prop · H703149 · 2020-04-07 00:00:00 — Den nya bestämmelsen om grovt brott tillämpas dock bara på gärningar som begås efter ikraftträdandet (jfr 5 § lagen [1964:163] om införande av ). Åklagares befogenhet att föra talan om brott ska bedömas efter den lag som gäller när åtal väcks, vilket innebär att den nya åtalsbestämmelsen är tillämplig vid ikraftträdandet (jfr 7 § lagen om införande av ). Det gäller alltså oavsett när brottet har begåtts. 10.2Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837) 9 kap. Ansvar och ersättningsskyldighet m.m. 57 § Den som gör intrång i den ensamrätt som patent medför (patentintrång) döms, om det sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, för patentbrott till böter eller fängelse i högst . 2019/20:149 Om brottet begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, döms för grovt patentbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har föregåtts av särskild planering, 2.har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, 3.har varit av större omfattning, eller 4.annars har varit av särskilt farlig art. Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 57 b § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till patentbrott eller grovt patentbrott döms det till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i denna paragraf endast om åtal är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar och åtalsförutsättningar. Nya brottsbeteckningar och en särskild straffskala för grovt brott införs, och åtalsbestämmelsen ändras så att åtal får väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6. Patentskydd med verkan i uppstår genom registrering, som en följd av antingen en svensk patentansökan hos , en internationell patentansökan (enligt konventionen om patentsamarbete, PCT) som fullföljs här eller en europeisk patentansökan hos det europeiska patentverket (enligt den europeiska patentkonventionen, EPC) som därefter valideras i . ska det även bli möjligt för innehavaren av ett europeiskt patent att begära enhetlig verkan för patentet. Om det europeiska patentverket registrerar enhetlig verkan för patentet gäller skyddet i alla EU:s medlemsstater som deltar i systemet. Straff enligt förevarande paragraf kan utdömas för intrång i alla patent som har verkan i oavsett på vilket av ovan beskrivna sätt skyddet har erhållits. Av 106 § följer att straffansvaret också gäller för intrång i ett tilläggsskydd som kan meddelas för läkemedel eller växtskyddsmedel. Genom ändringen i första stycket introduceras patentbrott som beteckning för brott av normalgraden. Den nya brottsbeteckningen gäller alltså för brott mot alla bestämmelser som sanktioneras i paragrafen. Straffskalan är böter eller fängelse i högst . I det nya andra stycket införs en ny svårhetsgrad som betecknas grovt patentbrott. Straffskalan är fängelse i lägst och högst . Stycket motsvarar de nya bestämmelserna i 53 § andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, se kommentaren till den paragrafen. I de kvalifikationsgrunder som anges i stycket nämns inte att det vid bedömningen av om ett brott är grovt särskilt ska beaktas om gärningen inneburit risk för människors hälsa eller säkerhet. Sådana omständigheter, som t.ex. försäljning av piratkopierade läkemedel, kan dock ändå få betydelse inom ramen för den helhetsbedömning av brottet som ska göras i det enskilda fallet. Den begränsning av straffansvaret som finns i hittillsvarande första stycket andra meningen flyttas till tredje stycket. Bestämmelsen i hittillsvarande andra stycket flyttas till fjärde stycket och det görs ett tillägg så att det står klart att ansvar för försök och förberedelse till grovt patentbrott kan dömas ut enligt 23 kap. . I femte stycket finns åtalsprövningsregeln som enligt hittillsvarande reglering finns i tredje stycket. Två ändringar görs i regeln. Kravet på målsägandeangivelse tas bort. Att målsäganden angett brottet är alltså inte längre en förutsättning för åtal. Därutöver ändras kravet på att åtal av särskilda skäl ska vara påkallat från allmän synpunkt till att åtal ska vara motiverat från allmän synpunkt. Kravet på att det ska finnas ”särskilda skäl” tas alltså bort. Det innebär att kravet för att kunna väcka åtal sänks något i förhållande till hittillsvarande ordning och motsvarar det som gäller enligt lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Det är emellertid alltjämt fråga om en begränsad åtalsrätt för åklagaren. Den särskilda åtalsprövningsregeln i 62 § fjärde stycket förevarande lag kvarstår också oförändrad. Att kravet på målsägandeangivelse tas bort torde i