prop · H703120 · 2020-03-24 00:00:00 — Enligt regeringens bedömning är det emellertid lämpligast att bestämmelserna om kvarstad i tvistemål (15 kap. ) tillämpas i fråga om kvarstad i mål om utdömande av vite med stöd av marknadsföringslagen, i likhet med vad som redan gäller för att säkerställa ett anspråk på marknadsstörnings- avgift. På det sättet undviks de nu beskrivna svårigheterna. Motsvarande svårigheter uppstår inte vid tillämpning av bestämmelserna om kvarstad i tvistemål. Patent- och är behörig att pröva frågor om kvarstad för att säkerställa anspråk på marknadsstörningsavgift (46 a § 2019/20:120 marknadsföringslagen). Samma ordning bör gälla för frågor om kvarstad i mål om utdömande av vite. och – Näringslivets delegation för Marknadsrätt invänder mot att kvarstad ska kunna meddelas interimistiskt och anser att kvarstad bara ska komma i fråga om det finns skälig misstanke om brott. Regeringen bedömer emellertid att det inte finns skäl att, utöver den generella hänvisningen till 15 kap. , införa särskilda bestämmelser som ska gälla för den aktuella typen av kvarstad. I stället får kvarstad i mål om utdömande av vite som har meddelats med stöd av marknadsföringslagen prövas utifrån samma förutsättningar som i andra situationer när 15 kap. är tillämpligt. 11.2Upplysningsbestämmelsen i 1 § andra stycket marknadsföringslagen tas bort Regeringens förslag: Upplysningsbestämmelsen i marknadsförings- lagen om annan lagstiftning som innehåller bestämmelser om mark- nadsföring tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anför att det inte kan uteslutas att det finns ett behov av upplysningsbestämmelsen i 1 § andra stycket marknadsföringslagen, bl.a. för mindre nystartade bolag. För det fall den tas bort bör den enligt myndigheten bytas ut mot en generell upplysning om att det finns omfattande speciallagstiftning avseende marknadsföring. Svensk handel, NDM – Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och har liknande synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Marknadsföringslagen är i viss utsträckning en s.k. ramlag som kompletteras av andra bestämmelser om marknadsföring. I 1 § andra stycket finns en upplysningsbestämmelse med en uppräkning av ett antal av dessa kompletterande lagar. Listan på kompletterande lagstiftning på området är endast av upplysande karaktär (se t.ex. prop. 2007/08:115 s. 139 f.). Listans utformning påverkar alltså inte vilka regler näringsidkare har att förhålla sig till vid sin marknadsföring. Däremot kan det finnas ett visst pedagogiskt värde i att i vart fall mer betydelsefull lagstiftning, som kompletterar marknads- föringslagen, anges i en särskild bestämmelse. När listan infördes i och med den nya marknadsföringslagen innehöll den 19 punkter (se prop. 2007/08:115 s. 7 f.). Den har successivt utökats och innehåller nu 33 punkter. Många av punkterna avser bestämmelser om att näringsidkare enligt den aktuella lagen är skyldiga att lämna viss information till konsumenter och att marknadsföringslagens sanktionssystem ska tillämpas om sådan information inte lämnas. Det kan antas att denna lagstiftningsteknik kommer att användas även framöver, inte minst vid genomförandet av EU-rättsakter. I takt med att fler punkter läggs till på listan blir den mindre överskådlig, vilket gör att det pedagogiska värdet av den minskar. Det är visserligen möjligt att begränsa listan till att avse enbart de mest centrala av de är risken att värdet av listan då minskar Prop. 2019/20:120 eftersom den inte är heltäckande. Denna lösning framstår därför inte som Vidare finns det möjlighet att skaffa sig kunskap om vilka marknadsrättsliga bestämmelser som finns i annan lagstiftning genom t.ex. databassökningar. Behovet av listan får i vart fall numera anses vara begränsat. Lagrådet har också i ett tidigare lagstiftningsärende påpekat att listan inte synes fylla någon egentlig funktion och föreslagit att 1 § andra stycket marknads- föringslagen upphävs (prop. 2017/18:247 bilaga 6). Sammantaget bedöms det inte vara motiverat att behålla listan i 1 § andra stycket marknadsföringslagen. Den bör därför utgå. Till skillnad från vad m.fl. har förordat finns det enligt regeringens bedöm- ning, utöver vad som har konstaterats, inte anledning att särskilt framhålla den speciallagstiftning som finns vad gäller marknadsföring. 