prop · H703150 · 2020-04-07 00:00:00 — Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med rege- ringens bedömning. Utredningen föreslår en delvis annan lagteknisk struktur. Utredningen har inget författningsförslag om utstationerings- registret men anser att det bör övervägas att komplettera registret med vissa uppgifter. Remissinstanserna: Arbetsdomstolen anser att betänkandet som helhet är av hög kvalitet och väl ägnat att ligga till grund för lagstiftning. akademikers centralorganisation () anser att utredningens förslag överlag är väl förenliga med den svenska kollektivavtalsmodellen och att utredningens förslag i stor utsträckning ryms inom det svenska system som redan gäller för utstationering. Kommuner och Regioner (tidigare Kommuner och Landsting) anser att utredningens förslag är väl avvägda och tillstyrker förslagen. (Juridiska fakultets- styrelsen) instämmer i stora drag med utredningens överväganden och förslag men anför att den svenska arbetsmarknadsmodellen har ställts inför särskilda utmaningar när det gäller genomförandet av på ut- stationeringsområdet. Fakultetsstyrelsen anför också att ändringsdirektivet innebär att balansen mellan tjänsteutövarens och arbetstagarens rättigheter i viss mån förskjuts till arbetstagarens förmån. i (LO) anser att ändringsdirektivet innebär förbättringar för ut- stationerade arbetstagare men att det också innehåller svårtolkade kompromisser. Bland andra (Juridiska fakultets- nämnden) anför att den EU-rättsliga regleringen på utstationeringsområdet är komplex. anser dock att utredarens överväganden framstår som väl underbyggda och balanserade mot bakgrund av upp- draget. Bland andra , Föreningen Byggföretagen i (tidigare Byggindustrier) och Måleriföretagen i anser att ändringsdirektivet gör utstationeringsreglerna än mer komplicerade och mer administrativt betungande, vilket riskerar att få flera negativa konsekvenser. Måleriföretagen i anser att ändrings- direktivet kommer att göra det svårare att använda sig av utstationerad arbetskraft och att problemen kommer att påverka måleribranschen, som i stor utsträckning utgörs av små företag, negativt. Flera remissinstanser anser att genomförandet av direktivet leder till att utstationeringslagen blir svår att överblicka. Bland andra Arbetsdomstolen anser att lagen blir än mer svårtillgänglig med utredningens förslag och rekommenderar en översyn av lagen. () och () anser att en mer övergripande omarbetning krävs eller i vart fall är önsk- värd mot bakgrund av krav på ett effektivt genomförande och transparens. De föreslår att lagen struktureras om så att bestämmelser av olika slag samlas på ett tydligare sätt, t.ex. bestämmelser om uthyrda arbetstagare, långvarigt utstationerade och andra utstationerade arbets- tagare. anser att komplexiteten i regelverket för- stärks när andra lagar hänvisar till utstationeringslagen, t.ex. lagen (2016:1145) om offentlig upphandling. efterlyser mer resonemang om hur de lagändringar som föranleds av ändringsdirektivet förhåller sig till reglerna om offentlig upphandling. () anser att justeringarna i utstationeringslagen påverkar upphandlingslagstiftningen och att en ändring av lönebegreppet i utstationeringssammanhang får till följd att det även måste ändras i upp- handlingssammanhang. anser att kontrollen av bestämmelserna om utstationering är mycket viktig. Bland andra LO och anser att det bör framgå av utstationeringsregistret att det är fråga om uthyrning av arbetstagare och om en arbetstagare har ersatt en annan för att utföra arbete på samma plats. Enligt bör ytterligare uppgifter finnas i utstationeringsregistret, bl.a. om den svenska tjänstemottagaren, om en motiverad anmälan om förlängning har gjorts och om eventuella avbrott i arbetet under en pågående utstationering. Myndigheten anser att det behövs stöd i lag för att myndigheten ska kunna få in nödvändiga uppgifter. