prop · H70374 · 2020-02-04 00:00:00 — För de uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang som tar emot från andra medlemsstater genom automatiskt utbyte av upplysningar gäller sekretess enligt 27 kap. 5 § andra stycket OSL, i den utsträckning sekretess inte gäller direkt med stöd av 27 kap. 1 eller 2 § OSL (se nedan). ska emellertid också kunna använda uppgifterna om rapporteringspliktiga arrangemang för skattekontroll, t.ex. för att göra riskbaserade urval för skatterevisioner eller andra utredningsåtgärder för kontroll eller för att kontrollera att andra uppgifter som ska lämnas till ledning för beskattningen faktiskt lämnats och är korrekta. I sådan verksamhet gäller sekretess för uppgifterna antingen enligt 27 kap. 1 § första stycket eller enligt 27 kap. 2 § 1 OSL, beroende på om åtgärderna ingår som ett led i ett ärende om t.ex. bestämmande av skatt eller om det är ett fristående förfarande. Detta gäller både i fråga om uppgifter som får direkt från uppgiftsskyldiga i och uppgifter som får från andra medlemsstater genom automatiskt utbyte av upplysningar. ska slutligen kunna använda uppgifterna för analys av risker i skattesystemet, dvs. mer allmänna analyser av skattesystemet som kan leda t.ex. till rättsliga ställningstaganden från myndigheten eller att myndigheten uppmärksammar lagstiftaren på att det kan behöva göras en viss ändring. menar att utredningens förslag i stället tyder på att uppgifterna avser en ny verksamhet och att det saknas bestämmelser om sekretess för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden i sådan verksamhet. Uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden kan ha relevans i inledningsfasen av denna analysverksamhet. Som redan nämnts kommer att få behandla de uppgifter som lämnas om rapporteringspliktiga arrangemang i beskattningsdatabasen. Om uppgifterna lämnas elektroniskt får de enligt regeringens mening anses tillföras ett ärende om förande av eller uttag ur beskattningsdatabasen. Enligt uppgift från kommer den nu aktuella analysen att ske i beskattningsdatabasen. Det innebär att sekretess alltjämt kommer att råda för uppgifterna enligt 1 § andra stycket OSL när analysarbetet utförs. Det kan emellertid inte uteslutas att uppgifterna i något fall kommer att lämnas i ett annat format än elektroniskt. Även om uppgifterna därefter kommer att tillföras beskattningsdatabasen är det tveksamt om uppgifterna i dessa fall redan från början kan anses ingå i verksamheten som består i förande av och uttag ur beskattningsdatabasen. Även om DAC 6 tillåter att använder uppgifterna som inhämtas enligt de föreslagna bestämmelserna i 33b kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL även för andra syften, är det överordnade syftet, som nämnts, att de ska lämnas till andra medlemsstater genom automatiskt utbyte av upplysningar. Enligt regeringens bedömning omfattas de uppgifter som ska lämnas om rapporteringspliktiga arrangemang enligt 33 b kap. SFL därför även av sekretess enligt 27 kap. 5 § OSL. 2019/20:74 får i enskilda fall även inhämta uppgifter som behöver för att kunna kontrollera uppgiftsskyldigheten (se t.ex. 37 kap. 6 § första stycket SFL). I verksamhet som avser sådan kontroll gäller sekretess enligt 27 kap. 2 § första stycket 1. Propositionens förslag innebär bl.a. att en ny särskild avgift, en rapporteringsavgift, införs (se avsnitt 6). Enligt 27 kap. 1 § tredje stycket OSL jämställs med skatt bl.a. vissa särskilda avgifter som tas ut enligt skatteförfarandelagen. Rapporteringsavgift som, i enlighet med vad som sagts, också är en särskild avgift, bör i sekretesshänseende behandlas på samma sätt. Regeringen föreslår därför, i likhet med utredningen, att 27 kap. 1 § tredje stycket OSL kompletteras så att skattesekretessen även omfattar rapporteringsavgift. Tystnadsplikten avseende rapporterings- avgift inskränker därmed rätten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihets- förordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter (27 kap. 10 § OSL). Regeringen bedömer att den inskränkningen av rätten att meddela och offentliggöra uppgifter är motiverad också avseende rapporteringsavgiften. Av 27 kap. 6 § OSL följer emellertid bl.a. att sekretessen enligt 1 § inte gäller beslut varigenom skatt bestäms. Det innebär att sekretessen alltså inte kommer att gälla beslut om rapporteringsavgift. Förslaget innebär en ändring i 27 kap. 1 § OSL. Regeringens bedömning: Den behandling av personuppgifter som förslagen ger upphov till är förenlig med EU:s dataskyddsförordning. Utöver den ändring som föreslås i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet behöver det inte införas någon ytterligare reglering om personuppgiftsbehandling. Regeringens förslag: ska i beskattningsdatabasen få behandla uppgifter som behövs för handläggning enligt det föreslagna skatteförfarandelagen om uppgiftsskyldighet avseende Utredningens bedömning och förslag överensstämmer med Remissinstanserna: anser att utredningen inte redovisar den rättsliga grunden för behandling av personuppgifterna eller i övrigt tydliggör hur uppgifterna får behandlas. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Förslagen i denna proposition innebär att ytterligare en uppgiftsskyldighet införs i skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. som regleras i det föreslagna 33 b kap. SFL, innebär att rådgivare eller användare av rapporteringspliktiga arrangemang ska lämna vissa angivna uppgifter avseende dessa arrangemang till . ska sedan utbytas med andra medlemsstater inom EU. som ska lämnas till kan nämnas nödvändiga identifikations- uppgifter för rådgivare och användare och även för andra personer som sannolikt kommer att beröras av arrangemanget (33 b kap. 16 § första stycket 1 och 8 SFL). Det står därför klart att förslagen kan ge upphov till en sådan personuppgiftsbehandling, först av de uppgiftsskyldiga (rådgivare eller användare) för att de ska kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet och sedan av i beskattningsdatabasen, som omfattas av och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan kallad EU:s dataskyddsförordning. Dataskyddsförordningen är i alla delar bindande och direkt tillämplig i samtliga EU:s medlemsstater. Förordningen, som utgör den generella regleringen av person- uppgiftsbehandling inom EU, tillåter och förutsätter ibland att medlemsstaterna kompletterar förordningen med nationell lagstiftning. För personuppgiftsbehandling i beskattningsverksamheten finns lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet som innehåller bestämmelser som kompletterar EU:s dataskyddsförordning. Förutom vid behandling av personuppgifter om enskilda personer gäller vissa bestämmelser i lagen även vid behandling av uppgifter om juridiska personer (se 1 kap. 1 § andra stycket). Den rättsliga grunden för behandlingen hos de uppgiftsskyldiga är i första hand att den är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse (dvs. att lämna uppgifter om rapporteringspliktiga arrangemang till ) på det sätt som anges i artikel 6.1 c i EU:s dataskyddsförord- ning. Den aktuella grunden för behandlingen är vidare fastställd i den nationella rätten på det sätt som krävs enligt artikel 6.3 i dataskyddsförord- ningen. Den rättsliga grunden är fastställd i 33 b kap. SFL. När de uppgiftsskyldiga har lämnat de uppgifter till som anges i föreslagna 33 b kap. 16 § SFL behöver myndigheten behandla personuppgifterna i beskattningsdatabasen. Med anledning av det som anför kan följande nämnas. åläggs enligt förslaget till 12 d § lagen (2012:843) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning (förkortad lagen om administrativt samarbete) en skyldighet att överföra uppgifterna till behöriga myndigheter i andra medlemsstater och till Europeiska kommissionen genom automatiskt utbyte av upplysningar. Den rättsliga grunden för personuppgiftsbehandlingen i denna del är således att den är nödvändig för att ska fullgöra en rättslig förpliktelse (artikel 6.1 c i dataskyddsförordningen). Vidare behöver kunna behandla uppgifterna för att genomföra adekvata analyser av risker i skattesystemet (jfr 33 b kap. 2 § SFL). Behandlingen är även nödvändig för att ska kunna genomföra riskbaserade urval för skatterevisioner eller andra utredningsåtgärder för kontroll (se t.ex. 41 kap. 3 § och 37 kap. 6 § SFL). Den rättsliga grunden för behandlingen hos är således också att den är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning på det sätt som anges i artikel 6.1 e i dataskydds- förordningen. De aktuella grunderna för behandlingen är vidare fastställda 2019/20:74 i den nationella rätten på det sätt som krävs enligt artikel 6.3 i dataskydds- förordningen. De rättsliga grunderna är fastställda såväl i lagen om administrativt samarbete som i skatteförfarandelagen. De närmare ändamålen för behandlingen liksom andra relevanta bestämmelser finns i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. De uppgifter som kommer att behandlas är inte sådana känsliga person- uppgifter som avses i artikel 9.1 i EU:s dataskyddsförordning. Av 1 kap. 4 § 4 lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet framgår att uppgifter får behandlas för att tillhandahålla information som behövs hos för revision och annan analys- eller kontrollverksamhet. Av 1 kap. 4 § 7 samma lag framgår att uppgifter även får behandlas för att