prop · H703178 · 2020-06-16 00:00:00 — Med bosatt i landet avses den som ska vara folkbokförd enligt folkbokföringslagen (1991:481), men även bl.a. den som har rätt till utbildning eller annan verksamhet enligt skollagen till följd av (29 kap. 2 § andra stycket 3 skollagen). Med rätt till utbildning och annan verksamhet avses t.ex. förskola, grundskola, fritidshem och gymnasieskola. CSN anser att det bör övervägas om bestämmelserna om varaktig anknytning i 2 kap. 4 § och 3 kap. 4 § studiestödslagen ska omfatta de brittiska medborgare och deras familjemedlemmar som har beviljats uppehållsstatus, och framhåller att utan ett sådant tillägg kommer de brittiska medborgare och deras familjemedlemmar – som omfattas av bestämmelserna om varaktig anknytning – inte längre att ha rätt till studiestöd på den grunden. Regeringen delar CSN:s bedömning att detta blir ett resultat om ingen ändring görs i studiestödslagen. Enligt regeringens bedömning är den nuvarande regleringen i 1 kap. studiestödslagen dock i överensstämmelse med villkoren i utträdesavtalet, jfr artikel 23.2. Det finns därför inte skäl att ändra bestämmelserna i 2 kap. 4 § och 3 kap. 4 § studiestödslagen. En särskild vistelserätt för vissa vårdnadshavare I artiklarna 24.2 och 25.2 finns bestämmelser om vistelserätt för vissa vårdnadshavare. Av bestämmelserna följer att om en släkting i rakt nedstigande led, dvs. ett barn eller barnbarn, till en arbetstagare eller egen- företagare som inte längre uppehåller sig i värdstaten får utbildning i värdstaten ska barnets faktiska vårdnadshavare ha rätt att uppehålla sig där till dess att barnet blir myndigt, och även därefter om barnet fortsätter att vara i behov av den faktiska vårdnadshavarens närvaro och omvårdnad för att genomgå och fullfölja sin utbildning. Syftet med denna reglering kan antas vara att förhindra att ett barn som har anpassat sig till ett utbildningssystem tvingas bryta upp från detta för att därefter integreras i ett annat utbildningssystem i ett annat land (se prop. 2005/06:77 s. 47). I likhet med andra personer som uppehåller sig i värdstaten i enlighet med villkoren i utträdeavtalet ska vårdnadshavaren ansöka om en ny uppe- hållsstatus i enlighet med artikel 18.1. Det ska inte införas ett krav på att gränsarbetare ska ansöka om ett särskilt bevis Enligt artikel 26 i utträdesavtalet får arbetsstaten kräva att unions- medborgare och medborgare i som har rättigheter i egenskap av gränsarbetare ansöker om en handling som styrker att de har sådana rättigheter. Dessa unionsmedborgare och medborgare i ska ha rätt att få en sådan handling utfärdad. Bestämmelserna innebär alltså att arbetsstaten har möjlighet att kräva att gränsarbetare enligt utträdesavtalet ska ansöka om ett särskilt bevis. Arbetsstaten kan också avstå från att kräva det. I promemorian görs bedömningen att det inte bör införas ett krav på att brittiska gränsarbetare ska ansöka om ett bevis. Vissa remissinstanser, bl.a. och Förvaltningsrätten i , ifrågasätter den bedömningen. pekar bl.a. på att olika krav för hur en brittisk medborgare legaliserar sin vistelse och arbete i kan föranleda förvirring och osäkerhet för den enskilde och andra aktörer. Enligt finns det inte heller samma möjligheter för myndigheterna att genomföra systematiska kriminalitetskontroller på de individer som ansökt om bevis för gränsarbetare, om det inte ställs krav på att de gör en sådan ansökan. Det finns inte någon tillgänglig statistik över antalet brittiska gränsarbetare, men det handlar sannolikt om ett begränsat antal personer som – i de allra flesta fall – är bosatta i något av grannländer. Denna grupp kommer som regel att behöva legalisera sin vistelse enligt utträdesavtalet i det land där de är bosatta. Det talar för att det inte bör ställas krav på att denna grupp ska göra en ansökan även i . Till skillnad från förfarandet enligt artikel 18.1 