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Bland andra anser att det bör framgå av utstationeringsregistret att det är fråga om ut- hyrning av arbetstagare. Förbundet anser att även egenföretagare bör registreras i utstationeringsregistret. TCO och anser att tjänstemottagaren också bör anmälas i registret. TCO anser även att registret bör innehålla uppgift om vilken typ av arbetstagare, arbetare eller tjänstemän, som ska utstationeras. framhåller att anmälan enligt 9.1 a i tillämpningsdirektivet ska innehålla relevanta upp- gifter som krävs för att det ska gå att utföra faktiska kontroller. Som nämnts i avsnitt 3 har vissa myndigheter beretts tillfälle att yttra sig över ett utkast till lagrådsremiss, vars bedömning överensstämmer med bedömningen i rutan. anser att de föreslagna för- ändringarna överlag är bra och välkomnar en förbättrad struktur av hela utstationeringslagen. Arbetsdomstolen framför inte några invändningar mot den förslagna strukturen men har vissa skrivningsförslag och syn- punkter på den redaktionella utformningen av vissa bestämmelser. Skälen för regeringens bedömning Ett ändamålsenligt och effektivt utstationeringsregelverk som skyddar utstationerade arbetstagare och respekterar den fria rörligheten Det är en viktig fråga för regeringen att uppnå mer likabehandling mellan utstationerade och inhemska arbetstagare, med respekt för den fria rörlig- heten av tjänster. Ändringsdirektivet innehåller flera bestämmelser som saknar motsvarighet i svensk rätt, bl.a. vad gäller arbetstagares rätt till villkor utöver den hårda kärnan vid långvarig utstationering. Det behöver därför göras förändringar i svensk rätt för att genomföra ändrings- direktivet. (Juridiska fakultetsstyrelsen) anför innebär ändringsdirektivet att balansen mellan tjänsteutövarens och arbetstagarens rättigheter i viss mån förskjuts till arbetstagarens förmån. Genomförandet av direktivet bör ha som utgångspunkt att utstationerade arbetstagare i så stor utsträckning som möjligt ska likabehandlas med inhemska arbets- tagare, som den fria rörligheten för tjänster respekteras. Bestämmelser i det svenska genomförandet som går utöver vad ändrings- direktivet kräver bör vara motiverade av ett godtagbart allmänintresse, proportionerliga och icke-diskriminerande. Det bör också göras en bedömning av om det finns mindre ingripande alternativ för att uppnå det eftersträvade syftet. Det är också viktigt att det finns en effektiv kontroll över efterlevnaden av utstationeringsreglerna, något som också ger ut- tryck för. Enligt regeringen är det lämpligt att, i samband med att ändrings- direktivet genomförs i svensk rätt, också se över bestämmelserna om anmälningsskyldighet vid utstationering i syfte att förbättra tillsynen och kontrollen över regelverket. Ett genomförande inom ramen för den svenska arbetsmarknadsmodellen och det befintliga systemet i utstationeringslagen Genomförandet av utstationeringsdirektivet i bygger på den svenska arbetsmarknadsmodellen. (Juridiska fakultets- styrelsen) anför att den svenska arbetsmarknadsmodellen kan innebära särskilda utmaningar när det gäller genomförandet av på ut- stationeringsområdet. Enligt regeringen är det en lämplig ordning att systemet bl.a. bygger på att de svenska arbetstagarorganisationerna bevakar att de utstationerande arbetsgivare som finns här följer villkor i svenska kollektivavtal. Även genomförandet av ändringsdirektivet bör ske inom ramen för den modellen. Vidare bör genomförandet som utgångs- punkt ske inom ramen för det gällande systemet för hur utstationerings- direktivet har genomförts i svensk rätt. Som bl.a. anför är ut- redningens förslag överlag väl förenliga med den svenska kollektiv- avtalsmodellen och förslagen ryms i stor utsträckning inom det svenska system som redan gäller för utstationering. på EU-nivå är redan relativt komplicerat. Ändringsdirektivet innehåller flera nya bestämmelser som förutsätter ändringar i utstationeringslagen. Det finns en risk att det gör lagen mer komplicerad och svårtillgänglig. Flera remissinstanser påtalar behovet av en översyn av