prop · H80352 · 2020-11-24 00:00:00 — Denna lydelse lyfts fram även av . bedömer att förslaget kan förväntas medföra uppenbara tillämpningsproblem i fråga om vad som är att anse som systematiskt eller inte. framför att det kvalificerande rekvisitet även bör ta sikte på seriebrottslighet, dvs. ett upprepat förfarande som sker på ett likartat eller identiskt sätt. anser att det vore önskvärt med ett förtydligande och en utvidgad tolkning av begreppet systematik då det finns risk för ineffektivitet på grund av för snäva tolkningar och gränsdragningsproblematik. invänder mot att det i författningskommentaren anges att när värdet på det som tillgripits är lågt bör brottet endast i undantagsfall kunna anses som grovt med hänvisning till att det utövats systematiskt. framhåller att det är angeläget att systematiken behandlas på samma sätt och får samma genomslag för de förmögenhetsbrott som är av likartad karaktär. Enligt myndigheten framstår det som mindre lämpligt att enbart i straffbestämmelserna om grov stöld och grovt häleri ge begreppet en delvis annan betydelse än den innebörd begreppet har getts i andra sammanhang. ifrågasätter det lämpliga i att nu införa ännu ett rekvisit som tar sikte på systematik i själva utförandet av brott, särskilt som det inte framstår som alldeles klart vad som avses med förslaget. Även Hovrätten över och framför att det vore lämpligt att rekvisiten i straffbestämmelserna om grov stöld och grovt häleri har samma lydelse som andra grova förmögenhetsbrott. Om det föreslagna rekvisitet införs bör det enligt hovrätten också övervägas att införa det i bestämmelsen om grovt bedrägeri. anser att det är angeläget att i den fortsatta beredningen belysa och analysera vilka konsekvenser en ökad betydelse av systematiska inslag i stöld- och häleribrottslighet får för den brottsutredande verksamheten när utrymmet att besluta om förundersökningsbegränsning minskar. är inne på samma linje. avstyrker förslaget och uppger att det skulle medföra vissa tolkningssvårigheter och att behovet kan ifrågasättas eftersom systematik redan ska vägas in vid bedömningen. Tingsrätten förklarar sig dock förorda detta alternativ framför förslaget om nya straffbestämmelser. När det gäller promemorians bedömning att ett brottsinternt rekvisit som tar sikte på systematik inte bör införas i bestämmelsen om ringa stöld instämmer Hovrätten över och i denna slutsats och hänvisar till att frågan om systematik vid ringa stöld redan kan hanteras inom ramen för rekvisitet övriga omständigheter vid brottet. påpekar däremot att det är ologiskt att ett kvalificerande rekvisit om systematik endast omnämns i bestämmelsen avseende grovt brott om avsikten är att systematik ska få genomslag även vid bedömningen av om en gärning är av normalgraden i stället för ringa. anser att det bör införas ett icke-kvalificerande rekvisit som tar sikte på systematik i straffbestämmelsen om ringa stöld. Enligt tingsrätten bör dessutom seriebrottslighet kunna beaktas i bestämmelsen om ringa stöld. framför att eftersom systematiska inslag vid en gärning även ryms under begreppet särskilt farlig art bör ordet ”annars” finnas med också i straffbestämmelsen om grovt häleri, i likhet med vad som gäller vid grov stöld. och Hovrätten över och lämnar motsvarande synpunkt. Skälen för regeringens förslag Det bör av lagtexten uttryckligen framgå att systematik ska beaktas vid bedömningen av om ett stöld- eller häleribrott är grovt Straffbestämmelserna om grov stöld och grovt häleri innehåller båda kvalifikationsgrunden att gärningen varit av särskilt farlig art. I begreppet särskilt farlig art ligger att gärningen måste vara uttryck för ett visst mått av organisation eller yrkesmässighet respektive att gärningen t.ex. föregåtts av planering, bedrivits inom ramen för organiserad brottslighet, haft internationell anknytning eller liknande. Denna typ av systematiska inslag kan alltså redan enligt nu gällande rätt beaktas vid bedömningen av om ett