prop · H703151 · 2020-03-30 00:00:00 — Den andra deleffekten är den påverkan på statens uppbördsförluster som anstånden medför. Båda deleffekterna har i sin tur två motverkande effekter. När det gäller ränteeffekten medför de uppskjutna betalningarna en räntekostnad för staten. påförs företagen som använder sig av anstånd en kostnadsränta och en anståndsavgift som sammantaget är högre än statens upplåningskostnad. Den offentligfinansiella nettoeffekten av de båda räntorna är därför positiv för staten. Med avseende på uppbördsförlusterna gäller som allmän princip att de ökar ju som förflyter mellan den skattepliktiga händelsen och skattebetalningen, dvs. om skattekrediten förlängs riskerar fler företag att gå i konkurs innan skatten betalas. är syftet med de tillfälliga anstånden att förhindra konkurser genom att i grunden livskraftiga företag får hjälp att överbrygga tillfälliga likviditetsproblem. effekter förhåller sig till varandra storleksmässigt är svårt att avgöra, men den samlade nettoeffekten är mindre än respektive effekt var för sig. Möjligheterna till tillfälliga anstånd medför således att staten ökar risken för att det uppstår uppbördsförluster. tas det ut en anståndsavgift utöver den normala kostnadsräntan. Rent principiellt ska denna anståndsavgift kompensera för den ökade risken för uppbördsförluster. För att beräkna den offentligfinansiella effekten måste anståndens storlek uppskattas. Utgångspunkten för uppskattningen är nettobeloppet av mervärdesskatten för företag med helårsredovisning . Den beräknas till . De företag som beviljades anstånd för arbetsgivaravgifter och preliminär skatt 2009 svarade för av lönesumman i privat sektor. Om det antas att anstånd begärs för motsvarande andel av det samlade nettobeloppet av mervärdesskatt bland helårsredovisare, kan det samlade förväntade anståndsbeloppet för mervärdesskatt uppskattas till (7,39 x 0,07). Statens räntekostnad för de senarelagda betalningarna antas motsvara räntan på en 5-årig statsobligation, som beräknas till 2021. Detta medför att statens samlade räntekostnad för de senarelagda räntebetalningarna uppskattas till ca . Statens kostnader uppvägs av den kostnadsränta och anståndsavgift som företagen får betala på anståndsbeloppet. Kostnadsräntan uppgår till och anståndsavgiften till . Den samlade kostnadsränta och anståndsavgift som företagen betalar på anståndsbeloppet uppskattas till . Beloppen antas betalas . I utvärdering av de tillfälliga anstånden konstaterades att den del av anståndsföretagen som hade uppbördsförluster stod för av anståndsföretagens totala skatt. Med ett totalt anståndsbelopp om kan uppbördsförlusterna för anståndsföretagen förväntas uppgå till ca (0,52 miljarder x 0,061). Beräkningen är en statisk uppskattning av uppbördsförlusterna för den grupp företag som kan förväntas ansöka om anstånd. Införandet av möjligheter till anstånd inverkar i sig på uppbördsförlusterna på två sätt. För det första kan uppbördsförlusterna förväntas öka, som en följd av att den ökade kredittiden medför att fler företag riskerar att gå i konkurs innan de betalat skatter och avgifter. För det andra medför möjligheterna till anstånd att ett antal konkurser förhindras, med minskade uppbördsförluster som följd. Införandet av möjligheter till anstånd medför således att uppbördsförlusterna både ökar och minskar. Den kraftigt utökade kredittiden medför troligen att uppbördsförlusterna ökar i inte obetydlig grad och att denna ökning inte helt motverkas av att ett antal företag räddas från konkurs genom anståndsmöjligheten. I brist på annat underlag anser regeringen att det är rimligt att anta att införandet av utökade anståndsmöjligheter medför en nettoökning av uppbördsförlusterna som motsvarar den kostnadsränta och anståndsavgift som tas ut av anståndsföretagen, dvs. Detta antagande får anses rimligt också från utgångspunkten att kostnadsräntan och anståndsavgiften sammantaget anses motsvara en marknadsmässig ränta, och att en sådan ska spegla den risk som kreditgivaren tar. Uppbördsförlusten antas uppstå 2021. För att sammanfatta innebär förslaget en räntekostnad för staten om ca Uppbördsförlusten och statens intäkt från företagens räntebetalningar uppgår båda till totalt . Nettot av uppbördseffekten och statens intäkter från förtagens räntebetalningar är således 0. 