prop · H70369 · 2020-01-28 00:00:00 — I andra stycket finns en bestämmelse som innebär att utgångspunkten för preskriptionstiden vid vissa typer av brott mot barn räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt (se vidare nedan). I tredje stycket regleras från vilken tidpunkt preskriptionstiden ska räknas vid bokföringsbrott som inte är ringa. Om flera brott begås genom skilda handlingar, s.k. realkonkurrens, räknas preskriptionstid för vart och ett av brotten. Om däremot en handling innefattar flera brott, s.k. idealkonkurrens, löper preskriptionstiden för samtliga brott så länge den löper för något av dem (35 kap. 1 § andra stycket ). Bestämmelserna om åtalspreskription kompletteras i 35 kap. 6 § av bestämmelser om s.k. absolut preskription. De innebär att förflutit från brottet, får det aldrig dömas till påföljd för brottet även om preskriptionsavbrott har skett enligt 1 §. Preskriptionstiden bestäms i princip efter det högsta straffmaximum som gäller för brottet. Den absoluta preskriptionstiden är för de bötesbrott för vilka åtalspreskriptionen är . I de fall där det finns särskilda preskriptionsbestämmelser för bötesbrott i specialstraffrätten, samt för brott med straffmaximum om två års fängelse, är dock den absoluta preskriptionstiden . I övriga fall är den . På samma sätt som vid åtalspreskription löper tiden för brottet. Bestämmelsen gäller även i högre rätt. Om någon dömts i lägre rätt inom preskriptionstiden och får sin sak prövad av högre rätt sedan preskriptionstiden löpt ut ska åtalet där ogillas. Bestämmelser om påföljdspreskription vid dom på fängelse finns i 35 kap. 8 och 9 §§ . De innebär att ett fängelsestraff bortfaller om det inte börjar verkställas sedan domen vunnit laga kraft. Preskriptionstiden bestäms utifrån fängelsestraffets längd och är fem, tio, femton, tjugo och som längst . Om verkställighet av fängelsestraff avbryts räknas preskriptionstiden för återstoden av straffet från tiden för avbrottet. Preskriptionstidens längd bestäms då utifrån den tid som återstår av straffet. Bestämmelserna gäller inte i de fall när böter har förvandlats till fängelse. I 35 kap. 7, 10 och 11 §§ finns även bestämmelser om preskription av böter, vite, sluten ungdomsvård och ungdomstjänst. För villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård behövs inte några bestämmelser om påföljdspreskription eftersom dessa påföljder verkställs när domen vinner laga kraft. Vissa allvarliga brott preskriberas inte Enligt 35 kap. 2 § preskriberas inte vissa allvarliga brott, nämligen –mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 § , –folkmord, brott mot mänskligheten eller grov krigsförbrytelse enligt 1, 2 eller 11 § lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, –terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, och –försök till dessa brott. Har någon begått ett sådant brott innan han eller hon fyllt gäller dock bestämmelserna om preskription i 35 kap. . Bestämmelserna om slopad preskription tillämpas även på brott som har begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. I motiven till de lagändringar som innebar att preskriptionstiden togs bort för vissa brott anförde regeringen att utgångspunkten alltjämt bör vara att brott ska preskriberas och att principen om ett samband mellan brottens straffskala och preskriptionstidens längd som huvudregel fortfarande bör gälla. Det ansågs dock finnas skäl att överväga förändringar för vissa mycket allvarliga brott. Det angavs bl.a. att möjligheterna att utreda gamla brott förbättrats genom användning av ny dna-teknik och att också annan kriminalteknik förbättras fortlöpande. Även värdet för brottsoffret att gärningsmannen ställs till svars liksom att personer som varit misstänkta för brottet kan avföras från misstanke framhölls. När det gällde vilka brott som borde omfattas av en reform anfördes att det förhållandet att det rör sig om ytterst allvarliga brott som kan leda till särskilt stränga straff inte ensamt utgör ett tillräckligt skäl för att preskriptionstiden förlängs eller slopas. Inte heller ansågs det faktum att möjligheten att klara upp vissa brott hade ökat, ensamt utgöra ett berättigat skäl för att frångå de grundläggande principerna på området. I stället uppgavs det krävas att det vid varje enskild brottstyp gjordes en analys av behovet av en särreglering (se prop. 2009/10:50 Avskaffande av preskription för vissa allvarliga brott s.14–15). Utgångspunkten vid bedömningen av för vilka brott preskription borde avskaffas skulle enligt regeringen vara att ett brott innefattar uppsåtligt dödande (se samma prop. s. 18). Det övervägdes om preskription skulle slopas även för andra brott än sådana och vissa internationella brott. Regeringen ansåg