utstationeringslagen. Arbetsdomstolen anför att de successiva ändringar som har gjorts i utstationeringslagen gör det svårt att överblicka lagens systematik. Ändringsdirektivet bör i huvudsak genomföras i den befintliga ut- stationeringslagen. Det bör göras vissa redaktionella och strukturella förändringar i lagen, utöver vad som föreslås av utredningen. Genom vissa sådana förändringar kan lagen göras tydligare och mer lättöverskådlig utan att lagens materiella innehåll påverkas av åtgärderna i sig. Numreringen av paragraferna i lagen bör därför göras om och lagen bör förses med nya rubriker för att göra den lättare att överblicka. Detta leder i sig till vissa följdändringar av flera paragrafer, som inte innebär någon ändring i sak. Vidare bör vissa bestämmelser som sakligt hör ihop samlas. och Arbetsdomstolen har beretts tillfälle att yttra sig över förslaget på en förändrad struktur av utstationeringslagen. Arbets- miljöverket anser att de föreslagna förändringarna överlag är bra och välkomnar en förbättrad struktur av hela utstationeringslagen. Arbets- domstolen framför inte några invändningar mot den förslagna strukturen men har vissa synpunkter på den redaktionella utformningen av vissa bestämmelser. Ett ytterligare skäl att göra utstationeringslagen så tydlig som möjligt är att, vilket påpekar, det förekommer att andra författningar hänvisar till utstationeringslagen, t.ex. lagen (2016:1145) om offentlig upphandling. efterlyser mer resonemang om hur de lagändringar som motiveras av ändringsdirektivet förhåller sig till reglerna om offentlig upphandling. TCO anser att justeringarna i utstationeringslagen påverkar upphandlingslagstiftningen och att en ändring av lönebegreppet i ut- stationeringssammanhang får till följd att det även måste ändras i upp- handlingssammanhang. Regeringen konstaterar att en upphandlande myndighet i vissa fall ska ställa särskilda arbetsrättsliga villkor för hur ett kontrakt ska fullgöras, se t.ex. 17 kap. lagen (2016:1145) om offentlig upphandling. Nivåerna på villkoren ska anges enligt de lägsta nivåer som följer av ett centralt kollektivavtal som tillämpas i hela på mot- svarande arbetstagare i den aktuella branschen. Villkoren ska dock alltid minst motsvara de nivåer som följer av lag. Det finns särskilda regler för hur en leverantör som utstationerar arbetstagare i kan anses upp- fylla dessa villkor. En sådan leverantör anses uppfylla de arbetsrättsliga villkoren om den tillämpar motsvarande villkor om arbets- och anställningsvillkor enligt utstationeringslagen. De villkor som ställs upp för leverantörer är dock de samma oavsett om det är fråga om utstationering eller inte. Varken urvalet av arbetsrättsliga villkor eller nivåerna på villkoren påverkas av bestämmelserna i ändrings- direktivet. Regeringen gör bedömningen att ändringsdirektivet inte för- anleder någon ändring av reglerna om offentlig upphandling. Flera remissinstanser har, mot bakgrund av de förslag som lämnas i utredningen och i promemorian, lämnat synpunkter om vilka uppgifter som bör finnas i utstationeringsregistret och vilka uppgifter ut- stationerande arbetsgivare bör lämna in till . 2019/20:150 nuvarande 12 § utstationeringslagen får regeringen meddela föreskrifter om vilka uppgifter en anmälan till ska innehålla. Bestämmelser om detta finns i förordningen (2017:319) om utstationering av arbetstagare. Regeringen avser att ta ställning till behovet av förändringar. 5En utvidgning av villkoren i den hårda kärnan 5.1Mer likabehandling när det gäller lön Regeringens förslag: Begreppet lön ska ersätta begreppet minimilön när det gäller de villkor som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering. Den lön som krävs med stöd av stridsåtgärder ska inte få överstiga vad en arbetsgivare som är bunden av det aktuella centrala kollektiv- avtalet ska betala i motsvarande situation. