prop · H703189 · 2020-06-23 00:00:00 — Mot denna bakgrund bedömer regeringen, till skillnad från , att förslaget inte medför ökade kostnader för myndigheten. Inte heller i övrigt bedöms förslagen leda till några kostnadsökningar för det allmänna. För parter och ombud innebär förslagen om att mål och ärenden ska kunna inledas digitalt minskade kostnader för papper och porto. Detsamma gäller förslagen om digitala fullmakter, teknikneutrala regler om bekräftelse av handlingar och lättnaden i skyldigheten att tillhandahålla kopior av ingivna handlingar. Konsekvenser för mål- och ärendehanteringen Förslagen innebär att skriftlig kommunikation i domstolsprocesser i större utsträckning kan ske i digital form. För domstolar, parter och ombud innebär detta mindre arbete. Domstolarna kommer att behöva lägga mindre tid på pappershantering och registrering av uppgifter. På så sätt frigörs resurser som kan användas till övriga delar av verksamheten. Det förbättrar domstolarnas förutsättningar att avgöra mål och ärenden effektivt och med hög kvalitet. Digital kommunikation innebär också att mindre tid går åt till postbefordran, vilket leder till kortare omloppstider. För parter och ombud kommer det att innebära en påtaglig förenkling att fler moment i processen, t.ex. stämningsansökan i tvistemål och ingivande av skriftlig fullmakt, kan skötas digitalt. Det ökar domstolarnas tillgänglighet och innebär en förbättrad service till medborgarna. För offentliga försvarare underlättas den praktiska hanteringen genom att de normalt inte behöver styrka sin behörighet att uppträda som ombud i hovrätten och . Konsekvenser för den personliga integriteten Förslagen möjliggör en övergång från en pappersbaserad till en digital hantering, vilket kan ha betydelse för skyddet av enskildas personliga integritet. De nya möjligheterna till digital kommunikation innebär att fler typer av handlingar, t.ex. handlingar som inleder ett ärende i allmän domstol, kommer att kunna ges in till domstolen enbart i digital form. är det vanligt att inlagor och andra handlingar ges in i digital form, låt vara att de i vissa fall måste ges in även på papper. Förslagen har därför i detta avseende en begränsad betydelse för den personliga integriteten. Förslagen innebär inte någon skyldighet för domstolarna eller att inrätta nya it-system eller nya funktioner i befintliga it-system. Däremot undanröjs rättsliga hinder mot att hantera ansökningar enligt och rättegångsfullmakter enbart i digital form. Om myndigheterna väljer att utnyttja möjligheterna till digitala ansökningar och fullmakter behöver nya tekniska lösningar tas fram. Vilken personuppgiftsbehandling som kommer att ske och vilka integritetsrisker som kan uppstå beror på vilka tekniska lösningar som väljs. Dessa frågor måste därför analyseras i samband med att de specifika tekniska lösningarna tas fram. Som Datainspektionen framhåller är det är viktigt att myndigheterna uppmärksammar integritetsskyddsaspekter inom ramen för detta arbete. Detsamma gäller, som påtalar, frågor om arkivering och även frågor om offentlighet och sekretess samt informationssäkerhet. Förslagen kommer att minska pappersanvändningen. Dessutom kommer behovet av postbefordran, med de transporter som är förknippade med detta, att minska. Förslagen har därför en positiv påverkan på miljön. Andelen kvinnor i åldersgruppen 16–som använder mobilt bank-id eller bank-id med kortläsare vid legitimering på internet är . Motsvarande andel män är . Andelen kvinnor som använder Prop. 2019/20:189 myndigheters webbsidor eller appar för att skicka in ifyllda blanketter är Motsvarande andel män är . När det gäller användningen av e-post är andelen kvinnor och andelen män (, Statistikdatabasen, vid användning av internet efter legitimeringssätt/Användning av myndigheters webbsidor eller appar efter användningsområde/Användning av internet efter användningsområde, ). Detta talar för att kvinnor och män kommer att ha likartade förutsättningar att använda de nya möjligheterna att kommunicera med domstolarna på elektronisk väg. Förslagen bedöms därför inte ha någon jämställdhetspolitisk betydelse. Förslagen bedöms inte ha någon betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. En kvalificerad elektronisk underskrift ska enligt EU:s förordning om elektronisk identifiering ha motsvarande rättsliga verkan som en handskriven underskrift (artikel 25.2). Det finns inget hinder mot att i nationell rätt tillmäta även andra former av elektroniska underskrifter, t.ex. avancerade elektroniska underskrifter, samma betydelse som en underskrift med penna på papper. Det kan också noteras att förordningen inte påverkar nationell rätt som avser rättsliga eller förfarandemässiga skyldigheter avseende formkrav (artikel 2.3). Förslagen bedöms mot denna bakgrund vara förenliga med . 