prop · H80351 · 2020-11-19 00:00:00 — Beslutet ska innehålla uppgift om föremålet för och syftet med undersökningen, tidpunkten när undersökningen ska börja och befogenheter, dvs. de åtgärder som verket får vidta vid undersökningen (5 kap. 8 §). För att genomföra de åtgärder som följer av domstolens beslut får begära handräckning av (5 kap. 10 §). får begära biträde av om motstånd möts vid förrättningen eller om sådant biträde av annan särskild anledning behövs för att förrättningen ska kunna genomföras (3 kap. 3 § utsökningsförordningen [1981:981]). De möjligheter som finns i svensk rätt att med vitessanktion eller tvång kunna genomföra en platsundersökning får anses uppfylla de krav som direktivet ställer. I artikel 6.3 i direktivet framhålls att bestämmelserna i artikel 6 inte påverkar krav enligt nationell rätt om förhandstillstånd för sådana inspektioner från en nationell rättslig myndighet. Som nämnts är det Patent- och som beslutar att ska få genomföra en platsundersökning. Direktivet ger inte anledning att ändra Prop. 2020/21:51 den ordningen som därför bör behållas. I avsnitt 5.3 föreslås att ska ges beslutanderätt i fråga om konkurrensskade- avgift och utredningsskadeavgift. Förslaget medför inte att kravet på tillstånd av Patent- och bör avskaffas. Särskilt om rättssäkerhetsgarantier vid platsundersökningar En fråga som flera remissinstanser har synpunkter på är vilka rättssäkerhetsgarantier som står till buds när en platsundersökning genomförs. Några väcker frågan om hur rätten till försvar ska kunna iakttas. Ett antal remissinstanser pekar på vikten av att de åtgärder som vidtas är proportionella. I skälen till direktivet betonas att det bör finnas en jämvikt mellan respekten för de grundläggande rättigheterna för företag och skyldigheten att säkerställa att artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget tillämpas på ett effektivt sätt (skäl 14). Av artikel 3 i direktivet följer bl.a. att utövandet av befogenheterna ska omfattas av lämpliga skyddsåtgärder i fråga om företagens rätt till försvar, inklusive rätten att bli hörda och rätten till effektiva rättsmedel inför en domstol. Vidare framgår att myndigheternas förfaranden för efterlevnadskontroll ska genomföras inom rimlig tid. I promemorian bedöms att det inte behövs några lagstiftningsåtgärder med anledning av det som föreskrivs i om grundläggande rättigheter i direktivet. Regeringen delar bedömningen (avsnitt 8.2). Konkurrenslagens regler om platsundersökningar är omgärdade av bestämmelser som syftar till att skapa en balans mellan befogenheter och skyddet för företag. För det första får en plats- undersökning beslutas endast om vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av den (5 kap. 3 §). För det andra gäller att beslutet om undersökning ska innehålla uppgifter om bl.a. föremålet och syftet med undersökningen och befogenheter (5 kap. 8 §). För det tredje får den som är föremål för undersökning inte betungas onödigt (5 kap. 13 §). får begära handräckning av för att genomföra vissa åtgärder (5 kap. 10 §). Ett beslut om handräckning kan överklagas till allmän domstol enligt bestämmelserna i 18 kap. utsökningsbalken. Det är mot denna bakgrund som remissinstansernas synpunkter behandlas i det följande. Det föreslås flera ändringar i konkurrenslagen för att genomföra artikel 6 om platsundersökningar. Det införs en befogenhet för att utan samtycke ta med handlingar till verket eller något annan lokal för fortsatt sökning av information, granskning och kopiering. Möjligheterna att granska och kopiera företagshemligheter av teknisk natur utökas och en möjlighet för att försegla företagslokaler m.m. införs. För den utökade befogenheten att ta med handlingar till verket eller någon annan lokal för fortsatt undersökning föreslås i promemorian att samma regler som gäller för elektroniskt lagrad information ska tillämpas (5 kap. 6 § andra stycket). Det innebär att den som är föremål för undersökningen har