämpas i den äldre lydelsen. Enligt artikel 3.3 i ändringsdirektivet ska direktivet vara tillämpligt på väg- transportsektorn från och med den dag då en lagstiftningsakt om ändring av direktiv /22/EG vad gäller tillsynskrav och om fastställande av särskilda bestämmelser med avseende på direktiv /71/EG och direktiv /67/EU för utstationering av förare inom vägtransportsektorn börjar tillämpas. Innebörden av artikel 3.3 i ändringsdirektivet är att de bestämmelser i svensk rätt som införs till följd av ändringsdirektivet inte ska tillämpas på vägtransportsektorn innan en sådan lagstiftningsakt har börjat att tillämpas. Det är ännu okänt när en lagstiftningsakt som anges i ändringsdirektivets artikel 3.3 ska börja tillämpas. När det gäller utstationeringslagen och ut- hyrningslagen bör äldre föreskrifter fortsätta gälla i förhållande till väg- transportsektorn. Med vägtransportverksamhet bör förstås all körning på en för allmän trafik upplåten väg med ett lastat eller olastat fordon som används för transport av personer eller gods, jfr artikel 4 a Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 561/2006 av om harmonisering av viss sociallagstiftning på vägtransportområdet och om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 3821/85 och (EG) nr 2135/98 samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 3820/85. Förändringarna i utstationeringslagens bestämmelser om anmälnings- skyldighet och kontaktperson syftar inte till att genomföra ändrings- direktivet. Det finns därför inte någon anledning till att de inte ska börja tillämpas vid ikraftträdandet. Dessa regler bör därför i sin nya lydelse tillämpas också i förhållande till vägtransportsektorn. 16.1.1 Problembeskrivning och syftet med förslagen Regeringens förslag syftar till att genomföra ändringsdirektivet i svensk Ändringsdirektivet innehåller delvis regler som inte har någon mot- svarighet i gällande svensk rätt. Ändringarna som föreslås påverkar de villkor som ska gälla för ut- stationerade arbetstagare genom bl.a. att den hårda kärnan vidgas. utstationerande arbetsgivare väljer frivilligt att teckna ordinarie centrala De är i dessa fall skyldiga att följa det ingångna kollektiv- avtalet i sin helhet. Det är okänt hur många av de utstationerande arbets- givarna som väljer att teckna ordinarie centrala kollektivavtal. 2019/20:150 konstateras att konsekvenserna av ändringarna i sådana fall blir mer begränsade. Förslagen är i huvudsak följande: –Möjligheterna att reglera villkoren för utstationerade arbetstagare i kollektivavtal utvidgas. Den lön som får krävas ska inte längre vara begränsad till en minimilön. –Arbetstagarorganisationers rätt att vidta stridsåtgärder vidgas till att omfatta fler villkorstyper. –Skyddet för utstationerade arbetstagare utökas bl.a. på så sätt att lika- behandlingsprincipen i uthyrningslagen ska tillämpas vid ut- stationering. –Skyddet vid långvarig utstationering förstärks genom att samtliga arbets- och anställningsvillkor ska tillämpas på långvarigt ut- stationerade arbetstagare, med vissa undantag. EU-direktiv måste genomföras i nationell rätt. Ändringsdirektivet inne- håller regler som saknar motsvarighet i gällande rätt.