prop · H703168 · 2020-05-29 00:00:00 — Detta är en övergripande strategi som ska uppmuntra produktion med europeiskt innehåll, den digitala ekonomins utveckling och använd ningen av informations- och kommunikationsteknik, mot bakgrund av konvergensen mellan informationssamhäl lets tjänster och medietjänster, nät och utrustning, genom att modernisera och utnyttja alla verktyg som EU för fogar över: lagstiftning, forskning och partnerskap med branschen. Kommissionen har förbundit sig att skapa en enhetlig ram för den inre marknaden för it-tjänster och medietjänster, genom att modernisera den rättsliga ramen för audiovisuella tjänster. Målsättningen med i2010 kom mer i princip att uppnås genom att branschen får utveck las med endast den reglering som är nödvändig, och genom att små, nystartade företag som kommer att skapa välstånd och sysselsättning ges möjlig het att utvecklas samt förnya och skapa nya arbetstill fällen på en öppen marknad. (15)(6), (7) och (8) antog resolutio ner vilka i princip stöder det allmänna tillvägagångssättet med grundläggande regler som omfattar alla audiovisu ella medietjänster och kompletterande regler för tv-sänd ningar. (5) EGT C 30, , s. 1. (EUT C 76 E, 25.3.2004, s. 453). resolution om risken för kränkning av yttrande- och informationsfriheterna (artikel 11.2 i stadgan om de grundläg gande rättigheterna) i EU och särskilt i (EUT C 104 E, 30.4.2004, s. 1026). resolution om tillämpningen av artiklarna 4 och 5 i direktiv /552/EEG ”Television utan gränser”, direktiv /36/EG, för perioden –2002 (EUT C 193 E, , s. 117). Europeiska unionens officiella tidning L 95/3 (16)Det här direktivet ökar överensstämmelsen med de grundläggande rättigheterna och är helt i enlighet med de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (1), särskilt artikel 11. I detta hänseende bör detta direktiv inte på något sätt hindra medlemsstaterna från att tillämpa sina konstitu bestämmelser om pressfrihet och yttrandefrihet i medierna. (17)Det här direktivet bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter enligt och rådets direk tiv 98/34/EG av om ett informations förfarande beträffande tekniska standarder och föreskrif ter och enligt föreskrifter för informationssamhällets tjänster (2). Förslag till nationella åtgärder, tillämpliga på beställmedietjänster, av striktare eller mer detaljerad art än de som behövs för att endast införliva Europaparla mentets och rådets direktiv /65/EG av om ändring av rådets direktiv /552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författ ningar om utförandet av sändningsverksamhet för televi sion (3), bör därför följa de förfaranderegler som fastställs i artikel 8 i direktiv /34/EG. (18)och rådets direktiv /21/EG av om ett gemensamt regelverk för elek troniska kommunikationsnät och kommunikationstjäns ter (ramdirektiv) (4) påverkar, enligt artikel 1.3 i det di rektivet, inte de åtgärder som antagits på unionsnivå eller nationell nivå för att arbeta för mål som avser allmän intresset, särskilt när det gäller reglering av innehåll och audiovisuell politik. (19)Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas och re spektive myndigheters ansvar i fråga om organisationen – inklusive systemen för tillståndsgivning, administrativ auktorisering eller beskattning – och finansieringen av program samt programinnehåll. Den kulturella utveck lingens oberoende i medlemsstaterna och bevarandet av den kulturella mångfalden inom unionen förblir därför opåverkade. (20)Inga bestämmelser i detta direktiv bör ålägga eller upp muntra medlemsstaterna att införa nya licens- eller till ståndssystem för någon typ av audiovisuella medietjäns ter. (21)I detta direktiv bör definitionen av en audiovisuell medie tjänst omfatta endast sådana audiovisuella medietjänster – oavsett om det rör sig om tv-sändningar eller beställ tjänster – som är massmedier, dvs. som är avsedda att (1) EGT C 364, 18.12.2000, s. 1. (2) EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. (3) EUT L 332, 