2019/20:151 Tabell 6.1 Effekt på det finansiella sparandet, miljarder kronor -0,00 -0,02 -0,00 Ovan beskrivs de effekter på det finansiella sparandet som åtgärden bedöms ge upphov till. Beräkningen är dock förknippad med flera osäkerheter. En osäkerhet rör hur många av berörda företag som i realiteten kommer att begära anstånd för redovisning av mervärdesskatt. Det kan vara både fler och färre företag som väljer att utnyttja denna möjlighet än vad som antas ovan. Om samtliga företag som berörs av åtgärden skulle begära anstånd, skulle anståndsbeloppet i stället vara och den offentligfinansiella effekten beräknas till -0,05 miljarder. Även om detta bedöms som ett orealistiskt scenario, ger det en uppfattning om hur den offentligfinansiella kostnaden påverkas av antalet företag som väljer att begära anstånd. Förslaget syftar till att hjälpa företag som befinner sig i akut likviditetsbrist. Genom att anstånd beviljas bedöms likviditetsbristen mildras och företagandet underlättas. Även företag som inte utnyttjar möjligheten till anstånd kan gynnas eftersom åtgärden minskar tänkbara likviditetsproblem hos kunder och leverantörer. Genom att ge företagen som ska deklarera mervärdesskatt helårsvis –möjlighet att ansöka om anstånd kan även företag som senare drabbas av följderna av virusspridningen stärka sin likviditet. Företagen kommer visserligen att betala en ränta för anståndskrediten men räntekostnaden har en mer begränsad effekt på företagens likviditet. Det är frivilligt att ansöka om anstånd. Här kan nämnas att anståndet inte har någon begränsning när det gäller organisationsform. Alla skattebetalare som betalar mervärdesskatt som ska redovisas helårsvis, kan beviljas anstånd med inbetalningen av skatten. Totalt deklarerar ungefär 500 000 företag i mervärdesskatt helårsvis. Av dessa är enskilda näringsidkare. av de enskilda näringsidkarna är män. Det är vanligast att företag som deklarerar helårsvis är verksamma inom branscherna jordbruk och skogsbruk (), ekonomi, juridik, teknik och vetenskap (, och då framför allt redovisning och konsulttjänster med avseende på företagsorganisation) samt kultur (strax ). Företagen som redovisar mervärdesskatt helårsvis är i regel små, med få anställda och låg omsättning. anställde dessa företag totalt 190000 personer, och hade en omsättning , 70procent hade en omsättning och hade en omsättning som var större än . Av företagen registrerade för helårsredovisning 2018, hade större utgående än ingående mervärdesskattebetalningar och hade större ingående än utgående mervärdesskattebetalningar, medan inte redovisade någon mervärdesskatt. Den bransch med störst andel av det totala beskattningsunderlaget för helårsredovisande företag var ekonomi, juridik, vetenskap och teknik (av underlaget), följt av jordbruk (), informations- och kommunikationsverksamhet () och kultur (). De branscher som gjorde störst nettobetalningar av mervärdesskatt som andel av de helårsredovisande bolagens nettobetalningar var ekonomi, juridik, vetenskap och teknik (), informations- och kommunikationsverksamhet () och jordbruk (). Av företagen registrerade för helårsredovisning 2018, betalade in mervärdesskatt , och . Av de totala beloppen som skulle betalas in , förföll till betalning , , och . Bland de företag som redovisade ett positivt netto av mervärdesskatten i deklarationen (och således är de som framför allt gynnas av förslaget) är den genomsnittliga mervärdesskatten att betala in . Tidsåtgången och den administrativa bördan för att ansöka om anstånd kan anses vara mycket begränsade. På grund av enkelheten kan förslaget anses vara väl inriktat mot mindre företag. Åtgärden förväntas bidra till att stärka sysselsättningen kortfristigt för berörda