innehåller artikel 26 inte någon tydlig ram för hur en sådan obligatorisk ansökningsprocess ska gå till, exempelvis i fråga om frist för ansökan eller rättsverkningar av att en ansökan inte görs . Artikel 26 innehåller inte heller någon möjlighet för myndigheterna att genomföra systematiska kriminalitetskontroller, oavsett om det ställs krav på att gränsarbetarna ska ansöka om ett bevis eller inte. Med hänsyn bl.a. till att bestämmelserna i artikel 26 berör ett mindre antal individer som inte är bosatta i bedömer regeringen – i motsats till – att risken för att en avvikande reglering för denna grupp ska föranleda förvirring eller osäkerhet hos de enskilda är begränsad. Däremot är det självfallet viktigt att den information som förmedlas är tydlig och enkel att förstå för de enskilda. Något annat vägande skäl för att ställa krav på att gränsarbetarna ska ansöka om ett bevis i har inte framkommit. 2019/20:178 bedömningen att det inte bör införas ett krav på att de brittiska gränsarbetarna ska ansöka om ett bevis enligt artikel 26 i utträdesavtalet. Utfärdande av bevis för gränsarbetare Även där arbetsstaten inte kräver det ska en gränsarbetare ha rätt att få ett bevis enligt artikel 26, om han eller hon vill. I det avseendet är värdstaterna bundna av utträdesavtalet. Syftet med beviset kan antas vara att gränsarbetarna på ett enkelt sätt ska kunna visa att de har vissa rättigheter enligt utträdesavtalet, däribland rätt att resa in i landet. Som nämns ovan finns det inte några bestämmelser i utträdesavtalet som reglerar ansökningsförfarandet, motsvarande artikel 18.1. För att ansöknings- förfarandet ska kunna fungera finns det ett behov av vissa kompletterande bestämmelser i fråga om detta. I likhet med vad som gäller för bevis om uppehållsstatus bör det vara som utfärdar bevis enligt artikel 26 i utträdesavtalet. Beviset bör på ansökan utfärdas till en brittisk medborgare som har rättigheter i egenskap av gränsarbetare enligt utträdesavtalet. Enligt kommissionens genomförandebeslut (se avsnitt 5.4) ska medlemsstaterna använda sig av det enhetliga formatet i förordning (EG) nr 1030/2002 även för de handlingar som ska utfärdas enligt artikel 26 i utträdesavtalet. Det innebär bl.a. att bevisen ska innehålla fingeravtryck och fotografier av innehavaren. När det gäller insamling av sådana uppgifter, se avsnitt 5.6. Kommissionens genomförandebeslut innehåller också bestämmelser om att bevisen ska innehålla en viss text, ”artikel 50 i – gränsarbetare”, och att bevisets giltighetstid ska vara och som mest . De kompletterande nationella bestämmelser som behövs när det gäller format och giltighetstid för bevis för gränsarbetare regleras lämpligen i förordning (se även avsnitt 5.4). Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § RF meddela sådana föreskrifter. Några lagändringar behövs därför inte. 5.6Insamling av fotografier och fingeravtryck och behandling av personuppgifter Regeringens förslag: En utlänning ska vara skyldig att låta fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck om utlänningen ansöker om uppehållstatus, ett bevis om uppehållsstatus eller ett bevis för gränsarbetare. bestämmelser om undantag från skyldigheten att bli fotograferad och lämna fingeravtryck som gäller enligt 9 kap. 8 a § andra stycket ska gälla även i dessa ärenden. Ett fotografi och två fingeravtryck ska sparas i ett lagringsmedium i Fingeravtryck som inte sparats i ett sådant medium och de biometriska data som tas fram ur fingeravtrycken och ur fotografiet ska förstöras när beviset har lämnats ut eller ärendet har avgjorts utan att bevis har lämnats ut. Den som innehar ett bevis om uppehållsstatus eller ett bevis för gränsarbetare ska, vid en kontroll enligt 9 kap. 1 eller 9 § utlänningslagen, vara skyldig att låta en polisman, en särskilt förordnad passkontrollant eller en tjänsteman vid , eller fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck, för kontroll av att fotografiet och fingeravtrycken motsvarar det fotografi och de fingeravtryck som finns sparade i beviset. När en kontroll har genomförts ska det fotografi och de fingeravtryck som tagits för kontrollen förstöras. Det gäller också de biometriska data som tagits fram i samband med kontrollen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås en annan lagteknisk utformning av bestämmelsen om skyldigheten att låta ta fotografier och fingeravtryck i ett ärende om uppehållsstatus och bevis för gränsarbetare. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslagen om insamling av fotografier och fingeravtryck. Data- inspektionen efterfrågar dock bl.a. en närmare redovisning av vilken personuppgiftsbehandling som kommer att följa av promemorians förslag, vilken dataskyddsreglering som blir tillämplig för den behandlingen och en analys av förslagens konsekvenser för den personliga integriteten. Skälen för regeringens förslag Insamling av biometriska uppgifter Enligt kommissionens genomförandebeslut om de dokument som ska utfärdas enligt artiklarna 18 och 26 ska medlemsstaterna använda sig av det enhetliga formatet som följer av förordning (EG) nr 1030/2002. För att möjliggöra att bevisen utfärdas i det formatet krävs ett fotografi av sökanden och två platta fingeravtryck som tagits digitalt. De utlänningar som ansöker om uppehållsstatus eller ett bevis för gränsarbetare kommer alltså att behöva lämna fingeravtryck och låta sig fotograferas för att få ett bevis utfärdat. Enligt 2 kap. 6 § första stycket RF är var och en skyddad gentemot det allmänna mot bl.a. påtvingat kroppsligt ingrepp. Att ta fingeravtryck är ett sådant kroppsligt ingrepp som omfattas av bestämmelsen. Att fotografera någon utgör däremot inte ett kroppsligt ingrepp i den mening som avses i 2 kap. 6 § första stycket RF. Skyddet enligt 2 kap. 6 § RF är inte absolut. För andra än svenska medborgare får det begränsas i lag bl.a. enligt 2 kap. 25 § RF. Genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller och vissa av dess tilläggsprotokoll som lag i . Enligt 2 kap. 19 § RF får lag eller annan föreskrift inte meddelas i strid med åtaganden på grund av . 8.1i anges att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Denna rättighet kan inbegripa bl.a. en rätt till skydd mot att bli fotograferad (jfr , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., 2015, s. 377). Likaså kan tagande av fingeravtryck omfattas av skyddet enligt artikel 8.1. Enligt artikel 8.2 får en offentlig myndighet inte inskränka åtnjutande av rättigheterna enligt första punkten annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till 2019/20:178 förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Motsvarande rätt till respekt för privat- och familjelivet, hemmet och korrespondensen gäller enligt artikel 7 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. I samband med att det tillkom ett krav på fotografi och fingeravtryck i bevis om uppehållstillstånd enligt förordning (EG) nr 1030/infördes det bestämmelser i utlänningslagen om skyldighet att lämna sådana uppgifter för den som ansöker om uppehållstillstånd. innebär att en utlänning som ansöker om uppehållstillstånd är skyldig att låta , en utlandsmyndighet eller fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck. Skyldigheten gäller också om uppehållstillståndskort ska utfärdas enligt förordning (EG) nr 1030/2002 av annan anledning än att en utlänning ansöker om uppehållstillstånd (9 kap. 8 a § första stycket UtlL). annan anledning kan vara att en utlänning t.ex. behöver förnya ett uppehållstillståndskort eller ett bevis om uppehållstillstånd som utfärdats i form av ett tillståndsmärke som infogats i utlänningens pass (prop. 2010/11:123 s. 14). Skyldigheten att lämna fingeravtryck och låta sig bli fotograferad gäller dock inte