tillhandahålla information som behövs hos för fullgörande av ett åliggande som följer av ett för bindande internationellt åtagande (i detta fall åtagandet enligt Rådets direktiv [EU] 2018/822 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning som rör rapporteringspliktiga gräns- överskridande arrangemang, förkortat DAC 6) att överföra uppgifterna genom automatiskt utbyte av upplysningar. Det kan ifrågasättas om inte den behandling av uppgifter som den föreslagna regleringen i 33 b kap. SFL ger upphov till hos i sin helhet omfattas av berörda ändamål. Den eventuella behandling av personuppgifter som kan komma att ske initialt i samband med analyser av risker i skattesystemet skulle exempelvis kunna omfattas av ändamålet annan analysverksamhet (se avsnitt 8). För att säkerställa att uppgifterna får behandlas för berörda ändamål anser regeringen dock att det bör införas en ny ändamålsbestämmelse i 1 kap. 4 § lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet som uttryckligen anger att upp- gifter även får behandlas för att tillhandahålla information som behövs hos för handläggning enligt 33 b kap. SFL. Av 2 kap. 2 § lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet framgår vidare att i beskattningsdatabasen får uppgifter behandlas om personer som omfattas av verksamhet enligt 1 kap. 4 § 1–9. Av bestämmelsen framgår också att uppgifter om andra personer får behandlas om det behövs för handläggningen av ett ärende. I 2 kap. 3 § samma lag och i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet finns bestämmelser om vilka uppgifter som får behandlas i beskattningsdatabasen. Av 2 § förordningen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet framgår att uppgifter som behövs bl.a. för handläggning av ärenden enligt skatteförfarandelagen och lagen om administrativt samarbete får behandlas i beskattningsdatabasen. De uppgifter som kommer att behöva behandla med anledning av förslagen täcks av de ovan angivna bestämmelserna. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att den personuppgiftsbehand- ling som förslagen ger upphov till är förenlig med EU:s dataskyddsförord- ning. Bortsett från den ändring som föreslås i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet utgör den befintliga regleringen på personuppgiftsområdet en tillräcklig reglering för den personuppgiftsbehandling som kan komma att ske med anledning av I övrigt behöver det således inte införas någon ytterligare Prop. 2019/20:74 reglering om denna behandling. Förslaget innebär en ändring i 1 kap. 4 § lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. Regeringens förslag: Samtliga lagar träder i kraft . För rådgivare som utformar, marknadsför, organiserar eller tillhandahåller ett rapporteringspliktigt arrangemang tillämpas ändringarna i skatteförfarandelagen på rapporteringspliktiga arrange- mang som rådgivaren har tillgängliggjort, som har blivit klart för genomförande, eller där genomförandet av arrangemanget påbörjats, efter ikraftträdandet. För rådgivare som åtagit sig att bidra till att utforma, marknadsföra, organisera, tillhandahålla eller ha hand om genomförandet av ett rapporteringspliktigt arrangemang tillämpas ändringarna i skatteförfarandelagen på rapporteringspliktiga arrangemang som rådgivaren har tillhandahållit sina tjänster inom ramen för, efter ikraftträdandet. För användare tillämpas ändringarna i skatteförfarandelagen på rapporteringspliktiga arrangemang som har tillhandahållits användaren, som har blivit klart för genomförande av användaren eller där användaren har påbörjat genomförandet av arrangemanget, efter ikraftträdandet. Ändringarna i skatteförfarandelagen tillämpas även på rapporterings- pliktiga arrangemang där genomförandet av arrangemanget har påbörjats efter och före ikraftträdandet. Bestäm- melserna i skatteförfarandelagen om rapporteringsavgift tillämpas dock inte på sådana arrangemang. Uppgifter om sådana arrangemang ska ha kommit in till . ska lämna upplysningar enligt lagen om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning om rapporteringspliktiga arrangemang där genomförandet av arrange- manget har påbörjats efter och före ikraftträdandet, . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I fråga om arrangemang som innefattar användning av ett förvärvat företags underskott föreslår utredningen vissa begränsningar i fråga om uppgiftsskyldighet där det första steget i arrangemanget har genomförts efter och före ikraftträdandet. Samma begränsningar föreslår utredningen också ska gälla i fråga om vilka uppgifter ska lämna till andra medlemsstater och Europeiska Remissinstanserna: uppfattar förslaget som tillämpningen på arrangemang där det första steget i arrangemanget har genomförts efter och före ikraftträdandet inte gäller i fråga om arrangemang som har påverkan på rapporteringsskyldigheten vid automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. direktivet i denna del motsvarar Model Mandatory Disclosure Rules for CRS Avoidance Arrangements and Opaque Offshore Structures och att medlemsstaterna kan använda som en källa till illustration eller tolkning av rådets direktiv (EU) 2018/822 av den om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang (förkortat DAC 6) i denna del. modellregel 2.7 föreskriver att uppgifter ska lämnas om arrangemang som genomförts efter . Skälen för regeringens förslag: I artikel 2 i DAC 6 föreskrivs att medlemsstaterna ska tillämpa de bestämmelser som antas i enlighet med rapporteringspliktiga arrangemang och de föreslagna ändringarna i skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, bör därför träda i kraft Det är först efter ikraftträdandet av den nya lagen om rapporterings- pliktiga arrangemang och ändringarna i skatteförfarandelagen som det kan bli aktuellt för att behandla uppgifter om rapporterings- pliktiga arrangemang i beskattningsdatabasen eller att inleda ett ärende om rapporteringsavgift enligt 49 c kap. SFL. Eftersom ändringarna i lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattnings- verksamhet och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) avser dessa förfaranden bör även de träda i kraft . Av DAC 6 framgår att det automatiska utbytet av upplysningar ska äga rum inom en månad från slutet av det kvartal under vilket upplysningarna De första upplysningarna ska utbytas 2020 (artikel 8ab.18 i rådets direktiv /16/EU om administrativt samarbete i fråga om beskattning och om upphävande av direktiv 77/799/EEG, förkortat DAC). Regeringen finner dock inte skäl att bestämma ett senare ikraftträdandedatum för bestämmelserna om skyldigheter att lämna uppgifterna till andra medlemsstater och Europeiska kommissionen än det som gäller för övriga bestämmelser. Även ändringarna i lagen (2012:843) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning bör således träda i kraft den Eftersom bestämmelserna ska tillämpas i medlemsstaterna från den , bör utgångspunkten vara att den uppgiftsskyldighet som följer av ändringarna i skatteförfarandelagen ska gälla om någon omständighet som utlöser uppgiftsskyldigheten har inträffat efter det att ändringarna har trätt i kraft. Vilka omständigheter som utlöser uppgiftsskyldigheten beror delvis på vilken kategori av uppgiftsskyldiga det rör sig om. föreslagna bestämmelserna i 33 b kap. 19 § SFL framgår att uppgifts- skyldighet för en rådgivare bl.a. kan utlösas av att ett arrangemang görs tillgängligt eller att genomförandet av arrangemanget påbörjas. För rådgivare som utformar, marknadsför, organiserar eller tillhanda- håller ett rapporteringspliktigt arrangemang bör ändringarna i skatteför- farandelagen tillämpas på rapporteringspliktiga arrangemang som rådgivaren har tillgängliggjort, som har blivit klara för genomförande, eller där genomförandet av arrangemanget har påbörjats, efter ikraft- trädandet. För rådgivare som åtagit sig att bidra till att utforma, marknadsföra, organisera, tillhandahålla eller ha hand om genomförandet av ett rapporteringspliktigt arrangemang bör ändringarna i skatteförfarandelagen tillämpas på rapporteringspliktiga arrangemang som rådgivaren har tillhandahållit sina tjänster inom ramen för, efter ikraftträdandet. För användare bör ändringarna i skatteförfarandelagen tillämpas på rapporteringspliktiga arrangemang som har tillhandahållits användaren, som har blivit klara för genomförande av användaren eller där användaren har påbörjat genomförandet av arrangemanget, efter ikraftträdandet. I detta sammanhang bör påpekas att den omständigheten att ett befintligt arrangemang ändras kan medföra att ett nytt arrangemang anses ha uppkommit, i vart fall om det rör sig om väsentliga ändringar. Rapporteringsplikt kan således utlösas av att väsentliga ändringar av ett genomfört arrangemang görs efter ikraftträdandet. DAC 6 ställer därutöver krav på medlemsstaterna att föreskriva att uppgifter även ska lämnas om arrangemang där genomförandet av arrangemanget har påbörjats från direktivets ikraftträdande och till och med (artikel 8ab.12 i DAC). Uppgifter ska i dessa fall lämnas . Ändringarna i skatteförfarandelagen bör därför även tillämpas på rapporteringspliktiga arrangemang där genomförandet av arrangemanget har påbörjats efter och före ikraftträdandet. Med anledning av det som anför konstaterar regeringen att DAC 6 inte i någon del ställer krav på att uppgifter ska lämnas avseende arrangemang som