prop · H80372 · 2020-12-18 00:00:00 — Det krävs inte några ytterligare lagstiftningsåtgärder för att åstadkomma detta. 6.3Husrannsakan och beslag av lagrade datorbehandlingsbara uppgifter (artikel 19) Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller konventionens krav om husrannsakan och beslag. Det bör inte införas någon möjlighet till informationsföreläggande. Utredningens bedömning och förslag överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredningen föreslår dock att det i svensk rätt ska införas en specifik möjlighet till föreläggande att lämna information i syfte att underlätta husrannsakan i it-miljö (informationsföreläggande). Remissinstanserna: Ett flertal av remissinstanserna uttalar sig inte särskilt över bedömningen. , Försvarsmakten, Rättighetsalliansen, () och () tillstyrker utredningens förslag. och tillstyrker utredningens förslag men anser att det bör klarläggas huruvida husrannsakan på distans är rättsligt möjligt. , och Säkerhetspolisen tillstyrker förslaget men ifrågasätter hur effektiv en sådan åtgärd i praktiken kan bli i brist på sanktionsmöjligheter. , Datainspektionen, Hovrätten över och och avstyrker förslaget. Hovrätten för , Hovrätten över och och JO påtalar riskerna för att ett föreläggande kan komma att strida mot förbudet mot självinkriminering. och anför att förslaget kan komma i konflikt med bestämmelser om sekretess och tystnadsplikt i annan lagstiftning. Hovrätten över och delar utredningens bedömning att de svenska reglerna om vittnesförhör utom rätta redan uppfyller de krav som ställs i artikel 19.4 och påpekar att den analys som görs av behovet talar för att regeln inte skulle få avsedd effekt. Datainspektionen ser stora integritetsrisker med förslaget. har synpunkter på den proportionalitetsavvägning som ligger till grund för förslaget. , Hovrätten över och , Juliagruppen, Lunds universitets internetinstitut, och framhåller att förslaget kan medföra lojalitetskonflikter för den som har förelagts. Skälen för regeringens bedömning Svensk rätt uppfyller konventionens krav om husrannsakan De brottsutredande myndigheterna ska genom husrannsakan eller på annat sätt kunna bereda sig tillgång till ett datorsystem, en del därav eller ett annat medium för lagring av datorbehandlingsbara uppgifter och de uppgifter som finns lagrade där (se artikel 19). En husrannsakan får företas i hus, rum eller annat slutet förvaringsställe för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § (se 28 kap. 1 § ). för de brottsutredande myndigheterna att vid en husrannsakan söka efter uppgifter som finns lagrade i datorer är inte uttryckligen reglerad. Den allmänna uppfattningen är dock att det inte finns något hinder mot att söka efter lagrad information i en dator som påträffas under en husrannsakan (se t.ex. propositionen Hemlig dataavläsning, prop. 2019/20:64 s. 75). Enligt konventionen ska det vidare vara möjligt att skyndsamt utvidga en undersökning av ett datorsystem till ett annat datorsystem eller del därav (se artikel 19.2). Konventionens krav i denna del kan uppfyllas exempelvis genom att husrannsakan genomförs i en samordnad och snabb aktion såväl på platsen för det första datorsystemet som för det andra (se den förklarande rapporten till konventionen p. En utvidgad undersökning av ett tillkommande datorsystem kan således göras med stöd av de svenska reglerna om husrannsakan. I de flesta fall kan husrannsakan dessutom ske utan förordnande av rätten. Det finns därför förutsättningar för en åklagare eller en annan undersökningsledare att skyndsamt fatta ett beslut om husrannsakan av platsen för det andra datorsystemet och se till att det verkställs med hjälp av polis som finns där. Regeringen delar utredningens bedömning att svensk rätt uppfyller kraven i artikel 19.1 och 2 genom bestämmelserna om husrannsakan. Husrannsakan kan användas vid samtliga brott som anges i artikel 14.2 och de