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna är positiva till för- slaget att ersätta begreppet minimilön med lön eller har inte några in- vändningar mot det, t.ex. LO, och . välkomnar utredningens förslag, men önskar förtydligande av lönebegreppet mot bak- grund av ICT-lagstiftningen. Några remissinstanser, bl.a. Svenskt Närings- liv, Företagarna och Föreningen Byggföretagen i , anser att det bör framgå av lagtexten att det ska vara fråga om obligatoriska löne- komponenter. Bankinstitutens anser att det kan uppstå svårigheter med förutsebarhet och transparens och att det är problematiskt att frågan om vad som omfattas av begreppet lön lämnas till arbetstagarorganisationerna. Bland andra LO och är positiva till att begreppet obligatoriska löne- komponenter inte lagregleras. De flesta av remissinstanserna är positiva till förslaget om att den lön som krävs med stöd av stridsåtgärder inte ska få överstiga vad en arbets- givare som är bunden av det aktuella centrala kollektivavtalet ska betala i motsvarande situation eller har inte några synpunkter på det, t.ex. och . välkomnar förslaget och anser att en annan ordning skulle strida mot . Även (Juridiska fakultetsstyrelsen) anser att förslaget är i enlighet med ändringsdirektivet. och har invändningar mot utredningens resonemang och anser att bestämmelsen om obligatoriska lönekomponenter inte gäller när det ursprungliga utstationeringsdirektivet har genomförts på det sätt som har gjort. Skälen för regeringens förslag Begreppet minimilön bör ersättas med lön Utstationerade arbetstagare ska under utstationeringen garanteras de villkor som ingår i den hårda kärnan av villkor i utstationeringsdirektivet. Genom ändringsdirektivet vidgas den hårda kärnan bl.a. genom att begreppet minimilön ersätts med begreppet lön, artikel 3.1 första stycket c i det ändrade utstationeringsdirektivet. I den engelska språkversionen ersätts begreppet minimum rates of pay med begreppet remuneration. Det finns inte några lagregler i svensk rätt som ger arbetstagare rätt till Det svenska genomförandet av utstationeringsdirektivet bygger i denna del på att arbetstagarorganisationer ytterst har rätt att vidta strids- åtgärder mot utstationerande arbetsgivare i syfte att genom kollektivavtal reglera villkoren för utstationerade arbetstagare inom utstationerings- direktivets hårda kärna. Ändringsdirektivet bör i denna del genomföras inom ramen för samma system. Utredningen föreslår att begreppet minimilön ska ersättas med lön och de flesta av remissinstanserna är positiva till förslaget eller har inte några invändningar mot det, t.ex. LO, och . Byggföretagen i anser att begreppet lön inte bör användas utan att begreppet obligatoriska ersättningar bör användas i stället. Regeringen anser att den aktuella ändringen av utstationeringsdirektivet bör komma till uttryck i utstationeringslagen på så sätt att begreppet minimilön ersätts med lön när det gäller vilka kollektivavtalsvillkor som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering. Det bör inte anges i lagtexten att det ska vara fråga om obligatoriska Frågan är om det, utöver att ersätta begreppet minimilön med lön, bör göras någon ytterligare lagändring när det gäller vilken lön som ska få krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering. framgår att lönen vid utstationering ska innefatta alla obligatoriska löne- Detta beskrivs i artikel 3.1 tredje stycket i det ändrade ut- stationeringsdirektivet som alla komponenter som är obligatoriska enligt nationell lagstiftning eller andra författningar, kollektivavtal eller skilje- domar som förklarats ha allmän giltighet eller på annat sätt är tillämpliga Några remissinstanser, bl.a. , Företagarna och Måleriföretagen i , anser att det bl.a. av tydlighetsskäl bör framgå av lagtexten att det ska vara fråga om obligatoriska lönekomponenter. Företagarna anser att det annars kan bli svårt för utstationerande företag att hitta rätt information och att bedömningen om en stridsåtgärd som vidtas är lovlig då kan bli onödigt krånglig. framhåller att verksamheten på byggarbetsplatser ofta utförs av många