rätt att följa verkets åtgärder och framföra sina synpunkter på omfattningen av dessa åtgärder och hur de förhåller sig till Som framhåller bör det aktuella företaget ges möjlighet att på enkelt sätt följa Om det råder oenighet om vad som får granskas eller kopieras kan begära handräckning av för att få genomföra åtgärderna. En åtgärd som består i att ta hand om handlingar för fortsatt undersökning i verkets eller i någon annan lokal bör enligt promemorian på motsvarande sätt kunna bli föremål för hand- Om företaget motsätter sig åtgärden ska alltså kunna begära handräckning. klagas och prövas i domstol. att det finns en uppenbar risk att dagens förfarande innebär att företagen inte vågar tillvarata sina grundläggande rättigheter av rädsla för att påföras sanktionsavgift (se om utredningsskadeavgift i avsnitt 11.4). nämnden förordar i stället att Patent- och ska pröva om en viss handling omfattas av det aktuella undersökningsbeslutet. (Patent- och ) anser att pröv- ningen ska göras av Patent- och , men av andra skäl. har bedömt att konkurrenslagens bestämmelser om platsundersökningar och om möjligheterna till överklagande av de åtgärder som vidtas vid sådana undersökningar torde uppfylla och unionsrättens krav på respekt för privatliv och korrespondens och rätten till en domstolsprövning (NJA 2018 s. 936, p. och 34). Regeringen anser inte att det finns skäl att förändra gällande ordning för prövning av beslut om platsundersökning. Det är inte heller aktuellt att överväga en förändring av vilken domstol som överklagas till allmän domstol enligt 18 kap. utsökningsbalken. gäller även när myndigheten genomför handräckning för en annan myndighets räkning, vilket förekommer i en rad olika författningar. När överväger att ta hand om handlingar för att genomföra en informationssökning i verkets eller någon annans lokal måste, som flera remissinstanser understryker, proportionalitetsprincipen Förenklat innebär principen att en ingripande åtgärd ska vara ägnad att tillgodose det åsyftade ändamålet, vara nödvändig för att uppnå detta ändamål och medföra fördelar som står i rimlig proportion till den skada som åtgärden förorsakar. Det ska alltså finnas en balans mellan mål och medel (se avsnitt 8.2). handläggning av ärenden hos myndigheter (5 § tredje stycket För de åtgärder som vidtar gäller enligt konkurrenslagen att den som är uppgiftsskyldig eller föremål för undersökning inte får betungas onödigt. Vid val mellan olika åtgärder för att uppnå samma syfte ska alltså den minst ingripande åtgärden väljas. Det får t.ex. anses mindre ingripande att framställa och ta om hand en kopia av den information som finns lagrad på en hårddisk än att ta hand om hårddisken för att kunna söka efter information i verkets lokaler. Likaså är det mindre ingripande att kopiera originalhandlingar i stället för att ta med sig handlingarna till verkets lokaler för fortsatt granskning. Med utgångspunkt från de proportio- nalitetskrav som gäller enligt förvaltningslagen och konkurrenslagen torde det, som anför, endast i undantagsfall vara Prop. 2020/21:51 lämpligt att flytta material från företaget och det torde sällan finnas skäl att ta med originalhandlingar från företaget, åtminstone inte om de kan kopieras. I det enskilda fallet är det en fråga för rättstillämpningen att ta ställning till om det är proportionellt att ta hand om t.ex. lagringsmedia för digital information för fortsatt sökning i verkets eller i någon annan lokal. Som framgår ovan kan prövningen ske inom ramen för ett överklagande av beslut om handräckning. Det som sagts om proportionalitet gäller även vid försegling av företagslokaler m.m. I promemorian föreslås i fråga om upptagningar som kan uppfattas bara med tekniska hjälpmedel att ett exemplar ska lämnas kvar hos företaget om det är möjligt. Förebilden för förslaget finns i 4 kap. 6 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning. menar att utgångspunkten bör vara att ett exemplar lämnas kvar