begränsningar som svensk rätt uppställer när det gäller bl.a. brottets allvar och proportionalitet får anses vara godtagbara mot bakgrund av den proportionalitetsprincip som kommer till uttryck i artikel 15. När det gäller det av och efterfrågade klarläggandet huruvida husrannsakan på distans är rättsligt möjligt har frågan om undersökning av elektronisk information på distans övervägts av (se betänkandet Beslag och husrannsakan – Ett regelverk för dagens behov, SOU 2017:100 s. 279). Utredningens förslag har remitterats och bereds i . Hanteringen av säkrad information De brottsbekämpande myndigheterna ska ha rätt att beslagta eller på liknande sätt säkra datorbehandlingsbara uppgifter som har åtkommits enligt punkterna 1 och 2 i artikel 19 (se artikel 19.3). Myndigheternas närmare befogenheter anges i punkterna a–d. Det är möjligt att med stöd av de allmänna bestämmelserna om beslag i 27 kap. beslagta datorer, mobiltelefoner och andra bärare av datorbehandlingsbara uppgifter. Det innebär att det i och för sig är möjligt att säkra datorbehandlingsbara uppgifter på det sätt som anges i artikel 19.3. Utredningen har övervägt om det förbud som finns mot beslag i vissa fall skulle innebära ett hinder för tillämpningen av reglerna som inte är förenligt med konventionens krav (se också NJA 2015 s. 631 angående beslagsförbudet och bärare av datorbehandlingsbara uppgifter). Regeringen delar utredningens bedömning att den begränsning beslagsförbudet innebär inte utgör ett sådant hinder mot bakgrund av rättighetsskyddet i artikel 15. Artikeln ställer krav på att det ska finnas en möjlighet att framställa och behålla en kopia av uppgifterna. Det är vanligt att brottsutredande myndigheter i kopierar beslagtaget material, både fysiska 2020/21:72 skriftliga handlingar och elektronisk information som lagrats i datorer. Förfarandet är oreglerat. Regeringen anser, liksom utredningen, att någon uttrycklig reglering inte krävs för att uppfylla konventionens krav. Det räcker att det finns en faktisk möjlighet att kopiera uppgifterna och bevara kopian. Frågan om kopiering bör införas som ett särskilt tvångsmedel har övervägts av (se betänkandet Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov, SOU 2017:100 s. 393 och 410). I betänkandet görs ingen annan bedömning av svensk rätts förenlighet med Budapestkonventionen i denna del. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att det inte krävs några lagstiftningsåtgärder för att uppfylla kraven om hantering av information som åtkommits genom husrannsakan i artikel 19.3. Det bör inte införas någon möjlighet till informationsföreläggande Det ska vara möjligt att förelägga en person som har kunskap om ett datorsystems funktion att i den mån det är skäligt lämna information som är nödvändig för att möjliggöra husrannsakan enligt punkterna 1 och 2 i artikel 19 (se artikel 19.4). Förundersökningsledaren kan kräva att det hålls vittnesförhör inför rätta under en förundersökning (23 kap. 13 § ). Samma skyldighet för ett vittne att uttala sig gäller då som vid ett vanligt vittnesförhör. Ett sådant förhör förutsätter antingen att den som ska höras har vägrat yttra sig om en omständighet som är av vikt för utredningen eller att det annars är av synnerlig vikt att han eller hon hörs som vittne redan under utredningen. Ytterligare en förutsättning är att det finns någon som är skäligen misstänkt. Den misstänkte ska också ges tillfälle att närvara vid förhöret. Möjligheten till förhör inför rätta under förundersökningen gäller enbart vittnen och inte målsäganden eller misstänkta. Utredningen gör bedömningen att en målsägande som drabbas av husrannsakan antingen själv eller genom ombud får förutsättas frivilligt lämna de upplysningar som kan krävas för att minimera intrånget och risken för skador på utrustning och information. Något behov av ytterligare regler som tar sikte på målsäganden anses därför inte