olika yrkesgrupper som omfattas av flera olika kollektivavtal, vilket innebär särskilda utmaningar när det gäller förutsebarhet om vilka villkor som gäller. Andra remissinstanser, bl.a. LO och Svenska Byggnads- arbetareförbundet, anser att begreppet obligatoriska lönekomponenter är vilseledande och att det inte bör användas i lagtext. TCO och anser att bestämmelsen om obligatoriska löne- komponenter inte gäller i medlemsstater som har genomfört 2019/20:150 stationeringsdirektivet på det sätt som har gjort. Regeringen kan dock inte finna stöd för en sådan tolkning. Kravet på obligatoriska komponenter får därmed i och för sig anses gälla även i fråga om villkor som fastställs i svenska kollektivavtal. Det finns enligt regeringen ändå flera skäl till att i lagstiftningen inte använda sig av begreppet obligatoriska lönekomponenter. Detta skulle kunna leda till felaktiga slutsatser, t.ex. att lönen och komponenterna som ingår i denna måste tillämpas även av svenska arbetsgivare som inte är bundna av det kollektivavtal där lönevillkoren framgår. Något sådant kan inte ha varit avsikten med formuleringen i ändringsdirektivet. Det ligger också, som (Juridiska fakultetsstyrelsen) ger uttryck för, mer i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen, att lön inte närmare definieras i lagtexten. Enligt regeringens uppfattning ger tillägget om obligatoriska löne- komponenter i utstationeringsdirektivet uttryck för att lönen ska bestämmas utifrån samma komponenter och på samma sätt för ut- stationerande arbetsgivare som för arbetsgivare i värdlandet i motsvarande situation. (Juridiska fakultetsstyrelsen) ger uttryck för en liknande uppfattning. Ett sådant krav på likabehandling ligger väl i linje med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och dess regler om fri rörlighet för tjänster. Mot den bakgrunden gör regeringen bedömningen att kravet på att lönen ska bestå av obligatoriska lönekomponenter inte har någon självständig betydelse för svenskt vidkommande när det närmare gäller vilka komponenter som ingår i lönen. Det syftar i stället till att åstadkomma en likabehandling mellan svenska företag och utstationerande företag. Det bör därför inte i lagtexten anges att den lön som krävs ska bestå av obligatoriska lönekomponenter. En bestämmelse om likabehandling av utstationerande och svenska arbetsgivare bör införas Utredningen föreslår en bestämmelse om att den lön som krävs med stöd av stridsåtgärder inte ska få överstiga den ersättning som arbetsgivare i som är bundna av det aktuella centrala kollektivavtalet ska betala i motsvarande situation. Genom en sådan bestämmelse säkerställs en lika- behandling mellan utstationerande och svenska arbetsgivare när det gäller vilken lön som får krävas med stöd av stridsåtgärder. Till exempel TCO tillstyrker utredningens förslag i denna del. En sådan bestämmelse bör, som också anger, vara nödvändig för att uppfylla . Det bör inte vara möjligt för svenska arbetstagarorganisationer att med stöd av stridsåtgärder kräva att ut- stationerande företag ska betala högre löner än vad inhemska företag betalar i motsvarande situation. Bland andra anser att en sådan bestämmelse inte är tillräcklig för att det ska vara tydligt vilka förutsättningar som gäller för att lönevillkor i kollektivavtal ska få krävas med stöd av stridsåtgärder och framhåller bl.a. kravet på att villkoren måste vara transparenta samt att det inte är möjligt att kräva att en utstationerande arbetsgivare ska behöva för- handla lokalt med en arbetstagarorganisation för att veta vilken lön som minst ska betalas ut. anser, som nämnts ovan, att det ska framgå i lagtexten att det ska vara fråga om obligatoriska löne- Prop. 2019/20:150 komponenter. Även betonar att villkor, inte minst i fråga om lön, måste vara transparenta för att kunna göras gällande gentemot utstationerande företag. Regeringen delar Svenskt Näringslivs uppfattning, att det även finns andra krav som måste vara uppfyllda för att ett villkor ska