13.1Förslaget till lag om ändring i Bestämmelserna i 12 kap. 10 §, som behandlar överbringande av fullmakt genom telegraf eller telefon, upphör att gälla. Övervägandena finns i avsnitt 6.6. Om en part vill föra talan genom ombud, ska parten ge ombudet fullmakt muntligen inför rätten eller skriftligen. En skriftlig fullmakt ska vara egenhändigt undertecknad av parten. Om fullmakten skrivs under elektroniskt, ska det göras med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska 2019/20:189 transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv 1999/93/EG, i den ursprungliga lydelsen. Paragrafen reglerar krav på fullmakt för ombud och fullmaktens form. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Bestämmelsen om att en skriftlig fullmakt ska vara egenhändigt undertecknad flyttas till ett nytt andra stycke. Genom ett tillägg införs en möjlighet att skriva under en skriftlig fullmakt med en elektronisk Därmed finns det inte något hinder mot att fullmakten helt och hållet upprättas i elektronisk form. Om fullmakten skrivs under elektroniskt, ska det göras med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i EU:s förordning om elektronisk identifiering. innebär att underskriften ska uppfylla de krav som anges i förordningen (se artiklarna 3.11 och 26). De elektroniska underskrifter som för närvarande används i via tjänsterna för e-legitimationer, t.ex. bank-id, anses generellt uppfylla kraven för avancerade elektroniska Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Övriga ändringar är språkliga. En skriftlig fullmakt ska ges in när ombudet första gången för talan i målet. En fullmakt behöver emellertid inte ges in för att anmäla missnöje med ett En elektroniskt underskriven fullmakt ska ges in på ett sådant sätt att rätten kan kontrollera att fullmakten inte är återkallad av parten. fullmakter ska ges in i original. Om en fullmakt inte finns tillgänglig när den ska ges in, ska rätten ge ombudet tid att ge in den. Är ett uppskov olägligt, får rätten fortsätta med handläggningen av målet, dock utan att meddela dom eller slutligt beslut. Utfärdas fullmakt, ska behörigheten anses innefatta ombudets tidigare åt- gärder i rättegången. Anser rätten att det är ovisst om en parts underskrift på fullmakten är riktig, får rätten ge anstånd för att undanröja ovissheten. En fullmakt i original ska på begäran återlämnas till ombudet. Paragrafen behandlar skriftliga fullmakter. Övervägandena finns i avsnitt 6.2 och 6.3. Paragrafen ändras så att det framgår att en skriftlig fullmakt inte bara ska visas upp för utan även ges in till domstolen. Av sista stycket följer att ombudet har rätt att få tillbaka en fullmakt i original, vilket liksom tidigare kan ske efter det att handlingen har kopierats och tagits in i akten. Ändringarna har därmed ingen betydelse för den praktiska hanteringen av Den närmare regleringen om hur en skriftlig fullmakt ska presenteras för rätten flyttas från första stycket till ett nytt andra stycke. Enligt 8 § får en skriftlig fullmakt skrivas under med en elektronisk underskrift (se författningskommentaren till den paragrafen). En fullmakt som har skrivits under elektroniskt ska ges in på ett sådant sätt att rätten kan kontrollera att fullmakten inte är återkallad av parten. Det förutsätter att det finns en teknisk och administrativ lösning som möjliggör detta och genom vilken fullmaktsgivaren kan försäkra sig om att en återkallad fullmakt inte kan komma till användning i en rättegång. Om ombudet en gång har styrkt sin behörighet genom en elektroniskt underskriven fullmakt gäller sedvanliga regler om återkallelse (18 §). Det innebär att en återkallelse inte gäller mot rätten eller motparten innan de har upplysts om den muntligen inför rätten eller skriftligen. Rätten har således ingen skyldighet att fortlöpande kontrollera att en elektroniskt underskriven fullmakt inte har återkallats av parten. Det finns inte heller något krav på att en återkallelse ska göras med hjälp av det tekniska system som används för rättens initiala kontroll av ombudets behörighet. En återkallelse kan alltså göras exempelvis skriftligen i ett e-postmeddelande eller muntligen vid ett sammanträde inför rätten. En skriftlig fullmakt som är underskriven med penna på papper ska liksom ges in i original. Tredje–femte styckena motsvarar hittillsvarande andra–fjärde styckena. Sista stycket får en ändrad utformning och innebär att en fullmakt i original på begäran ska återlämnas till ombudet. En sådan begäran kan framställas i