finnas. Det kan aldrig bli fråga om att utfärda ett informationsföreläggande mot en misstänkt mot bakgrund av artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () och förbudet mot självinkriminering i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. Att dessa rättigheter ska beaktas vid tillämpningen av Budapestkonventionens bestämmelser framgår av ingressen. När det gäller att få information från någon som vare sig är målsägande eller misstänkt anser utredningen att möjligheten att hålla vittnesförhör inför rätta enligt 23 kap. 13 § bör vara ett tillräcklig effektivt medel. Enligt utredningen uppfyller således svensk rätt kraven i artikel 19.4. Trots slutsatsen att svensk rätt uppfyller konventionskraven i detta hänseende föreslår utredningen att en ny bestämmelse om informationsföreläggande ska införas i 28 kap. . Enligt förslaget ska en person med kunskap om ett datorsystems funktion kunna föreläggas att lämna information som är nödvändig för att möjliggöra Förslaget motiveras huvudsakligen med att de Prop. 2020/21:72 brottsutredande myndigheterna uppgett att det finns ett stort praktiskt behov av åtgärden. Hovrätten för ifrågasätter utredningens bedömning att svensk rätt redan uppfyller kraven i artikel 19.4 eftersom möjligheten att hålla vittnesförhör under förundersökningen förutsätter att det finns någon som är skäligen misstänkt. Artikel 19.4 innehåller inga sådana begränsningar och i en förundersökning kan behov av nu aktuell information uppkomma redan innan det finns någon som är skäligen misstänkt. Andra remissinstanser, däribland (), delar utredningens bedömning att svensk rätt redan uppfyller konventionens krav. Artikel 19.4 anger att parterna ska bemyndiga sina behöriga myndigheter att förelägga en person att i den mån det är skäligt lämna viss information. Avgränsningen av möjligheten att hålla vittnesförhör inför rätta enligt 23 kap. 13 § till situationer där det finns någon som är skäligen misstänkt vilar på en sådan skälighetsavvägning. Av förarbetena framgår att begränsningen infördes bl.a. på grund av farhågan att det annars skulle föreligga en fara för att förhöret kan ledas i en viss riktning och att vittnena kan komma att avge ensidiga utsagor vilka de sedan vid huvudförhandlingen, inför hotet om ansvar för mened, inte vågar rätta. Vidare skulle det utan begränsningen kunna ifrågasättas om inte vittnesförhör kan begäras med den som misstänktes för brottet (se NJA II 1943 s. 310). Mot den bakgrunden bedömer regeringen att avgränsningen av möjligheten att hålla vittnesförhör inför rätta till situationer där det finns någon som är skäligen misstänkt är förenlig med den möjlighet till begränsning som finns i artikel 19.4. Sammanfattningsvis uppfyller svensk rätt alltså konventionens krav om husrannsakan och beslag, huvudsakligen genom befintliga bestämmelser om husrannsakan, beslag och vittnesförhör inför rätta under en förundersökning. Regeringen konstaterar att ett flertal av de remissinstanser som yttrar sig över förslaget om att införa en möjlighet till informationsföreläggande, bl.a. , , Hovrätten över och och , har invändningar om källskydd, lojalitetskonflikter, integritetsintrång och risk för självinkriminering. Även om ett flertal remissinstanser, bl.a. och Säkerhetspolisen, har tillstyrkt förslaget finns det också skäl som talar emot det. Regeringen bedömer att det inte finns tillräckliga skäl för att gå vidare med förslaget om informationsföreläggande med hänsyn till de farhågor som har lyfts och till att det inte heller är nödvändigt för att uppfylla konventionens krav. Det bör alltså inte införas någon möjlighet till informationsföreläggande. 