prop · H703181 · 2020-06-10 00:00:00 — Alla relevanta omständigheter som i någon riktning kan påverka beräkningen av fordringsbeloppet ska beaktas. Vid betalnings- säkring i ärenden där utredningen avseende återkrav inte är slutförd och där det finns ett intervall inom vilken fordringen kan komma att fastställas bör betalningssäkringen avse det lägsta beloppet inom intervallet. Fram- kommer det senare skäl för ytterligare höjning kan en ny ansökan göras beträffande det tillkommande fordringsbeloppet. har fört fram önskemål om att endast fastställda fordringar ska kunna bli föremål för betalningssäkring. Rege- ringen delar inte denna bedömning. Enligt regeringen skulle syftet med möjlighet till betalningssäkring inte nås om inte verket fick möjlighet att, på samma sätt som inom skatteförfarandet, ansöka om betalningssäkring även avseende en sannolik fordran. Omständigheter som enskilt eller tillsammans med andra omständigheter kan visa på en påtaglig risk för att den betalningsskyldiga kan komma att undandra sig att betala en fordring är att företaget har visat betalningsovilja eller försökt att undgå sina betalningsförpliktelser. I sådana fall kan det därför finnas behov att kunna ansöka om betalningssäkring innan har fattat ett beslut om återbetalning. Det kan emellertid åter framhållas att åtgärden bara får vidtas om skälen för beslutet uppväger det intrång eller men i övrigt som beslutet innebär för den betalningsskyldiga. Någon sär- skild reglering härom, vilket förespråkar, är dock inte nödvändig, vilket berörs ovan i avsnitt 7.3.1. I promemorian angavs att får ta ett företags egendom i anspråk för att säkerställa betalning av återkrav av omställningsstöd. I samband med att genomför en utredning avseende återkrav mot ett företag kan det emellertid bli aktuellt att betalningssäkra även för ett eventuellt företrädaransvar. Om vid utredningen kan kon- 2019/20:181 statera att företaget saknar tillgångar bör betalningssäkringen riktas endast mot företrädaren och dennes tillgångar. ska i ansökan om betalningssäkring mot företrädaren redogöra för grunderna för att betalningsskyldigheten kommer fastställas avseende företaget och att förutsättningar för att utkräva betalningsansvar av företrädaren föreligger. En ändring görs därför i lagtexten så att betalningssäkring ska kunna göras avseende en betalningsskyldigs egendom, för att tydliggöra att det även avser återkrav av omställningsstöd från ett företags företrädare. Häri- genom överensstämmer reglerna med vad som gäller enligt SFL. Ett beslut om betalningssäkring ska upphävas helt eller delvis om det inte längre finns förutsättningar för beslutet eller beslutet av någon annan anledning inte bör kvarstå. I fråga om betalningssäkring avseende ett återkrav av omställningsstöd ska bestämmelserna i 46 kap. 5–7 och 9–22 §§ och 69 kap. 13–18 §§ SFL gälla. Tillämpliga bestämmelser i 46 kap. SFL reglerar beslut om betalningssäkring, tidsfrist när betalningsskyldigheten inte är fastställd, beslut om att ta egendom i förvar, ställande av säkerhet, när ställd säkerhet får tas i anspråk, behörig förvaltningsrätt, och ersättning för skada. I 69 kap. SFL regleras verkställighet av beslut om betalningssäkring. Genom hänvisningen till 46 kap. 5 § SFL behövs inte, vilket Kammar- rätten i efterfrågat, direkt i lagtexten regleras att ansökan om betalningssäkring sker hos en förvaltningsrätt. Betalningssäkring är en ingripande åtgärd som främst är tänkt att användas för att säkerställa betalning av betydande belopp när det före- ligger en påtaglig risk för betalningsundandragande. Att en av särskilt utsedd granskningsledare får besluta att ta egendomen i förvar om det finns en risk för att egendom som kan betalningssäkras undanskaffas innan förvaltningsrätten kan fatta beslut, innebär att såväl rätts- säkerhetsskäl som möjlighet att agera snabbt i så stor utsträckning som möjligt kan tas tillvara. Skatteförfarandelagens regler i övrigt tillförsäkrar även företaget de rättssäkerhetsgarantier