emellertid att undantag från principen om ett samband 2019/20:69 mellan brottens straffvärde och preskriptionstidens längd bör präglas av restriktivitet och att det annars fanns en risk att det gällande och i normalfallet väl fungerande systemet luckrades upp allt för mycket. Att det rör brott som anses särskilt integritetskränkande eller har ett högt straffvärde ansågs inte i sig utgöra så tunga skäl att preskriptionstiden borde slopas. Inte heller den omständigheten att kriminaltekniken medfört att möjligheten att klara upp vissa brott hade ökat uppgavs ensamt vara ett berättigat skäl. Tillräckliga skäl för att avskaffa eller förlänga preskriptionstiderna för våldtäkt, grova våldsbrott, könsstympning av barn eller grova fridskränkningsbrott ansågs därför inte finnas (se samma prop. s. 22). Preskriptionstidens beräkning vid vissa brott mot barn Vid vissa brott riktade mot barn räknas preskriptionstiden från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt (35 kap. 4 § andra stycket ). En på så sätt förlängd preskriptionstid gäller för de flesta av sexualbrotten mot barn enligt 6 kap. , nämligen våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering och utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling. Sexuellt ofredande har förlängd preskriptionstid om det utförs mot någon som är . De sexualbrott som inte har målsägandens ålder som rekvisit, men ändå har förlängd preskriptionstid om det begåtts mot en person som inte fyllt är våldtäkt, grov våldtäkt, oaktsam våldtäkt, sexuellt övergrepp, grovt sexuellt övergrepp, oaktsamt sexuellt övergrepp, koppleri och grovt koppleri. Detsamma gäller för brott mot 2 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Även vid barnpornografibrott, som inte är ringa, och grovt barnpornografibrott räknas preskriptionstiden från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt , om brottet avser skildring av barn i pornografisk bild. Med barn avses emellertid även en person som fyllt men inte är fullt pubertetsutvecklad. I de fallen ska preskriptionstiden för skildringsbrottet räknas från den dag brottet begicks, dvs. enligt huvudregeln för preskription. Även vid straffbara försök till de ovanstående brotten räknas preskriptionstiderna från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . När bestämmelserna om förlängd preskriptionstid infördes uppgavs att en särbehandling av sexualbrott mot barn i preskriptionshänseende har starka skäl för sig. Regeringen uttalade bl.a. följande. Brotten intar en särställning i det att de ofta inte ger några synliga skador. De sexuella övergreppen är sällan förenade med något nämnvärt fysiskt våld, eftersom den som begår gärningen ofta befinner sig i en sådan överlägsen ställning att han eller hon inte behöver tillgripa något våld för att driva igenom sin vilja. Skadorna ligger i stället regelmässigt på det psykiska planet och kan vara både svåra och livslånga. Ett barn som utsätts för sexuella övergrepp förmår ofta av olika skäl inte berätta om vad det varit utsatt för förrän det kommer upp i de övre tonåren. Det är först då som barnet nått sådan självständighet och mognad att det kan berätta vad det varit med om. Sexuella övergrepp mot barn upptäcks därför i många fall inte förrän lång Inte sällan kan de då vara preskriberade. Om bevisläget är Prop. 2019/20:69 sådant att den som har gjort sig skyldig till övergrepp kan överbevisas om detta, vore det stötande om preskriptionsreglerna skulle lägga hinder i vägen mot en lagföring. De rättspolitiska argument, av innebörd att straffanspråket uttunnas med tiden och att gärningsmannen bör vara fredad mot ingripande, som uppbär preskriptionsinstitutet väger lätt mot intresset av att kränkningar av detta slag beivras. Regeringen ansåg dock att en förlängning av preskriptionstiden är motiverad endast då det rör sig om allvarliga kränkningar (se prop. 1994/95:2 Ökat skydd för barn – Ytterligare åtgärder mot sexuella övergrepp, m.m. s. 24–28). Regleringen om förlängd preskriptionstid har därefter ändrats och kom- När bestämmelsen om förlängd preskriptionstid infördes för barnpornografibrott av normalgraden och grovt barnpornografibrott, om brottet avser skildring av barn i pornografisk bild, anfördes att skildrande är den form av barnpornografibrott som rymmer det starkaste inslaget av utnyttjande. Gärningen fick i det avseendet anses jämförbar med sexualbrott riktade mot barn. De skäl som åberopats för förlängda preskriptionstider för sexualbrott ansågs därför göra sig gällande även för barnpornografibrott som består i skildring (se prop. 2009/10:70 s. Argumenten som anfördes när preskriptionstiden för brott mot 2 § lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor förlängdes, var i många delar desamma som för sexualbrotten (se vidare prop. 2009/10:50 s. 27– 29). 