6.4Vilka förbehåll behöver göra? I avsnittet behandlas frågan om vilka förbehåll behöver göra. Några frågor om förbehåll diskuteras dock, av pedagogiska skäl, i anslutning till behandlingen av aktuell artikel. Behovet av förbehåll för att 2020/21:72 kunna vägra rättslig hjälp med ett föreläggande om bevarande i vissa fall (artikel 29.4) har diskuterats i avsnitt 6.1.2. Att det inte finns något behov av förbehåll för att uppfylla konventionens krav på kriminalisering av medhjälp och försökt till brott (artikel 11.3) behandlas i avsnitt 7.1. Insamling i realtid av trafikuppgifter och Regeringens förslag: ska avge en förklaring om att förbehåller sig rätten att endast tillämpa insamling i realtid av trafikuppgifter på de brott och brottstyper som avses i 27 kap. 19 § ska också avge en förklaring om att förbehåller sig rätten att inte tillämpa insamling i realtid av trafikuppgifter och avlyssning av innehållsuppgifter på meddelanden som överförs inom en tjänsteleverantörs datorsystem som dels drivs för en sluten användargrupp, dels inte använder allmänna kommunikationsnät och inte är anslutet till ett annat datorsystem. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Förbehåll i fråga om insamling Det står varje fördragsslutande stat fritt att avgöra vid vilka brott avlyssning av innehållsuppgifter ska kunna användas (se artikel 21). Insamling i realtid av trafikuppgifter ska som huvudregel vara möjligt vid utredningar av dels brott enligt konventionen, dels andra brott som begåtts med hjälp av ett datorsystem samt även generellt vid insamling av bevis i elektronisk form om ett brott (se artikel 20 och särskilt hänvisningen i punkt 4 till artikel 14). En fördragsslutande stat får förbehålla sig rätten att endast tillåta insamling i realtid av trafikuppgifter för brott eller brottstyper som anges Ett sådant förbehåll förutsätter att omfattningen av dessa brott eller brottstyper inte är mer begränsad än de brott på vilka staten tillåter avlyssning av innehållsuppgifter (se artikel 14.3 a). Insamling i realtid av trafikuppgifter och avlyssning av innehållsuppgifter är i svensk rätt möjligt genom hemlig övervakning och avlyssning av elektronisk kommunikation (se 27 kap. 18–20 §§ Dessa tvångsmedel kan användas för att samla in sådana trafikuppgifter (dvs. uppgifter om ett meddelandes ursprung, destination, färdväg, tid, datum, storlek, varaktighet eller typ av tjänst) som avses i artikel 20 och för att ta upp innehållsuppgifter på det sätt som avses i artikel 21. Eftersom det står varje fördragsslutande stat fritt att avgöra vid vilka brott avlyssning av innehållsuppgifter ska kunna användas är de svenska reglerna förenliga med konventionens krav, även om sådan avlyssning endast kan användas i en förundersökning om brott med högt straffminimum eller straffvärde. När det däremot gäller insamling i realtid av trafikuppgifter kan det svenska tvångsmedlet hemlig övervakning av elektronisk kommunikation inte användas för att utreda samtliga brott i konventionens straffrättsliga Prop. 2020/21:72 del. Tvångsmedlet får endast användas vid en förundersökning om vissa särskilt angivna brott (se 27 kap. 19 § tredje stycket ). Regeringen anser i likhet med utredningen att begränsningen i 27 kap. 19 § tredje stycket innebär att bör lämna förbehåll i enlighet med artikel 14.3a och att svensk rätt uppfyller artikelns förutsättningar för att lämna ett sådant förbehåll. bör därmed förbehålla sig rätten att endast tillämpa de åtgärder som avses i artikel 20 på de brott och brottstyper som avses i 27 kap. 19 § tredje stycket . Förbehåll för meddelanden i vissa kommunikationsnät Hemlig övervakning och avlyssning av elektronisk kommunikation får inte avse meddelanden som endast överförs eller har överförts i ett elektroniskt kommunikationsnät som med hänsyn till sin begränsade omfattning och omständigheterna i övrigt får anses vara av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt (se 27 kap. 20 § tredje stycket ). Syftet med regeln är att från tvångsmedlens tillämpningsområde undanta områden för elektronisk kommunikation som är särskilt integritetskänsliga eller som annars får anses tillhöra den