om utlänningen är eller om det är fysiskt omöjligt för utlänningen att lämna fingeravtryck. heller om utlänningen omfattas av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer (9 kap. 8 a § andra stycket UtlL). finns även bestämmelser om lagring av uppgifterna. Ett fotografi och två fingeravtryck ska sparas i ett lagringsmedium i uppehållstillståndskortet. Fingeravtryck som inte sparats i ett sådant medium och de biometriska data som tas fram ur fingeravtrycken och ur fotografiet ska förstöras när uppehållstillståndskortet har lämnats ut eller ärendet om uppehållstillstånd har avgjorts utan att utlänningen har beviljats uppehålls- tillstånd (9 kap. 8 a § tredje stycket UtlL). En ansökan om uppehållsstatus enligt utträdesavtalet är inte detsamma som en ansökan om uppehållstillstånd. Den skyldighet som föreskrivs i 9 kap. 8 a § UtlL kommer alltså inte att gälla för de utlänningar som ansöker om uppehållsstatus enligt utträdesavtalet. Den kommer inte heller att gälla för de utlänningar som ansöker om ett bevis för gränsarbetare. att bevis om uppehållsstatus och bevis för gränsarbetare ska kunna utfärdas i samma format som ett uppehållstillståndskort, dvs. i enlighet med kraven i förordning 1030/2002, bör det därför införas en bestämmelse som innebär att en utlänning som ansöker om uppehållsstatus eller om ett bevis för gränsarbetare är skyldig att låta – som är den myndighet som kommer att ta emot ansökningarna – fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck. Enligt kommissionens genomförandebeslut ska bevis om uppehållsstatus och bevis för gränsarbetare ha en giltighetstid om minst och som mest . Det innebär att ett nytt bevis kan behöva utfärdas utan att innehavaren ansöker om uppehållsstatus (jfr 9 kap. 8 a § första stycket andra meningen UtlL). Ett exempel är när giltighetstiden för ett bevis som avser permanent uppehållsrätt löper ut. Även i dessa fall bör utlänningen vara skyldig att låta fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck. att tydliggöra detta bör bestämmelsen lagtekniskt utformas på ett något annorlunda sätt än i promemorian. Av bestämmelsen bör det framgå att en utlänning är skyldig att låta fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck om utlänningen ansöker om uppehållstatus, ett bevis om uppehållsstatus eller ett bevis för gränsarbetare. Bestämmelsen bör placeras tillsammans med de övriga bestämmelserna om fotografi och fingeravtryck i 9 kap. UtlL. De undantag från skyldigheten att lämna fingeravtryck och bli fotograferad som enligt 9 kap. 8 a § andra stycket UtlL gäller för utlänningar som ansöker om uppehållstillstånd bör gälla på motsvarande sätt i dessa fall. Det innebär att undantag från skyldigheten att lämna fingeravtryck och låta sig bli fotograferad ska gälla bl.a. för barn och om det är fysiskt omöjligt för utlänningen att lämna fingeravtryck. Även bestämmelserna om lagring och förstöring av fotografier och fingeravtryck i 9 kap. 8 a § tredje stycket UtlL bör gälla på motsvarande sätt. Det innebär att ett fotografi och två fingeravtryck ska sparas i ett lagringsmedium i det bevis som utfärdas samt att de fingeravtryck som inte sparats i ett sådant medium, och de biometriska data som tas fram ur fingeravtrycken och ur fotografiet, ska förstöras när beviset lämnats ut eller ärendet har avgjorts utan att bevis har lämnats ut. Kontroll av ett bevis om uppehållsstatus och bevis för gränsarbetare Den som innehar ett uppehållstillståndskort är skyldig att vid gränskontroll enligt 9 kap. 1 § UtlL låta en polisman och vissa andra tjänstemän fotografera honom eller henne och ta hans eller hennes fingeravtryck, för att kontrollera att fotografiet och fingeravtrycken motsvarar det fotografi och de fingeravtryck som finns sparade i uppehållstillståndskortet. Skyldigheten gäller även vid inre utlänningskontroll (9 kap. 8 b § första stycket UtlL). Själva