18.12.2007, s. 27. (4) EGT L 108, 24.4.2002, s. 33. tas emot av och kan tänkas ha en klar påverkan på en betydande andel av allmänheten. Tillämpningsområdet bör begränsas till tjänster enligt definitionen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och bör därför omfatta alla typer av ekonomisk verksamhet, även public service-företagens verksamhet, men bör inte omfatta verksamhet som primärt har icke-ekonomiska syften och som inte konkurrerar med tv-sändningar, såsom pri vata webbplatser och tjänster som innebär tillhandahål lande eller distribution av audiovisuellt innehåll som framställs av privata användare i syfte att delas och ut bytas inom intressegrupper. (22)I detta direktiv bör definitionen av audiovisuella medie tjänster omfatta massmedier i deras funktion att infor mera, underhålla och utbilda allmänheten, och bör inbe gripa audiovisuella kommersiella meddelanden, men bör utesluta alla former av privat korrespondens, som e-post meddelanden som sänds till ett begränsat antal motta gare. Definitionen bör utesluta alla tjänster vilkas huvud sakliga syfte inte är tillhandahållande av program, dvs. när det audiovisuella innehållet enbart är en sidoeffekt av tjänsten och inte dess huvudsakliga syfte. Ett exempel är webbplatser som innehåller audiovisuella element som endast är av underordnad betydelse, t.ex. animerade gra fiska element, korta reklaminslag eller information om en produkt eller tjänst som inte är av audiovisuell art. Av dessa skäl bör direktivet inte heller vara tillämpligt på hasardspel med en penninginsats, inklusive lotterier och vadslagning och andra former av speltjänster, och inte heller på online-spel och sökmotorer, men däremot på sändningar som handlar om hasardspel eller andra spel. (23)I detta direktiv bör begreppet audiovisuell avse rörliga bilder med eller utan ljud, vilket således innefattar filmer utan ljud men inte ljudöverföring eller radiotjänster. Även om det viktigaste syftet med en audiovisuell medietjänst är att tillhandahålla program, bör definitionen av en så dan tjänst även omfatta textbaserat innehåll som åtföljer programmen, såsom undertextningstjänster och elektro niska programguider. Separata textbaserade tjänster bör inte omfattas av detta direktiv, som inte bör påverka medlemsstaternas rätt att reglera sådana tjänster på na tionell nivå i enlighet med fördraget om Europeiska unio nens funktionssätt. (24)Audiovisuella medietjänster på begäran kännetecknas av att de är ”televisionsliknande”, dvs. att de konkurrerar om samma publik som tv-sändningar och att utformningen av och sättet att få tillgång till tjänsten får användaren att rimligen förvänta sig lagstadgat skydd enligt detta direk tiv. Mot bakgrund av detta och för att förebygga skill nader beträffande fri rörlighet och konkurrens bör be greppet program tolkas på ett dynamiskt sätt så att hän syn tas till utvecklingen inom tv-sändningsverksamheten. L 95/4 Europeiska unionens officiella tidning (25)Begreppet redaktionellt ansvar är grundläggande för fast ställandet av vilken funktion leverantören av medietjäns ter har och därmed för definitionen av audiovisuella me dietjänster. Medlemsstaterna får dessutom fastställa aspekter av denna definition av redaktionellt ansvar, bland annat begreppet faktisk kontroll, när de antar be stämmelser för att genomföra detta direktiv. Det här di rektivet påverkar inte tillämpningen av de undantag från ansvar som fastställs i och rådets direktiv /31/EG av om vissa rätts liga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direktiv om elektronisk handel) (1). (26)I detta direktiv bör definitionen av leverantör av medietjänst inte omfatta fysiska eller juridiska personer som endast överför program för vilka tredje man har det redaktio nella ansvaret. (27)Som tv-sändningar betraktas i synnerhet analoga och digitala tv-sändningar, direktsändningar via Internet, webbutsändning och schemalagd beställvideo, medan exempelvis beställvideo är en audiovisuell medie tjänst på begäran. För