privata sfären (se propositionen Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, prop. 1994/95:227 s. 27). Det finns en möjlighet för en fördragsslutande stat att förbehålla sig rätten att inte tillämpa insamling i realtid av trafikuppgifter eller avlyssning av innehållsuppgifter på meddelanden som överförs inom ett datorsystem som dels drivs för en sluten användargrupp, dels inte använder allmänna kommunikationsnät och inte är anslutet till ett annat datorsystem, oavsett om detta är offentligt eller enskilt (se artikel 14.3 b). Om möjligheten till förbehåll utnyttjas, krävs ingen ändring av begränsningsregeln i 27 kap. 20 § tredje stycket för att uppfylla konventionens krav. De områden för elektronisk kommunikation som är särskilt integritetskänsliga eller som annars får anses tillhöra den privata sfären kan därför vara fortsatt undantagna från regelns tillämpningsområde. bör med stöd av artikel 14.3 b förbehålla sig rätten att inte tillämpa de åtgärder som avses i artiklarna 20 och 21 på meddelanden som överförs inom en tjänsteleverantörs datorsystem som dels drivs för en sluten användargrupp, dels inte använder allmänna kommunikationsnät och inte är anslutet till ett annat datorsystem. Konventionen innehåller vidare krav på tystnadsplikt för information som hänför sig till insamling i realtid av trafikuppgifter och avlyssning av innehållsuppgifter (se artikel 20.3 och 21.3). Regeringen delar utredningens bedömning att bestämmelserna om tystnadsplikt för leverantörer i lagen om elektronisk kommunikation redan omfattar tystnadsplikt för information som hänför sig till insamling i realtid av trafikuppgifter och avlyssning av innehållsuppgifter (se 6 kap. 21 § i lagen). Om förbehåll lämnas i de avseenden som föreslagits kommer sammanfattningsvis att uppfylla kraven i artiklarna 20 och 21 utan att några lagstiftningsåtgärder behöver vidtas. 6.4.2Vissa handlingar ska vara kriminaliserade endast om de begås med uppsåt att uppmuntra till hat, diskriminering eller våld mot folkgrupp Regeringens förslag: ska avge en förklaring om att förbehåller sig rätten att i nationell rätt uppställa krav på att ett förnekande eller ett grovt förringande måste göras med uppsåt att uppmuntra till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person eller en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung liksom även trosbekännelse, under förebärande av något av förstnämnda karaktäristika, för att sådana gärningar som avses i artikel 6.1 ska vara kriminaliserade. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. och () anser att , enligt vad som föreslogs i Ds 2005:6, bör utnyttja möjligheten att göra ett förbehåll enligt artikel 6.2 b i tilläggsprotokollet. () anför att relevanta svenska straffbestämmelser inte omfattar de gärningar som avses i artikel 6 och det framstår från yttrandefrihetssynpunkt som viktigt att inte gör kriminaliseringsåtaganden som det inte finns täckning för. Skälen för regeringens förslag: Tilläggsprotokollets bestämmelser kräver att de fördragsslutande parterna kriminaliserar gärningar som innebär att någon uppsåtligen och orättmätigt med hjälp av ett datorsystem sprider eller på annat sätt för allmänheten tillgängliggör material som förnekar, grovt förringar, gillar eller rättfärdigar gärningar som enligt folkrätten och vissa internationella domstolar utgör folkmord eller brott mot mänskligheten (se artikel 6.1). En fördragsslutande stat får uppställa krav på att ett förnekande eller ett grovt förringande görs med uppsåt att uppmuntra till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person eller en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung liksom även trosbekännelse, om den används som svepskäl för någon av de förstnämnda utmärkande egenskaperna (se artikel 6.2 a). En part får också förbehålla sig rätten att helt eller delvis avstå från att straffbelägga de gärningar som avses i