prop · H70393 · 2020-03-09 00:00:00 — tre allvarligaste olyckorna som har inträffat inom kärnteknisk verksamhet skedde 1979 utanför i (5), 1986 i Tjernobyl i (7) och 2011 i i (7). Den allvarligaste händelsen med anknytning till uppnådde 3 på INES-skalan (allvarlig incident) och skedde 2003 under en transport av radioaktivt iridium från anläggningen i till i . En kärnteknisk olycka kan få mycket allvarliga konsekvenser för samhället och drabba människa och miljö på flera olika sätt. Av bilaga 4 framgår dessa konsekvenser närmare. De två allvarligaste olyckorna ägde rum i Tjernobyl i dåvarande 1986 och i i . genomfördes ett säkerhetstest vid reaktor 4 i kärnkraftverket En kombination av misstag och handhavandefel före och under testet ledde till att reaktorn och reaktorbyggnaden kollapsade och stora mängder radioaktiva ämnen släpptes ut till omgivningen. i Tjernobyl var att olyckan berodde på konstruktionsrelaterade problem, bristande 30IAEA, Safety Standards: Preparedness and Response for a Nuclear or Radiological Emergency, General . GSR Part 7, 2015. 31International Nuclear Event Scale. INES-skalan är endast avsedd för civilt bruk av kärnämnen och omfattar inte militärt bruk. Med stigande allvarlighetsgrad är nivåerna: 1. Avvikelse; 2. Incident; 3. Allvarlig incident; 4. Olycka med lokala konsekvenser; 5. Olycka med vida konsekvenser; 6.Allvarlig olycka; 7. Källor: , ”International Nuclear and Radiological Event Scale ()”, hämtad ; SSM, “INES-skalan”, hämtad . OM DET VÄ R ST A SKULLE HÄ N DA informationsspridning och erfarenhetsåterföring från andra incidenter samt en bristfällig säkerhetskultur.32 i inträffade som en följd av en kraftig jordbävning utanför , som i kombination med den efterföljande flodvågen slog ut kärnkraftverkets kylsystem och därmed orsakade reaktorhaverier med omfattande utsläpp av radioaktiva ämnen. I från olyckan33 presenteras ett stort antal slutsatser som berör såväl konstruktionsfrågor, arbetarskydd, utbildning och övning och rutiner inne på kärnkraftverken som hur ansvariga myndigheter hanterar en kärnteknisk olycka och konsekvenserna av den. Bland annat poängteras vikten av att tillsynsmyndigheter är oberoende och har ett rättsligt mandat, teknisk kompetens och en stark säkerhetskultur. Vidare behöver systemet för att hantera en kärnteknisk olycka inbegripa tydligt definierade roller och ansvar för tillståndshavare och offentliga aktörer på olika nivåer, och dessa behöver samöva regelbundet. Det behöver också finnas en helhetssyn på hanteringen som leder till att skyddsåtgärder och andra åtgärder gör större nytta än skada, och för att uppnå denna balans behövs ett heltäckande förhållningssätt. När det gäller återställningsfasen behövs planering på förhand för att förbättra besluten som behöver fattas under den press som råder efter en olycka. Nationella strategier och åtgärder för återställning efter en olycka måste alltså vara förberedda i förväg för att möjliggöra en effektiv återställning. Dessa behöver omfatta dels ett rättsligt ramverk, dels generiska saneringsstrategier och kriterier för reststråldoser och kontamineringsnivåer. Dessutom behöver det finnas en plan för stabilisering och avveckling av skadade kärntekniska anläggningar samt en generisk strategi för att hantera stora mängder kontaminerat material och radioaktivt avfall. Vidare behöver en generell strategi utvecklas för hanteringen av kontaminerade flytande och fasta material och radioaktivt avfall. De samhällsekonomiska konsekvenserna av en kärnteknisk olycka liksom de efterföljande skyddsåtgärderna behöver också uppmärksammas, och återställnings- och återuppbyggningsprojekt behöver utvecklas för att återställa infrastruktur och hantera ersättning till drabbade. 32IAEA, INSAG-7 The Chernobyl Accident: Updating of INSAG-1, , 1992, s. 23–25. 