tv-sändningar eller tv-program som också tillhandahålls som audiovisuella medietjänster på begäran av samma leverantör av medietjänster bör kra ven enligt detta direktiv anses uppfyllda genom uppfyl landet av kraven avseende tv-sändning, dvs. linjär sänd ning. Om olika tjänster erbjuds parallellt, men är klart separerade tjänster, bör detta direktiv emellertid vara till lämpligt på var och en av de berörda tjänsterna. (28)Detta direktiv bör inte omfatta nätupplagor av tidningar och tidskrifter. (29)Alla kännetecken för audiovisuella medietjänster enligt definitionen i direktivet och såsom förklaras i skälen 21–28, bör föreligga . (30)I samband med tv-sändningar bör begreppet tittande även innefatta nästan tittande på grund av de variationer i den korta tidsförskjutningen mellan sändning och mottagande av sändningen som uppstår av tekniska orsaker i samband med sändningsprocessen. (31)En bred definition av audiovisuella kommersiella medde landen bör fastställas i detta direktiv, vilken emellertid inte bör omfatta meddelanden till allmänheten och väl görenhetsuppmaningar som sänds gratis. (32)För detta direktivs ändamål bör europeiska produktioner definieras utan att det påverkar medlemsstaternas möjlig heter att fastställa en mera detaljerad definition i fråga (1) EGT L 178, , s. 1. om leverantörer av medietjänster inom sin jurisdiktion i enlighet med unionsrätten och med hänsyn till detta direktivs syften. (33)Ursprungslandsprincipen bör anses vara central för detta direktiv, eftersom den är grundläggande för skapandet av en inre marknad. Denna princip bör tillämpas på alla audiovisuella medietjänster för att ge leverantörerna av medietjänster den rättssäkerhet som är en förutsättning för nya affärsmodeller och utbyggnaden av sådana tjäns ter. Den är också nödvändig för att säkerställa den fria rörligheten för information och audiovisuella program på den inre marknaden. (34)För att främja en stark, konkurrenskraftig och integrerad europeisk audiovisuell industri och en ökad medieplura lism i hela unionen bör en leverantör av audiovisuella medietjänster omfattas av en enda medlemsstats jurisdik tion och informationspluralism bör vara en grundläg gande princip i unionen. (35)Avsikten med att fastställa vissa praktiska kriterier är att genom ett uttömmande förfarande avgöra att endast en medlemsstat har jurisdiktion i fråga om en leverantör av audiovisuella medietjänster när det gäller tillhandahållan det av de tjänster som det här direktivet avser. Med hänsyn till rättspraxis och i syfte att und vika fall där jurisdiktion saknas, bör dock etableringskri teriet enligt artiklarna 49–55 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt nämnas som det avgörande krite riet för fastställande av en medlemsstats jurisdiktion. (36)Kravet att den medlemsstat, varifrån sändningarna härrör, verifierar att dessa följer nationella lagar, samordnade genom detta direktiv, är enligt unionsrätten tillräckligt för att säkerställa fri rörlighet för sändningar utan en andra kontroll på samma grunder i de mottagande med lemsstaterna. Den mottagande medlemsstaten får emeller tid undantagsvis och under särskilda omständigheter in terimistiskt hindra återutsändning av televisionssänd ningar. (37)Det fria tillhandahållandet av audiovisuella beställmedie tjänster bör endast kunna begränsas i överensstämmelse med villkor och förfaranden som motsvarar dem som redan gäller enligt artikel 3.4, 3.5 och 3.6 direktiv /31/EG. (38)Den tekniska utvecklingen, särskilt i fråga om digitala satellitprogram, medför att de kompletterande kriterierna bör ändras för att säkerställa en ändamålsenlig reglering och ett effektivt genomförande av denna i syfte att ge aktörerna verklig makt över innehållet i audiovisuella medietjänster. Europeiska unionens officiella tidning L 95/5 (39)Eftersom detta direktiv rör tjänster som tillhandahålls allmänheten i unionen, bör det endast vara tillämpligt på audiovisuella medietjänster som direkt eller indirekt kan tas