prop · H80342 · 2020-10-27 00:00:00 — 2020/21:42 mäklarverksamhet. I lagen om krigsmateriel finns dock bestämmelser med krav på tillstånd och tillståndsprövning som träffar sådan verksamhet. Enligt 4 § första stycket lagen om krigsmateriel krävs tillstånd för att här ilandet bedriva verksamhet som avser ”tillhandahållande” av krigs- materiel. Samtliga skjutvapen och särskilt utformade vapendelar till sådana skjutvapen, förutom slätborrade skjutvapen för jakt eller sport- (hagelgevär), och all ammunition som omfattas av vapendirektivet utgör krigsmateriel (se artikel 1.1–3 och bilaga 1 till vapendirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet jämfört med bilagan till förordningen [1992:1303] om krigsmateriel). De förfaranden med skjutvapen och ammunition som definitionen av vapenmäklarverksamhet omfattar faller enligt regeringen in under uttrycket tillhandahållande i lagen om krigs- materiel. För utförsel av krigsmateriel från krävs, utöver tillhanda- hållandetillstånd, ett särskilt utförseltillstånd enligt 6 § lagen om krigs- materiel. Enligt 5 § samma lag krävs också tillstånd i varje enskilt fall när krigsmateriel som finns i utlandet tillhandahålls till någon i utlandet. Tillhandahållandetillstånd prövas av ISP. I de flesta fall prövas även ansökan om utförsel av ISP. I vissa fall, vilka anges i 11 § förordningen om krigsmateriel, ska ansökan om utförseltillstånd emellertid prövas av . Vid all tillståndsprövning enligt lagen om krigs- materiel gäller, enligt 1 § andra stycket den lagen, att tillstånd får lämnas endast om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för tillståndet och det inte strider mot internationella förpliktelser eller utrikespolitik i övrigt. Kravet enligt 1 § innebär bl.a. att tillstånds- givningen är avsedd att vara mycket restriktiv. Vapenmäklarverksamhet ska kräva tillstånd enligt vapenlagen på motsvarande sätt som vapenhandlarverksamhet Även om vapenmäklarverksamhet omfattas av krav på tillstånd enligt lagen om krigsmateriel är frågan om det är tillräckligt för att uppfylla ändringsdirektivets krav på tillstånd och tillståndsprövning. För det första kan konstateras att lagen om krigsmateriel, till skillnad från vapendirektivet, inte omfattar slätborrade skjutvapen för jakt eller sportskytte. Sådana vapen omfattas däremot av vapenlagen. Vidare kan konstateras att tillståndsprövningen enligt ändringsdirektivet ska omfatta en prövning av vapenmäklarens personliga och yrkesmässiga integritet och relevanta förmåga, medan det i lagen om krigsmateriel endast ställs krav på prövning av om det föreligger säkerhets- eller försvarspolitiska skäl. ISP anser att tillståndsprövningen enligt lagen om krigsmateriel inte lever upp till ändringsdirektivets krav och att vapenmäklarverksamhet därför bör omfattas av bestämmelserna om tillstånd i vapenlagen. ISP anser dock att det finns skäl att begränsa vapenmäklartillstånd enligt vapenlagen till att gälla vissa vapentyper och vissa mottagare, närmare bestämt vapen som inte är helautomatiska eller särskilt utformade för militär användning och som inte förmedlas till statliga mottagare inom eller utom landet. Övriga vapen anser ISP alltjämt bör vara underkastade tillståndskrav enligt lagen om krigsmateriel, med följd att ISP förblir 2020/21:42 tillstånds- och tillsynsmyndighet. Som skäl för det anför ISP att hel- automatiska vapen eller vapen utformade för militär användning, som inte förmedlas till statliga mottagare, har ett mycket begränsat legalt användningsområde. Det saknas därför enligt ISP anledning att tillåta verksamhet som förmedlar sådana vapen annat än om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl. Tillståndsprövningen enligt lagen om krigsmateriel är visserligen av- sedd att vara mycket restriktiv. Den saknar dock element som krävs enligt ändringsdirektivet. Som exempel innefattar prövningen inte någon bedömning av sökandens lämplighet och ISP har i linje med det inte till- gång till belastningsregistret eller misstankeregistret