samband med att fullmakten ges in eller . På samma sätt som har ombudet därmed möjlighet att använda fullmakten för något annat ändamål. Skälet till ändringen är att digitala fullmakter blir tillåtna och att sådana handlingar inte nödvändigtvis har originalkaraktär. Stycket reglerar inte längre det förhållandet att fullmakten ska tas in i akten eller hur en ersättningskopia ska vara beskaffad. Att en skriftlig fullmakt som ges in till domstolen ska tas in i akten följer av 6 kap. 1 § andra stycket. Av arkivföreskrifter framgår att domstolen ska ersätta en återlämnad originalfullmakt med en bestyrkt kopia eller anteckning om innehållet om kopia inte kan tas, se 3 § föreskrifter (RA-FS 2008:2) om återlämnande av handlingar från domstol. Övriga ändringar är språkliga. Ett ombuds behörighet enligt 14 § får inskränkas endast i fråga om rätten att väcka talan, att ta emot delgivning av stämning, att ingå förlikning, att söka verkställighet av rättens dom eller att ta emot ersättning för rättegångskostnad som tillerkänts parten. Om någon annan inskränkning har skett, är den utan verkan. En inskränkning i ombudets behörighet gäller inte mot rätten eller motparten innan de har upplysts om den muntligen inför rätten eller skriftligen. Paragrafen reglerar inskränkningar i ett ombuds behörighet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Andra stycket utvidgas till att utöver inskränkningar som görs i ett senare skede omfatta även inskränkningar som görs i själva fullmakten. För att en inskränkning ska bli gällande krävs, oavsett om inskränkningen gjorts i förhållande till en fullmakt som getts muntligen inför rätten, en fullmakt som getts in eller en fullmakt som inte behöver ges in, att rätten och motparten informeras om inskränkningen muntligen inför rätten eller skriftligen. Ändringen har framför allt betydelse i sådana situationer då en skriftlig fullmakt inte ovillkorligen måste ges in, dvs. när det gäller offentliga försvarare (21 kap. 2 § femte stycket, se författnings- 2019/20:189 kommentaren till den paragrafen) och i domstolsärenden (47 § andra stycket lagen [1996:242] om domstolsärenden), utsökningsmål (2 kap. 6 § utsökningsbalken), mål om betalningsföreläggande och handräckning (66 § lagen [1990:746] om betalningsföreläggande och handräckning) samt inskrivningsärenden (19 kap. 26 § jordabalken). Vidare förenklas andra stycket genom att avgränsningen till inskränkningar som är tillåtna tas bort. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen avser liksom sådana tillåtna inskränkningar som avses i första stycket första meningen. Att inskränkningar som inte är tillåtna är utan verkan och därmed aldrig kan bli gällande mot rätten eller motparten följer liksom tidigare av första stycket. Övriga ändringar är språkliga. Ett beslut om en åtgärd som avses i detta kapitel meddelas av den domstol där rättegången är anhängig. Om någon rättegång inte är anhängig, gäller i fråga om behörig domstol vad som är föreskrivet om tvistemål. sägs om inskränkning av domstols behörighet i fråga om tvist som ska tas upp i annan ordning än inför domstol ska dock inte tillämpas. En fråga om en åtgärd enligt detta kapitel får tas upp endast på yrkande. Om någon rättegång inte är anhängig, ska yrkandet framställas skriftligen i en ansökan som ska vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller Ett yrkande får inte bifallas utan att motparten har getts tillfälle att yttra Om det är fara i dröjsmål, får dock rätten bevilja åtgärden att gälla tills vidare. Beträffande behandlingen i övrigt av en fråga angående en åtgärd som avses i 1, 2 eller 3 § då någon rättegång inte är anhängig tillämpas vad som gäller när en sådan fråga uppkommer i en rättegång. Ett yrkande av sökan- dens motpart om ersättning för kostnad får dock prövas i samband med avgörandet av frågan om åtgärden. Paragrafen innehåller bestämmelser om handläggningen av en fråga om en Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Genom ett tillägg i andra stycket införs ett krav på undertecknande av en ansökan om en säkerhetsåtgärd som görs utan att någon rättegång är En sådan ansökan ska skrivas under av sökanden eller Av 33 kap. 1 a § följer att ansökan får skrivas under med en avancerad elektronisk underskrift (se författningskommentaren till den paragrafen). Det finns inget krav på undertecknande om yrkandet framställs i ett pågående mål. Övriga ändringar är språkliga. En dom ska sättas upp särskilt och skrivas under av de lagfarna domare som har deltagit i avgörandet. Om en dom skrivs under elektroniskt, ska det göras med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i förordning (EU) nr 910/2014, i den