emot av allmänheten i en eller fler medlemsstater med hjälp av vanlig konsumentutrustning. Det bör över låtas åt de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att fastställa hur vanlig konsumentutrustning ska definieras. (40)I artiklarna 49–55 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt fastställs att etableringsfriheten är en grund läggande rättighet. Detta innebär att leverantörer av me dietjänster i allmänhet bör vara fria att välja den med lemsstat där de etablerar sig. har också understrukit följande: ”Enligt fördraget är det inte förbju det för ett företag att utöva friheten att tillhandahålla tjänster på grund av att det inte tillhandahåller några tjänster i den medlemsstat där det är etablerat” (1). (41)Medlemsstaterna bör inom de områden som samordnas genom detta direktiv kunna tillämpa mer detaljerade eller strängare regler på de leverantörer av audiovisuella me dietjänster som tillhör deras jurisdiktion och därvid se till att dessa regler överensstämmer med de allmänna prin ciperna i unionsrätten. Om ett programföretag under en medlemsstats jurisdiktion tillhandahåller en tv-sändning som helt eller huvudsakligen är riktad mot en annan medlemsstats territorium, är det lämpligt att hantera detta genom ett krav på samarbete mellan medlemssta terna och, vid kringgående av sådana regler, kodifiering av rättspraxis (2) i kombination med ett effektivare förfarande; på så sätt tar man hänsyn till med lemsstaternas intressen utan att ifrågasätta den korrekta tillämpningen av ursprungslandsprincipen. Begreppet ”be stämmelser i allmänhetens intresse” har utvecklats i EG- domstolens rättspraxis rörande artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget (nu artiklarna 49 och 56 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt) och inbegriper bland annat bestämmelser om konsumentskydd, skydd av min deråriga och kulturpolitik. Den medlemsstat som begär samarbete bör säkerställa att de mer specifika nationella bestämmelserna i fråga objektivt sett är nödvändiga, till lämpas på ett icke-diskriminerande sätt och är proportio nella. (42)När en medlemsstat i ett enskilt fall ska bedöma huruvida en sändning från en leverantör av medietjänster som är etablerad i en annan medlemsstat helt eller huvudsakligen är riktad mot sitt territorium, får den hänvisa till indika (1) Dom av i mål C-56/96, mot Vlaamse Gemeenschap, 1997, s. I-3143, punkt 22, och av i mål C-212/97, mot Erhvervs- og Selskabsstyrel sen, 1999, s. I-1459. Se även dom av i mål C-11/95, Europeiska kommissionen mot , 1996, s. I-4115, och av i mål C-14/96, brottmål mot , 1997, s. I-2785. (2) Dom av i mål C-212/97, mot Erhvervs- og Selskabsstyrelsen, anfört ovan, av i mål 33/74, mot Bestuur van de Bedrijfs vereniging, 1974, s. 1299, och av i mål C- 23/93, mot Commissariaat voor de Media, 1994, s. I-4795, punkt 21. torer såsom tv-reklam- och/eller abonnemangsintäkternas ursprung, tjänstens huvudsakliga språk eller förekomsten av program eller kommersiella meddelanden som särskilt riktar sig till allmänheten i den medlemsstat där de mot tas. (43)Utan hinder av tillämpningen av ursprungslandsprincipen får medlemsstaterna enligt detta direktiv fortfarande vidta åtgärder som begränsar friheten att tillhandahålla tv-sänd ningar, men endast enligt de villkor och i enlighet med det förfarande som fastställs i direktivet. Domstolen har dock konsekvent intagit ståndpunkten att varje begräns ning av friheten att tillhandahålla tjänster, såsom alla avvikelser från en grundläggande princip i fördraget, ska tolkas restriktivt (3). (44)I kommissionens meddelande till och rådet, ”Lagstifta bättre för tillväxt och arbetstillfällen i Europeiska unionen”, betonades att det är nödvändigt med en noggrann analys av vilken lagstiftningsmetod som är lämplig, särskilt för att fastställa huruvida kon ventionell lagstiftning är att föredra för den aktuella sek torn och det aktuella problemet, eller huruvida alternativ som samreglering eller självreglering bör