som är nödvändiga vid en sådan ingripande åtgärd som betalningssäkring. Ett överklagande av en förvaltningsrätts beslut avseende betalningssäkring kräver inte prövningstillstånd i kammarrätten. Förslaget föranleder 24 § i den nya lagen om omställningsstöd. Regeringens förslag: Om en företrädare för en juridisk person uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har lämnat oriktiga uppgifter som har lett till att omställningsstöd har tillgodoförts med ett för stort belopp, är företrädaren tillsammans med den juridiska personen skyldig att betala det belopp som den juridiska personen har gjorts ansvarig för. Bestämmelserna i skatteförfarandelagen avseende möjlighet till befri- else från betalningsskyldigheten, förfarandet, regressrätt, indrivning och preskription gäller vid tillämpningen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian anges dock att ansvaret för företrädaren uppkommer om företrädaren förfarit uppsåtligt eller varit grovt oaktsam vid ansökan om omställningsstöd. Remissinstanserna: Srf konsulterna tillstyrker förslaget men anser att det bör förtydligas att den som kan anses vara sådan företrädare ska kunna kopplas till upprättandet av ansökan eller lämnandet av den oriktiga uppgiften. Detta krävs för att till exempel styrelseledamöter som inte deltar i arbetet med ansökan ska kunna få företrädaransvar med solidarisk åter- betalningsplikt. Det bör även förtydligas om sådant ansvar kan komma att utsträckas till intygsgivare. Även Kammarrätten i anser att det bör förtydligas om kretsen av företrädare är en annan än vad som avses i skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. Det är även, enligt kammarrätten, otydligt i vilket avseende företrädaren ska anses ha förfarit uppsåtligt eller varit grovt oaktsam. Förvaltningsrätten i pekar på att det inte ges några exempel på vad som utgör grov oaktsamhet i fråga om företrädaransvar. Företagarna anser att företrädaransvaret bör för- tydligas, så att det endast omfattar den företrädare som lämnat in stöd- ansökan för företaget. Det bör, enligt , förtydligas att före- trädaransvaret som mest omfattar hela det återkravsbelopp som den juridiska personen har gjorts ansvarig för. Kammarrätten i anser att det bör tydliggöras att ansökan ska göras hos förvaltningsrätt. anser att det tolkning av företrädaransvaret som bör gälla är den som finns i aktiebolagslagen (2005:551). är tveksamma till förslaget om företrädar- ansvar, då det skatterättsliga företrädaransvaret har kommit att utvecklas till närmast blivit ett strikt ansvar. Detta gäller oaktat det subjektiva rekvisitet om att företrädaren måste ha agerat uppsåtligen eller av grov oaktsamhet för att ansvaret ska aktualiseras. Ett utökat företrädaransvar bör enligt inte införas utan en mer ingående utredning. Företrädaransvaret bör i lagen även knytas till själva ansök- ningstillfället och den eller de personer som låg bakom ansökan. Skälen för regeringens förslag: Företrädare för juridiska personer kan under vissa förutsättningar bli betalningsskyldiga för den juridiska personens obetalda skatter och avgifter. ansöker i dessa fall om företrädaransvar i förvaltningsdomstol. Det är exceptionella för- hållanden som råder med anledning av effekterna av spridningen av sjuk- domen covid-19. Företag föreslås kunna få mycket stora belopp i omställ- ningsstöd. Eftersom det kommer att vara en snabb hantering av ett mycket stort antal ansökningar finns en uppenbar risk för att företag kommer att kunna få stöd trots att de inte har rätt till det. Att det måste finnas en möjlighet att återkräva felaktigt utbetalda stöd från företagen är därför självklart. Men i vissa fall kommer det också vara tydligt att även före- trädaren för en juridisk person bör bära en del av ansvaret för att omställ- ningsstödet felaktigt kunnat betalas ut. I motsats till anser regeringen att de regler i aktiebolagslagen som innebär att företrädare för aktiebolag kan bli personligen ansvariga för bolagets förpliktelser inte är tillräckliga