och inte någon möjlighet att begära in läkarintyg. Regeringen anser därför, liksom ISP, att tillståndsprövning enligt lagen om krigsmateriel inte är någon garanti för att de tillstånd som beviljas är förenliga med vapendirektivet. Tillståndsprövningen för vapenhandlare enligt vapenlagen, som enligt 2 kap. 10 § den lagen går ut på att tillstånd ska meddelas endast den som med hänsyn till kunskap, laglydnad och övriga omständigheter är lämplig att driva sådan verksamhet, motsvarar däremot ändringsdirektivets krav på en prövning av personlig och yrkesmässig integritet och relevant förmåga. I fråga om juridiska personer ska prövningen enligt vapenlagen, utom när det gäller kravet på kunskap, dessutom avse de fysiska personer som har ett betydande inflytande över den juridiska personen. Detta motsvarar ändringsdirektivets krav på att prövningen även ska avse den eller de personer som leder verksamheten. För att klart uppfylla ändringsdirektivets krav på tillstånd bör vapen- mäklarverksamhet med skjutvapen eller ammunition enligt regeringen omfattas av krav på tillstånd och tillståndsprövning enligt vapenlagen på motsvarande sätt som gäller för vapenhandlarverksamhet med skjutvapen. Av samma skäl bör kravet på tillstånd enligt vapenlagen inte begränsas till vissa vapen på det sätt som ISP föreslår. Det bör dock påpekas att i de fall mäklarverksamhet innefattar utförsel av krigsmateriel kommer det även fortsatt krävas tillstånd av ISP enligt 6 § lagen om krigsmateriel. Det kommer dessutom krävas tillstånd enligt 5 § samma lag för att tillhandahålla krigsmateriel som finns i utlandet till någon i utlandet. Vid all utförsel av krigsmateriel eller tillhandahållande av krigsmateriel som finns i utlandet kommer således även fortsättningsvis krävas att det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl och att tillstånd inte skulle strida mot internationella förpliktelser eller utrikespolitik i övrigt. Vissa krav på vapenhandlare som har tillstånd enligt vapenlagen ska även gälla för vapenmäklare Eftersom vapenmäklarverksamhet enligt regeringens förslag ska kräva till- stånd enligt vapenlagen bör även de flesta andra bestämmelser som anknyter till tillståndskravet utvidgas till att omfatta vapenmäklarverk- samhet. Det innebär att kraven enligt 2 kap. 10 a–c §§ vapenlagen på att juridiska personer som driver handel med skjutvapen ska ha en av Polis- myndigheten godkänd föreståndare och, i vissa fall, en ersättare bör gälla även beträffande vapenmäklarverksamhet. Likaså bör återkallelse av till- stånd att bedriva vapenmäklarverksamhet ske på samma grunder som åter- Prop. 2020/21:42 kallelse av vapenhandlartillstånd enligt 6 kap. 3 § vapenlagen. möjligheten för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att enligt 11 kap. 2 § c vapenlagen meddela närmare före- skrifter om kraven på kunskap för att få driva handel med skjutvapen och vad som i övrigt ska gälla vid sådan handel även gälla för vapenmäklar- verksamhet. Dessutom bör möjligheten för regeringen enligt 4 § tredje stycket lagen om krigsmateriel att meddela undantag från kravet på tillhandahållande- tillstånd för vapenhandlarverksamhet som regleras genom vapenlagen utvidgas till att omfatta vapenmäklarverksamhet. På så sätt kommer det finnas möjlighet att undvika krav på både vapenmäklartillstånd enligt vapenlagen och tillhandahållandetillstånd enligt lagen om krigsmateriel. Vad är en vapenmäklare? , , och anser att det är otydligt vad som avses med vapenmäklare. och framhåller bl.a. att det inte är tydligt om begreppet omfattar jakt- och skytteklubbar och andra aktörer, såsom , som tillhandahåller vapenannonser. Ändringsdirektivets definition av vapenmäklare avser fysiska och juridiska personer vars näringsverksamhet helt eller delvis består av att förhandla om eller arrangera transaktioner för inköp, försäljning eller leverans av skjutvapen, väsentliga delar eller ammunition. Vidare omfattar direktivets definition dem vars näringsverksamhet helt eller delvis består av