ursprungliga lydelsen. I paragrafen anges hur en dom i tvistemål sätts upp och skrivs under. Ändringarna är språkliga. Den misstänkte är skyldig att infinna sig personligen vid en huvudförhandling i tingsrätten eller hovrätten. En sådan skyldighet gäller dock inte om målet kan avgöras även om den misstänkte inte infinner sig vid huvudförhandlingen och den misstänktes närvaro kan antas vara utan betydelse för utredningen. Vid huvudförhandling i är den misstänkte skyldig att infinna sig personligen, om domstolen finner att den misstänktes närvaro är nödvändig för utredningen. Vid ett sammanträde för förberedelse och vid annan förhandling är den misstänkte skyldig att infinna sig personligen, om den misstänktes närvaro kan antas främja syftet med sammanträdet. Om den misstänkte är skyldig att infinna sig personligen ska rätten besluta om detta. När den misstänkte inte är skyldig att infinna sig personligen, får den misstänktes talan föras genom ombud. I fråga om ombud gäller 12 kap. Ett ombud som är offentlig försvarare för den misstänkte behöver dock inte ge in en skriftlig fullmakt annat än om rätten anser att det behövs. Paragrafen reglerar i vilken utsträckning den misstänkte ska infinna sig personligen vid ett sammanträde i brottmål. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Genom ett tillägg i femte stycket införs ett undantag från regeln att en skriftlig fullmakt ska ges in till domstolen (12 kap. 9 § första stycket). Ett ombud som är offentlig försvarare för den misstänkte behöver inte ge in en skriftlig fullmakt annat än om rätten anser att det behövs. Om rätten av någon särskild anledning är tveksam till ett uppgivet ombuds behörighet, har rätten möjlighet att begära in en skriftlig fullmakt. Rätten behöver inte ange något skäl för en sådan begäran. I det mycket vanliga fallet att den offentliga försvararen är advokat eller anställd på en advokatbyrå finns det sällan anledning att kräva in en fullmakt, eftersom sådana personer är ställda under ett särskilt disciplinansvar. Möjligheten kan dock behöva utnyttjas i vissa fall, t.ex. om det inte framgår av ett överklagande att den offentliga försvararen även är ombud för den misstänkte. Av 51 kap. 7 § och 52 kap. 6 § följer att ett överklagande till hovrätten ska avvisas om ett ombud inte ger in någon fullmakt trots att rätten har begärt det. När omständigheterna talar för att ett ombud som överklagar en fällande brottmålsdom för den tilltalades räkning har i uppdrag att göra detta, ska ombudet emellertid alltid ges mer än en möjlighet att ge in en fullmakt (NJA 2017 s. 683 I–III). Övriga ändringar är språkliga. En dom ska sättas upp särskilt och skrivas under av de lagfarna domare som har deltagit i avgörandet. Om en dom skrivs under elektroniskt, ska det göras med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i förordning (EU) nr 910/2014, i den ursprungliga lydelsen. I paragrafen anges hur en dom i brottmål sätts upp och skrivs under. Ändringarna är språkliga. En ansökan som enligt en bestämmelse i denna balk ska vara egenhändigt undertecknad får skrivas under med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i förordning (EU) nr 910/2014, i den Paragrafen, som är ny, reglerar frågan om elektronisk underskrift av Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Regleringen möjliggör för parter att ge in ansökningar på elektronisk väg även när det finns ett krav på att en ansökan ska skrivas under. på egenhändigt undertecknande gäller för en ansökan om stämning i tvistemål (42 kap. 2 § tredje stycket), en ansökan om stämning i brottmål där det förs enskilt åtal (47 kap. 2 § tredje stycket), en ansökan om resning (58 kap. 5 § tredje stycket), en ansökan om återställande av försutten tid (58 kap. 12 § tredje stycket) och en ansökan om en civilprocessuell säkerhetsåtgärd som görs utan att någon rättegång är anhängig (15 kap. 5 § andra stycket, se författningskommentaren till den paragrafen). paragrafen följer att undertecknandet kan göras med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i EU:s förordning om Det innebär att underskriften ska uppfylla de krav som anges i förordningen (se artiklarna 3.11 och 26). underskrifter som används i via tjänsterna för e- legitimationer, t.ex. bank-id, anses generellt uppfylla kraven för avancerade elektroniska underskrifter. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. En part som ger in en inlaga eller någon annan handling ska på begäran av rätten tillhandahålla så många papperskopior av handlingen som behövs för översändande till övriga parter. Om rätten har begärt sådana kopior men inte fått några, får rätten framställa kopiorna på partens Paragrafen reglerar under vilka förutsättningar en part är skyldig att tillhandahålla papperskopior av handlingar som ges in. finns i avsnitt 9.2. Det hittillsvarande första stycket flyttas till den nya 3 a §. Ändringarna i paragrafen innebär att en part är skyldig att tillhandahålla papperskopior av en handling som har getts in endast om rätten begär det. Skyldigheten att tillhandahålla papperskopior av en handling som har getts in blir aktuell endast om kopiorna behövs för översändande till någon Det krävs dock inte att det är fråga om en handling som ska I de fall handlingen ska skickas till en motpart i digital form ska Prop. 2019/20:189 rätten alltså inte begära några kopior. Om behövliga kopior inte har getts in kan rätten antingen kopiera handlingen själv eller begära att kopiorna tillhandahålls av parten. Det senare alternativet kan användas t.ex. när det rör sig om ett särskilt omfattande material och det är förenat med stora kostnader att mångfaldiga handlingarna. Hur många kopior som behövs beror på antalet parter som handlingen ska skickas till. Om rätten begär att en part ska tillhandahålla kopior bör det anges hur många kopior som ska ges in. Om kopior ska ges in behöver de inte vara bestyrkta. Övriga ändringar är språkliga. En handling ska bekräftas av avsändaren om rätten anser att det behövs. Paragrafen, som är ny, reglerar rättens möjlighet att begära bekräftelse av en handling. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 3 § tredje stycket. Bestämmelsen ändras från att avse ett telefax och annat meddelande som saknar avsändarens underskrift i original till att avse en handling. Med handling avses alla former av inlagor som ges in till rätten. Formerna för hur en bekräftelse ska göras regleras inte längre i bestämmelsen. Rätten kan begära att en handling bekräftas av avsändaren genom egenhändigt undertecknande, om den anser att det är lämpligt. Bekräftelsen kan emellertid även ske muntligen eller skriftligen på något annat sätt än genom undertecknande. Den hittillsvarande bestämmelsen om att rätten får bortse från meddelanden som inte har bekräftats tas bort. Någon ändring i sak är inte avsedd. En handling har kommit in till domstolen den dag som handlingen når domstolen eller en behörig befattningshavare. Om en handling genom en postförsändelse eller en avi om en betald postförsändelse som innehåller handlingen har nått domstolen eller en behörig befattningshavare en viss dag, ska handlingen dock anses ha kommit in närmast , om det inte framstår som osannolikt att handlingen eller avin redan den skilts av för domstolen på ett postkontor. En handling som finns i domstolens postlåda när domstolen tömmer den första gången en viss dag ska anses ha kommit in närmast . Paragrafen innehåller bestämmelser om en handlings ankomstdag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen har sin motsvarighet i 22 § förvaltningslagen (2017:900), se också proposition 2016/17:180 s. 307 f. Bestämmelsen om aviserade betalda postförsändelser i första stycket tas bort. Ankomstdag för sådana försändelser avgörs i stället med ledning av andra stycket. Vidare upphävs bestämmelsen om telegram och andra meddelanden som anlänt till ett telebefordringsföretag. 2019/20:189 Bevislättnadsregeln för postförsändelser i andra stycket ändras genom att uttrycket ”om det kan antas” ersätts med ”om det inte framstår som osannolikt”. Bestämmelsen innebär att postförsändelser normalt ska anses inkomna den arbetsdag som föregår den dag då handlingen blir tillgänglig för faktisk hantering av domstolen. Det är bara om det med hänsyn till den information om bl.a. poststämpling och postförmedling som finns att tillgå framstår som osannolikt att försändelsen avskilts för domstolens räkning på ett postkontor som huvudregeln i första stycket ska tillämpas. Det råder med andra ord en stark presumtion för att handlingen kommit in redan den . Ändringarna innebär vidare att bevislättnadsregeln i andra stycket inte omfattar handlingar som har lämnats i rättens kansli. För sådana handlingar införs det i stället en ny bestämmelse i tredje stycket. Av bestämmelsen följer att en handling som finns i domstolens postlåda när domstolen tömmer den första gången en viss dag ska anses ha kommit in närmast . Bestämmelsen innebär att det inte finns behov av att närmare undersöka , efter den senaste tömningen, som en handling lades i domstolens postlåda. Bestämmelserna i hittillsvarande tredje stycket flyttas till den nya 2 a § (se författningskommentaren till den paragrafen). Övriga ändringar är språkliga. Om rätten ska underrätta någon om innehållet i en handling eller om något annat, får det göras genom delgivning.