5.2 Behovet av lagändringar Varför ska brott preskriberas? De nu gällande reglerna om straffrättslig preskription motiveras främst av rättspolitiska, humanitära och praktiska skäl. Det är inte lika angeläget att gamla brott blir bestraffade som att så sker med brott som ännu är aktuella i människors medvetande och statens straffanspråk bör inte heller upprätthållas . Det har också ansetts rimligt att den som efter ett brott har varit laglydig ska kunna känna sig trygg och inte behöva riskera att den existens han eller hon byggt upp åt sig går till spillo på grund av brottet. Ytterligare ett motiv bakom reglerna är att det kan vara förenat med svårigheter att utreda och föra bevisning om ett brott som begåtts sedan. Vittnens minnesbilder kan blekna allteftersom tiden går och både vittnen och gärningsmän kan hinna avlida. Även kraven på rättssäkerhet och effektivitet talar alltså för att gamla brott preskriberas. De rättspolitiska och humanitära skälen för preskription väger dock mindre tungt ju allvarligare brott det är fråga om. Det är också därför det föreskrivs olika preskriptionstider alltefter brottets svårhet (se prop. 2009/10:50 s. 13–14). Preskription för brott mot barn i vissa andra länder I promemorian finns en sammanfattning av hur straffrättslig preskription av brott mot barn regleras i ett antal europeiska länder, se avsnitt 6.3. denna redogörelse framgår att , och har avskaffat preskription för vissa sexualbrott som begåtts mot barn. 2019/20:69 har avskaffat eller förlängt preskriptionstiden för vissa brott har dock inte kunnat redovisa vilka effekter lagändringarna haft. Statistik avseende preskriberade brott mot barn I promemorian finns även en genomgång av statistik från som avser antal beslutade brottsmisstankar för åren 2013–2017 där åklagaren har angett preskription som skäl för ett nedläggningsbeslut, se avsnitt 6.4. Av statistiken framgår att 70 fall av misstänkta våldtäktsbrott där brottsoffret var lades ned , eller i genomsnitt 14 fall . I övervägande delen var flickor brottsoffer. För andra sexualbrott mot barn än våldtäktsbrott rör det sig om totalt drygt 200 fall (statistiken för sexuellt ofredande är dock inte fullständig). En klar majoritet av dessa avser sexuellt ofredande. När det gäller andra brott mot barn beslutade åklagare att lägga ned två fall av grov misshandel eller synnerligen grov misshandel på grund av preskription. Inga fall av brott mot 2 § lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor har registrerats som preskriberade. Inte heller några fall av människohandel, rån eller grovt rån mot barn har registrerats som preskriberade . Beträffande barnpornografibrott lades i genomsnitt fem fall ned på grund av preskription. För människorov och olaga frihetsberövande registreras inte brottsoffrets ålder, så av de 17 fall som lades ned på grund av preskription går det inte att säga om det rör sig om barn eller vuxna. Människoexploatering och grov människoexploatering infördes och ingår därför inte i statistiken. Som anges ovan är ett av skälen för att låta brott preskriberas att det efter hand kan bli allt svårare att utreda och föra bevisning om brottet. Med förbättrade forensiska metoder, såsom spårsäkring och dnaanalyser, ökar dock möjligheten att utreda även äldre brott förutsatt att spår säkras . Det förekommer redan att nya dna-profiler som förs in i dnaregistret matchar spår från exempelvis våldtäkter som begåtts . Sådana sammanträffanden kan förväntas öka allteftersom dnaregistret utökas. Inte bara forensiska metoder kan ha betydelse för att utreda brott . Det är inte ovanligt att gärningsmän med mobiltelefoner eller annan teknisk utrustning dokumenterar sina brott. Det gäller såväl sexualbrott som andra brottstyper. Om dessa bilder och filmer finns kvar , kan de tjäna som bevisning för att identifiera förövaren och klarlägga omständigheter kring brottet. Den tekniska utvecklingen har alltså inneburit att bevisning kan säkras och sparas , vilket kan möjliggöra att lagföringen är rättssäker även . Regeringen anser att de grundläggande skälen för preskription är relevanta. Utgångspunkten bör vara att brott ska preskriberas och att det endast är för vissa allvarliga brott som det kan finnas skäl att överväga Principen om ett samband mellan brottens straffskala och Prop. 2019/20:69 preskriptionstidens längd bör alltså som huvudregel fortfarande gälla. har samhället utvecklats och därmed har även synen på viss typ av brottslighet förändrats. Lagstiftaren har beträffande flera brott ansett att det finns ett behov av att kunna markera en strängare syn genom att brottsligheten möts av en kraftigare reaktion. straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott, däribland