33IAEA, The Daiichi Accident, Report by the Director General, , 2015, s. 3–18. EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN 2.4Roller och ansvar i beredskapen för kärntekniska olyckor i De kärntekniska anläggningarna i drivs av bolag (tillståndshavare) som ansvarar för det förebyggande arbetet vid anläggningarna och för att begränsa följderna av en kärnteknisk olycka.34 Utöver tillståndshavarna ansvarar ett flertal offentliga aktörer på nationell, regional och lokal nivå för att säkerhetsarbetet i anslutning till kärnteknisk verksamhet fungerar väl. Statliga aktörer på nationell nivå Regeringen ansvarar för att styra myndigheterna i det förebyggande arbetet och vid en eventuell kärnteknisk olycka ska säkerställa att krishanteringen fungerar effektivt. Regeringen ska också kommunicera med allmänheten och media på ett effektivt och trovärdigt sätt samt ta vissa internationella kontakter.35 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) ansvarar för frågor om skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar i den utsträckning inte någon annan myndighet har ansvaret. Ansvaret avser åtgärder före, under och efter en olycka, kris, krig eller krigsfara.36 Vid kriser och höjd beredskap ska MSB stödja samordningen av myndigheters åtgärder, däribland samordnad information till allmänhet och media samt en effektiv användning av samhällets samlade resurser och internationella förstärkningsresurser. MSB ansvarar för samlad lägesbild på nationell nivå till grund för aktörsgemensamt agerande37 och ska bistå med information och bedömningar om läget utifrån ett tvärsektoriellt perspektiv.38 Myndigheten ska, i enlighet med de förskrifter som gäller för området skydd mot olyckor, samordna och utveckla verksamheten inom räddningstjänsten när det gäller olycks- och skadeförebyggande åtgärder samt utveckla och stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera oönskade händelser där kärnkraftsberedskapen ingår.39 MSB utfärdar föreskrifter och utövar tillsyn över länsstyrelserna i fråga om räddningstjänst och krisberedskap inkluderande kärnenergiberedskap.40 () är expertmyndighet inom strålsäkerhet och förvaltningsmyndighet för frågor om skydd och säkerhet i kärnteknisk 34Enligt 3–4 §§ och 10 § och 10 a § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. 2007/08:92, s. 14; bet. 2008/09:FöU10, rskr. 2008/09:292). 361 § förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 377 § samma förordning. 3811 § samma förordning. 393–4 §§ samma förordning. 405 kap. 1 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och 5 kap. 2 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. OM D E T V Ä R S T A S K U L L E H Ä N D A verksamhet.41 Vid de kärntekniska anläggningarna bedrivs verksamhet med strålning som bedöms innebära sådan risk att den kräver tillstånd.42 SSM utfärdar föreskrifter, prövar och beslutar om tillstånd samt bedriver tillsyn av de kärntekniska anläggningarna.43 SSM har även en operativ roll som beskrivs i myndighetens instruktion (se avsnitt 3.1.1.) och i förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor: att vid räddningstjänst ge råd om strålningsmätningar samt samordna och biträda med strålskyddsbedömningar.44 Det finns ett antal andra centrala myndigheter som ansvarar för olika delar av hanteringen av en kärnteknisk olycka och som ingår i den nationella beredskapsplanen för hanteringen av en sådan händelse.45 Dessa myndigheter och deras uppgifter vid en kärnteknisk olycka framgår i korthet av bilaga 5. (SOS Alarm) ansvarar för att besvara samtal som inkommer till nödnummer 112 och att vidareförmedla information från dessa samtal till samhällets hjälporgan (oftast polis, räddningstjänst och ambulans). SOS Alarm har även till uppgift att förmedla begäran om viktigt meddelande till allmänheten (VMA) till berörda aktörer. Informationen förmedlar SOS Alarm till Radio AB:s sändningsledning. VMA-systemet används för att varna och informera allmänheten vid olyckor och andra allvarliga händelser i syfte att skydda människor, egendom och miljö.46 Statliga myndigheter på regional nivå Vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning i sådan omfattning att särskilda åtgärder krävs för att skydda allmänheten, eller då överhängande fara för ett sådant utsläpp föreligger, ansvarar i det eller de län som är berörda av ett utsläpp för statlig räddningstjänst och för sanering efter sådana utsläpp,47 48 oberoende av var olyckan skett. Detta innebär att det ska finnas utpekade personer som kan gå i tjänst som statliga räddningsledare och därmed leda räddningsinsatsen vid en kärnteknisk olycka. Vidare ska länsstyrelserna inom ramen för sitt geografiska områdesansvar vara en sammanhållande länk mellan lokala och nationella aktörer samt verka för att 411, 13 och 15 §§ förordningen (2008:452) med instruktion för . 42Enligt 5 § strålskyddslagen (2018:396) och lagen om kärnteknisk verksamhet (1984:3). 43Enligt strålskyddsförordningen (2018:506). 44Enligt 4 kap. 6 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. 45MSB, Nationell beredskapsplan för hanteringen av en kärnteknisk olycka, 2015. 46Ibid, s. 14. 47Enligt 4 kap. 6 och 8 §§ lagen (2003:778) samt 4 kap. 15 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 48Enligt 1 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ska staten eller en kommun ansvara för en räddningsinsats endast om detta är motiverat med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt. 22 R I K S R E V I S I O N E N EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN nödvändig samverkan inom länet och med närliggande län sker kontinuerligt.49 Länsstyrelserna i kärnkraftslänen (, och där det finns kärnkraftverk i drift) har utökade beredskapskrav när det gäller kärnteknisk verksamhet. Därutöver ska dessa länsstyrelser tillsammans med länsstyrelserna i län och (de så kallade stödlänen) kunna stödja andra länsstyrelser vid räddningstjänst efter en kärnteknisk olycka.50 i har inga utökade beredskapskrav när det gäller kärnteknisk verksamhet, men ansvarar för statlig räddningstjänst vid en eventuell olycka vid kärnbränslefabriken i I bilaga 6 beskrivs närmare de moment som staten har att utföra i såväl det förebyggande arbetet för att förhindra olyckor som i hanteringen av en eventuell olycka. Varje kommun har ett geografiskt områdesansvar inom sitt område. Berörda kommuner ansvarar för att sammankalla sin krisledningsgrupp, samordna kommunala insatser, öppna upplysningstelefonnummer, inkvartera människor som har fått lämna sina bostäder, planera för utrymning av människor inom kommunens omsorg och sammankalla POSOM-grupper (psykiskt och socialt omhändertagande) som stöd till drabbade.52 Landstingen53 är ansvariga för att bedriva sjukvården inom sina respektive län och är skyldiga att vara förberedda och ha en plan för hur extraordinära händelser ska hanteras.54 Enligt riksdagsbeslut ska kärntekniska anläggningar varken direkt eller indirekt subventioneras med medel från staten.55 Statens säkerhetsarbete för kärnteknisk verksamhet har därför en egen finansieringskälla i de beredskapsavgifter som tillståndshavarna betalar in till staten. Med dessa avgiftsintäkter som grund finns specialdestinerade medel för beredskapen som fördelas till MSB, SSM samt länsstyrelserna i kärnkraftslänen och stödlänen.56 49Enligt 6 § förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap. 504 kap. 29 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 514 kap. 6 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. 52MSB, ”Samhällets beredskap vid kärntekniska olyckor”, hämtad . 53Här används den rättsligt korrekta beteckningen landsting, även om flera landsting betecknar sig som regioner. Landsting bedriver såväl regional som lokal sjukvård inom sina respektive län. 547 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 2009/10:172, bet. 2009/10:NU26, rskr. 2009/10:359. 