för att reglera en företrädares ansvar för återbetalning av ett återkrav på omställningsstöd. Med anledning av de stora belopp som ett företag kan få i omställningsstöd och risken för att företaget inte betalar ett återkrav av stödet anser regeringen därför, till 2019/20:181 skillnad mot , att det är nödvändigt att införa ett särskilt företrädaransvar för betalningen av ett återkrav av omställ- ningsstöd. I promemorian utformades förslaget så att det agerande hos företrädaren som skulle omfattas av ett sådant företrädaransvar skulle avse fall där företrädaren förfarit uppsåtligt eller varit grovt oaktsam vid ansökan om omställningsstöd. Som Lagrådet konstaterar har dock avsikten varit att förutsättningarna för att företrädarens agerande ska kunna leda till ett företrädaransvar ska överensstämma med vad som gäller för det straffrättsliga ansvaret enligt förslagen i avsnitt 7.8. För det straffansvaret är det specificerat att företrädaren ska ha lämnat oriktiga uppgifter. Det bör därför även vara ett villkor för att ådömas företrädaransvar. Att lämna oriktiga uppgifter är även ett villkor som gäller för det skatterättsliga företrädaransvaret i 59 kap. 14 § SFL, som Lagrådet påpekar. När det gäller 59 kap. 14 § SFL finns det dessutom vägledande praxis till stöd för tillämpningen. Det finns därför skäl att, i enlighet med vad Lagrådet anför, utforma bestämmelsen om företrädaransvar i nära anslutning till den regleringen. Lagtexten justeras därför på så sätt att om en företrädare för en juridisk person uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har lämnat oriktiga uppgifter som har lett till att omställningsstöd har tillgodoförts med ett för stort belopp, är företrädaren tillsammans med den juridiska personen skyldig att betala det belopp som den juridiska personen har gjorts ansvarig för. Det måste således, vilket även ställs upp som krav i 59 kap. 14 § SFL, föreligga en oriktig uppgift för att förvaltningsrätten ska ha möjlighet att utdöma företrädaransvar. Utöver att företrädaransvar kan följa om någon lämnar en oriktig uppgift omfattar bestämmelsen även fall av åsidosatt anmälningsskyldighet, som inträffar för den som inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt 6 §. Bland annat mot bakgrund av de varierande omständigheter som kan medföra att en ändringsanmälan ska lämnas, är det inte möjligt att närmare precisera tidpunkten för när en ändringsanmälan ska lämnas. Det är följaktligen inte heller möjligt att ange en tidsgräns för när anmälningsskyldigheten måste vara fullgjord för att undgå företrädaransvar. Ansvarstidpunkten kommer således att variera från fall till fall. I och med att det krävs att en oriktig uppgift föreligger förtydligas emellertid, vilket Lagrådet efterfrågat, ytterligare i vilka situationer det är möjligt att utdöma företrädaransvar. Anknytningen till 59 kap. 14 § SFL och 35 och 37 §§ medför betydande tydlighet i detta avseende, vilket exempelvis har efterfrågat. Det ska framhållas att det är , på samma sätt som vid bedömningen av det skatterättsliga företrädaransvaret, som ska visa att oriktig uppgift lämnats. Betalningsskyldighet enligt reglerna om företrädaransvar kan utkrävas av varje företrädare för en juridisk person, således även av den som inte är legal ställföreträdare. Om den oriktiga uppgiften har lämnats av någon annan än den legala företrädaren personligen, t.ex. av en annan företrädare, anställd eller en s.k. målvakt, kan företrädaren därför ändå bli betalnings- skyldig på samma sätt som enligt 59 kap. 14 § SFL. Kretsen av företrädare vilka kan ådömas företrädaransvar överensstämmer således, vilket Kam- marrätten i önskat ett förtydligande kring, närmast med den som avses i SFL. Ytterligare förtydliganden i detta avseende, vilket Före- tagarna efterfrågat, är därför inte nödvändigt. Sammanfattningsvis måste en bedömning alltid göras av omständig- heterna i det enskilda fallet, såväl när företrädaren som då någon annan lämnat den oriktiga uppgiften. Den revisor