11.3Biträde av i tvister vid patent- och marknadsdomstolarna Regeringens bedömning: Det saknas behov av att införa en bestäm- melse om att KO får biträda konsumenter vid tvister i patent- och mark- nadsdomstolarna. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna delar bedömningen eller har inget att invända mot Skälen för regeringens bedömning: KO har möjlighet att biträda konsumenter som ombud vid allmän domstol och hos Kronofogdemyndig- heten, om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns ett allmänt konsumentintresse av att tvisten prövas. Möjligheten framgår av 2 § lagen (2011:1211) om med- verkan i vissa tvister. I betänkandet Ett reklamlandskap i förändring – konsumentskydd och tillsyn i en digitaliserad värld (SOU 2018:1 s. 327– 329) görs bedömningen att det inte tydligt framgår om KO:s möjlighet att biträda konsumenter omfattar processen i patent- och marknadsdom- stolarna och att en ändring därför bör göras så att det tydligt framgår att KO:s möjlighet att biträda konsumenter även omfattar nyssnämnda dom- stolar. Konsumenter har under vissa förhållanden rätt till skadestånd från en näringsidkare enligt 37 § marknadsföringslagen. Liksom övriga mål enligt marknadsföringslagen prövas sådana vid Patent- och som första instans. KO:s biträde skulle kunna fylla en funktion i vissa fall där en talan om förbud får kumuleras med en talan om skadestånd. Frågan är dock om KO inte har en möjlighet att biträda konsumenter vid talan om skadestånd enligt marknadsföringslagen vid Patent- och . Bestämmelsen om KO:s möjlighet att biträda konsumenter vid allmän domstol tillkom före inrättandet av patent- och marknadsdomstolarna, då marknadsrättsliga och konkurrensrättsliga mål prövades av Marknads- domstolen, som var en s.k. specialdomstol (se 1 § 2 i den numera upphävda 2019/20:120 lagen [1970:417] om marknadsdomstol m.m.). En skadeståndstalan enligt marknadsföringslagen väcktes enligt den då gällande ordningen vid eller annan tingsrätt som var behörig enligt 10 kap. . Tingsrättens avgörande kunde överklagas till Marknads- domstolen. Eftersom inte hörde till de allmänna domstolarna fanns inte någon möjlighet till biträde av KO vid tvister inför denna domstol. prövas, som har framgått, bl.a. marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga mål enligt en annan ordning. Måltyperna har flyttats över till patent- och marknadsdomstolarna, som består av Patent- och samt Patent- och marknadsöverdomstolen. Domstol- arna är inrättade vid respektive i (2 § och 4 § lagen om patent- och marknadsdomstolar). I förarbetena till den reform som ledde till denna förändring övervägdes vid vilket domstolsslag som prövningen lämpligen borde förläggas. Såväl de allmänna domstol- arna och de allmänna förvaltningsdomstolarna som inrättandet av en s.k. specialdomstol övervägdes. Det bedömdes dock som mest ändamålsenligt att låta målen prövas av allmän domstol (prop. 2015/16:57 s. 148–150). Ordalydelsen av 2 § lagen om medverkan i vissa tvister bedöms inte ställa upp några hinder mot att KO biträder kon- sumenter i mål om skadestånd enligt marknadsföringslagen vid patent- och marknadsdomstolarna, eftersom de är inrättade vid allmän domstol. I och med att biträdet är förmånligt för enskilda konsumenter saknas skäl till en restriktiv tolkning av bestämmelsen. Med beaktande av det ovan anförda bedöms KO ha möjlighet att biträda konsumenter vid patent- och marknadsdomstolarna enligt 2 § lagen om medverkan i vissa tvister. Det saknas därmed behov av att införa en bestämmelse om att KO får biträda konsumenter i tvister vid patent- och marknadsdomstolarna. 