kunna göras gällande gentemot en utstationerande arbetsgivare. Dessa aspekter tas dock om hand på andra sätt i regelverket. Till exempel uppfylls kravet på att villkoren ska vara transparenta genom utstationeringslagens bestämmelser om tillgång till information i nuvarande 9 och 9 a §§ ut- stationeringslagen, se vidare avsnitt 8. Mot denna bakgrund bör det införas en bestämmelse som anger att den lön som krävs med stöd av stridsåtgärder i syfte att reglera villkoren för utstationerade arbetstagare inte får överstiga vad en arbetsgivare i som är bunden av det aktuella centrala kollektivavtalet ska betala i mot- svarande situation. Någon ytterligare lagstiftningsåtgärd för att genomföra ändringsdirektivet i denna del bedöms inte vara nödvändig. Närmare om begreppet lön Bankinstitutens tar upp aspekten att tolkningen av begreppet lön lämnas till arbetstagarorganisationerna och anser att detta är problematiskt då det är parterna gemensamt som bär ansvaret för tolkning och tillämpning av kollektivavtalen. Eftersom det svenska genomförandet av utstationeringsdirektivet bygger på att arbetstagar- organisationer ytterst har rätt att gå till strid mot utstationerande tjänste- företag i syfte att reglera villkoren för utstationerade arbetstagare inom ut- stationeringsdirektivets hårda kärna är det som utgångspunkt dessa som har att ta ställning till vilka villkor som omfattas av regelverket. Detsamma bör gälla beträffande det nya villkoret lön. Frågan om arbetstagar- organisationen har gjort en korrekt bedömning kan dock komma att avgöras av Arbetsdomstolen inom ramen för en prövning av en strids- åtgärds tillåtlighet. Det finns vissa svårigheter med att säkert ange hur begreppet lön i direktivet ska tolkas och hur det skiljer sig från det tidigare begreppet minimilön. Det står dock klart att det nya begreppet lön är något annat och vidare jämfört med det tidigare begreppet minimilön. Det är upp till respektive medlemsstat att fastställa vad som ingår i lönebegreppet, se artikel 3.1 andra stycket i det ändrade utstationeringsdirektivet. De komponenter som ingick i det tidigare minimilönebegreppet ingår i det nya lönebegreppet, även om det givetvis inte är begränsat till dessa komponenter. För en redogörelse för tolkningen av det tidigare minimi- lönebegreppet, se t.ex. propositionen Nya utstationeringsregler (prop. 2016/17:107 s. 48 f.). efterfrågar ett förtydligande av lönebegreppet mot bakgrund av regelverket som avser villkor för inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare inom ramen för företagsintern förflyttning av personal. uppmärksammar att det i det s.k. ICT-regel- verket hänvisas till de villkor som gäller för utstationerade arbetstagare och att man där använder ett annat begrepp, nämligen ersättning. Regeringen konstaterar att samma begrepp används i de engelska språk- 2019/20:150 versionerna av ändringsdirektivet och och rådets direktiv /66/EU av om villkor för inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare inom ramen för företagsintern förflyttning av personal, ICT-direktivet. Begreppen i de olika regelverken härrör från olika EU-rättsakter med olika rättsliga grunder och det kan noteras att lönebegreppet i det ändrade utstationeringsdirektivet fastställs enligt nationell lagstiftning eller praxis. Begreppens förhållande till varandra är ytterst en fråga för rättstillämpningen. 5.2Ersättning för resa, kost och logi Regeringens förslag: Kollektivavtalsvillkor om ersättning för utgifter för resa, kost och logi ska få krävas med stöd av stridsåtgärder vid ut- stationering. Detta ska dock endast gälla ersättning för utgifter som den ut- stationerade arbetstagaren har haft när han eller hon av yrkesmässiga skäl under utstationeringen reser till eller från den ordinarie arbets- platsen i eller tillfälligt skickas därifrån av arbetsgivaren till en annan arbetsplats. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens lagförslag är begränsat till ersättning för utgifter för resor inom .