stöld- eller häleribrott bör bedömas som grovt. Några remissinstanser ifrågasätter mot denna bakgrund om det finns ett behov av en lagändring liksom om en uttrycklig kvalifikationsgrund om systematik kommer att ha någon effekt i praktiken. Av praxis från framför allt senare år framgår en tydlig återhållsamhet när det gäller att bedöma gradindelade brott som grova med hänvisning till att de har skett systematiskt eller föregåtts av särskild planering utan att dessa omständigheter anges i straffbestämmelsen (se avsnitt 6.2 och rättsfallet NJA 2018 s. 634 p. Ett sätt att säkerställa att försvårande omständigheter får ett tydligt genomslag är att i lagtexten ange vad som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Genom att ställa upp sådana kvalifikationsgrunder kan man också få till stånd ett utvidgat tillämpningsområde för det grova brottet. Att ange kvalifikationsgrunder har dessutom den fördelen att bestämmelserna blir mer informativa och ger bättre vägledning för den som ska tillämpa dem. (Se prop. 2015/16:113 Bättre straffrättsliga verktyg mot organiserad brottslighet s. Enligt regeringen talar det anförda för att en sådan kvalifikationsgrund som föreslås i promemorian kan leda till att fler brott rubriceras som grova. Detta är även bedömning. Regeringen har tidigare valt att inte i vidare omfattning än vad som redan är fallet föreslå att systematik i brottsligheten anges som kvalifikationsgrund för vissa förmögenhetsbrott. Som skäl angavs då att en kvalifikationsgrund som tar fasta på systematik vid brotten inte skulle lösa de problem som förknippas med att vissa förmögenhetsbrott utövas systematiskt. Dessutom ansågs det finnas en uppenbar risk att en grund som särskilt tar fasta på brottets samband med andra brott antingen ges den felaktiga tolkningen att samtliga brott i ett systematiskt förfarande kan betraktas som ett grovt brott eller att förekomsten av systematiska inslag i alltför stor utsträckning leder till att varje enskilt brott bedöms som grovt. I stället gjordes bedömningen att den omständigheten att brottsligheten utövats systematiskt borde vara en av flera omständigheter som kan beaktas inom ramen för bedömningen av om ett förmögenhetsbrott har varit av särskilt farlig art och av det skälet bör rubriceras som grovt. (Se prop. 2016/17:131 s. Lagrådet anger att i många fall återspeglas det förhållandet att en brottslighet utövas systematiskt också i att gärningsmannen har begått, och lagförs för, en mer eller mindre lång rad av likartade brott. Lagrådet anför att eftersom det i fall där brotten är likartade sällan är ett alternativ att rubricera de i serien ingående brotten på olika sätt, blir det för domstolen ett val mellan två alternativ som ger helt olika utgångspunkter för straffmätningen. Antingen blir resultatet en lång rad brott av normalgraden eller en lång rad av grova brott. Detta medför enligt Lagrådet ofrånkomligen, och oavsett vilken väg man går, att det uppstår mycket påtagliga tröskeleffekter som sedan måste hanteras av domstolarna på ett eller annat sätt. Regeringen konstaterar att det i och för sig är riktigt att även med en kvalifikationsgrund som tar sikte på systematik kommer vissa av de problem som är kopplade till att stölder och hälerier utövas systematiskt att kvarstå. En särskild kvalifikationsgrund kan dock vara ett ändamålsenligt sätt att säkerställa att det systematiska inslaget vid t.ex. organiserade tillgreppsbrott får ett tydligt genomslag vid den straffrättsliga bedömningen. Vad gäller risken för att kvalifikationsgrunden skulle ges den felaktiga tolkningen att samtliga brott kan betraktas som ett grovt brott gör regeringen följande överväganden. Som framgår av promemorian vållar frågan om vad som utgör en brottsenhet vid stöld respektive häleri normalt sett inte några problem. Som regel finns det alltså inte några svårigheter att avgränsa vad som utgör ett eller flera stöldrespektive häleribrott. Mot denna bakgrund framstår risken för en rättstillämpning