hos företaget, oavsett vilken form det rör sig om. Liknande synpunkter framförs av Advokatfirman Per Regeringen instämmer i synpunkterna. I fråga om handlingar som tas om hand bör alltså ett exemplar lämnas kvar om det är möjligt. Den som genom åtgärder blir av med sina handlingar och annat material har naturligtvis ett berättigat intresse att få tillbaka materialet efter det att verket har avslutat sin undersökning. En befogenhet att ta hand om handlingar för granskning med en skyldighet att återlämna dem finns på andra rättsområden. Ett exempel är bestämmelserna om återlämnande i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning. Enligt 4 kap. 11 § den lagen ska Finans- inspektionen lämna tillbaka handlingar och annat som har tagits om hand så snart de inte längre behövs. Vidare ska inspektionen, om den som beslutet om undersökning gäller har försatts i konkurs när handlingarna ska lämnas tillbaka, överlämna handlingarna till konkursförvaltaren och underrätta den som beslutet gäller om att handlingarna har överlämnats till konkursförvaltaren. Slutligen föreskrivs att inspektionen ska på begäran av den som beslutet gäller pröva om en handling ska lämnas tillbaka. Bestämmelser av det slaget bör införas också i konkurrenslagen. När det gäller den granskning som föreslås få ske i eller i någon annan lokal anför att det bör införas en gräns för hur granskningen ska få pågå. I avsnitt 8.2 bedöms att förvaltningslagens bestämmelser om att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheteten eftersätts uppfyller direktivet krav om att förfarandena ska genomföras inom rimlig tid. Några särskilda bestämmelser om tidsgränser bör mot den bakgrunden inte införas vid platsundersökningar. 2020/21:51 10.2.5 Platsundersökningar hos tredje man Regeringens förslag: befogenhet att genomföra en undersökning hos ett annat företag än det som är föremål för utredning ska utökas till att omfatta en juridisk person som inte är ett företag. Kravet att utredningen ska avse en allvarlig överträdelse av konkurrensreglerna för att en undersökning ska få genomföras i bostäder och andra utrymmen som nyttjas av styrelseledamöter och andra anställda i det företag som är föremål för utredning ska tas bort. Regeringens bedömning: Övriga bestämmelser i direktivet om konkurrensmyndighetens befogenheter vid platsundersökningar hos tredje man överensstämmer med gällande rätt. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens (s. 105). Remissinstanserna: (Patent- och marknads- domstolen) föreslår att konkurrenslagen anpassas till direktivets begreppsanvändning för att undanröja risken att det nuvarande begreppet ”särskild anledning” ges en annan innebörd än direktivets begrepp ”rimlig misstanke”. Skälen för regeringens förslag och bedömning Förutsättningar för att genomföra platsundersökningar hos tredje man På några punkter finns det skillnader mellan konkurrenslagens bestämmelser om platsundersökningar hos tredje man och bestämmelserna i artikel 7.1 i direktivet. För det första är den krets som ett beslut om platsundersökning enligt konkurrenslagen kan avse begränsad till ett annat företag än det som är föremål för utredning (5 kap. 4 §). Motsvarande begränsning saknas i direktivet. För det andra krävs för ett beslut om platsundersökning i bostäder som tillhör styrelseledamöter och andra anställda i det företag som är föremål för utredning att överträdelsen är allvarlig (5 kap. 5 § 4). Något sådant krav finns inte i direktivet. Konkurrenslagens bestämmelser om platsundersökning hos tredje man överfördes med vissa språkliga och redaktionella ändringar års konkurrenslag (prop. 2007/08:135 s. 274–275). De nu aktuella bestäm- melserna infördes genom en ändring lag i samband med anpassningar till kommissionens befogenheter vid undersökningar hos tredje man enligt artikel 21 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, vilka i det här avseendet överensstämmer med artikel 7.1 i direktivet. kunde ett