5611–13 §§ förordningen (2008:463) om vissa avgifter till samt regeringsbeslut I:35 , Ju2018/05301/SSK (delvis), Ju2018/01238/SSK. OM DET VÄ R ST A SKULLE HÄ N DA 3Är säkerhetsarbetet vid kärnteknisk verksamhet tillfredsställande? I detta kapitel presenteras de iakttagelser och bedömningar som har gjort, utifrån de revisionsfrågor och bedömningsgrunder som framgår av kapitel 1. 3.1Regeringen har i stort skapat tillräckliga förutsättningar bedömer att regeringens styrning är adekvat när det gäller säkerheten avseende kärnteknisk verksamhet, med undantag för ansvarsfördelningen mellan MSB och SSM, regleringen av ansvariga myndigheters hantering av jodtabletter samt stödlänens uppdrag. bedömer vidare att de granskade myndigheternas mandat är tillräckligt starkt och tydligt i såväl ett akut skede som vid en utdragen hantering. Detta definieras i såväl lagen (2003: 778) och förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor som i myndigheternas instruktioner. Räddningsledaren, som har en central roll i hanteringen av en kärnteknisk olycka, har långtgående befogenheter och kan förfoga över resurser som behövs för att lösa uppgiften och göra det med en tillräcklig grad av självständighet. 3.1.1 Otydlig ansvarsfördelning mellan MSB och SSM konstaterar att ansvarsfördelningen mellan MSB och SSM är otydlig. Skälet är att det i myndigheternas instruktioner är otydligt vilken av myndigheterna som har ansvar för uppgiften att samordna beredskapsåtgärder när det gäller kärntekniska olyckor. MSB har enligt sin instruktion ansvar för frågor om skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar, i den utsträckning inte någon annan myndighet har ansvaret. Ansvaret avser åtgärder före, under och efter en olycka, kris, krig eller krigsfara. Vidare ska MSB arbeta med och verka för samordning mellan berörda samhällsaktörer för att förebygga och hantera olyckor, kriser och konsekvenser av krig och krigsfara.57 MSB ska även, i enlighet med de föreskrifter som gäller för området skydd mot olyckor, samordna och utveckla verksamheten inom räddningstjänsten och när det gäller olycks- och skadeförebyggande åtgärder.58 Därutöver ska MSB utveckla och 571 § förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 583 § samma förordning. EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera oönskade händelser där farliga ämnen ingår.59 Myndigheten har, i enlighet med de föreskrifter som gäller för varje område, ansvar för uppgifter inom områdena brandfarliga och explosiva varor, transporter på land av farligt gods, åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor samt sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning.60 SSM har enligt sin instruktion till uppgift att samordna de beredskapsåtgärder som krävs inom den nationella strålskyddsberedskapen för att förebygga, identifiera och detektera nukleära eller radiologiska händelser som kan leda till skador på människors hälsa eller miljön. SSM ska i detta sammanhang: •ge råd om strålskydd och sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen, om en nukleär eller radiologisk nödsituation inträffar inom eller utom landet •upprätthålla och leda en nationell organisation för expertstöd vid nukleära och radiologiska nödsituationer •svara för teknisk rådgivning till de myndigheter som är ansvariga för hanteringen av konsekvenserna av en radiologisk nödsituation i kärnteknisk verksamhet, om den inträffar inom eller utom landet •svara för expertkompetens samt kunskaps- och beslutsunderlag inom strålskyddsområdet, inklusive spridningsprognoser och strålskyddsbedömningar •upprätthålla förmåga att inom strålskyddsområdet genomföra mätning, provtagning och analys i fält •vid händelser som fått eller kunde ha lett till konsekvenser som inte är av försumbar betydelse för säkerhet eller strålskydd, omgående informera tillsynsmyndigheter i närliggande länder •vid utsläpp av radioaktiva ämnen som leder till att beredskaps- eller skyddsåtgärder vidtas för allmänheten, i enlighet med artikel 8e 4 i rådets direktiv /71/Euratom, lämna förslag till regeringen om lämplig form och omfattning för en internationell granskning av händelsen.61 