att arrangera överföring av skjutvapen, vapendelar eller ammunition inom landet eller mellan olika länder. Utifrån denna definition kan man enligt regeringen dra slutsatsen att den som endast förmedlar enstaka affärer inte är att betrakta som en vapenmäklare. Vidare kan inte personer eller företag som endast tillhandahåller annonser, utan att på andra sätt bidra till transaktioner, anses arrangera transaktioner och träffas av vapenmäklarregleringen. Inte heller kan personer eller företag som endast anlitas för att utföra transporter av skjutvapen, sådana vapendelar som jämställs med skjutvapen, väsentliga delar eller ammunition betraktas som vapenmäklare. Med anledning av synpunkterna om att vapenmäklarbegreppet är otydligt och att regeringen i avsnitt 6.2 föreslår att vapenmäklarverksamhet utan tillstånd ska straffbeläggas, bör vad som är mäklarverksamhet med skjutvapen eller ammunition framgå av lagtexten. Regeringen föreslog i lagrådsremissen en definition som var utformad med ändringsdirektivet som förebild. Lagrådet föreslår emellertid en lydelse som enligt Lagrådet får anses vedertagen i svensk författningstext, nämligen yrkesmässig förmedling. Regeringen instämmer i att en sådan definition bör användas. förekommer redan i andra delar av förslaget (se t.ex. 2 kap. 9 §) och omfattar enligt regeringens bedömning de verksamheter som ändringsdirektivet avser. Den närmare gränsdragningen kring vad som ska anses utgöra vapenmäklare respektive vapenmäklarverksamhet får emellertid ytterst avgöras i rättstillämpningen. 2020/21:42 I anslutning till vapenmäklarbegreppet påpekar vidare att det inte alltid är så lätt att avgöra i vilken rättslig egenskap en mellanman agerar och att det kan vara svårt att i praktiken dra gränsen t.ex. mellan den som på uppdrag av köpare handlar ammunition och den som sammanför köpare med säljare för handel med ammunition; inte i något av fallen behöver det vara så att mellanmannen tar fysisk befattning med ammunitionen. Lagrådet anser mot den bakgrunden att det finns skäl att klargöra om den som yrkesmässigt förmedlar men även är ombud för en av parterna ska anses falla under tillståndskravet för mäklare eller om näringsidkaren då ska anses bedriva egen ammunitionshandel som inte kräver tillstånd enligt vapenlagen. Regeringen anser att den grundsyn som gäller näringsidkare som bedriver mäklarverksamhet, dvs. att mäklaren ska vara en opartisk mellanman, även ska gälla vapenmäklare (jfr exempelvis 8 § andra stycket och 15 § fastighetsmäklarlagen [2011:666]). Det innebär att en vapenmäklare alltså inte bör åta sig att som ombud företräda en säljare gentemot en köpare eller en köpare gentemot en säljare. Om det bedrivs verksamhet som enligt normala bedömningsgrunder i realiteten är förmedling ska det dock för lagens tillämpning inte spela någon roll om vapenmäklaren också är ombud för någon av parterna. 6.2Kriminalisering av vapenmäklarverksamhet utan tillstånd och yrkesmässig förmedling till personer som saknar tillstånd Regeringens förslag: Att driva vapenmäklarverksamhet utan tillstånd ska vara straffbelagt på samma sätt som vapenhandlarverksamhet med skjutvapen utan tillstånd. Det ska införas krav på vapenmäklare att kontrollera att den som vill köpa t.ex. skjutvapen, vissa vapendelar och ammunition har tillstånd eller rätt att inneha egendomen. av sådan egendom till någon som inte har rätt att inneha den ska kriminaliseras. Genomförandepromemorians förslag stämmer överens med regering- ens förslag. Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag Kriminalisering av vapenmäklarverksamhet utan tillstånd Enligt artikel 16 i vapendirektivet ska medlemsstaterna fastställa ett sanktionssystem för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas enligt direktivet och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa sanktioner tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, propor- I enlighet med vapendirektivets krav på sanktioner är kravet på tillstånd för vapenhandel i 2 kap. 1 § vapenlagen straffbelagt genom bestämmelsen i 9 kap. 2 § f vapenlagen. uppsåtligen eller av oaktsamhet driver tillstånd till böter eller fängelse . Att regeringen nu Prop. 2020/21:42 föreslår att vapenmäklarverksamhet – i enlighet med ändringsdirektivet – ska kräva tillstånd enligt 2 kap. 1 § vapenlagen talar för att även det kravet straffbeläggs. Eftersom vapenhandel och vapenmäklarverksamhet utan tillstånd framstår som lika straffvärda förfaranden finns det inte heller någon anledning att göra skillnad mellan kraven på tillstånd i detta avseende. Vidare kan noteras att viss vapenmäklarverksamhet utan tillstånd är straffbelagd genom en straffbestämmelse i 25 § lagen om krigsmateriel. Enligt regeringen bör därför 9 kap. 2 § f vapenlagen utvidgas till att omfatta den som uppsåtligen eller av oaktsamhet yrkesmässigt förmedlar skjutvapen eller ammunition utan tillstånd. I avsnitt 10 föreslår regeringen en övergångsbestämmelse gällande tillstånd för mäklarverksamhet med skjutvapen eller ammunition. Krav på vapenmäklare att kontrollera tillstånd samt kriminalisering av förmedling till personer som saknar tillstånd Enligt 2 kap. 9 § vapenlagen får skjutvapen eller ammunition endast över- låtas till den som har tillstånd eller rätt att inneha vapnet eller ammunitionen. Vidare får skjutvapen och ammunition, enligt 3 kap. vapenlagen, endast lånas ut under vissa förutsättningar. Bestämmelserna är straffbelagda. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet överlåter eller lånar ut skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet kan dömas för vapenbrott enligt 9 kap. 1 § vapenlagen, och den som uppsåtligen eller av oaktsamhet överlåter ammunition till någon som inte har rätt att inneha den kan dömas för brott mot vapenlagen enligt 9 kap. 2 § första stycket e vapenlagen. Bestämmelserna innebär bl.a. att en vapenhandlare som överlåter skjutvapen eller ammunition har en skyldighet att kontrollera att den som vill köpa egendomen har tillstånd eller rätt att inneha den. 8.5föreslås att 2 kap. 9 § vapenlagen även ska omfatta överlåtelse av vapenmagasin och ljuddämpare samt att överlåtelse av sådan egendom i strid med bestämmelsen ska kriminaliseras. Både för att främja syftet bakom kraven på reglering av mäklarverk- samhet enligt ändringsdirektivet – att motverka missbruk av vapen för brottslig verksamhet – och för att främja efterlevnaden av vapendirektivets krav på tillstånd för innehav av vissa skjutvapen och viss ammunition, bör även de vapenmäklare som förmedlar vapen eller ammunition vara skyldiga att kontrollera att köparen har tillstånd eller rätt att inneha egendomen. En sådan bestämmelse är också i linje med den höga skydds- nivå som svensk vapenlagstiftning generellt sett har. Yrkesmässig förmed- ling av vapen och ammunition omfattas dock som regel inte av nu aktuella bestämmelser. Bestämmelsen i 2 kap. 9 § vapenlagen bör därför ändras så att det klart framgår att skjutvapen endast får yrkesmässigt förmedlas till den som har tillstånd eller rätt att inneha egendomen. Vidare bör 9 kap. 1 § och 9 kap. 2 § första stycket e vapenlagen på motsvarande sätt ändras så att yrkesmässig förmedling av skjutvapen respektive ammunition till någon som inte har rätt att inneha egendomen kriminaliseras. Otillåten yrkesmässig förmedling av skjutvapen bör också kunna utgöra grovt eller synnerligen grovt vapenbrott enligt 9 kap 1 a § vapenlagen. Vid bedömningen av om förmedling av vapen till någon som inte har rätt till 2020/21:42 egendomen ska bedömas som grovt eller synnerligen grovt vapenbrott bör – på motsvarande sätt som gäller vid innehav, överlåtelse eller utlåning – särskilt beaktas antalet vapen som förmedlingen avsett och om det rört sig om vapen av särskilt farlig beskaffenhet. 