praktiken inte leda till någon stor förändring. Ändringen kan dock få avgörande betydelse i en situation då åtal är motiverat från allmän synpunkt men målsäganden av någon anledning väljer att inte anmäla brottet – exempelvis på grund av hot eller rädsla för goodwillförluster. Vid bedömningen av om åtal är motiverat från allmän synpunkt ska – på samma sätt som framhållits i anslutning till andra bestämmelser av motsvarande slag – hänsyn tas till brottslighetens art och syfte liksom till vilka omständigheter i övrigt som förelegat vid brottets förövande. Utgångspunkten bör vara att allmänt åtal ska anses motiverat från allmän synpunkt när det finns ett klart samhällsintresse av att brottet bestraffas. Ett sådant samhällsintresse kan föreligga om en brottstyp tar sig särskilt allvarliga uttryck eller får en stor utbredning i samhället. En förutsättning för det sistnämnda bör dock vara att det inte handlar om helt bagatellartade brott som endast resulterat i begränsad skada. Vid bedömningen kan det t.ex. vara relevant att beakta om intrånget har haft stor omfattning, skett i en rättighet av betydande värde (som t.ex. tillkommit efter stora investeringar), utförts på ett förslaget sätt, pågått , är uttryck för ett uppenbart lagtrots eller avser skadliga produkter. Även det faktum att intrång skett på ett sätt som rubbar den avvägning mellan olika intressen som den immaterialrättsliga lagstiftningen bygger på kan beaktas vid bedömningen av om ett åtal är motiverat från allmän synpunkt. Vid grovt brott får åtal regelmässigt anses vara motiverat från allmän synpunkt. Också sociala hänsyn, främst till målsäganden, kan ha betydelse när man bedömer om åtal är motiverat från allmän synpunkt. Så kan t.ex. vara fallet om en rättighetshavare drabbats mycket hårt av ett intrång, särskilt om det framgår att han eller hon själv har försökt att stoppa intrånget men inte har möjlighet att göra det på egen hand. Samma synsätt kan vara motiverat då en rättighetshavare med små resurser har utsatts för intrång av en intrångsgörare med betydligt större resurser. Det gäller särskilt om brottet är gränsöverskridande och det finns behov av att använda de möjligheter som en åklagare har att begära rättslig hjälp utomlands. En helhetsbedömning av samtliga omständigheter som i det enskilda fallet har betydelse för frågan om huruvida åtal är motiverat från allmän synpunkt måste alltså göras, där den ifrågavarande rättighetens särskilda förutsättningar också måste vägas in. Delvis andra hänsyn kan t.ex. göra sig gällande vid intrång i patent än vad som är fallet vid intrång i upphovsrätt. 2019/20:149 Att kravet på målsägandeangivelse tas bort innebär inte att målsägandens uppfattning saknar betydelse för om åtal ska väckas. Tvärtom ska den beaktas och vägas in vid bedömningen av om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Om det inte föreligger några omständigheter som gör att brottet ska bedömas som grovt, och andra intressen än målsägandens inte berörs i någon nämnvärd utsträckning, är utgångspunkten att målsägandens uppfattning ska väga tungt. Saken kan dock behöva bedömas annorlunda om det rör sig om produkter som riskerar människors hälsa eller säkerhet. Även om målsäganden inte vill att åtal väcks, kan i en sådan situation bedömningen göras att åtal är motiverat från allmän synpunkt. För att åklagaren ska väcka åtal räcker det emellertid inte att åtalet är motiverat från allmän synpunkt. Allmänna förutsättningar för åtal enligt måste alltid vara uppfyllda. I det ligger att bevisningen måste vara tillräckligt stark och att åklagaren på objektiva grunder ska kunna förvänta sig en fällande dom. Sådana förutsättningar föreligger främst vid klara fall av intrång. Det torde därför inte heller framöver komma i fråga att inom ramarna för en straffrättslig talan avgöra intrångssituationer som omfattar komplicerade civilrättsliga bedömningar, t.ex. om avgränsningen av ett patents skyddsomfång. Som är det alltså främst klara fall av intrång som ska bli föremål för straffrättsliga förfaranden. Denna lag träder i kraft . Överväganden om ikraftträdande och behovet av övergångsbestämmelser finns i avsnitt 8. Lagändringarna träder i kraft . Det finns inte några övergångsbestämmelser. Den nya bestämmelsen om grovt brott tillämpas dock bara på gärningar som begås efter ikraftträdandet (jfr 5 § lagen [1964:163] om införande av ). Den nya förutsättningen för väckande av allmänt åtal i 57 § femte stycket tillämpas bara i fråga om gärningar som begås efter ikraftträdandet (jfr 7 § lagen om införande av ). För gärningar som har begåtts