11.4Ändring med anledning av den nya spellagen Regeringens förslag: Hänvisningen i marknadsföringslagen till lotteri- lagen ska ersättas med en hänvisning till spellagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag: Av 4 § andra stycket marknadsförings- lagen framgår att lagen gäller vid prövning av bestämmelserna i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Punkt 14 i bilagan avser s.k. pyramidspel, som regleras av lagstiftningen på spelområdet. I 4 § fjärde stycket marknadsföringslagen anges att bestämmelsen i punkt 14 ska tillämpas bara om åtgärden inte omfattas av lotterilagen (1994:100). Lotterilagen är upphävd. Pyramidspel omfattas fr.o.m. i stället av spellagen (2018:1138). Som en konsekvens av detta bör hänvisningen i marknadsföringslagen ändras till att avse den nya lagen. 12 Ändring av rättelsekaraktär iProp. 2019/20:120 marknadsföringslagen och i lagen om tobak och liknande produkter m.m. Regeringens förslag: Ändringar av rättelsekaraktär ska göras i mark- nadsföringslagen och i lagen om tobak och liknande produkter. I marknadsföringslagen och lagen om avtalsvillkor i konsument- förhållanden ska också göras redaktionella ändringar. Skälen för regeringens förslag: gäller lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter. Denna lag ersätter tobaks- lagen (1993:581) och lagen (2017:425) om elektroniska cigaretter och på- fyllningsbehållare. Ett flertal av bestämmelserna i tobakslagen och lagen om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare fördes över till den nya lagen om tobak och liknade produkter, utan att någon ändring i sak gjordes. Därutöver gjordes vissa följdändringar i andra författningar på så sätt att hänvisningar till tobakslagen och lagen om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare ersattes med motsvarande hänvisningar till den nya lagen om tobak och liknande produkter. I 27 § andra stycket lagen om elektroniska cigaretter och påfyllnings- behållare angavs att en marknadsföringsåtgärd som strider mot vissa av lagens bestämmelser kan medföra marknadsstörningsavgift enligt be- stämmelserna i bl.a. 29 § marknadsföringslagen. Denna bestämmelse fördes över till 7 kap. 8 § tredje stycket sista meningen lagen om tobak och liknande produkter. En följdändring gjordes även i 29 § marknadsförings- lagen. Avsikten var inte att de nya bestämmelserna skulle innebära någon ändring i sak i förhållande till tidigare reglering (prop. 2017/18:156 s. 172 och 212). Det har uppmärksammats att det både i 7 kap. 8 § tredje stycket sista meningen lagen om tobak och liknande produkter och i 29 § andra stycket sista strecksatsen marknadsföringslagen görs en felaktig hänvisning till 4 kap. 3 § första stycket 2 och 4 § lagen om tobak och liknande produkter. Hänvisningarna ska rätteligen göras till 4 kap. 3 § och 4 § första stycket 2 samma lag. Lagtexten bör ändras i enlighet med detta. Vissa redaktionella ändringar bör också göras i marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen. Regeringens förslag: Den föreslagna lagstiftningen ska träda i kraft Regeringens bedömning: Det behövs inga övergångsbestämmelser. Utredningens och promemorians förslag och bedömning överens- inte med regeringens. Utredningen har föreslagit att 2019/20:120 lagändringarna ska träda i kraft och i promemorian föreslås att ändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen eller bedöm- ningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: EU:s nya konsument- skyddsförordning tillämpas fr.o.m. . De bestämmelser som kompletterar förordningen bör träda i kraft . Med hänsyn till den tid de återstående leden i lagstiftningsprocessen kan antas ta föreslås att ikraftträdandet sker . Förslagen är inte sådana att det finns behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Den föreslagna lagstiftningen