företag genom att förbättra företagens likviditet och därmed minska risken för konkurser. Företag som redovisar mervärdesskatt helårsvis består till stor del av egenföretagare, varav de flesta () är män. Således bedöms förslaget i viss mån gynna män mer än kvinnor. Åtgärden är tidsbegränsad och förväntas inte ha några nämnvärda effekter för miljön, för enskilda eller offentlig sektor. Underlag saknas för en bedömning av förslagets fördelningseffekt, men åtgärden riktar sig mot företag med relativt små inkomster och bör därför ha en viss inkomstutjämnande effekt. Effekter för myndigheter och de allmänna förvaltningsdomstolarna Förslaget förväntas medföra tillkommande kostnader för av engångskaraktär, exempelvis för informationsinsatser, men därutöver även vissa löpande kostnader för ärendehantering. Eventuella tillkommande kostnader för ryms inom befintliga ekonomiska ramar. När det gäller effekter för de allmänna förvaltningsdomstolarna är de aktuella bestämmelserna om anstånd utformade på ett sådant sätt att de kan antas leda till få överklaganden. Bedömningen är att det främst är bestämmelsen om att anstånd beviljas endast om inte särskilda skäl talar emot det som skulle kunna leda till att vissa beslut överklagas till de allmänna förvaltningsdomstolarna. Regeringen bedömer att eventuella 2019/20:151 tillkommande kostnader som detta skulle kunna medföra kan hanteras inom befintliga ekonomiska ramar för Domstolar. Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, kallat EUF- fördraget, är statligt stöd i princip oförenligt med den inre marknaden. I artikel 107.1 i EUF-fördraget anges vissa kriterier som ska vara uppfyllda för att en åtgärd ska klassas som statligt stöd. Det anges bl.a. att det endast är då statliga medel används för att ge vissa företag ekonomiska fördelar på ett sätt som påverkar konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna som en åtgärd kan utgöra ett statligt stöd. För att en åtgärd ska anses påverka konkurrensen ska den vara selektiv. Det betyder att åtgärden kommer att ge ekonomiska fördelar endast till vissa företag, t.ex. företag inom en viss bransch. I detta sammanhang bör det lyftas fram att alla företag som i rättsligt och faktiskt hänseende befinner sig i samma situation utan åtskillnad kan beviljas det aktuella anståndet. Regeringen bedömer därför att den föreslagna åtgärden inte är selektiv och därmed inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Någon skyldighet att anmäla förslaget till kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 108.3 i EUF-fördraget finns därför inte. Reglerna för mervärdesskatt är i stor utsträckning harmoniserade inom EU. Grunden för regelverket finns huvudsakligen i rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet). I fråga om betalning av mervärdesskatt framgår av artikel 252 att mervärdesskattedeklarationen ska lämnas från redovisningsperiodens utgång. Huvudregeln är att betalning av mervärdesskatten ska ske när deklarationen lämnas, men medlemsstaterna får fastställa en annan förfallodag för betalning, se artikel 206. Även förslagen om anstånd med betalning av mervärdesskatt bedöms därför vara förenliga med . Förslaget bedöms även i övrigt vara förenligt med . 7.1Förslaget till lag om särskild beräkning av vissa avgifter för arbetsgivare Paragrafen anger vilka avgifter som berörs av lagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om den särskilda beräkningen av arbetsgivaravgifter och allmän löneavgift. I första stycket anges att i stället för arbetsgivaravgifter och allmän löneavgift ska endast ålderspensionsavgiften i arbetsgivaravgifterna betalas på ersättning som en arbetsgivare utger till en anställd. I andra stycket anges att nedsättningen av arbetsgivaravgifterna gäller Prop. 2019/20:151 för högst 30 anställda hos arbetsgivaren. Det uppställs inget krav på anställningens omfattning, vilket innebär att ersättning som utges till en anställd för såväl heltid, deltid som timanställning, omfattas av bestämmelsen. Vilka anställda som ska omfattas av bestämmelsen är det upp till arbetsgivaren att avgöra. De som däremot inte omfattas av ett anställningsförhållande omfattas inte heller av bestämmelsen. Nedsättningen gäller endast till den del den avgiftspliktiga ersättningen till den anställde uppgår till högst per kalendermånad. På ersättning som överstiger ska som huvudregel fulla arbetsgivaravgifter betalas. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 4.2. Enligt paragrafen ska särskilt avdrag enligt lagen (2001:1170) om särskilda avdrag i vissa fall vid avgiftsberäkningen enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift och socialavgiftslagen (2000:980), stödområdeslagen, inte beräknas på underlag som utgör underlag för särskild beräkning av arbetsgivaravgifter och allmän löneavgift enligt 2 §. Eventuella ersättningar som är föremål för särskild beräkning enligt 2 § och överstiger omfattas dock fortsatt av stödområdeslagen. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 4.4. I första punkten anges att lagen träder i kraft . Av andra punkten framgår att lagen ska tillämpas på ersättning som utges efter . I tredje punkten anges att lagen upphör att gälla vid utgången av . Av fjärde punkten framgår att den upphävda lagen fortfarande ska gälla för ersättning som har utgetts t.o.m. . Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 4.5.1. 7.2Förslaget till lag om särskild beräkning av vissa avgifter för enskilda näringsidkare Paragrafen anger vilka avgifter som berörs av lagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om den särskilda beräkningen av egenavgifter och allmän löneavgift. I första stycket anges att en fysisk person som har avgiftspliktig inkomst och ska betala egenavgifter enligt socialavgiftslagen (2000:980) inte ska betala någon annan avgift enligt de lagar som anges i 1 § än ålderspensionsavgiften. 2019/20:151 I andra stycket anges att nedsättningen endast gäller den del av avgiftsunderlaget som uppgår till högst . Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 4.3. Enligt paragrafen ska särskilt avdrag enligt lagen (2001:1170) om särskilda avdrag i vissa fall vid avgiftsberäkningen enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift och socialavgiftslagen (2000:980), stödområdeslagen, inte beräknas på underlag som utgör underlag för särskild beräkning av egenavgifter och allmän löneavgift enligt 2 §. Eventuella ersättningar som är föremål för särskild beräkning enligt 2 § och överstiger omfattas dock fortsatt av stödområdeslagen. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 4.4. I första punkten anges att lagen träder i kraft . Av andra punkten framgår att lagen ska tillämpas på inkomst som uppbärs . I tredje punkten anges att lagen upphör att gälla vid utgången av . Av fjärde punkten framgår att den upphävda lagen fortfarande ska gälla för ersättning som har utgetts t.o.m. . Omfattar beskattningsåret tid såväl före som efter respektive såväl före som efter ska, om den avgiftsskyldige inte visar annat, så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden efter respektive efter som svarar mot förhållandet mellan den del av beskattningsåret som infaller och hela beskattningsåret. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 4.5.2. 7.3Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) I paragrafen regleras det högsta belopp med vilket enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i svenska handelsbolag får göra avdrag för avsättning till periodiseringsfond. Ändringen i första stycket första strecksatsen innebär att enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i svenska handelsbolag ges en utökad möjlighet till avsättning till periodiseringsfond. Bestämmelsen innebär att avdraget för avsättning till periodiseringsfond får uppgå till högst ett belopp som motsvarar av ett för periodiseringsfond justerat positivt resultat . Bestämmelsen är alternativ till det som anges i första stycket andra strecksatsen och innebär att berörda skattskyldiga kan välja att göra den avsättning som är mest förmånlig för dem. Ändringen i första stycket andra strecksatsen är endast redaktionell och innebär ingen ändring i sak, vilket Prop. 2019/20:151 innebär att avdrag i stället får göras med högst ett belopp som motsvarar av ett för periodiseringsfond justerat positivt resultat. Den utökade möjligheten till avsättning är tidsbegränsad och gäller för . Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 5.3. Av första punkten framgår att lagen träder i kraft . Av andra punkten framgår att lagen dock bara tillämpas på beskattningsår som avslutas . Av tredje punkten framgår att äldre föreskrifter fortfarande gäller för beskattningsår som avslutas före . Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 5.4. 7.4Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) I paragrafen regleras det högsta belopp med vilket enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i svenska handelsbolag får göra avdrag för avsättning till periodiseringsfond. Ändringen i första stycket innebär att enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i svenska handelsbolag högst kan göra avdrag för ett belopp som motsvarar av ett för periodiseringsfond justerat positivt resultat som beräknas enligt andra stycket. Ändringen innebär en återgång till den ordning som gällde före . Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 5.3. Av första punkten framgår att lagen ska träda i kraft . Av andra punkten framgår att lagen dock tillämpas på beskattningsår som avslutas efter . Av tredje punkten framgår att äldre föreskrifter fortfarande gäller för beskattningsår som avslutas före . Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 5.4. 7.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:99) om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall I paragrafen finns bestämmelser om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall. Ändringen i tredje stycket innebär att anstånd enligt första stycket som längst får bestämmas till , dock längst till och med . Övriga ändringar är språkliga. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 6.2. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om anstånd med inbetalning av mervärdesskatt för vilken redovisningsperiod är ett beskattningsår. Av första stycket framgår att efter ansökan i andra fall än som avses i 63 kap. 3–5, 7, 13, 15 och 23 §§ skatteförfarandelagen (2011:1244) får bevilja anstånd med inbetalning av mervärdesskatt under vissa förutsättningar. Enligt första punkten, är en förutsättning för att bevilja anstånd att det ska röra sig om skatt som ska redovisas i en sådan deklaration som avses i 26 kap. 5 § skatteförfarandelagen, dvs. Det innebär att mervärdesskatt vid import som redovisas enligt tullagen (2016:253) eller mervärdesskatt som redovisas enligt lagen (2011:1245) om särskilda ordningar för mervärdesskatt för telekommunikationstjänster, radio- och tv-sändningar och elektroniska tjänster inte kan omfattas av anstånd. Begränsningen till mervärdesskatt som redovisas i en mervärdesskattedeklaration innebär att sådan felaktigt debiterad mervärdesskatt som ska redovisas i en särskild skattedeklaration enligt 26 kap. 35 § skatteförfarandelagen inte omfattas av möjligheten till anstånd. Enligt andra punkten krävs det även att anståndet ska avse mervärdesskatt för vilken redovisningsperioden är ett beskattningsår. Anståndsmöjligheten omfattar alltså inte mervärdesskatt som deklareras i redovisningsperioder om kalendermånad eller kalenderkvartal. Enligt tredje punkten ska det vidare röra sig om mervärdesskatt för vilken mervärdesskattedeklarationen ska ha kommit in till enligt 26 kap. 33, 33 a eller 33 b § skatteförfarandelagen. Av 26 kap. 33, 33 a och 33 b §§ framgår deklarationstidpunkt för den som har beskattningsåret som redovisningsperiod. Av andra stycket framgår att anståndet får beviljas för högst en redovisningsperiod, dvs. I tredje stycket anges att anståndstiden får bestämmas till längst , dock längst till och med . Anståndsbeloppet ska betalas senast den förfallodag enligt 62 kap. 9 § första stycket skatteförfarandelagen som infaller närmast efter att anståndstiden upphör. Detta innebär att anståndsbeloppet ska betalas senast som infaller efter anståndets upphörande. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 6.2. I paragrafen, som är ny, anges en begränsning av möjligheten att bevilja anstånd med inbetalning av mervärdesskatt. Av bestämmelsen framgår att anstånd med inbetalning av mervärdesskatt får beviljas antingen enligt 1 eller 1 a §. Ett företag som byter redovisningsperiod från exempelvis perioden ett beskattningsår (juli Prop. 2019/20:151 2018–) till perioden ett kalenderkvartal med start (), måste därmed välja mellan att ansöka om anstånd enligt 1 a § för ett beskattningsår eller enligt 1 § för ett kalenderkvartal. Om sökanden har beviljats anstånd med inbetalning av mervärdesskatt enligt 1 a § kan sökanden inte därefter beviljas anstånd med inbetalning av mervärdesskatt enligt 1 §. Sökanden i exemplet ovan kan alltså inte ansöka och få anstånd med inbetalningen av mervärdesskatten för både kalenderkvartalet januari–och beskattningsåret –. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 6.2. I paragrafen anges en begränsning av möjligheten att bevilja anstånd. Ändringen innebär att anstånd enligt 1 a §, i likhet med vad som gäller för anstånd enligt 1 §, ska beviljas om inte särskilda skäl talar emot det. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 6.2. I paragrafen finns bestämmelser om kostnadsränta. Ändringen innebär att anstånd enligt 1 a § omfattas av samma regler om kostnadsränta som anstånd enligt 1 §. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 6.2. I paragrafen finns bestämmelser om anståndsavgift. Ändringen innebär att anstånd enligt 1 a § omfattas av samma regler om anståndsavgift som anstånd enligt 1 §. Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 6.2. Lagen träder i kraft . Det innebär att enligt den nya 1 a § kan bevilja anstånd för mervärdesskatt som avser beskattningsår som ska deklareras från . Övervägandena behandlas närmare i avsnitt 6.3. Ändrad beräkning av inkomsterna i Regeringens förslag: Den ändrade beräkningen av statens inkomster som redovisas i tabell 8.1 godkänns. Skälen för regeringens förslag: Förslag som har en tydlig påverkan på statens inkomster för det löpande budgetåret bör leda till en ny Den nya inkomstberäkningen bör göras för de inkomsttitlar som berörs av förslagen. I de fall regeringen har gjort en ny 2019/20:151 beräkning av inkomsttitlarna baserat på nya makroekonomiska prognoser och andra förutsättningar bör inkomstförändringarna omfatta även dessa förändringar. Av redovisningen bör det gå att särskilja de effekter som beror av regeländringar från effekter till följd av ändrade makroprognoser och andra ekonomiska förutsättningar (prop. 2013/14:173, bet. 2013/14:KU46, rskr. 2013/14:351). I tabell 8.1 redovisas ändringar i inkomstberäkningen för de inkomsttitlar som påverkas av de förslag som lämnas i denna proposition. Även bruttoeffekten av skatteförslagen framgår. Tabell 8.1 Specifikation av ändrad beräkning av statens inkomster -5 343 782 -35 843 782 -30 500 000 -2 054 382 -4 234 382 -2 180 000 Förslaget om tillfälligt sänkta arbetsgivaravgifter påverkar inkomsttitel Arbetsgivaravgifter under inkomsttitelgrupp 1280 Nedsättningar. Enligt den av godkända inkomstberäkningen uppgår inkomsttiteln till drygt -5,. Prognosen har reviderats ner med till följd av förslaget om tillfälligt sänkta arbetsgivaravgifter. Förslaget om tillfälligt sänkta egenavgifter påverkar inkomsttitel Egenaravgifter, generell nedsättning under inkomsttitelgrupp 1280 Nedsättningar. Enligt den av godkända inkomstberäkningen uppgår inkomsttiteln till ca -2,. Prognosen har reviderats ner med till följd av förslaget om tillfälligt sänkta egenavgifter. Förslaget om ökad avsättning till periodiseringsfonder för enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag påverkar inkomsttitel inkomstskatt under inkomsttitelgrupp 1100 Direkta skatter på arbete.