som skrivit ett revisorsintyg till styrkande av rätten till omställningsstöd bör emellertid inte kunna åläggas företrädaransvar, vilket Srf konsulterna önskat ett förtydligande kring. Detta eftersom revisorn inte är ansvarig för själva ansökan om omställ- ningsstöd eller att anmäla ändrade förhållanden. Som angetts inledningsvis ska på samma sätt som inom det skatte- rättsliga företrädaransvaret även krävas s.k. subjektiv täckning för att företrädaransvar ska kunna dömas ut. Med subjektiv täckning menas i det här fallet att företrädaren har agerat, eller låtit bli att agera, uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Ledning för denna bedömning kan hämtas från den föreslagna straffrättsliga regleringen i 35 och 37 §§ lagen om omställ- ningsstöd. För att företrädaransvar ska kunna göras gällande krävs att kan styrka att företrädaren agerat uppsåtligt eller grovt oakt- samt avseende vissa angivna handlingar. Med uppsåt avses ett agerande som företas med vett och vilja. Det kan vara både en handling och en underlåten handling, dvs. att medvetet inte göra något. Det som karakteriserar uppsåtet är att handlingen eller under- låtenheten är medveten och kontrollerad. Den som agerar uppsåtligt är fullständigt medveten om vad handlandet eller underlåtenheten innebär. För att företrädaransvar ska kunna dömas ut på grund av att företrädaren har förfarit uppsåtligt krävs alltså att kan påvisa uppsåtet. En situation för uppsåtsfallen är att företrädaren i samband med ansökan underlåtit att uppge att vissa förhållanden varit för handen trots att han eller hon varit medveten om att förhållandena påverkat rätten till omställ- ningsstöd. Det finns inget som hindrar att i en ansökan om företrädaransvar gör gällande att företrädaren har agerat uppsåtligen eller, i vart fall, grovt oaktsamt. Vad gäller bedömningen av grov oaktsamhet, vilket bl.a. Förvaltnings- rätten i och Kammarrätten i efterfrågat ett förtyd- ligande kring, kan följande framhållas. Grov oaktsamhet kan föreligga om företrädaren har slarvat i viss högre grad såväl vid lämnande av oriktiga eller ofullständiga uppgifter som vid försummelse att fullgöra anmälnings- skyldigheten vid ändrade förhållanden. Även om företrädaren har visat uppenbar likgiltighet för att sätta sig in i de regler som ska tillämpas kan han eller hon anses ha varit grovt oaktsam (jfr prop. 1971:10 s. 256). Det kan gälla avsevärt felaktiga uppgifter eller uppenbart felaktiga uppgifter om sådana förhållanden i företaget som medför eller kan medföra att stöd felaktigt tillgodoförs. I första hand bör företrädaransvar bli aktuellt av- seende sådana beteenden som är ett utslag av medveten oaktsamhet. Det är dock inte uteslutet att beteckna även en omedveten oaktsamhet som grov. När företrädaren insett risken för att exempelvis en uppgift varit felaktig men trots detta lämnat uppgiften, kan det finnas anledning att betrakta förfarandet som grovt oaktsamt liksom när företrädaren misstänkt att det förelegat en anmälningsskyldighet men ändå struntat i den. Kravet på att underlåtenheten ska ha skett med uppsåt eller av grov oaktsamhet innebär att man i varje enskilt fall måste bedöma bl.a. vilka handlingsalternativ som företrädaren hade att välja mellan, liksom 2019/20:181 företrädarens skäl för att vidta eller avstå från vissa åtgärder. En helhetsbedömning ska göras med hänsyn till samtliga omständigheter. Samma överväganden som när det gäller straffbestämmelsen avseende vårdslöst omställningsstödsbrott gör sig därför gällande i detta fall. Företrädarens betalningsansvar bör omfatta inte bara belopp som faktiskt utbetalats till företaget, utan även belopp som kvittats eller avräknats vid utbetalningen till företagets skattekonto. Ett beviljat omställ- ningsstöd som krediterats skattekontot och helt eller till viss del har kvittats, avräknats eller utmätts för andra fordringar ska därför inte påverka vilket belopp företrädaren kan hållas solidariskt ansvarig för. Ansvarsbeloppet är därför inte beroende av