har genomförts före . Att delvis kan användas som en källa till illustration eller tolkning av DAC 6 förändrar enligt regeringens bedömning inte detta förhållande. För att uppgiftsskyldiga rådgivare och användare inte ska hamna i en sämre konkurrenssituation än rådgivare och användare i andra medlemsstater bedömer regeringen att den svenska lagstiftningen inte bör gå längre i detta avseende än vad DAC 6 föreskriver. Även om uppgiftsskyldigheten avseende arrangemang som har genomförts efter och före ikraftträdandet inte behöver fullgöras förrän efter det föreslagna ikraftträdandet innebär detta att uppgifter måste lämnas om arrangemang som har genomförts innan ikraftträdandet. För att uppgifter ska kunna lämnas om arrangemang som har börjat genomföras efter torde de uppgifts- skyldiga senast från och med denna tidpunkt löpande behöva dokumentera uppgifter om arrangemangen. DAC 6 föreskriver att medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits avseende skyldighet att rapportera rapporteringspliktiga arrangemang. Sanktionerna ska vara verkningsfulla, proportionella och avskräckande (artikel 25a i DAC). Detta kan läsas som att direktivet ställer krav på att rapporteringsavgift ska kunna tas ut även när föreskrivna uppgifter inte har 2019/20:74 lämnats avseende rapporteringspliktiga arrangemang som har genomförts efter och före ikraftträdandet. Eftersom de uppgiftsskyldiga i de fallen måste vidta åtgärder redan före ikraftträdandet för att senare ha möjlighet att fullgöra uppgiftsskyldigheten, bedömer regeringen dock att bestämmelserna om rapporteringsavgift inte bör tillämpas i fråga om rapporteringspliktiga arrangemang vars genomförande påbörjats före ikraftträdandet. Med hänsyn till kravet i DAC 6 på att sanktionerna ska vara proportionella, får detta enligt regeringens mening anses stå i överensstämmelse med direktivet. Uppgifter om arrangemang där genomförandet av arrangemanget har påbörjats efter och före ikraftträdandet ska enligt DAC 6 lämnas . Uppgifter om sådana arrangemang bör därför ha kommit in till . Enligt DAC 6 ska uppgifter om sådana arrangemang utbytas mellan medlemsstaterna . bör därför lämna upplysningar enligt lagen om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning om sådana arrangemang . De begränsningar i fråga om arrangemang som innefattar användning av ett förvärvat företags underskott som utredningen föreslår föranleds av att utredningens förslag har ett vidare tillämpningsområde än motsvarande bestämmelse i direktivet. Enligt regeringens mening har denna bestäm- melse i sin nu föreslagna lydelse inte ett vidare tillämpningsområde än direktivets bestämmelse (se avsnitt 5.5.2). Sådana begränsningar som utredningen föreslår är därför inte aktuella i detta fall. Regeringen föreslår att det införs en skyldighet för bl.a. skatterådgivare att lämna uppgifter till om gränsöverskridande arrangemang. Regeringens förslag följer i huvudsak förslaget som presenteras av utredningen om informationsskyldighet för skatterådgivare till den del det avser gränsöverskridande arrangemang. I jämförelse med betänkandet (SOU 2018:91) begränsas således regeringens förslag så att det i allt väsentligt inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppfylla kraven i rådets direktiv (EU) 2018/822 av om ändring av direktiv 2011/16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang (förkortat DAC 6), vilket innebär att inhemska arrangemang För att ett arrangemang ska vara rapporteringspliktigt ska det uppvisa minst ett av ett antal fastställda kännetecken (se avsnitt 5.5). De som blir uppgiftsskyldiga är rådgivare och i vissa fall även användare av ett rapporteringspliktigt arrangemang (se avsnitt 5.3). Regeringens förslag om en begränsning av uppgiftsskyldigheten till gränsöverskridande arrangemang medför att konsekvenserna inte blir lika omfattande som de hade blivit med utredningens förslag. konsekvensanalys utgår från utredningens konsekvensanalys, men avgränsas där så är möjligt till de delar den avser gränsöverskridande På motsvarande sätt beaktas remissinstansernas synpunkter Prop. 2019/20:74 i den omfattning som de är relevanta för gränsöverskridande arrangemang. När det gäller utredningens konsekvensanalys finner att den inte uppfyller kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvenser vid regelgivning. Flera remissinstanser har generella synpunkter på utredningens konsekvensanalys. Förvaltningsrätten i , Kammarrätten i , Kammarrätten i , Näringslivets skattedelegation (NSD), (), Företagarna, , byggindustrier, SRF konsulternas förbund, , och anser att utredningen brister i redovisningen av såväl nyttan av förslaget som kostnaderna som det medför.