bedöms få positiva konsekvenser för konsumentkollektivet och för näringslivet i stort genom att möjligheten att förebygga, utreda och beivra överträd- elser på konsumentskyddsområdet förbättras. Den utvidgade upplysningsskyldigheten kan komma att medföra begränsade kostnader för en del näringsidkare till följd av ett ökat antal förfrågningar om att lämna ut uppgifter för utredning av misstänkta överträdelser på konsumentskyddsområdet. Möjligheten att ålägga en värdtjänstleverantör eller internetleverantör att ta in ett varningsmeddelande på en webbplats kan komma att med- föra kostnader för leverantörerna. De kostnadsökningar som lagändringarna medför när det gäller de behöriga myndigheternas utrednings- och tillsynsverksamhet bedöms bli så begränsade att de ryms inom ramen för befintliga anslag för Antalet mål och ärenden i domstolarna kommer att påverkas endast marginellt. Den kostnadsökning som möjligheten att besluta om kvarstad i mål om utdömande av vite kan leda till för patent- och marknadsdom- stolarna samt kan hanteras inom myndig- heternas befintliga anslag. Lagändringarna bedöms inte ha några konsekvenser ur ett Utredningens och promemorians bedömning överensstämmer med Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot utredningens och promemorians bedömning. hovrätt (Patent- och marknadsöverdomstolen) anser att de nya bestämm- elserna kan medföra att målen vid domstolen blir mer komplicerade, vilket kan innebära ökade kostnader. Förvaltningsrätten i anför att det inte är tillräckligt utrett i vilken omfattning som de föreslagna lag- ändringarna kommer att påverka de allmänna förvaltningsdomstolarna och framhåller att en förhållandevis liten ökning av antalet mål kan komma att innebära en resurskrävande handläggning vid domstol. rätten i pekar på att förslagen troligtvis kommer att medföra en ökad måltillströmning i förvaltningsdomstolarna. Förvaltningsrätten i Prop. 2019/20:120 efterfrågar en närmare analys av hur förslaget kommer att påtalar att den föreslagna lagstiftningen kan förväntas resultera i en ökad administrativ börda för inte minst värdtjänst- och internetleverantörer. , NDM – Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och anser att konsekvensanalysen är bristfällig och att förslagen kommer att innebära ökade kostnader för enskilda näringsidkare. Närings- livets förespråkar att utredningen kompletteras med en bild av hur företag i några specifika branscher berörs av förslagen och pekar på att större företag kan ha lättare att hantera vissa kostnader än små företag. framhåller att redovisningen av konsekvenser för företag inte uppfyller kraven för en konsekvensutredning vid regelgivning. Skälen för regeringens bedömning konsumentskyddsförordning är direkt gällande i medlemsstaterna fr.o.m. . De konsekvenser som uppstår för samhället och de aktörer som berörs är huvudsakligen en direkt följd av införandet av nya eller utvidgade befogenheter enligt förordningen. Förslagen inne- bär att samma befogenheter ska gälla vid överträdelser som har och över- trädelser som saknar gränsöverskridande inslag. I det avseendet går för- slagen längre än vad som krävs enligt förordningen. En utvidgad upplysningsskyldighet och en rätt för behöriga myndigheter att genomföra testköp syftar till att effektivisera utrednings- och tillsyns- arbetet på konsumentskyddsområdet. Detta har positiva konsekvenser för konsumenterna, då möjligheten att förebygga, utreda och beivra överträd- elser på detta område kommer att förbättras. Även möjligheten att ålägga näringsidkaren, värdtjänstleverantören och internetleverantörerna att ta in ett varningsmeddelande har positiva effekt- er för konsumentkollektivet. Effektiviserade utrednings- och tillsynsbefogenheter har positiva konse- kvenser även för näringslivet i stort. Befogenheterna ökar möjligheten att förebygga, utreda och beivra överträdelser på konsumentskyddsområdet. Detta bidrar till