vad som faktiskt har utbetalts till den juridiska personen utan motsvarar det belopp som bolaget har bedömts återbetalningsskyldigt för (jfr prop. 1993/94:50 s. 291). En företrädare är, vilket önskat ett förtydligande kring, bara betalningsansvarig i samma omfattning som den juridiska personen. Om huvudfordran sätts ned eller faller bort minskar företrädarens ansvar därför i motsvarande mån (jfr prop. 2002/03:128 s. 37). Företrädaransvaret för omställningsstöd ska hanteras på motsvarande sätt som företrädaransvaret för skatter och avgifter. ska därför kunna ansöka om företrädaransvar hos förvaltningsrätten. Regeringen anser att det inte finns behov av att ytterligare förtydliga detta i bestämmelsen, vilket Kammarrätten i efterfrågat, då hän- visning i bestämmelsen görs till 59 kap. 16 § SFL. Bestämmelserna i 59 kap. 15 och 16 §§, 17 § första stycket, 18 §, 19 § första och andra styckena, 20, 21, 26 och 27 §§ SFL, gäller vid tillämpningen. Dessa bestämmelser avser möjlighet till befrielse från betalningsskyldigheten, förfarandet, regressrätt, indrivning och preskription. Någon hänvisning till 59 kap. 12–14 §§ SFL är inte nödvändig, då förutsättningarna för före- trädaransvaret avseende ett återkrav på omställningsstöd regleras särskilt i lagen om omställningsstöd. Ett överklagande av en förvaltningsrätts beslut avseende företrädaransvar kräver inte prövningstillstånd i kammarrätten. En möjlighet att utdöma företrädaransvar kommer att vara ett kraftfullt verktyg som kan förväntas vara en starkt bidragande faktor till att ett företags företrädare låter bli att lämna felaktiga uppgifter vid ansökan om omställningsstöd. Förslaget föranleder 25 § i den nya lagen om omställningsstöd. Regeringens förslag: Beslut enligt den nya lagen om omställningsstöd gäller . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Lagtexten i promemorian kunde dock tolkas som att enbart beslut skulle gälla . Remissinstanserna: Kammarrätten i undrar vad som gäller för verkställigheten av de beslut som fattas av förvaltningsrätten som första instans, dvs. bevissäkring, betalningssäkring och företrädaransvar. Det framgår inte om även dessa beslut ska gälla , eller om förslaget endast avser beslut. Skälen för regeringens förslag: På skatteförfarandeområdet är huvudregeln att beslut gäller , 68 kap. 1 § skatteförfarande- lagen (2011:1244), förkortad SFL. Laga kraft krävs alltså inte för att besluten ska bli gällande, vilket t.ex. betyder att delgivning inte behövs och att betalningsskyldighet enligt ett beslut gäller även om beslutet överklagas. Bestämmelserna i är dock inte direkt tillämpliga på ärenden om omställningsstöd. Utgångspunkten är därför att bestämmelserna i förvalt- ningslagen (2017:900), förkortad FL, gäller i ärenden om omställ- ningsstöd. Av 35 § FL framgår bl.a. följande. Ett beslut som får överklagas inom får verkställas när överklagandetiden har gått ut, om beslutet inte har överklagats. Ett beslut får dock alltid verkställas omedel- bart, bl.a. om beslutet gäller endast tillfälligt eller kretsen av dem som har rätt att överklaga är så vid eller obestämd att det inte går att avgöra när överklagandetiden går ut. En myndighet får även verkställa ett beslut om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver det (35 § tredje stycket FL). Myndigheten ska dock först noga överväga om det finns skäl att avvakta med att verkställa beslutet på grund av att beslutet medför mycket ingripande verkningar för någon enskild, att verkställigheten inte kan återgå om ett överklagande av beslutet leder till att det upphävs, eller någon annan omständighet. Mot bakgrund av behovet av att kunna betala ut omställningsstödet så snabbt som möjligt måste regleringen av ärendehanteringen avseende omställningsstöd ge förutsättningar att så skyndsamt som möjligt efter att beslutet fattats betala ut stödet. För att säkerställa att beslut om återbetalning av omställningsstöd följs bedömer regeringen att det finns anledning att överväga om sådana beslut alltid