artikel 6.1 (se artikel 6.2 b). De gärningar som tilläggsprotokollet kriminaliserar motsvaras huvudsakligen av bestämmelser om uppvigling och hets mot folkgrupp (16 kap. 5 och 8 §§ ). Straffansvaret för hets mot folkgrupp kan tillämpas på ett förnekande eller ett grovt förringande av om gärningen hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp med anspelning på vissa grunder av det slag som anges i artikel 6.2 b. bör därför utnyttja den möjlighet som finns att uppställa ytterligare rekvisit för att kriminalisera de handlingar som beskrivs i artikeln. Mot den bakgrunden delar regeringen utredningens bedömning att med stöd av artikel 6.2 a bör avge en förklaring om att förbehåller sig möjligheten att i nationell rätt uppställa krav på att ett förnekande eller ett grovt förringande måste göras med uppsåt att uppmuntra till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person eller en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller Prop. 2020/21:72 etniskt ursprung liksom även trosbekännelse, under förebärande av något av förstnämnda karaktäristika, för att sådana gärningar som avses i artikel 6.1 ska vara kriminaliserade. 6.4.3Det behövs inte något särskilt förbehåll för den svenska särregleringen av tryck- och yttrandefrihetsbrott Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller kraven i bestämmelserna om spridande av material och om kränkning i artikel 3 och 5 i tilläggsprotokollet. Något förbehåll behöver inte Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna delar eller har inget att invända mot bedömningen. universitet () anser att möjligheten att göra förbehåll för den särskilda ansvarsordningen som gäller för tryck- och yttrandefrihetsbrott bör utnyttjas för att garantera den svenska Skälen för regeringens bedömning: De konventionsslutande parterna ska straffbelägga uppsåtlig och orättmätig spridning eller annat tillgängliggörande av rasistiskt och främlingsfientligt material till allmänheten med hjälp av ett datorsystem (se artikel 3.1). tillgängliggöra ska innefatta även sådana åtgärder som att skapa eller sammanställa länkar i syfte att göra det lättare att få tillgång till rasistiskt och främlingsfientligt material (se den förklarande rapporten p. som utgör rasistiskt och främlingsfientligt material definieras i artikel 2.1. En fördragsslutande part får förbehålla sig möjligheten att inte införa straffansvar när det material som avses i artikel 3.1 förespråkar, främjar eller uppmuntrar diskriminering utan samband med hat eller våld, om det finns andra effektiva åtgärder att tillgå (se artikel 3.2). stat får också förbehålla sig rätten att inte föreskriva vare sig straffansvar eller andra effektiva åtgärder för vissa fall av sådan diskriminering om etablerade principer om yttrandefrihet i statens rättssystem hindrar det (se Parterna ska också göra det straffbart att uppsåtligen och orättmätigt, med hjälp av ett datorsystem, offentligt kränka en grupp personer eller en person av det skälet att de tillhör en grupp som utmärks av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung liksom även trosbekännelse, om den används som svepskäl för någon av de förstnämnda utmärkande egenskaperna (se artikel 5.1). Bestämmelsen erbjuder samma möjligheter till förbehåll som artikel 3 (se artikel 5.2). Som utredningen konstaterar innefattar straffbestämmelserna om förtal, uppvigling och hets mot folkgrupp samtliga dessa gärningar (se 5 kap. 1 § samt 16 kap. 5 och 8 §§ ). Eftersom brotten även är straffbara som tryck- och yttrandefrihetsbrott när de begåtts i ett grundlagsskyddat medium uppfyller konventionens krav utan att göra förbehåll i någon del (se 7 kap. 3, 5 och 6 §§ tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 1 § 2020/21:72 yttrandefrihetsgrundlagen). Svensk rätt uppfyller alltså kraven i bestämmelserna om spridande av material och om kränkning i artikel 3 och 5 i tilläggsprotokollet.