7Åtgärder för att motverka förbjudna skjutvapen I artikel 6.1 i vapendirektivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet stadgas att medlemsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att för- bjuda förvärv och innehav av skjutvapen, väsentliga delar och ammunition som klassificeras i kategori A. En sådan skyldighet gällde även enligt direktivets tidigare lydelse men omfattade då inte väsentliga delar. I artikel 6.1 anges också att medlemsstaterna ska säkerställa att skjutvapen, väsentliga delar och ammunition som innehas olagligt i strid med detta förbud beslagtas. De skjutvapen, väsentliga delar och ammunition som omfattas av förbudet enligt artikel 6.1, dvs. som klassificeras i kategori A, framgår av bilaga 1 del II till direktivet. I bilagan delas de skjutvapen och andra föremål som omfattas av direktivet in i olika kategorier. Till kategori A, som kallas ”förbjudna skjutvapen”, hänförs explosiva militära missiler och startlavetter, helautomatiska skjutvapen, skjutvapen maskerade som andra föremål samt vissa typer av ammunition. Genom ändringsdirektivet läggs fyra punkter till i kategori A enligt följande. 1.Automatiska skjutvapen som omvandlats till halvautomatiska skjutvapen. 2.Följande halvautomatiska skjutvapen med centralantändning: –Korta skjutvapen med vilka mer än 21 patroner kan avfyras utan omladdning (a), om –en laddningsanordning med kapacitet för mer än 20 patroner utgör en del av det skjutvapnet (i), eller –en löstagbar laddningsanordning med kapacitet för mer än 20 patroner sätts in i det (ii). –Långa skjutvapen med vilka mer än 11 patroner kan avfyras utan omladdning (b), om –en laddningsanordning med kapacitet för mer än 10 patroner utgör en del av det skjutvapnet (i), eller –en löstagbar laddningsanordning med kapacitet för mer än 10 patroner sätts in i det (ii). 3.Halvautomatiska långa skjutvapen (dvs. skjutvapen som ursprungligen är avsedda att avfyras från axeln) vars längd kan minskas till mindre än utan att funktionaliteten går förlorad genom en vikbar kolv eller en kolv av teleskopisk typ eller genom en kolv som kan avlägsnas utan användning av verktyg. 4.Varje skjutvapen i denna kategori som har omvandlats till att avfyra lösa skott, retande ämnen, andra verksamma ämnen eller pyroteknisk ammunition, eller till ett salutvapen eller ett akustiskt vapen. Tilläggen innebär bl.a. att vissa halvautomatiska skjutvapen som tidigare Prop. 2020/21:42 klassificerades i kategori B, dvs. skjutvapen för vilka det krävs tillstånd, klassificeras om till kategori A, dvs. Förutom att fler vapen klassificeras i kategori A innebär ändrings- direktivet att möjligheten till undantag från kravet på att förbjuda förvärv och innehav av föremål i kategorin inskränks. I vapendirektivets tidigare lydelse gavs medlemsstaterna en generell möjlighet att i särskilda fall bevilja tillstånd för skjutvapen och ammunition i kategori A, om det inte stred mot allmän ordning och säkerhet. Genom ändringsdirektivet togs den generella möjligheten till undantag bort. I stället anges i artikel 6.2–6.6 specifika ändamål för vilka medlemsstaterna under vissa förutsättningar och i undantagsfall får bevilja tillstånd. Ett flertal remissinstanser, såsom kommun, , kommun, , , och Svenska Vapen- ägares Förbund, har invändningar mot den omklassificering som skett genom ändringsdirektivet. Sådana invändningar framförs också av ett flertal organisationer som har inkommit med spontana svar, främst skytte- organisationer såsom , Föreningen skyttarna, , Dynamiska Skyttar, Kungsbacka-Wiske Sportskyttar, , Nätra Skyttegille, PK, Sjöormens PK, Militära och , Ystads , Pistolskytte- klubb och . Bland annat framförs att omklassificeringen av vissa halvautomatiska skjutvapen innebär problem vid internationellt tävlande för målskyttar, på grund av att vapen i kategori A inte får tas med på flygplan och att överföring av sådana vapen mellan medlemsstater är omgärdat av en omfattande byråkrati. Med anledning av synpunkterna finns det anledning att poängtera att det vid genomförandet av ändringsdirektivet inte finns någon möjlighet att påverka den omklassificering som skett genom ändringsdirektivet. Förslagen i detta avsnitt är endast en följd av den omklassificering som gjorts och går inte utöver vad som krävs för att genomföra ändrings- direktivet i denna del. Vidare har regeringen inte anledning att generellt ta ställning till hur klassificeringen till de olika kategorierna ska göras, annat än när det föranleds av de framlagda förslagen. 