prop · H80324 · 2020-10-06 00:00:00 — Enligt den nya definitionen avses med behörig myndighet en behörig myndighet enligt definitionen i artikel 4.1.26 i MiFID II och, för auktorisation och tillsyn av leverantörer av datarapporteringstjänster, , utom för godkända rapporteringsmekanismer (APA) och godkända publiceringsarrangemang (ARM) med undantag i enlighet med artikel 2.3 i MiFIR (artikel 2.1.18). Det innebär att det är de behöriga myndigheterna i medlems- staterna utan som ska ha tillsyn över CTP-leverantörer och vissa APA-leverantörer och ARM-leverantörer. De nationella behöriga myndig- heterna kommer dock fortfarande att ha kvar övriga uppgifter som behöriga myndigheter ansvarar för enligt MiFIR. får även begära att de nationella behöriga myndigheterna ska bistå vid utredningar och platsundersökningar (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artiklarna 38c och 38d i MiFIR). kan också delegera specifika tillsynsuppgifter till nationella behöriga myndigheter (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38o i MiFIR). är behörig myndighet enligt MiFIR (1 kap. 1 § andra stycket lagen om värdepappersmarknaden). Genom de ändringar som har gjorts genom ändringsförordningen ska överta ansvaret för auktorisation och tillsyn av vissa leverantörer av datarapporteringstjänster i och med att ska vara behörig myndighet för dem enligt MiFIR. De nationella behöriga myndigheterna ska dock även i fortsättningen ha ansvaret för övriga uppgifter som åligger behöriga myndigheter enligt MiFIR. bör därför även i fortsättningen vara behörig myndighet enligt MiFIR. kommer därmed att ha de uppgifter som en nationell behörig myndighet ska ha enligt MiFIR i lydelsen enligt ändringsförordningen. anser att det inte är lämpligt med delat tillsyns- ansvar mellan och och att bör behålla det fulla ansvaret för tillsynen av datarapporteringstjänster. Regeringen konstaterar att genom de ändringar i MiFIR som har gjorts 2020/21:24 genom ändringsförordningen regleras tillsynsansvaret i bestämmelser i som är direkt tillämpliga. Enligt de nya bestämmelser som har införts i MiFIR ska kommissionen anta en delegerad akt med kriterier för att identifiera sådana APA-leverantörer och ARM-leverantörer som på grund av sin begränsade relevans för den inre marknaden fortsatt ska om- fattas av auktorisation och tillsyn av en medlemsstats behöriga myndighet. Kommissionen ska bl.a. beakta i vilken utsträckning tjänsterna tillhanda- hålls värdepappersföretag som är auktoriserade i endast en medlemsstat, antalet händelserapporter eller transaktioner och huruvida APA-leveran- tören eller ARM-leverantören är en del av en grupp finansmarknadsaktörer med gränsöverskridande verksamhet (artikel 4.2.b i ändringsförordningen, artikel 2.3 i MiFIR). Det är således möjligt att kan komma att få ansvaret för tillsynen över en APA-leverantör eller ARM-leverantör i . Om en enhet står under Esmas tillsyn för någon tjänst som den tillhandahåller i egenskap av en leverantör av datarapporteringstjänster enligt MiFIR ska ingen av dess verksamheter som APA-leverantör eller ARM-leverantör undantas från tillsyn av (artikel 4.2.b i ändrings- förordningen, artikel 2.3 tredje stycket i MiFIR). För det fall en APA- leverantör eller ARM-leverantör också har andra tillstånd, t.ex. som värde- pappersbolag eller börs, är det även möjligt att och Finansinspek- tionen kommer att ha ett delat tillsynsansvar över bolaget. Kommissionen har ännu inte antagit den delegerade akten. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om värdepappersmark- naden om tillsyn och möjligheter att ingripa mot leverantörer av datarapporteringstjänster ska ändras så att de gäller bara i förhållande till leverantörer av datarapporteringstjänster som Finans- inspektionen är behörig myndighet för enligt EU:s förordning om marknader för finansiella instrument. Det ska införas en upplysnings- bestämmelse i lagen om att bestämmelser om återkallelse av tillstånd för leverantörer av datarapporteringstjänster finns i förordningen. Bestämmelser i lagen om återkallelse av tillstånd som motsvarar dem i förordningen ska ändras så att de inte gäller för leverantörer av data- Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt MiFID II ska varje medlemsstat utse de behöriga myndigheter som ska fullgöra var och en av de uppgifter som föreskrivs i MiFIR och i det direktivet (artikel 67). värdepappersmarknaden är (och i särskilt angivna fall ) behörig myndighet (1 kap. 4 b §). enligt MiFID II ge de behöriga myndigheterna vissa tillsynsbefogenheter (artikel 69) och vissa möjligheter att ingripa