övervägas. Erfa renheten har dessutom visat att både samreglering och självreglering som genomförs i enlighet med medlems staternas olika rättsliga traditioner i hög grad kan bidra till en god nivå på konsumentskyddet. Åtgärder som syftar till att uppnå mål i allmänhetens intresse inom den framväxande audiovisuella medietjänstsektorn är mer effektiva om de vidtas med aktivt stöd av tjänstele verantörerna själva. Självreglering är således ett slags fri villigt initiativ som ger ekonomiska aktörer, arbetsmark nadens parter, icke-statliga organisationer eller föreningar möjlighet att själva och för eget vidkommande anta ge mensamma riktlinjer. Medlemsstaterna bör i enlighet med sina olika rättsliga traditioner erkänna den roll som effektiv självreglering kan ha för att komplettera befintliga mekanismer inom lagstiftning, domstolsväsende och/eller förvaltning samt dess viktiga bidrag till uppnåendet av målen i detta di rektiv. Även om självreglering skulle kunna vara en kom pletterande metod för att genomföra vissa av bestämmel serna i detta direktiv, bör den inte ersätta den nationella lagstiftarens skyldigheter. Samreglering utgör, i sin mini mala form, en rättslig länk mellan självreglering och den nationella lagstiftaren, i enlighet med medlemsstaternas rättsliga traditioner. Samregleringen bör ge fortsatt möj lighet för staten att ingripa om samregleringsmålen inte uppfylls. Även om direktivet inte påverkar medlemssta ternas formella skyldighet när det gäller införlivande, uppmuntras användning av samreglering och självregle ring. Detta bör varken innebära att medlemsstaterna (3) Dom av i mål C-355/98, kommissionen mot , 2000, s. I-1221, punkt 28, och av i mål C-348/96, brottmål mot , 1999, s. I-11, punkt 23. L 95/6 Europeiska unionens officiella tidning åläggs att upprätta system för samreglering och/eller självreglering eller att nuvarande samreglerings- eller självregleringsinitiativ som redan finns i medlemsstaterna och som fungerar effektivt avbryts eller äventyras. (45)Med tanke på de audiovisuella medietjänsternas speciella natur – särskilt deras påverkan på människors åsiktsbild ning – är det viktigt att användarna får veta exakt vem som har ansvaret för tjänsternas innehåll. Därför bör medlemsstaterna säkerställa att användarna har smidig och direkt tillgång till information om medie tjänstleverantören. Det är de enskilda medlemsstaterna som fastställer de praktiska detaljerna för hur detta mål kan uppnås utan att det påverkar tillämpningen av andra relevanta bestämmelser i unionslagstiftningen. (46)Rätten för funktionshindrade och äldre att delta i det sociala och kulturella livet i unionen hänger oupplösligt samman med att audiovisuella medietjänster görs till gängliga. Tillgänglighet bör uppnås exempelvis genom teckenspråk, programtextning, ljudbeskrivning och lätt begripliga skärmmenyer. (47)Mediekompetens handlar om de kunskaper, de färdigheter och den förståelse som konsumenten behöver för att kunna använda medier på ett effektivt och säkert sätt. Mediekompetenta människor kan göra väl underbyggda val, förstå vad slags innehåll och tjänster det handlar om och dra nytta av alla de möjligheter som den nya kom munikationstekniken erbjuder. De kommer att bättre kunna skydda sig och sina familjer mot skadligt eller anstötligt material. Därför bör ökad mediekompetens främjas överallt i samhället och dess utveckling följas noga. och rådets rekommendation av om skyddet av minderåriga och människans värdighet och om rätten till genmäle med avseende på konkurrenskraften hos den europeiska industrin för audiovisuella tjänster och nätverksbaserade informationstjänster (1) innehåller redan en rad möjliga åtgärder för att främja mediekompetens, till exempel fort bildning för lärare och utbildare, särskild undervisning om Internet för barn från mycket tidig ålder, inklusive lektioner där föräldrar får närvara, eller nationella kam panjer riktade till medborgarna, via alla kommunikations medier, för att ge information om