en väl fungerande marknad och en sund konkurrens. Som , NDM – Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och anför kan förslagen medföra vissa ökade kostnader för näringsidkare. För en del näringsidkare, främst banker och operatörer på it-området, kommer en utvidgad upplysningsskyldighet att medföra fler förfrågningar om att lämna ut uppgifter i syfte att utreda miss- Härigenom kan visst merarbete uppstå för dessa näringsidkare, men kostnaderna för detta bedöms vara relativt låga. träffande testköpen föreslås att myndigheten om det inte är oskäligt ska få kräva att näringsidkaren ersätter vad som har betalats vid köpet. skälighetsbedömningen ska myndigheten hantera de olika frågor som kan 2019/20:120 uppkomma på ett rimligt sätt för näringsidkarens del. Det innebär att ett testköp hos en näringsidkare som visar sig följa regelverket kommer att medföra endast begränsade kostnader för näringsidkaren. Av utredningen framgår att IT & Telekomföretagen har anfört att skyld- igheten att ta in ett varningsmeddelande kan innebära stora kostnader för internetleverantörerna, då de tekniska systemen kan behöva byggas om eller utvecklas. Någon närmare bedömning av vilka kostnader detta kan medföra kan svårligen göras. I vart fall kan det konstateras att sådana kost- nader lär vara mer kännbara för mindre företag än för större. Det kan dock tänkas att sådana kostnader slutligen hamnar på den som köper leveran- törens tjänster. framhåller kan lagstiftningen resultera i en ökad administrativ börda för värdtjänst- och internetleverantörer. Det kan noteras att en leverantör i den löpande tillämpningen kan behöva vidta administrativa och tekniska åtgärder i samband med att leverantören tar in respektive tar bort ett varningsmeddelande. Mot bakgrund av att avsikten är att befogenheten att ålägga ett varningsmeddelande ska tillämpas restriktivt kan det förväntas att dessa kostnader blir begränsade. Konsekvenser för det allmänna De föreslagna författningsändringarna påverkar inte KO:s, Finansinspek- tionens eller tillsynsansvar. Däremot kommer myndig- heterna att, i tillägg till vad som gäller , få tillgång till nya och mer effektiva utrednings- och tillsynsbefogenheter med anledning av konsumentskyddsförordning. Förslagen innebär också att ett föreläggande av KO om att lämna upplysningar etc. och om inspektion inte längre behöver föregås av en uppmaning. Myndigheten ska även få bestämma att ett sådant föreläggande ska gälla . De nya reglerna bör kunna bidra till att effektivisera myndigheternas tillsynsverksamhet. Som en följd av den nya regleringen kan myndigheterna behöva ändra vissa arbets- former och initialt utbilda sina medarbetare. Sammantaget bör eventuella kostnadsökningar bli så begränsade att de ryms inom ramen för befintliga anslag för respektive myndighet. Beträffande testköpen föreslås som huvudregel att den behöriga mynd- igheten kan kräva att näringsidkaren ersätter vad som har betalats vid köpet. Om det skulle vara oskäligt ska myndigheten inte ha rätt att kräva ersättning. I dessa situationer kan vissa kostnader för myndigheten uppstå. Eftersom avsikten är att befogenheten att genomföra testköp ska tillämpas restriktivt finns det anledning att anta att de kostnader som kan uppstå i samband med testköp blir begränsade. Kostnaderna bedöms rymmas inom ramen för befintliga anslag för respektive myndighet. Som (Patent- och marknadsöverdomstolen) m.fl. domstol- ar pekar på kan förslagen medföra en i viss utsträckning ökad måltillström- ning och ökade kostnader. Det är dock endast ett fåtal av förslagen som skulle kunna ha en sådan betydelse och där det inte är fråga om ändringar i bestämmelser där det finns en möjlighet att överklaga till domstol. Väsentligen rör det införandet av bestämmelser som möjliggör överklagande till domstol av beslut om varningsmeddelande och ersätt- ning för kostnader som uppstår vid testköp. När det gäller