grov misshandel, synnerligen grov misshandel, grovt rån och brott mot lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor. Vidare höjdes minimistraffet för grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn. Regeringen anser att det finns ett starkt allmänt intresse av att denna typ av allvarliga brott inte förblir ostraffade. Det gäller i synnerhet om brottet riktas mot ett barn. Vid övergrepp mot barn är riskerna för svåra och långvariga personliga skadeverkningar särskilt stora. Enligt regeringens mening har det straffrättsliga sanktionssystemet en central roll för att bekämpa sådan brottslighet. Höga krav måste därför ställas på att regelsystemet är utformat så att det medger en effektiv lagföring. Vissa brott mot barn särbehandlas redan i preskriptionshänseende genom den reglering om senarelagd utgångspunkt för beräkning av preskriptionstid som finns. De skäl som har anförts för att låta preskriptionstiden löpa från barnets 18-årsdag i stället för dagen för brottet kan göras gällande även i fråga om att förlänga eller helt avskaffa preskriptionstiden för dessa brott, i vart fall när det gäller de allvarligaste brottstyperna. Flera av de andra nordiska länderna har avskaffat preskriptionstiden för allvarliga sexualbrott mot barn och erbjuder således ett starkare skydd än mot att sådana brott preskriberas. Även statistiken visar att det kan finnas ett behov av att ändra reglerna om preskription för vissa sexualbrott mot barn. Till detta kommer att de praktiska skäl som åberopas till stöd för preskriptionsregleringen till viss del har försvagats på grund av den tekniska utvecklingen. Sammantaget anser regeringen att det finns skäl att överväga förändringar i preskriptionsreglerna för allvarliga brott mot barn. 5.3Avskaffad preskription för allvarliga brott mot barn Regeringens förslag: Från åtalspreskription ska undantas våldtäkt som inte är mindre grov, grov våldtäkt och brott mot 2 § lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor som inte är mindre grovt, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , samt våldtäkt mot barn och grov våldtäkt mot barn. Dessa brott ska undantas även från påföljdspreskription och absolut preskription. Regeringens bedömning: Om ett sådant brott har begåtts av någon innan han eller hon fyllt , bör brottet även fortsättningsvis preskriberas. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. 2019/20:69 Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Ett antal remissinstanser, t.ex. , , , , , , och , tillstyrker eller har inte någon invändning mot promemorians förslag och bedömning. Brottsofferjouren ställer sig bakom förslaget och anser att det finns vissa principiella invändningar, men att dessa bör få stå tillbaka i förhållande till det tyngre barnrättsperspektivet. () instämmer i allt väsentligt i de analyser och bedömningar som görs liksom i de förslag som lämnas, men anser att viss försiktighet är tillrådlig med att ytterligare utöka listan i 35 kap. 2 § . och () tillstyrker att preskription avskaffas för grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn samt, såvitt avser tingsrätten, könsstympningsbrott. ställer sig bakom förslaget att begränsa avskaffandet av preskription, men anser att frågan om för vilka brott preskription bör avskaffas är av sådan betydelse att den bör utredas i ett särskilt sammanhang där samtliga brott ingår. Liknande synpunkter lämnar . Flera remissinstanser anser att preskription bör avskaffas för ytterligare brott. och menar att preskription bör avskaffas för alla sexualbrott mot barn, barnpornografibrott vad avser skildring och spridning samt människohandelsbrott som utförs mot barn. Att vissa former eller typer av barnpornografibrott bör undantas från preskription framförs även av bl.a. (Barnafrid), och Stiftelsen . Ett antal remissinstanser avstyrker förslaget. Hovrätten för anser att undantag från huvudregeln att brott preskriberas ska präglas av stor restriktivitet och att det är svårt att motivera avskaffad preskription för de föreslagna brotten som vissa andra brott med högre straffvärden preskriberas. ombudsmän, tingsrätt uppger att den föreslagna särregleringen luckrar upp eller riskerar att luckra upp systemet. Enligt bl.a. Justitiekanslerns bedömning finns det heller inte något behov av att avskaffa preskription för allvarliga brott och sexualbrott mot barn. () anför att statistiken ger vid handen att det praktiska behovet är lågt eller till och med mycket lågt. Liknande synpunkter lämnar som menar att antalet preskriberade fall inte tyder på att de nuvarande reglerna utgör ett stort problem. De skäl som framförs för en ändrad ordning tillgodoses enligt bl.a. tingsrätten redan genom de