beslut om platsundersökning avse även ”någon annan” än det företag som var föremål för utredning. I förarbetena till lagändringen diskuterades behovet av att precisera och anpassa lagen till artikel 21 i förordningen. Efter en avvägning mellan olika intressen föreslog regeringen att befogenheter skulle preciseras. Uttrycket ”någon annan” skulle ersättas med ”ett annat företag” och det skulle uttryckligen anges att en undersökning även fick avse styrelseledamöters och anställdas bostäder och andra utrymmen (prop. 2004/05:117 s. 48–53). när direktivet ska genomföras finns det anledning att ompröva Prop. 2020/21:51 tidigare ställningstaganden. Utgångspunkten för genomförandet är att de befogenheter som konkurrensmyndigheten ska ha också avspeglar sig i konkurrenslagen. Av direktivet följer att undersökningar ska kunna göras hos någon annan än det företag eller den företagssammanslutning som är föremål för utredning, dvs. Konkurrenslagens begränsning till ”ett annat företag” torde därmed vara för snäv för att säkerställa att direktivet uppfylls. Det kan nämligen inte uteslutas att det skulle kunna vara befogat att söka efter bevis hos någon annan organisation som inte är ett företag i konkurrenslagens mening (jfr 1 kap. 5 §). Lagen bör därför utökas till att omfatta juridiska personer. När det gäller undersökningar hos privatpersoner föreskrivs i konkurrenslagen att undersökningen får avse bostäder och andra utrymmen som nyttjas av styrelseledamöter och anställda i det företag som är föremål för utredning. En förutsättning för ett beslut om undersökning är att utredningen avser en allvarlig överträdelse (5 kap. 5 § 4). Kravet infördes i samband med anpassningen av lagen till artikel 21 i förordningen som uttryckligen anger att det ska det vara fråga om att bevisa en allvarlig överträdelse för att kommissionen ska få genomföra en platsundersökning hos tredje man (prop. 2004/05:117 s. 52). Motsvarande krav saknas i direktivet. Konkurrenslagen bör därför ändras. Lagändringen innebär att frågan om överträdelsens allvar inte uttryckligen kommer att ingå i Patent- och prövning av en ansökan om platsundersökning som avser bostäder och andra utrymmen som nyttjas av styrelseledamöter och anställda i det företag som är föremål för utredning. Vid prövningen gäller dock alltjämt att åtgärden ska vara proportionell. Vikten av att åtgärden vidtas ska vara tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden (5 kap. 3 § 3). Vid prövningen ska, precis som , beaktas om åtgärden är nödvändig i förhållande till den rätt till skydd för privat- och familjeliv som och unionsrätten ställer. För att få genomföra en platsundersökning hos tredje man krävs enligt artikel 7.1 i direktivet att det finns en ”rimlig misstanke” om att räkenskaper eller andra affärshandlingar som har samband med undersökningen och som kan vara av betydelse för att bevisa en överträdelse förvaras i andra lokaler m.m. än de som den som är föremål för undersökningen disponerar. Det framgår inte av direktivet vad som avses med beviskravet ”rimlig misstanke”. Motsvarande beviskrav finns i artikel 21 i förordningen, men inte heller där finns något som antyder vad beviskravet avser. En förutsättning för att få genomföra en platsundersökning hos tredje man enligt konkurrenslagen är att det finns ”särskild anledning” att anta att bevis finns hos den som ansökan avser (5 kap. 3 § 2 och 4 § 2). I samband med anpassningen till artikel 21 i förordningen bedömde regeringen att det inte fanns skäl att ersätta det i svensk lagtext ofta använda uttrycket ”särskild anledning” med ett annat för att uppnå överensstämmelse med (prop. 2004/05:117 s. 51). Direktivet ger inte anledning att nu göra någon annan bedömning. I konkurrenslagen föreskrivs att en platsundersökning beslutas av Patent- och på ansökan av (5 kap. 3–5 §§). Kravet i artikel 7.2 i direktivet om förhandstillstånd från en nationell rättslig myndighet får därmed anses vara uppfyllt. Befogenheter