ska gälla . Att beslut om återbetalning gäller kan antas leda till en bättre kontrolleffektivitet, eftersom obetalda återkrav kan över- lämnas till och bli föremål för verkställighet snabbare än om företaget först måste delges och återbetalningskravet få laga kraft. Att tiden från det att en fordran fastställs till dess den kan överlämnas för indrivning är kort är en viktig faktor för ett effektivt förfarande vid återkrav. Risken för utebliven återbetalning ökar även med tiden, eftersom risken för att den betalningsskyldige saknar tillgångar eller försätts i konkurs ökar . En inte oväsentlig effekt av förslaget i denna del är att det även bedöms fungera som ett milt påtryckningsmedel för att bidra till en hög grad av regelefterlevnad. En hög grad av regel- efterlevnad är viktig, inte minst med tanke på de avsevärda belopp omställningsstödet omfattar. Bestämmelser som kan leda till en hög grad av regelefterlevnad är dessutom viktiga för acceptansen av omställnings- stödet i stort. I sammanhanget bör också rättssäkerheten för enskilda beaktas. Ett beslut som gäller innebär att enskildas skyldighet att betala återkrävt belopp gäller trots att beslutet överklagas. Att ett beslut om återbetalning föreslås gälla innebär dock inte att beslutet måste verkställas omgående. Betalningsfristen i 17 § gäller. Att ett beslut om återbetalning gäller påverkar inte den enskildes möjlighet att överklaga beslutet. Regeringen föreslår att en möjlighet till avbetalning 2019/20:181 och anstånd ska införas, se avsnitt 7.4.2. Vidare föreslår regeringen att kan avstå från att lämna en fordran på återkrav av omställningsstöd till indrivning om vissa förutsättningar är uppfyllda, se avsnitt 7.7. Regeringen bedömer sammanfattningsvis att enskildas rätts- säkerhet alltjämt kan säkerställas. För att uppnå syftet att återkraven av omställningsstöd hanteras på ett effektivt sätt och för att öka förutsebarheten för enskilda anser regeringen att frågan om att beslut om återbetalning ska gälla bör regleras särskilt i lagen om omställningsstöd. Att enbart tillämpa den möjlighet till undantag som anges i 35 § tredje stycket FL bedöms inte vara ändamåls- enligt för att uppnå angivna syften. Eftersom beslut om återbetalning är en sådan exekutionstitel som får ligga till grund för verkställighet enligt utsökningsbalken, utgör den bestämmelse som föreslås dessutom en sådan särskild föreskrift som innebär att verkställighet enligt utsökningsbalken får ske innan beslutet har vunnit laga kraft (3 kap. 23 § andra stycket utsökningsbalken). Som framgår ovan kan det ifrågasättas om det behöver särregleras att även gynnande beslut om beviljande av omställningsstöd ska gälla . Regeringen anser emellertid att det av tydlighetsskäl bör anges att samtliga beslut enligt lagen ska gälla , för att det inte ska råda någon tvekan om att även omställningsstöd ska kunna betalas ut direkt. Kammarrätten i har efterfrågat ett förtydligande om även beslut om bevissäkring, betalningssäkring och företrädaransvar efter ansökan till förvaltningsrätt ska gälla . I promemorian angavs att beslut enligt denna lag fattas av . I ett andra stycke i samma paragraf angavs att besluten gäller . Detta ger utrymme för tvekan kring om omedelbarheten bara avser beslut som fattar. Det förekommer emellertid, vilket kammarrätten påpekar, situationer då t.ex. förvaltningsrätt fattar beslut enligt lagen. Även dessa beslut måste, i likhet med vad som gäller inom skatteförfarandet, kunna gälla för att syftet med t.ex. en bevissäkring ska kunna uppnås. Till skillnad från promemorians förslag bör det därför i lagtexten anges att beslut enligt lagen gäller för att markera att det inte enbart är beslut som avses. Regeringen bedömer även i dessa fall att den enskildes rättssäkerhet kan säkerställas, då det faktum att förvaltningsrättens beslut i dessa avseenden gäller inte påverkar den enskildes möjlighet att överklaga beslutet. I dessa fall krävs inte heller prövningstillstånd i kammarrätten (se avsnitt 7.6).