Företrädare för har vid intervjuer med framfört att bestämmelsen i SSM:s instruktion, där myndigheten uppdras att samordna beredskapsåtgärder, leder till otydlighet i ansvarsfördelningen mellan myndigheterna. MSB:s uppfattning är att deras uppdrag innebär att samordna beredskapsåtgärder medan SSM:s uppdrag innebär att utgöra ett expertstöd på det 594 § förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 6115 § förordningen (2008:452) med instruktion för . OM DET VÄ R ST A SKULLE HÄ N DA sätt som anges i ovan nämnda specificering i SSM:s instruktion. MSB har lyft frågan om otydlig ansvarsfördelning till Regeringskansliet.62 Även företrädare för har vid intervjuer uppgett att ansvarsfördelningen mellan den egna myndigheten och MSB är otydlig och att ämnet ofta är föremål för diskussion mellan myndigheterna. En förklaring till otydligheten uppges vara att samordningsansvar för beredskapsåtgärder anges som uppgift i båda myndigheternas instruktioner. SSM anser att problemet bör lösas genom olika samordningsforum.63 SSM har dock informerat om att SSM och MSB inte har full samsyn om hur respektive myndighets instruktion ska tolkas avseende kärnenergiberedskapen.64 Företrädare för bekräftar att SSM under granskningens gång har lyft frågan om otydlig ansvarsfördelning till dialog med departementet, vars uppfattning är att myndigheterna har en konstruktiv dialog. Företrädare för uppger att de i samband med granskningen har fått information om att MSB och SSM har olika uppfattningar om innebörden av den rättsliga reglering som styr ansvarsfördelningen mellan myndigheterna.65 Chefsjuristerna vid MSB och SSM har haft en dialog angående hur instruktionerna och därmed ansvarsfördelningen mellan myndigheterna ska tolkas.66 SSM uppger att dialogen har inneburit bättre förutsättningar för samverkan.67 MSB uppger dock att det inte har varit möjligt att komma överens om en gemensam tolkning.68 kan konstatera att den allmänt hållna instruktion som ges till MSB avseende myndighetens verksamhetsområde kan innebära att det blir otydligt vem som gör vad ifall MSB och SSM gör olika tolkningar avseende omfattningen av sitt eget och den andra myndighetens ansvar. konstaterar vidare att bestämmelsen om SSM:s uppgifter avseende krisberedskap i dess instruktion beskriver ett inledningsvis brett ansvar för SSM, där SSM ska samordna beredskapsåtgärder som krävs för att förebygga, identifiera och detektera nukleära eller radiologiska händelser.69 SSM:s ansvar är främst koncentrerat till expertstöd, rådgivning och beredskap. Myndigheternas uppfattning om vem som har samordningsansvar skiljer sig åt. Detta har myndigheterna sinsemellan haft svårt att lösa. konstaterar därför att ansvarsfördelningen är otydlig mellan MSB och SSM när det gäller att samordna beredskapsåtgärder. En tydlig roll- och ansvarsfördelning mellan myndigheterna är enligt 62Intervju med företrädare för . 63Intervju med företrädare för . 64SSM, faktagranskning av , . 65Regeringskansliet, faktagranskning av , . 66Intervju med företrädare för . 67SSM, faktagranskning av , . 68Intervju med företrädare för samt . 6915 § förordningen (2008:452) med instruktion för . EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN avgörande för att säkerställa en god beredskap för att kunna hantera en eventuell kärnteknisk olycka effektivt. 3.1.2 Hantering av jodtabletter anses strida mot lag De granskade myndigheterna anser att hanteringen av jodtabletter strider mot bestämmelser i läkemedelslagen (2015:315) och lagen (2009:366) om handel med läkemedel. kan konstatera att myndigheternas tolkning av nuvarande lagstiftning riskerar att innebära en bristande tillgång till jodtabletter . I 4 kap. 26 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor ställs krav på att jodtabletter ska delas ut till allmänheten i de inre beredskapszonerna runt kärnkraftverken samt att jodtabletter ska hållas i lager för att möjliggöra dels en komplettering av