kontrollen görs därefter genom en datorstödd jämförelse (prop. 2010/11:123 s. 19). När kontrollen har genomförts, ska det fotografi och de fingeravtryck som tagits för kontrollen förstöras. Detsamma gäller de biometriska data som tagits fram i samband med kontrollen (9 kap. 8 b § andra stycket UtlL). Motsvarande skyldighet att lämna fingeravtryck och låta sig bli fotograferad bör gälla för innehavare av ett bevis om uppehållsstatus, för att möjliggöra kontroll av att fotografiet och fingeravtrycken motsvarar de uppgifter som finns sparade i bevisets lagringsmedium i samband med gränskontroll och inre utlänningskontroll. Skyldigheten bör även gälla för innehavare av ett bevis för gränsarbetare. Den som innehar ett sådant bevis bör därför vara skyldig att låta en befattningshavare som genomför kontrollen fotografera och ta fingeravtryck av honom eller henne. I likhet med vad som gäller för kontroll av ett uppehållstillståndskort bör de fotografier och fingeravtryck som tagits för kontrollen inte få användas för andra ändamål än just kontrollen. När kontrollen av beviset har genomförts ska därför det fotografi och de fingeravtryck som tagits förstöras. Detsamma gäller de biometriska data som tagits fram i samband med kontrollen. Datainspektionen har i sitt remissvar framfört att lagstiftningsärendet behöver kompletteras med en närmare redovisning av vilken behandling av personuppgifter som kommer följa av förslaget, vilken dataskyddsreglering den behandlingen kommer att omgärdas av inklusive skyddsåtgärder, samt en konsekvensbeskrivning med analys och överväganden kring proportionaliteten såvitt avser behandlingen och skyddet för den personliga integriteten. och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), kallat EU:s dataskyddsförordning, utgör grunden för generell personuppgifts- behandling inom EU. Förordningen är direkt tillämplig på all person- uppgiftsbehandling hos och migrationsdomstolarna men förutsätter och medger kompletterande och specificerande nationella bestämmelser av olika slag. Lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (data- skyddslagen) innehåller kompletterande bestämmelser till dataskydds- förordningen av generell karaktär. För behandling av personuppgifter i verksamhet kompletteras dataskyddsförordningen även av utlänningsdatalagen (2016:27). För behandling av personuppgifter vid migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen kompletteras data- skyddsförordningen av domstolsdatalagen (2015:728). bestämmelser om rätten för vissa brittiska medborgare, deras familjemedlemmar och andra personer att resa in, vistas och arbeta i , och förslagen på kompletterande bestämmelser i utlänningslagen, innebär att och migrationsdomstolarna får nya uppgifter som även innebär en tillkommande behandling av personuppgifter. ska enligt förslagen handlägga ansökningar om uppehållsstatus och ansökningar om bevis för gränsarbetare (se avsnitt 5.3–5.5). De personuppgifter som kan behöva behandlas för att handlägga sådana ansökningar är i många avseenden samma typ av uppgifter som behandlas vid ansökningar om uppehållstillstånd eller uppehållskort. kan t.ex. handla om uppgifter om sökandens namn, adress, nationalitet och hur länge han eller hon vistats i samt skälet för vistelsen i , såsom arbete, studier, egen försörjning eller anknytning till någon som bor Enligt förslagen kommer också att behandla personuppgifter i form av fingeravtryck och fotografier i samband med utfärdande av bevis om uppehållsstatus och bevis för gränsarbetare. får behandla personuppgifter om det behövs för handläggning av ärenden i verksamhet som rör utlänningars inresa, vistelse eller arbete i och utresa eller avlägsnande från (2 och 11 §§ utlänningsdatalagen). Formuleringen avser att täcka bl.a. verksamhet enligt utlänningslagen och utlännings- förordningen (prop. 2015/16:65 s. 41). ärenden