hur man använder Internet på ett ansvarsfullt sätt. (48)Tv-sändningsrättigheter avseende evenemang av stort all mänintresse kan förvärvas av programföretag med en samrätt. Det är dock viktigt att främja mångfald genom en diversifierad nyhetsproduktion och ett diversifierat programutbud i unionen och följa de principer som er känns i artikel 11 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. (1) EUT L 378, 27.12.2006, s. 72. (49)Det är väsentligt att medlemsstaterna är i stånd att vidta åtgärder för att skydda rätten till information och för att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sänd ningar från nationella eller icke-nationella evenemang av särskild vikt för samhället, t.ex. de och världs- och europamästerskapen i fotboll. För detta än damål behåller medlemsstaterna rätten att vidta åtgärder som är förenliga med unionsrätten och som syftar till att reglera hur programföretag inom deras jurisdiktion ut övar sina exklusiva rättigheter att sända sådana evene mang. (50)Det är nödvändigt att arrangemang skapas inom en unionsram för att undvika att det uppstår osäkerhet på det rättsliga området och marknadsstörningar och för att samordna fri rörlighet för televisionstjänster med behovet att förhindra eventuellt kringgående av sådana nationella åtgärder som syftar till att skydda ett legitimt allmänt intresse. (51)Det är särskilt lämpligt att fastställa bestämmelser om utövande av sådana exklusiva rättigheter som program företagen kan ha förvärvat att sända evenemang som anses vara av särskild vikt för samhället i en annan med lemsstat än den som har jurisdiktion över programföre tagen. För att undvika spekulativa rättighetsförvärv i syfte att kringgå nationella åtgärder är det nödvändigt att till lämpa dessa bestämmelser på avtal som ingås efter of fentliggörandet av och rådets direktiv /36/EG (2) och som rör evenemang som äger rum efter genomförandet. Avtal från tiden före offentliggörandet av det direktivet som förnyas anses vara nya avtal. (52)Evenemang av särskild vikt för samhället bör i detta direktiv uppfylla vissa kriterier, det vill säga vara unika evenemang, som är av allmänt intresse inom unionen eller i en viss medlemsstat eller i en viktig del av en viss medlemsstat och anordnas i förväg av en arrangör som lagligen får sälja rättigheterna till dessa evenemang. (53)I detta direktiv avses med fri tv sändning på en kanal, antingen allmän eller kommersiell, av program som är tillgängliga för allmänheten utan extra betalning utöver de finansieringskällor för sändningar som förekommer allmänt i varje medlemsstat (såsom licensavgift och/eller grundanslutningsavgift till ett kabelnät). (54)Medlemsstaterna har rätt att vidta de åtgärder som de bedömer vara lämpliga i fråga om audiovisuella medie tjänster som kommer från tredjeland och som inte upp fyller villkoren i artikel 2, dock under förutsättning att unionsrätten och unionens internationella åtaganden re spekteras. (2) EGT L 202, 30.7.1997, s. 60. Europeiska unionens officiella tidning L 95/7 (55)För att skydda den grundläggande friheten att ta emot information och se till att intressena hos tittarna i unio nen skyddas helt och fullt, bör de aktörer som har en samrätt till tv-sändning av ett evenemang av stort all mänintresse ge andra programföretag rätt att använda korta utdrag i allmänna nyhetsprogram på rättvisa, rim liga och icke-diskriminerande villkor, med vederbörlig hänsyn till ensamrätter. Dessa villkor bör meddelas i så god tid före ett evenemang av stort allmänintresse att övriga aktörer får den tid de behöver för att utöva sin rätt. Ett programföretag bör kunna utöva denna rätt ge nom en mellanhand som uttryckligen agerar på program företagets vägnar från fall till fall. Alla kanaler, däribland kanaler med uteslutande inriktning på sport, får använda sådana korta utdrag för sändningar inom hela EU, och utdragen bör inte vara . Rätten till tillgång till korta utdrag bör gälla i gränsöverskridande fall endast när det är nödvändigt.