som innebär att flera brott skulle läggas samman på sätt som inte är avsett inte som påtaglig. Vad det handlar om är i stället att ytterligare framhålla omständigheter av systematisk karaktär som skäl till att bedöma den enskilda gärningen som grov. När det sedan gäller risken att varje enskilt brott i alltför stor utsträckning skulle bedömas som grovt liksom vad Lagrådet anför om tröskeleffekter gör regeringen följande överväganden. Rubriceringen av ett brott ska alltid avgöras efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. En kvalifikationsgrund om systematik ska således inte tillämpas mekaniskt. De avvägningar som behöver göras i detta avseende skiljer sig alltså inte från de bedömningar som görs även vid andra brott där systematik utgör en kvalifikationsgrund för grovt brott. När någon döms för flera brott, t.ex. ett antal grova stölder eller hälerier, ska straffet bestämmas med hänsyn till den samlade brottslighetens straffvärde. Domstolarna ska i det sammanhanget alltid göra en allmän kontroll av att straffvärdet inte framstår som oproportionerligt i förhållande till den typ av brottslighet som är aktuell (se bl.a. rättsfallet NJA 2008 s. 359). Mot denna bakgrund framstår inte heller risken för otillfredsställande resultat som påtaglig. och uppger att införandet av en kvalifikationsgrund av aktuellt slag påverkar utrymmet att besluta om förundersökningsbegränsning. Regeringen konstaterar att syftet med kvalifikationsgrunden är att systematiska inslag vid stöld- och häleribrottslighet ska få ett större genomslag än vad som sker . Detta är också något som båda myndigheterna framhåller som önskvärt. För att sådana inslag ska påverka rubriceringen av brottet behöver dessa omständigheter utredas och presenteras för domstolen. 2020/21:52 besluta om förundersökningsbegränsning liksom behovet av utredningsåtgärder därmed kan komma att påverkas utgör enligt regeringens mening således inte ett skäl mot att införa en kvalifikationsgrund avseende systematik. Sammanfattningsvis anser regeringen alltså att det i straffbestämmelserna om grov stöld och grovt häleri bör införas en kvalifikationsgrund som uttryckligen tar sikte på systematik. Kvalifikationsgrunden bör avse att gärningen har ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt Frågan är då hur kvalifikationsgrunden närmare bör utformas. Regeringens utgångspunkt är att dess tillämpningsområde inte bör bli alltför begränsat och att den så långt som möjligt bör stämma överens med hur liknande kvalifikationsgrunder är formulerade. Av promemorians genomgång av hur kvalifikationsgrunder rörande systematik uttrycks i olika straffbestämmelser framgår att dessa skiljer sig åt men att de vanligtvis relaterar till andra gärningar, exempelvis genom att gärningen ska ha ingått i en brottslighet som utövats systematiskt. Enligt promemorian behöver ett systematiskt förfarande dock inte endast ta sikte på upprepning utan kan vara ett sätt att beskriva gärningsmannens tillvägagångssätt, hur noggrant han eller hon planerat brottsligheten, om det skett tillsammans med andra, motiv osv. För att tydliggöra att även enskilda gärningar kan bedömas som grova med hänvisning till dess systematiska karaktär förespråkas i promemorian att begreppet systematik inte relaterar till andra gärningar. Det rekvisit som promemorian således föreslår är att gärningen ”utövats systematiskt”. Av de ursprungliga förarbetena till straffbestämmelsen om grov stöld framgår att en gärning kan vara av särskilt farlig art t.ex. när gärningsmannen försett sig med ett särskilt tekniskt hjälpmedel. Detsamma gäller när gärningen visar på särskild förslagenhet eller synnerlig brottslig företagsamhet hos gärningsmannen. (Se SOU 1940:20 s. Enstaka gärningar av detta slag kan alltså bedömas som grova med hänvisning till att de varit av särskilt farlig art. Som t.ex. framhåller är det angeläget att systematik behandlas på samma sätt och får samma genomslag för de förmögenhetsbrott som