om uppehållsstatus och om bevis för gränsarbetare föreslås följa av utlänningslagen (se avsnitt 5.2) och verksamheten rör utlänningars vistelse och arbete i i den mening som avses i nämnda bestämmelser i utlänningsdatalagen. personuppgifter med anledning av förslagen kommer alltså att omfattas av samma dataskyddsreglering som gäller för myndighetens behandling av personuppgifter i övrigt. Det innebär bl.a. att de skyddsåtgärder som följer av detta regelverk kommer att gälla vid myndighetens behandling av personuppgifter, däribland utlänningsdatalagens särskilda bestämmelser Prop. 2019/20:178 om sökbegränsningar, vem som får ha tillgång till personuppgifter och hur känsliga personuppgifter får behandlas. Med anledning av förslagen om insamling av fotografier och fingeravtryck föreslås, som framgår ovan, också vissa kompletterande bestämmelser när det gäller skydd för personuppgifter i fråga om förstöring av uppgifter. Ärenden om uppehållsstatus och bevis för gränsarbetare föreslås kunna överklagas till en migrationsdomstol (se avsnitt 5.10). De personuppgifter som kommer att behandlas av domstolarna är av samma slag som hos . Enligt förslagen kommer domstolarna dock inte att utfärda bevis och kommer därmed inte att behandla uppgifter om fotografier och fingeravtryck i samband med det. Domstolarna får behandla personuppgifter om det behövs för handläggning av mål och ärenden (6 § domstolsdatalagen). Den behandling av personuppgifter som kommer att ske i samband med ett överklagande till domstol kommer därmed att omfattas av de bestämmelser om personuppgiftsbehandling som gäller för domstolens övriga mål och ärenden. Det innebär bl.a. att de skyddsåtgärder som gäller enligt dataskyddsförordningen och domstolsdatalagen kommer att gälla vid domstolarnas behandling av personuppgifter inom dessa ärendeslag. Den tillkommande personuppgiftsbehandling som förslagen ger upphov till är en nödvändig konsekvens av att enskilda ska kunna åberopa sina rättigheter enligt utträdesavtalet. Som framgått kommer behandlingen att omfattas av den befintliga dataskyddsreglering som gäller för och migrationsdomstolarnas verksamhet. Det kan nämnas att både utlänningsdatalagen och domstolsdatalagen har varit föremål för översyn och anpassning till dataskyddsförordningen. I samband med det gjordes noggranna överväganden kring regelverkens förenlighet med dataskyddsförordningen, däribland myndigheternas rättsliga grund för behandling av personuppgifter. De anpassningar som gjordes bedömdes innebära en viss förstärkning av skyddet för enskildas personliga integritet (prop. 2017/18:113 s. 51 och prop. 2017/18:254 s. Den behandling av personuppgifter som blir följden av förslagen får mot denna bakgrund bedömas vara proportionell i förhållande till behovet av behandlingen och skyddet för den personliga integriteten. Regeringens förslag: De bestämmelser om avvisning och utvisning som gäller för EES-medborgare och familjemedlemmar till EES- medborgare enligt 8 kap. och 8 a kap. utlänningslagen ska gälla även för de utlänningar som har beviljats uppehållsstatus eller i övrigt utövar rättigheter enligt avdelning II i andra delen av utträdesavtalet. Även de bestämmelser om verkställighet av ett beslut om avvisning och utvisning som gäller för EES-medborgare och familjemedlemmar till EES-medborgare enligt 12 kap. utlänningslagen ska gälla för de utlänningar som har beviljats uppehållsstatus eller i övrigt utövar rättigheter enligt avdelning II i andra delen av utträdesavtalet. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några särskilda bestämmelser i lagen om särskild utlänningskontroll med anledning av utträdesavtalet. Möjligheten enligt utträdesavtalet att införa bestämmelser om omedelbar verkställighet bör inte utnyttjas. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte några synpunkter på promemorians förslag och bedömning.