förhandsutdelningen, dels en begränsad utdelning inom indikeringszonen runt kärnkraftverken. Intag av jodtabletter utgör en skyddsåtgärd som kräver omfattande planering för att den ska kunna genomföras i praktiken, antingen genom att jodtabletter delas ut i förväg eller genom skyndsam utdelning under pågående händelse.70 Enligt nuvarande ordning upphandlas jodtabletter av SSM, som även ansvarar för nationell lagerhållning. Länsstyrelserna och MSB ansvarar för förhandsutdelning och länsstyrelserna för regional lagerhållning samt kompletterings- och extrautdelning av jodtabletter. Därutöver ansvarar SSM och länsstyrelserna för att rekommendera intag av jodtabletter. Detta sker trots att ingen av dessa myndigheter anser sig ha rätt att hantera läkemedel eller rekommendera intag av jodtabletter enligt läkemedelslagen (2015:315) och lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Samtliga ansvariga myndigheter anser att upphandling, lagring, utdelning och rekommendation om intag av jodtabletter i samband med kärnkraftsolyckor bör utredas för att anpassas till gällande lag.71 SSM uppger att myndigheten inte avser att fortsätta att upphandla jodtabletter i och med att upphandlingen anses ske i strid mot gällande lag och att detta innebär att det inte kommer att finnas jodtabletter att tillgå när förhandsutdelade jodtabletter ska ersättas år 2021.72 70SSM, 2017:27 Översyn av beredskapszoner, 2017, s. 23–24. 71SSM, Angående utredningen om hälso- och sjukvårdens beredskap och förmåga inför och vid allvarliga händelser i fredstid och höjd beredskap, 2018; intervju med företrädare för samt intervjuer med företrädare för länsstyrelserna i , och . 72SSM, Angående utredningen om hälso- och sjukvårdens beredskap och förmåga inför och vid allvarliga händelser i fredstid och höjd beredskap, 2018. OM DET VÄ R ST A SKULLE HÄ N DA Behovet av att utreda denna hantering framgår även av SSM:s redovisade uppdrag Översyn av beredskapszoner samt i en skrivelse till regeringen där SSM uppger att hanteringen av jodtabletter inom ramen för kärnenergiberedskapen sker i strid mot gällande lag.73 74 Vid intervjuer i om huruvida det finns några oklarheter angående hantering av jodtabletter uppger och att förslaget om utredning av hanteringen av jodtabletter ingår i redovisningen av uppdraget om beredskapszoner (se avsnitt 1.1). uppger att de inte känner till några oklarheter avseende denna hantering.75 konstaterar att myndigheternas tolkning av nuvarande reglering innebär en risk för att tillgången på jodtabletter kan bli otillräcklig 2021. 3.1.3 Stödlänens roll och funktion är otydlig Stödlänens roll och funktion uppfattas som otydlig både av stödlänen själva, länsstyrelserna i kärnkraftslänen, MSB och SSM. Samtliga anser att uppdraget bör tydliggöras. konstaterar att stödlänens roll och funktion är otydlig för myndigheterna, och att det är oklart om stödlänens uppdrag inom kärnenergiberedskapen är relevant. Stödlänen utgörs av och . Länsstyrelserna i dessa län ska liksom länsstyrelserna i kärnkraftslänen bistå andra länsstyrelser i frågor om statlig räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen.76 Någon närmare beskrivning av stödlänens roll och funktion finns inte, utan det är upp till stödlänen själva att definiera. Stödlänen ingår i arbetet med Handlingsplan för radiologiska eller nukleära händelser (HPRN – se avsnitt 3.3.3) och deltar vid vissa kärnkraftsrelaterade övningar. Stödlänen får finansiering för detta ändamål från MSB med vardera (2018). Medelstilldelning och verksamhetsplan återrapporteras till MSB.77 Stödlänens medel för kärnenergiberedskap används främst till utbildning och övning av personal.78 och uppfattning är att samtliga länsstyrelser samarbetar väl, bland annat baserat på erfarenheterna av samarbetet i samband med skogsbränderna . Inget av departementen gör någon särskild uppföljning av stödlänens uppdrag inom kärnenergiberedskap och 73SSM, 2017:27 Översyn av beredskapszoner, 2017, s 40.