är av likartad karaktär. Vidare påpekar att det kan leda till tillämpningsproblem om även ett enstaka brott ska kunna bedömas som systematiskt utan att det behöver ske någon upprepning. Mot denna bakgrund anser regeringen att begreppet systematik, i två straffbestämmelser på förmögenhetsbrottens område, inte bör ges en innebörd som betyder att det inte behöver röra sig om upprepad brottslighet. I stället bör en formulering som liknar kvalifikationsgrunder för närliggande brottstyper väljas. Att i kvalifikationsgrunden ange samtliga de omständigheter som finns i 29 kap. 2 § 6 , vilket förespråkar, bedöms därför inte som lämpligt. Som möjliga förebilder lyfter fram grovt bidragsbrott och grovt penningtvättsbrott. Regeringen anser, utifrån hur dessa bestämmelser men även bestämmelserna om bl.a. grov smuggling och grovt bokföringsbrott är utformade, att kvalifikationsgrunden bör formuleras att gärningen har ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt. regeringen bör det inte nu övervägas, som Hovrätten över och förordar, att införa motsvarande kvalifikationsgrund i bestämmelsen om grovt bedrägeri. Även med den nya kvalifikationsgrunden bedömer regeringen att det är motiverat att behålla omständigheten att gärningen varit av särskilt farlig art eftersom detta rekvisit delvis rymmer andra situationer än de som träffas av den nya kvalifikationsgrunden. Som , Hovrätten över och och tar upp, bör straffbestämmelsen om grovt häleri ändras på så sätt att ordet ”annars” läggs till framför ”särskilt farlig art”. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det i straffbestämmelserna om grov stöld och grovt häleri ska införas en ny kvalifikationsgrund som innebär att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt. Syftet är att systematiska inslag vid stöld- och häleribrott ska beaktas i större utsträckning. Regeringen avser att fortlöpande följa tillämpningen av den nu föreslagna kvalifikationsgrunden. Enligt Lagrådet finns det skäl att utveckla och klargöra hur den föreslagna kvalifikationsgrunden är avsedd att tillämpas vid flerfaldig brottslighet. Kvalifikationsgrunder om systematik förekommer för många brott, exempelvis i bestämmelserna om grovt tagande respektive givande av muta, grovt bokföringsbrott, grovt skattebrott, grov smuggling, grovt tullbrott, grovt bidragsbrott och grovt penningtvättsbrott. Som regeringen konstaterar ovan ska det vid rubriceringen av ett brott alltid göras en helhetsbedömning och de avvägningar som behöver göras med anledning av den nu föreslagna kvalifikationsgrunden skiljer sig alltså inte från de bedömningar som görs även vid andra brott. Mot den bakgrunden saknas det enligt regeringen anledning att, inom ramen för detta lagstiftningsärende, göra några närmare uttalanden i detta avseende. I promemorian övervägs frågan om att införa systematik som ett ickekvalificerande rekvisit i straffbestämmelsen om ringa stöld. Enligt promemorian är det emellertid inte lämpligt att införa ett sådant rekvisit. Som skäl anges att det finns en risk att det leder till vissa tillämpningssvårigheter. Hovrätten över och instämmer i promemorians bedömning och anför att systematiken redan kan beaktas inom ramen för rekvisitet övriga omständigheter vid brottet i straffbestämmelsen om ringa stöld. anser däremot att ett sådant rekvisit bör införas. Är en stöld med hänsyn till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, döms för ringa stöld (8 kap. 2 § ). Vid bedömningen av om en stöld är ringa ska alltså samtliga omständigheter vid brottet beaktas. Som Hovrätten över och anför kan således systematiska inslag beaktas på så sätt att det medför att en gärning bedöms som stöld i stället för ringa stöld, trots att värdet av det tillgripna är lågt. I likhet med promemorian bedömer regeringen vidare att det kan finnas nackdelar med att införa ett icke-kvalificerande rekvisit i straffbestämmelsen. För att kunna ta ställning till om bestämmelsen om ringa stöld ändå bör ändras, liksom 2020/21:52 frågor av lagteknisk natur, krävs ytterligare beredningsunderlag. Frågan bereds vidare inom . 