varningsmeddel- anden innebär bestämmelsernas utformning att åtgärden vanligtvis inte är tänkt att användas i första hand. kommer det inte bli aktuellt att överväga varningsmeddelande vid exempelvis otillbörlig marknads- föring, utan i stället andra redan nu existerande befogenheter. Det kan även noteras att regeringens förslag innebär att beslut om varningsmeddelande ska fattas av behörig myndighet, och inte av domstol, som första instans. Inte heller beslut om ersättning för kostnader i samband med testköp kan förväntas bli vanligt förekommande. Regeringen konstaterar därför att det inte finns anledning att anta att antalet mål och ärenden i domstolarna kommer att öka i mer än begränsad utsträckning och att dessa kommer att medföra annat än en begränsad kostnadsökning. Konsekvenser ur ett jämställdhetsperspektiv Såvitt kan bedömas får de nya reglerna inte några konsekvenser utifrån ett jämställdhetsperspektiv. Möjligheten att ålägga en värdtjänstleverantör eller internetleverantör att ta in ett varningsmeddelande kan få vissa konsekvenser för trafiken på internet, bl.a. när det gäller öppenheten. Liksom beträffande övriga förslag är denna konsekvens primärt en direkt följd av konsumentskydds- förordning. Särskilt om kvarstad i mål om utdömande av vite Förslaget att det ska bli möjligt att begära kvarstad i mål om utdömande av vite som avser förbud och åläggande bedöms leda till att marknads- föringslagens materiella bestämmelser får större genomslag. Möjligheten att begära kvarstad i mål om utdömande av vite som med- delats för att KO ska kunna utreda eventuella överträdelser av marknads- föringslagen bedöms i förlängningen leda till att fler överträdelser upp- täcks . Förslagen leder inte till några ökade kostnader för näringsidkare som följer lagen. De kan i stället gynna dessa näringsidkare genom att de motverkar att oseriösa näringsidkare skaffar sig konkurrensfördelar genom att kringgå KO:s utredningar och undgå meddelade sanktioner. Förslagen förväntas inte medföra några kostnader för . Möjligheten att begära kvarstad i mål om utdömande av vite bedöms inte leda till att sådana kommer att framställas i någon större utsträckning. Det innebär att kostnadsökningen som förslaget skulle kunna leda till för patent- och marknadsdomstolarna och , som är verkställande myndighet, kommer att bli begränsad. rymmas inom myndigheternas befintliga ekonomiska ramar. Sammantaget bedöms förslagen leda till att möjligheten att kringgå marknadsföringslagen minskar, vilket leder till ett starkare konsument- skydd. 2019/20:120 15 15.1Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) 1 § Denna lag har till syfte att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Paragrafen anger lagens övergripande syfte. Ändringen innebär att det andra stycket, som innehåller en uppräkning av bestämmelser om marknadsföring som finns i annan lagstiftning, upphävs. Ändringen är redaktionell. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. 2 § Lagen tillämpas 1.när näringsidkare marknadsför eller själva efterfrågar produkter i sin närings- verksamhet, 2.på sådana tv-sändningar över satellit som omfattas av radio- och tv-lagen (2010:696), 3.när fullgör sina skyldigheter enligt Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för kon- sumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 4.när behörig myndighet fullgör sina skyldigheter enligt och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. Bestämmelserna om garantier i 22 § tillämpas inte i fråga om en tjänst som tillhandahålls av en näringsidkare som är etablerad i en annan stat än inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Detsamma gäller 4 § tredje stycket och 7 § när en näringsidkare, som är etablerad i en annan stat än inom EES, riktar marknadsföring mot en annan näringsidkare. Paragrafen reglerar marknadsföringslagens tillämpningsområde. Ändringen i första stycket 3 är en följd av att och