7.1Explosiva missiler och startlavetter ska regleras i vapenlagstiftningen Regeringens förslag: Det ska uttryckligen anges i vapenlagen att explosiva missiler och startlavetter är föremål som jämställs med skjut- vapen. Genomförandepromemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. I promemorian föreslås att explosiva ”militära” missiler ska jämställas med skjutvapen. Remissinstanserna: avstyrker för- slaget och ställer sig frågande till det. försvarshistoriska museer och Statens maritima och transporthistoriska museer har inga invändningar mot förslaget men önskar förtydligande av vad som avses med explosiva missiler och startlavetter. Skälen för regeringens förslag: Vapenlagens (1996:67) och vapen- förordningens (1996:70) tillståndsreglering omfattar skjutvapen, föremål 1 kap. 3 § vapenlagen Med skjutvapen förstås enligt 1 kap. 2 § vapenlagen vapen med vilka kulor, hagel, harpuner eller andra projektiler kan skjutas ut med hjälp av krutladdningar, kolsyreladdningar, komprimerad luft eller andra Enligt 1 kap. 3 § vapenlagen jämställs ett antal i paragrafen uppräknade föremål med skjutvapen, såsom obrukbara vapen som i brukbart skick skulle räknas som skjutvapen (punkt b) och slutstycken, ljuddämpare, eldrör, pipor, stommar, lådor, trummor och mantlar till skjutvapen, eller armborststommar med avfyrnings- anordningar (punkt f). När det gäller de vapen som klassificeras i kategori A kan konstateras att regeringen, i samband med genomförandet av vapen- direktivet i dess ursprungliga version, uttalat att de omfattas av vapen- 1995/96:52 s. 36). Explosiva militära missiler och startlavetter faller varken in under definitionen av skjutvapen eller kan anses vara med skjutvapen jämställda För att explosiva militära missiler och startlavetter – i enlighet med vad regeringen tidigare uttalat – ska omfattas av vapenlagstiftningen behöver sådana föremål anges vara med skjutvapen likställda föremål enligt 1 kap. 3 § vapenlagen. till behovet av att inkludera explosiva militära missiler och startlavetter i vapenlagstiftningen eftersom dessa föremål torde omfattas av krigs- Med hänsyn till att vapenlagstiftningen är anpassad till de krav för tillstånd som ställs i vapendirektivet och att övrig reglering som genomför vapendirektivet i huvudsak finns samlad i vapen- lagstiftningen, anser regeringen dock att explosiva militära missiler och startlavetter, i enlighet med vad som har uttalats, bör regleras i Däremot anser regeringen inte att det finns skäl att i vapenlagstiftningen göra skillnad på explosiva militära missiler och andra anges i 1 kap. 3 § vapenlagen att explosiva missiler och startlavetter är sådana föremål som i vapenlagen jämställs med skjutvapen. och Statens maritima och transporthistoriska museer önskar förtydligande av vad som avses med explosiva missiler och startlavetter. En explosiv missil kan beskrivas som en fjärrstyrd eller självstyrande raket- eller jetmotordriven projektil försedd med sprängladdning. En startlavett är en anordning som används för att skjuta iväg explosiva missiler. När det gäller vapen som omklassificerats till kategori A genom ändringsdirektivet, kan konstateras att de halvautomatiska vapen som till- förts kategorin (punkterna 6–8) omfattas av vapenlagens definition av Vidare omfattas samtliga sådana vapendelar som är väsentliga delar enligt artikel 1.2 av 1 kap. 3 § f vapenlagen och således av samma regler om tillstånd som skjutvapen. Däremot kan det noteras att det kan krävas ändringar i föreskrifter. När det gäller sådana skjutvapen som faller in under punkt 9 i kategori A, dvs. tillhör kategori A men som har omvandlats till att avfyra lösa skott, retande Prop. 2020/21:42 ämnen, andra verksamma ämnen eller pyroteknisk ammunition, eller till