7Försök, förberedelse och stämpling till häleri 7.1Förstadier till brott och utgångspunkter för en utökad kriminalisering Försök, förberedelse och stämpling till brott Det är främst fullbordade brott som föranleder straffansvar men även vissa gärningar på vägen mot ett fullbordat brott har straffbelagts. Detta har skett genom kriminalisering av de osjälvständiga brottsformerna försök, förberedelse och stämpling till brott. Straffansvar förutsätter att det för brottet är särskilt föreskrivet att brottet är straffbelagt på dessa förstadier. Har någon påbörjat utförandet av ett visst brott utan att det kommit till fullbordan, ska han eller hon dömas för försök till brottet (23 kap. 1 § ). För ansvar krävs enligt bestämmelsen att det förelegat fara för att handlingen skulle leda till brottets fullbordan eller att sådan fara varit utesluten endast på grund av tillfälliga omständigheter. Försök är kriminaliserat i relativt stor omfattning. Ansvar för förberedelse kan dömas ut då det inte är fråga om fullbordat brott eller försök till brott men någon, med uppsåt att utföra eller främja brott, tar emot eller lämnar pengar eller annat som betalning för ett brott eller för att täcka kostnader för utförande av ett brott (23 kap. 2 § första stycket). För förberedelse döms enligt den bestämmelsen också den som skaffar, tillverkar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar, sammanställer eller tar annan liknande befattning med något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott. Att exempelvis komma överens med någon om ett brott rubriceras som stämpling. Det är straffbart att i samråd med någon annan besluta att en brottslig gärning ska begås, att söka anstifta någon annan eller att åta sig eller erbjuda sig att utföra gärningen (23 kap. 2 § andra stycket). För såväl förberedelse som stämpling gäller att om faran för att brottet skulle fullbordas var ringa eller om gärningen med hänsyn till andra omständigheter är mindre allvarlig, ska det inte dömas till ansvar (23 kap. 2 § fjärde stycket). Allmänna utgångspunkter för en utökad kriminalisering av förstadier till brott För att en kriminalisering ska vara befogad gäller som en allmän utgångspunkt att det beteende som ska kriminaliseras är straffvärt. Kriminalisering av förstadier till brott är dessutom tänkt att förbehållas brott av visst allvar. En utgångspunkt för bedömningen av om ett brott bör straffbeläggas på försöks-, förberedelse- eller stämplingsstadiet är således det fullbordade brottets abstrakta straffvärde. Därutöver bör det också i praktiken finnas fall av brottet som är så allvarliga att ett ingripande redan på förstadiet framstår som motiverat. Vid bedömningen av om förstadier till ett brott bör kriminaliseras måste hänsyn vidare tas till det självständiga brottets konstruktion. Som regel finns starkare skäl för en kriminalisering om det självständiga brottet är konstruerat som ett skadebrott än som ett farebrott. Liksom vid annan kriminalisering måste det i fråga om förstadier till brott finnas skäl att anta att kriminaliseringen har någon effekt. Det innebär att det måste undersökas om det för den aktuella brottstypen finns något reellt tillämpningsområde för den tänkta osjälvständiga brottsformen. Det måste också krävas att införandet av ett straffansvar skulle få praktisk betydelse och att det blir möjligt att i praktiken upprätthålla kriminaliseringen. Utrymmet för att straffbelägga försök till brott är något större än beträffande förberedelse och stämpling eftersom de senare brottsformerna avser gärningar som i regel befinner sig på ett längre avstånd från fullbordat brott. Stämpling till brott bör inte generellt betraktas som mindre allvarligt än förberedelse till samma brott. När häleribrottet infördes i strafflagen gjordes bedömningen att det inte skulle kriminaliseras på försöksstadiet. I förarbetena anfördes