genom sanktioner (artikel 70). Dessa regler i direktivet har genomförts i svensk rätt genom bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden (23 och 25 kap.). Som redovisas i avsnitt 5.3.3 har definitionen av behörig myndighet i MiFIR ändrats så att är behörig myndighet för auktorisation och tillsyn av leverantörer av datarapporteringstjänster, utom i fråga om APA- leverantörer och ARM-leverantörer som omfattas av auktorisation och tillsyn av en medlemsstats behöriga myndighet. Det innebär att det är som ska ha de tillsynsbefogenheter och möjligheter att ingripa ifråga om CTP-leverantörer samt vissa APA- och ARM-leverantörer som de nationella behöriga myndigheterna har haft. De nationella behöriga myndigheterna ska dock även i fortsättningen ha ansvaret för övriga uppgifter som åligger behöriga myndigheter enligt MiFIR. Som en följd av de nya befogenheter och uppgifter som ska ha ifråga om leverantörer av datarapporteringstjänster har det även gjorts ändringar i reglerna i MiFID II om vilka företag som omfattas av nation- ella behöriga myndigheters möjligheter att ingripa genom administrativa sanktioner och andra åtgärder vid överträdelser av det direktivet eller MiFIR (artikel 1.5 b och c i ändringsdirektivet, artikel 70.4 och 70.6 i MiFID II). Det har även gjorts ändringar i reglerna om skyldighet för revisorer att i vissa fall underrätta behöriga myndigheter om uppgifter eller beslut som de har fått kännedom om under sitt uppdrag (artikel 1.7 i ändringsdirektivet, artikel 77.1 i MiFID II). har det införts ett krav på att medlemsstaterna ska säkerställa att de behöriga myndigheterna, om de ansvarar för auktorisation och tillsyn av en APA-leverantörs eller en ARM-leverantörs verksamhet enligt MiFIR, övervakar verksamheten så att de kan bedöma om de villkor för verksamheten som föreskrivs i den förordningen uppfylls (artikel 1.3 i ändringsdirektivet, artikel 22 andra stycket i MiFID II). Medlemsstaterna ska även säkerställa att lämpliga åtgärder vidtas så att de behöriga myndigheterna kan få tillgång till den information som krävs för att kunna bedöma om APA-leverantören eller ARM-leverantören uppfyller dessa krav. Eftersom befogenheter som behörig myndighet när det gäller tillsyn över och möjligheter att ingripa mot svenska leverantörer av datarapporteringstjänster har inskränkts genom de ändringar som har gjorts genom ändringsförordningen bör bestämmelserna i lagen om värde- pappersmarknaden om tillsyn och ingripanden ändras på motsvarande sätt. Ovan nämnda ändringar i MiFID II behöver också genomföras i svensk rätt. De bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden som rör Finans- inspektionens tillsyn (23 kap.) och inspektionens möjligheter att ingripa (25 kap.) bör därför ändras så att de kompletterar de ändrade bestämmel- serna i MiFIR och genomför ändringarna i MiFID II. Genom ändringsförordningen har det införts bestämmelser i om återkallelse av auktorisation för leverantörer av datarapporteringstjänster (artikel 4.6 i ändringsförordningen, artikel 27e i MiFIR). Eftersom bestäm- melserna om återkallelse i förordningen är direkt tillämpliga i medlems- staterna, bör de bestämmelser i lagen som motsvarar dem ändras så att de inte gäller för leverantörer av datarapporteringstjänster. Det bör också in- föras en upplysningsbestämmelse i lagen om att bestämmelser om åter- kallelse av tillstånd för leverantörer av datarapporteringstjänster finns i MiFIR. 2020/21:24 5.4 5.4.1Krav på tillstånd för att inhämta information bör inte införas Regeringens bedömning: Det bör inte införas något krav på att Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten ska inhämta till- stånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan den begär in uppgifter om tele- eller datatrafik. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning Som beskrivs i avsnitt 5.3.3 innebär ändringsförordningen att inom ramen för MiFIR ska vara behörig myndighet för tillsyn över datarapport- eringstjänster, utom sådana APA-leverantörer och ARM-leverantörer som är undantagna från Esmas tillsyn och i stället ska stå under tillsyn av en (artikel 4.2 i artikel 2.1.18 och 2.3 i MiFIR). Det innebär bl.a. att vid utövandet av tillsynen ska ha de befogenheter som anges i avdelning VIa i MiFIR (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artiklarna 38a–i MiFIR). befogenheter som tilldelas , någon av dess tjänstemän eller någon annan av bemyndigad person får dock inte användas för att kräva att konfidentiella uppgifter eller handlingar lämnas ut (artikel 38a i MiFIR). För att fullgöra sina skyldigheter