när platsundersökningen genomförs Av artikel 7.3 i direktivet följer att konkurrensmyndigheten ska ha samma befogenheter och verkställighetsmöjligheter när en platsundersökning genomförs hos tredje man som när den genomförs hos den som är föremål för utredning enligt artikel 6.1 leden a–c och punkt 2. Bestämmelserna i artikel 7.3 är av minimikaraktär. Vid en platsundersökning hos tredje man som genomförs enligt konkurrenslagen har samma befogenheter och möjligheter att genomföra undersökningen som vid en undersökning hos den som är föremål för utredning (5 kap. 6 och 10 §§). Detsamma gäller de möjligheter som finns i svensk rätt för att med vitessanktion och tvång kunna genomföra platsundersökningen. Med beaktande av de justeringar som görs i konkurrenslagen om befogenheter vid en undersökning hos den som är föremål för utredning (avsnitt 10.2.3), får svensk rätt anses uppfylla de krav som direktivet ställer. 10.2.6Platsundersökningar för utredning av vissa andra överträdelser Regeringens förslag: Konkurrenslagens bestämmelser om plats- undersökningar ska utökas till att omfatta samtliga överträdelser som kan medföra att konkurrens- eller utredningsskadeavgift tas ut. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (s. 164). Remissinstanserna: välkomnar förslaget. advokatsamfund avstyrker förslaget. Enligt går förslaget i denna del utöver direktivet. ser inte skäl att i svensk lagstiftning gå längre än direktivet och de skäl som framförs är knappast av den tyngd att en så ingripande åtgärd som platsundersökning ska tillåtas i fler fall. Skälen för regeringens förslag: Vid genomförandet av artikel 13.2 i direktivet införs i konkurrenslagen utredningsskadeavgift som sanktion mot andra överträdelser än sådana som gäller förbuden i artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget. Förslaget är att frågan om avgift ska få prövas av (avsnitt 5.3 och 11.4.2). En förutsättning för ett effektivt genomförande av artikel 13.2 är att verket har tillräckliga befogenheter för att kunna utreda en misstänkt överträdelse. De utredningsbefogenheter som direktivet föreskriver i artiklarna 6–9 är uttryckligen tillämpliga vid utredningar som rör misstänkta överträdelser av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. Befogenheterna har, med vissa justeringar, sina motsvarigheter i 5 kap. 1 och 3–6 §§ konkurrenslagen. Direktivet saknar bestämmelser om vilka befogenheter de nationella konkurrensmyndigheterna ska ha för att utreda de överträdelser som avses i artikel 13.2. Av 5 kap. 1 § konkurrenslagen framgår att får ålägga ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat. Vidare får verket ålägga den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig för förhör på tid och plats som verket bestämmer. Dessa befogenheter står verket till buds om det behövs för att verket ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt lagen och således även för att utreda sådant som kan föranleda de nya sanktionerna. Enligt 5 kap. 3 § konkurrenslagen får Patent- och på ansökan av besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om det har överträtt förbuden i 2 kap. 1 § eller 7 § eller artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. Bestämmelsen torde inte ge utrymme för att besluta om platsunder- sökningar för att utreda överträdelser av det slag som anges i artikel 13.2 i direktivet, möjligen med undantag för överträdelser som i grunden gäller en tillämpning av förbuden och som utgörs av en underlåtelse att följa a)ett åläggande att upphöra med en överträdelse av artikel 101 eller 102 iEUF-fördraget (jfr artikel 10), b)ett beslut om interimistiska åtgärder (jfr artikel 11), eller c)ett beslut att godta ett åtagande (jfr artikel 12). En sådan tolkning får dock anses vara alltför extensiv. Bestämmelserna om platsundersökningar gäller tvångsåtgärder mot enskilda och bör av det skälet tolkas restriktivt. I fråga om platsundersökningar bör direktivets bestämmelser om