före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser om allmänt åtal. 10.3Förslaget till lag om ändring i mönsterskyddslagen (1970:485) Ansvar och ersättningsskyldighet m.m. 35 § Den som gör intrång i en mönsterrätt (mönsterintrång) döms, om det sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, för mönsterskyddsbrott till böter eller fängelse i högst . Om brottet begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, döms för grovt mönsterskyddsbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1. har föregåtts av särskild planering, 2. har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, 3. har varit av större omfattning, eller 4. annars har varit av särskilt farlig art. Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 35 b § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till mönsterskyddsbrott eller grovt mönsterskydds- brott döms det till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i denna paragraf endast om åtal är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar och åtalsförutsätt- Nya brottsbeteckningar och en särskild straffskala för grovt brott införs, och åtalsbestämmelsen ändras så att åtal får väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6. Mönsterrättsligt skydd av en produkts utseende och form med verkan i uppstår genom registrering hos av ett mönster, registrering hos EU:s immaterialrättsmyndighet (EUIPO) av en gemenskapsformgivning eller offentliggörande inom EU av en gemen- Straff enligt förevarande paragraf kan utdömas för intrång i alla mönsterskydd som har verkan i oavsett på vilket av dessa sätt skyddet har erhållits. Genom ändringen i första stycket introduceras mönsterskyddsbrott som beteckning för brott av normalgraden. Den nya brottsbeteckningen gäller alltså för brott mot alla bestämmelser som sanktioneras i paragrafen. Straffskalan är böter eller fängelse i högst . I det nya andra stycket införs en ny svårhetsgrad som betecknas grovt Straffskalan är fängelse i lägst och högst Stycket motsvarar de nya bestämmelserna i 53 § andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, se kommentaren till den paragrafen. I tredje stycket återfinns den begränsning av straffansvaret som enligt hittillsvarande ordning finns i första stycket andra meningen. Fjärde och femte styckena motsvarar 57 § fjärde och femte styckena patentlagen (1967:837), se kommentaren till den paragrafen. åtalsprövningsregeln i 40 § i förevarande lag kvarstår oförändrad. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren till motsvarande bestämmelse i lagen om ändring i patentlagen (1967:837). 10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1685) om skydd för kretsmönster för halvledarprodukter 9 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet vidtar en åtgärd som innebär intrång i rätten enligt 2 § döms för kretsmönsterbrott till böter eller fängelse i högst . 2019/20:149 Om brottet begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, döms för grovt kretsmönsterbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har föregåtts av särskild planering, 2.har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, 3.har varit av större omfattning, eller 4.annars har varit av särskilt farlig art. Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 9 b § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till kretsmönsterbrott eller grovt kretsmönsterbrott döms det till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott endast om åtal är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar och åtalsförutsättningar. Nya brottsbeteckningar och en särskild straffskala för grovt brott införs, och åtalsbestämmelsen ändras så att åtal får väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6. Genom ändringen i första stycket introduceras kretsmönsterbrott som beteckning för brott av normalgraden. Den nya brottsbeteckningen gäller för brott mot alla bestämmelser som sanktioneras i paragrafen. Straffskalan är böter eller fängelse i högst . I det nya andra stycket införs en ny svårhetsgrad som betecknas grovt kretsmönsterbrott. Straffskalan är fängelse i lägst och högst . Stycket motsvarar de nya bestämmelserna i 53 § andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, se kommentaren till den paragrafen. I tredje stycket återfinns den begränsning av straffansvaret som enligt hittillsvarande ordning finns i första stycket andra meningen. I fjärde stycket, som motsvarar hittillsvarande andra stycket, görs ett tillägg så att det står klart att ansvar för försök och förberedelse till grovt kretsmönsterbrott kan dömas ut enligt 23 kap. . I femte stycket finns åtalsprövningsregeln som enligt hittillsvarande reglering finns i tredje stycket. Den ändras på så sätt att kravet på målsägandeangivelse tas bort på motsvarande sätt som i 59 § lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Det innebär att det är tillräckligt att målsäganden anger brottet till åtal för att åklagaren, om de allmänna förutsättningarna för åtal i är uppfyllda, ska vara skyldig att väcka allmänt åtal. Åtal måste i stället alltid vara motiverat från allmän synpunkt, se kommentaren till den senast nämnda paragrafen. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren till motsvarande bestämmelse i lagen om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Förslaget till lag om ändring i växtförädlar- rättslagen (1997:306) 9 kap. Ansvar och ersättningsskyldighet m.m. 1 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gör intrång i en växtförädlarrätt döms för växtförädlarrättsbrott till böter eller fängelse i högst . Om brottet begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, döms för grovt växtförädlarrättsbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har föregåtts av särskild planering, 2.har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, 3.har varit av större omfattning, eller 4.annars har varit av särskilt farlig art. Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 2 § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till växtförädlarrättsbrott eller grovt växtförädlarrättsbrott döms det till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i denna paragraf endast om åtal är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar och åtalsförutsättningar. Nya brottsbeteckningar och en särskild straffskala för grovt brott införs, och åtalsbestämmelsen ändras så att åtal får väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6. Växtförädlarrättsligt skydd med verkan i uppkommer genom registrering hos . Vidare kan man med stöd av reglerna om gemenskapens växtförädlarrätt hos EU:s växtsortmyndighet (Community Plant Variety Office) ansöka om skydd för en växtsort i alla EU:s medlemsländer . Det straffrättsliga ansvaret enligt förevarande paragraf är tillämpligt oavsett på vilket av dessa sätt skyddet med verkan i har erhållits. Såvitt avser intrång i en gemenskapens växtförädlarrätt framgår det av 12 kap. 2 §. Genom ändringen i första stycket introduceras växtförädlarrättsbrott som beteckning för brott av normalgraden. Den nya brottsbeteckningen gäller alltså för brott mot alla bestämmelser som sanktioneras i paragrafen. Straffskalan är böter eller fängelse i högst . I det nya andra stycket införs en ny svårhetsgrad som betecknas grovt växtförädlarrättsbrott. Straffskalan är fängelse i lägst och högst . Stycket motsvarar de nya bestämmelserna i 53 § andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, se kommentaren till den paragrafen. I tredje stycket återfinns den begränsning av straffansvaret som enligt hittillsvarande ordning finns i första stycket andra meningen. Fjärde och femte styckena motsvarar 57 § fjärde och femte styckena patentlagen (1967:837), se kommentaren till den paragrafen. Åklagarens möjlighet enligt 9 kap. 11 § att väcka allmänt åtal mot den som bryter mot bestämmelserna om användning av sortbenämning påverkas inte. 2019/20:149 Ikraftträdandebestämmelse Denna lag träder i kraft . Se kommentaren till motsvarande bestämmelse i lagen om ändring i patentlagen (1967:837). 10.6Förslaget till lag om ändring i varumärkeslagen (2010:1877) Straffansvar, vitesförbud, skadestånd m.m. 1 § Den som gör intrång i rätten till ett varukännetecken (varumärkesintrång) döms, om det sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, för varumärkesbrott till böter eller fängelse i högst . Om brottet begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, döms för grovt varumärkesbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har föregåtts av särskild planering, 2.har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, 3.har varit av större omfattning, eller 4.annars har varit av särskilt farlig art. Första och andra styckena gäller inte vid intrång i den rätt till ett varukännetecken som avses i 1 kap. 10 § tredje stycket. Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 3 § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till varumärkesbrott eller grovt varumärkesbrott döms det till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott endast om åtal är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar och åtalsförutsättningar. Nya brottsbeteckningar och en särskild straffskala för grovt brott införs, och åtalsbestämmelsen ändras så att åtal får väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6. Straff kan utdömas för intrång i samtliga kännetecken som skyddas av lagen. Med varumärkesbrott avses alltså inte bara intrång i den ensamrätt som följer av att ett varumärke har registrerats i det enligt 1 kap. 6 § första stycket eller i ett internationellt register enligt 1 kap. 6 § andra stycket och 5 kap. utan också intrång i ensamrätten till ett inarbetat varukännetecken enligt 1 kap. 7 §. Vidare omfattas intrång i den ensamrätt som en innehavare av ett företagsnamn eller ett annat näringskännetecken har till det kännetecknet som varukännetecken enligt 1 kap. 8 § första stycket. Detsamma gäller enligt 1 kap. 8 § andra stycket för den som använder sitt personnamn som varukännetecken, under förutsättning att namnet har särskiljningsförmåga för de varor eller tjänster som det används för. Av bestämmelsen i 10 kap. 11 § första stycket följer genom hänvisning till förevarande bestämmelse att straffansvar även gäller för intrång i ett EU-varumärke. Genom ändringen i första stycket introduceras varumärkesbrott som Prop. 2019/20:149 beteckning för brott av normalgraden. Den nya brottsbeteckningen gäller alltså för brott mot alla bestämmelser som sanktioneras i paragrafen. Straffskalan är böter eller fängelse i högst . I det nya andra stycket införs en ny svårhetsgrad som betecknas grovt varumärkesbrott. Straffskalan är fängelse i lägst och högst . Stycket motsvarar de nya bestämmelserna i 53 § andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, se kommentaren till den paragrafen. Det anges inte i stycket att det vid bedömningen av om ett brott är grovt särskilt ska beaktas om gärningen inneburit risk för människors hälsa eller säkerhet. Sådana omständigheter, som t.ex. försäljning av farliga piratkopierade produkter som inte uppfyller originalets krav på säkerhet, kan dock ändå få betydelse inom ramen för den helhetsbedömning av brottet som ska göras i det enskilda fallet. I tredje stycket återfinns de begränsningar av straffansvaret som enligt hittillsvarande ordning finns i första stycket andra meningen och i andra stycket. Fjärde och femte styckena motsvarar 57 § fjärde och femte styckena patentlagen (1967:837), se kommentaren till den paragrafen. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren till motsvarande bestämmelse i lagen om ändring i patentlagen (1967:837). 10.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1653) om företagsnamn Straffansvar, vitesförbud, skadestånd m.m. 1 § Den som gör intrång i rätten till ett näringskännetecken (företagsnamnsintrång) döms, om det sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, för företagsnamnsbrott till böter eller fängelse i högst . Om brottet begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, döms för grovt företagsnamnsbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen 1.har föregåtts av särskild planering, 2.har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, 3.har varit av större omfattning, eller 4.annars har varit av särskilt farlig art. Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 3 § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till företagsnamnsbrott eller grovt företagsnamnsbrott döms det till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott endast om åtal är motiverat från allmän synpunkt. 2019/20:149 Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar och åtalsförutsättningar. Nya brottsbeteckningar och en särskild straffskala för grovt brott införs, och åtalsbestämmelsen ändras så att åtal får väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6. Straff kan utdömas för intrång i samtliga näringskännetecken som skyddas av lagen. Straffansvaret omfattar således både intrång i företagsnamn, som kan erhållas genom registrering eller inarbetning, och intrång i ett sekundärt kännetecken, som kan förvärvas genom inarbetning. Vidare omfattas intrång i den ensamrätt som en innehavare av ett varumärke eller ett annat varukännetecken har till det kännetecknet som näringskännetecken enligt 1 kap. 3 § första stycket. Detsamma gäller enligt 1 kap. 3 § andra stycket för den som använder sitt personnamn som näringskännetecken, under förutsättning att namnet har särskiljningsförmåga för den verksamhet som det används för. Genom ändringen i första stycket introduceras företagsnamnsbrott som beteckning för brott av normalgraden. Den nya brottsbeteckningen gäller alltså för brott mot alla bestämmelser som sanktioneras i paragrafen. Straffskalan är böter eller fängelse i högst .