enligt MiFIR får begära informa- tion från personer som tillhandahåller datarapporteringstjänster och per- soner som kontrollerar dessa (artikel 38b 1 a i MiFIR), ledningen för sådana personer (artikel 38b.1 b i MiFIR) samt revisorer för och rådgivare till sådana personer (artikel 38b.1 c i MiFIR). utredningar av samtliga ovan angivna personer (artikel 38c 1 i MiFIR). När sådana utredningar genomförs kan bl.a. inhämta kopior på hand- lingar och uppgifter om tele- och datatrafik samt höra fysiska eller Medlemsstaterna har enligt MiFIR möjlighet att införa krav på att ska ansöka om tillstånd från en rättslig myndighet enligt nationell rätt för att få begära in uppgifter om tele- eller datatrafik (artikel 38c.5). Något krav på tillstånd bör inte införas Frågan om det skulle införas ett krav på att ska inhämta tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet för att få begära in uppgifter om tele- eller datatrafik behandlades även vid införandet av lagen (2013:287) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Regeringen framhöll då att det inte finns någon skyldighet för att begära tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan inspektionen begär in från andra än dem 2012/13:72 s. 25 f.). Regeringen ansåg att det därför inte fanns skäl Prop. 2020/21:24 att föreskriva en annan ordning avseende , som endast får begära in uppgifter från en begränsad personkrets. Vidare konstaterade regeringen att Esmas möjligheter att begära in uppgifter också begränsas av det skydd som föreskrivs i och rådets förordning (EU) nr 648/2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (i det följande kallad förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister) för sådan information och sådana handlingar som omfattas av rättsliga privilegier (artikel 60). Information och handlingar som omfattas av rättsliga privilegier torde t.ex. innefatta information eller handlingar som är sekretessbelagda enligt lag eller som är skyddade enligt tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. I den mån ändå skulle komma att ta del av sådan information eller sådana handlingar ansåg regeringen att det fick förutsättas att informationen inte utnyttjas och handlingarna återlämnas. Regeringen gjorde motsvarande bedömning även i fråga om uppgifter som begär in enligt några andra EU-för- ordningar på värdepappersmarknadsområdet (se prop. 2011/12:40 s. 21 f., prop. 2018/19:38 s. 34 f. och prop. 2019/20:37 s. 38 f.). Inte heller enligt de nya bestämmelserna i får använda de nu aktuella befogenheterna för att kräva att konfidentiella uppgifter eller handlingar lämnas ut (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38a i MiFIR). Det finns därför inte skäl att göra någon annan bedömning än den som tidigare gjorts i motsvarande fråga. Det bör därför inte införas något krav på att ska inhämta tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan begär in uppgifter enligt MiFIR. Regeringens förslag: ska få begära handräckning av för att en platsundersökning enligt EU:s förordning om marknader för finansiella instrument ska kunna genomföras. Vid handräckning ska bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande gälla. Om begär det, ska inte i förväg underrätta den som kon- trollen ska genomföras hos. Regeringens bedömning: Det bör inte införas något krav på tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan det genomförs en platsundersökning eller innan handräckning lämnas vid en plats- undersökning. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. Kronofogdemyndig- heten anser att det bör övervägas om grundavgift ska få tas ut även när handräckning sker utan att det finns en exekutionstitel och att myndigheten bör få täckning för kostnaden som är förknippad med handläggningen av målet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Enligt de nya bestämmelser som har införts i MiFIR genom ändrings- förordningen ska bl.a. ha möjlighet att genomföra nödvändiga plats- undersökningar i företagslokaler som tillhör de personer som tillhanda- håller datarapporteringstjänster och personer som kontrollerar dessa, ledningen för sådana personer samt revisorer för och rådgivare till sådana personer (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38d.1 i MiFIR). En platsundersökning innebär bl.a. att tjänstemän och andra personer som bemyndigat att genomföra en sådan undersökning ska få till- träde till alla företagslokaler som tillhör de personer som är föremål för ett utredningsbeslut som antagits av . Dessa har därvid befogenhet att granska relevanta handlingar, ta eller begära