att bestämmelsen om häleri är så utformad att brottet för varje särskilt fall ska anses fullbordat då ingripande med straff synes påkallat (se SOU 1940:20 s. 155). Straffansvaret för grovt häleri, liksom det numera upphävda brottet grovt penninghäleri, utvidgades till att omfatta även försök, förberedelse och stämpling till brottet. Kriminaliseringen ansågs, såvitt gällde försök och stämpling, vara nödvändig för att uppfylla åtaganden enligt andra tilläggsprotokollet till konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen. Mot bakgrund av det nära samband som råder mellan stämpling och vissa förberedelsegärningar straffbelades även förberedelse. Bedömningen gjordes att kriminaliseringen av de osjälvständiga brottsformerna borde inskränkas till att gälla enbart grova brott. Vid övervägandena framhölls att det bör finnas ett visst utrymme för att se till att de nykriminaliseringar som krävs går att passa in i den nationella systematiken samt att det torde kunna sägas ligga i de osjälvständiga brottsformernas natur att de i regel ska vara förbehållna mer allvarlig brottslighet. (Se prop. 2000/01:133 Tillträde till andra tilläggsprotokollet till bedrägerikonventionen s. 13–19.) bröts bestämmelserna om straff för penninghäleri ut ur och placerades i den nya lagen (2014:307) om straff för penningtvättsbrott. Försök, förberedelse och stämpling till penningtvättsbrott kriminaliserades även vid brott av normalgraden. I förarbetena hänvisades bl.a. till internationella åtaganden och, beträffande förberedelse, även till brottets allvar och förberedelsebrottets avstånd till skyddsintresset att effektivt kunna bekämpa ekonomisk och organiserad brottslighet. I fråga om stämpling nämndes särskilt att penningtvätt utgör en viktig beståndsdel när det gäller ekonomisk och organiserad brottslighet och därmed kan utgöra ett led i en brottslighet som utövas i 2020/21:52 organiserad form eller systematiskt. (Se prop. 2013/14:121 En effektivare kriminalisering av penningtvätt s. 62–64.) Frågan om att straffbelägga försök till häleri övervägdes av . Bakgrunden var de utredningsförslag som hade lämnats avseende kriminalisering av försök till penningtvättsbrott och som låg till grund för de lagändringar som redogörs för ovan. Utredningen gjorde emellertid bedömningen att det då inte fanns skäl att kriminalisera försök till häleri (se SOU 2013:85 s. 330–333). 7.2Kriminalisering av försök, förberedelse och stämpling till häleri Regeringens förslag: Försök, förberedelse och stämpling till häleri ska kriminaliseras. Promemorians bedömning överensstämmer inte med regeringens förslag. Enligt utredaren bör försök och förberedelse till häleri inte kriminaliseras. I enlighet med uppdraget lämnas dock ett sådant författningsförslag. Under förutsättning att försök och förberedelse till häleri kriminaliseras anser utredaren att även stämpling till häleri bör kriminaliseras och lämnar ett sådant författningsförslag. Dessa förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En klar majoritet av de remissinstanser som yttrar sig i frågan, bl.a. Hovrätten för , Hovrätten över och , , , , , , och , ansluter sig till eller har inte något att invända mot promemorians bedömning att försök och förberedelse till häleri inte bör kriminaliseras. Som skäl anges främst att häleribrottets konstruktion innebär att det straffbara utrymmet skulle bli mycket begränsat och att bevissvårigheterna bedöms bli stora. anför att en kriminalisering av försök och förberedelse till häleri skulle få liten effekt eftersom häleribrottet fullbordas på ett så tidigt stadium men har inget att invända mot en kriminalisering. anser att behovet av en kriminalisering kan ifrågasättas men ser i och för sig inga hinder mot en sådan lagstiftning. Enligt tingsrätten talar en ökad harmonisering till lagen om straff för penningtvättsbrott för en kriminalisering. och Företagarna och Butikerna anser att försök, förberedelse och stämpling till häleri ska kriminaliseras.