existerande preskriptionsbestämmelserna. framhåller att alltför många undantag från huvudregeln kan leda till oklarheter och misstag vid den praktiska tillämpningen. Flera remissinstanser, t.ex. ombudsmän, och , efterlyser en översyn av hela preskriptionsinstitutet och uppger bl.a. att den tekniska utvecklingen kan göra att skälen för preskription försvagas på ett generellt plan och att några av de argument som anförs som skäl för avskaffad preskription skulle kunna anföras mot fler brott. Skälen för regeringens förslag och bedömning Vissa allvarliga brott mot barn bör undantas från preskription I den utsträckning preskriptionstider ska förändras beträffande vissa allvarliga brott mot barn anser regeringen, i likhet med vad som föreslås i promemorian och som också godtas av de allra flesta remissinstanserna, att preskription helt ska avskaffas snarare än att preskriptionstiden ska förlängas. Att avskaffa preskription bör dock endast komma i fråga för brott där det finns starka sakliga skäl. Promemorians förslag, som innebär slopad preskription för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot barn, avstyrks av flera remissinstanser. Även regeringen är medveten om de invändningar som kan riktas mot förslaget. Som påpekas av några remissinstanser, bl.a. ombudsmän och Justitiekanslern, riskerar det nuvarande systemet att luckras upp om allt fler brott preskriberas genom undantagsregler. Att göra avsteg från den grundläggande principen om ett samband mellan brottets straffskala och preskriptionstidens längd kan göra att förutsägbarheten minskar och systemet uppfattas som mindre enhetligt. Dessutom har, som framhålls av bl.a. Hovrätten för , barn redan ett förstärkt skydd genom att preskriptionstiderna för t.ex. vissa sexualbrott och könsstympningsbrott börjar löpa först när barnet fyller eller skulle ha fyllt . I praktiken kan alltså preskriptionstiderna bli relativt långa för bl.a. de allvarligaste sexualbrotten mot barn. Vidare framgår av promemorian att det är förhållandevis få fall av sexualbrott mot barn som lagts ned på grund av preskription, sett till hur många brottsmisstankar som kommer in till åklagaren. Flera remissinstanser, däribland Hovrätten för och , pekar också på att de nuvarande preskriptionsreglerna inte verkar hindra lagföring för sådana brott i någon betydande utsträckning. Dessutom är det osäkert om en förändring skulle göra att fler brott kommer att leda till fällande dom eftersom ett brott, trots den tekniska utvecklingen, inte sällan blir svårare att bevisa . Regeringen har även förståelse för uppfattningen som förs fram av några remissinstanser om att den tekniska utvecklingen och möjligheterna till en rättssäker lagföring även , kan innebära att skälen för preskription försvagas på ett generellt plan snarare än att utgöra skäl för att avskaffa eller förlänga preskriptionstiden för endast vissa brott. Enligt regeringens uppfattning finns det emellertid starka skäl för att avskaffa preskription just för vissa allvarliga brott mot barn. Barn är särskilt skyddsvärda. Att begå brott mot några av de mest försvarslösa individerna i samhället framstår som särskilt förkastligt. Barn som utsätts för grova övergrepp kan påverkas av det under resten av livet. Det framstår därför som stötande när sådana brott inte kan lagföras och det enda hindret är att brottet begåtts för länge sedan. Det kan dröja långt in i vuxen ålder innan den som blivit utsatt orkar, vågar eller får möjlighet att bearbeta händelserna och vill anmäla dem. Från ett brottsofferperspektiv är det därför viktigt att det finns en möjlighet att få upprättelse även om det har gått sedan brottet begicks. Det finns också ett samhälleligt intresse av att en person som begått ett allvarligt brott kan straffas, i synnerhet om brottet drabbat ett barn. 2019/20:69 Sammantaget menar regeringen att skälen för att förstärka skyddet för barn genom avskaffad preskription väger tyngre än de skäl som i och för sig kan anföras emot. Frågan är då för vilka allvarliga brott preskription bör avskaffas. Sexualbrott intar en särställning bland brotten mot person och innebär ett allvarligt angrepp på den personliga sfären. Våldtäktsbrotten är de svåraste och mest integritetskränkande av sexualbrotten. Det återspeglas i straffskalorna som sträcker sig från två till fängelse för brott av normalgraden och från fem till fängelse för grovt brott. Det är även vid våldtäktsbrotten som den största risken för skador måste antas föreligga, även om de i många fall inte är synliga. Brotten är inte sällan svåra för en utomstående att upptäcka. Enligt regeringens mening finns det för dessa brott både starka allmänna och enskilda intressen av att brottsligheten kan utredas och lagföras också gått.