in kopior, begära muntliga eller skriftliga förklaringar, höra varje fysisk eller juridisk person som samtycker till det och begära in uppgifter om tele- och datatrafik. Personal från har även befogenhet att, och i den omfattning det är nödvändigt för undersökningen, försegla företagslokaler, räkenskaper och affärshandlingar. ska anmäla undersökningen till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där undersökningen ska genom- föras. Om det krävs för undersökningens korrekta genomförande och effektivitet får genomföra den utan att först informera den som är föremål för undersökningen. En förutsättning för att undersökningen ska kunna genomföras är att den nationella behöriga myndigheten har bekräf- tat att myndigheten inte invänder mot den (artikel 38d.3 i MiFIR). Den som berörs av en platsundersökning som utför är vid vite skyldig att underkasta sig den (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38d.5 i MiFIR). För det fall den berörda parten motsätter sig en av beslutad platsundersökning ska den nationella behöriga myndigheten lämna nöd- vändigt bistånd för att undersökningen ska kunna genomföras och vid behov ska handräckning från verkställande myndighet begäras (artikel 38d.8 i MiFIR). Den behöriga myndigheten ska även, för det fall det enligt nationella bestämmelser krävs särskilt tillstånd från en rättslig myndighet för att genomföra en platsundersökning eller lämna hand- räckning, ansöka om ett sådant tillstånd (artikel 38d.9 i MiFIR). En bestämmelse om handräckning bör införas För att ska leva upp till sina åligganden enligt MiFIR ska den nationella behöriga myndigheten, dvs. , kunna begära handräckning av en verkställande myndighet om någon motsätter sig plats- undersökning. Det behöver därför införas en bestämmelse om detta i lagen om värdepappersmarknaden. Bestämmelsen bör utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelser om handräckning i lagen (2019:277) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om transparens i trans- aktioner för värdepappersfinansiering och om återanvändning (2 kap. 2 §) och lagen (2019:1215) med kompletterande bestämmelser till EU:s förord- ning om värdepapperisering (2 kap. 3 §). Det innebär att Kronofogde- myndigheten bör vara den myndighet som ska lämna handräckning för att platsundersökning ska kunna genomföras. Vid handräckning bör bestämmelserna i utsökningsbalken om verk- ställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande gälla. Eftersom ska kunna genomföra plats- kontroller utan att i förväg meddela den som kontrollen avser (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38d.3 i MiFIR), bör det i lagen anges att har möjlighet att begära att inte ska underrätta den hos vilken platsundersökning ska genomföras innan verkställighet sker. har med stöd av utsökningsbalken befogenhet att vidta behövliga tvångsåtgärder och kan vid behov begära biträde av (2 kap. 17 § utsökningsbalken och 3 kap. 3 § utsök- ningsförordningen [1981:981]). påpekar att det bör övervägas om grundavgift ska få tas ut även när handräckning sker utan att det finns en exekutions- titel och att myndigheten bör få täckning för kostnaden som är förknippad med handläggningen av målet. Enligt förslaget ska få begära handräckning av för att en platsundersök- ning enligt MiFIR ska kunna genomföras. Det innebär att det inte är fråga om verkställighet av ett beslut om handräckning och verkställigheten grundar sig då inte på en exekutionstitel. har i sådana fall inget stöd att påföra grundavgift i ärendet (5–6 §§ förordningen [1992:1094] om avgifter vid ). Förslaget förväntas inte medföra att platsundersökningar kommer att ske med någon större frekvens. Handräckning i samband med platsundersök- ning aktualiseras dessutom bara om företaget i fråga motsätter sig åt- gärden. Detta bedöms inte komma att ske annat än i sällsynta undantags- fall. I tidigare lagstiftningsärenden där det föreslagits motsvarande möjlig- het för att begära handräckning har det inte föreslagits att ska få ta ut en avgift (se prop. 2011/12:40, prop. 2018/19:38 och prop. 2019/20:37). Regeringen anser att det saknas skäl att göra en annan bedömning i detta lagstiftningsärende. Något krav på tillstånd för platsundersökning eller handräckning bör inte införas Vid införandet av lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s för- ordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister gjorde regeringen bedömningen att något krav på tillstånd för plats- undersökning eller handräckning inte skulle införas. Regeringen uttalade i samband därmed att det följer av förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (artikel 63.9) att en domstolsprövning i så fall ska avse äktheten i Esmas beslut samt användningen av tvångs- åtgärder och att det inte får avse behovet av platsundersökning (prop. 2012/13:72 s. 27 f.). Regeringen konstaterade att behovet av platsunder- sökning dock kan prövas av Europeiska unionens domstol. Med hänsyn till den begränsade prövning som kan ske i nationell domstol eller hos annan rättslig myndighet och då ett beslut om platsundersökning kan överklagas i annan ordning framstod det enligt regeringens bedömning inte som motiverat att införa krav på nationell prövning i domstol eller vid annan rättslig myndighet. Regeringen påpekade även att Esmas möjlighet att begära platsundersökningar, och därmed utrymme att begära handräckning, är begränsad av de skydd som föreskrivs i förord- ningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister och 2020/21:24 som innebär att inte får använda sig av några utredningsbefogenheter för att avkräva sådan information och sådana handlingar som omfattas av rättsliga privilegier (artikel 60). Regeringen konstaterade att det av detta följer att några platsundersökningar inte får göras om detta skulle leda till röjandet av sådan information som omfattas av rättsligt skydd. De nu aktuella bestämmelser som har införs i MiFIR (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38d i MiFIR) motsvarar dem i förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (artikel 60). Det finns inte skäl att göra någon annan bedömning än den som gjordes när lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister infördes. Det bör därför inte införas något krav på tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan det genomförs en platsundersökning eller innan handräckning lämnas vid en platsundersökning enligt MiFIR. Regeringen har tidigare i flera lagstiftningsärenden gjort motsvarande bedömning (se prop. 2011/12:40 s. 23–25, prop. 2018/19:38 s. 35–38 och prop. 2019/20:37 s. 40–42). Regeringens bedömning: Det följer direkt av bestämmelserna i förordning om marknader för finansiella instrument att Finans- inspektionen, i egenskap av behörig myndighet enligt den förordningen, på begäran av Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten, ska vidta vissa åtgärder för att stödja denna. Bestämmelserna i förord- ningen kräver inte några lagstiftningsåtgärder. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Enligt de nya bestämmelser i som har införts genom ändringsförordningen ansvarar för auktorisation och tillsyn av leverantörer av datarapporteringstjänster, utom för APA-leverantörer och ARM-leverantörer med de undantag som anges i artikel 2.3 i MiFIR (artikel 4.2 a i i ändringsförordningen, artikel 2.1.18 i MiFIR). får dock delegera specifika tillsynsuppgifter till en nation- ell behörig myndighet (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38o i MiFIR). får också begära bistånd vid en platsundersökning av de tjänstemän som är anställda vid, bemyndigade eller utsedda av den behöriga myndigheten (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38d.6 i MiFIR). Det följer således direkt av MiFIR att , i egen- skap av behörig myndighet enligt den förordningen, på begäran av , ska vidta vissa åtgärder för att understödja . Mot den bakgrunden föranleder de nu aktuella bestämmelserna i inte några lagstiftnings- åtgärder. Verkställighet av Esmas beslut om avgifter och Regeringens förslag: Beslut om avgifter eller viten enligt EU:s för- ordning om marknader för finansiella instrument ska få verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstryker förslaget eller har inget att invända mot det. efterfrågar ett för- tydligande om myndighetens verkställighet av Esmas beslut om sanktions- avgifter och viten ska hanteras som enskilda mål eller som allmänna mål. Skälen för regeringens förslag: Enligt de nya bestämmelser som har införts i MiFIR genom ändringsförordningen ska Esmas beslut om sanktionsavgifter och viten enligt den förordningen vara verkställbara (artikel 4.7 i ändringsförordningen, artikel 38j.4 i MiFIR). Verkställig- heten ska följa de förfaranderegler som gäller i den medlemsstat inom vars territorium den sker. Beslut om avgifter eller viten enligt MiFIR bör därför få verkställas enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Regeringen har tidigare gjort motsvarande bedöm- ning i andra lagstiftningsärenden i fråga om verkställighet av Esmas beslut (se prop. 2011/12:40 s. 24 f., prop. 2012/13:72 s. 28 f., prop. 2018/19:38 s. 39 f. och prop. 2019/20:37 s. 43 f.).