ömse- sidigt samarbete i artikel 24.2 beaktas. Där föreskrivs att medlemsstaterna ska säkerställa att de nationella administrativa konkurrensmyndigheterna har befogenhet att på deras eget territorium utöva de befogenheter som avses i artiklarna 6–9, i enlighet med deras nationella rätt på andra nationella konkurrensmyndigheters vägnar och för deras räkning för att fastställa huruvida företag eller företagssammanslutningar underlåtit att följa sådana utredningsåtgärder och beslut som fattats av den ansökande nationella konkurrensmyndigheten, som avses i artiklarna 6 och 8–12. De utredningsåtgärder och beslut som avses överensstämmer i sak med den uppräkning som finns i artikel 13.2. Ett genomförande av artikel 24.2 ställer således vissa krav på svensk lagstiftning. Kraven innebär att ska ha de befogenheter som anges i artiklarna 6–9 för att kunna bistå andra konkurrens- myndigheter med utredningsåtgärder, varav en befogenhet gäller plats- undersökningar (artiklarna 6 och 7). I promemorian föreslås att konkurrenslagens bestämmelser om platsundersökningar utökas till att omfatta samtliga överträdelser som kan medföra utdömande av konkurrens- eller utredningsskadeavgift. ser inte skäl att i svensk lagstiftning gå längre än direktivet och de skäl som framförs är knappast av den tyngd att en så ingripande åtgärd som platsundersökning ska tillåtas i fler fall. Regeringen delar inte uppfattning. Av direktivet följer nämligen att ska kunna få bistånd med platsundersökning i en annan medlemsstat för att utreda om ett företag har överträtt ett beslut som verket fattat. Att inte skulle ha samma möjligheter när företaget finns i framstår 2020/21:51 både som inkonsekvent och ineffektivt. Patent- och bör därför få besluta att verket ska få genomföra platsundersökningar för att verket ska kunna utreda om det har skett en överträdelse av de nya sanktionsbestämmelserna. Eftersom sanktionsbestämmelserna också omfattar beslut som kan förenas med vite enligt artikel 16, bör en platsundersökning också kunna genomföras för att utreda om vitesföreläggandet har följts. Sammantaget föreslås att konkurrenslagens bestämmelser om platsundersökningar utökas till att omfatta samtliga överträdelser som kan medföra konkurrens- eller utredningsskadeavgift. 10.3.1Artikel 8 om begäran om information I artikel 8 i direktivet regleras konkurrensmyndighetens befogenhet att begära information från företag och företagssammanslutningar för tillämpningen av artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget. Skyldigheten att lämna information omfattar all information som är tillgänglig för företaget eller sammanslutningen, oavsett hur den lagras (jfr skäl 35). befogenhet ska också omfatta informations- inhämtning från varje annan fysisk eller juridisk person för tillämpningen av artiklarna 101 och 102. Den information som myndigheten begär ska lämnas inom en angiven/fastställd och rimlig tidsfrist. Befogenheten att begära information går dock inte hur långt som helst. Enligt direktivet ska begäran vara proportionerlig. Till exempel bör en begäran inte leda till att företaget eller företagssammanslutningen måste bära alltför höga kostnader eller göra onödiga ansträngningar (skäl 35). Den som tar emot en begäran om information ska heller inte tvingas att erkänna en överträdelse av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. Om det behövs för att ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt konkurrenslagen får verket med stöd av 5 kap. 1 § första stycket 1 den lagen ålägga ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat. Ett åläggande gäller enligt andra stycket . Enligt 5 kap. 13 § får den som är uppgiftsskyldig inte betungas onödigt. 10.3.4Det införs ett förbud mot att tvingas erkänna en överträdelse Regeringens förslag: Det ska införas en bestämmelse som anger att den som är föremål för utredning inte får tvingas att erkänna en överträdelse av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget.