prop · H703198 · 2020-09-01 00:00:00 — När beslut om uppskov har fattats respektive grunderna för uppskov upphört ska den verkställande myndigheten rapportera om detta till den utfärdande myndigheten. 4.2.4Förfaranderegler vid beslut om förverkande Förfarandereglerna vid beslut om förverkande överensstämmer till stor del med de regler som gäller vid översändande av beslut om frysning. 14 föreskrivs att ett beslut om förverkande ska översändas genom ett särskilt upprättat intyg om förverkande. Medlemsstaterna får lämna in en förklaring innebärande att den utfärdande myndigheten tillsammans med intyget om förverkande också ska översända beslutet om förverkande i original eller bestyrkt kopia. En sådan förklaring får lämnas respektive dras tillbaka när som helst. Intyget ska sändas över direkt till den verkställande myndigheten eller, i förekommande fall, till en central myndighet i den verkställande staten (punkt 1). Om beslutet om förverkande avser ett penningbelopp ska intyget skickas till den medlemsstat i vilken den utfärdande myndigheten har rimliga skäl att anta att den person som beslutet om förverkande avser har egendom eller inkomster (punkt 4). Avser beslutet specifik egendom ska det översändas till den medlemsstat där det finns rimliga skäl att anta att egendomen finns (punkt 5). För det fall den utfärdande myndigheten har kännedom om personer som berörs av beslutet om förverkande, ska myn- digheten underrätta den verkställande myndigheten om dessa (punkt 6). Om den myndighet som mottar ett intyg om förverkande inte är behörig att erkänna beslutet, ska myndigheten översända intyget till behörig verkställande myndighet (punkt 8). Det översända intyget ska, enligt artikel 17, vara översatt till den verkställande statens officiella språk 2019/20:198 eller till ett språk som den staten har förklarat sig godta. förverkande som översänds behöver inte översättas (artikel 14.2). Av artikel 15 framgår att verkställighet i vissa fall får sökas i flera med- Ett beslut om förverkande som avser viss specifik egendom får sändas över till flera medlemsstater för verkställighet, om det finns rimliga skäl att anta att olika delar av egendomen finns i flera stater eller om ett förverkande av en specifik egendom på något annat sätt kräver åtgärder i flera stater. Avser beslutet om förverkande ett penningbelopp får beslutet sändas över till flera verkställande stater, om det finns ett specifikt behov av detta. Enligt artikel 16.1 får den omständigheten att ett beslut om förverkande har översänts till en annan medlemsstat för verkställighet där inte begränsa den utfärdande statens rätt att verkställa beslutet. av verkställigheten får dock inte överstiga det belopp som anges i beslutet om förverkande (artikel 16.2). Den utfärdande myndigheten ska omedel- bart underrätta den verkställande myndigheten om det finns risk för för- verkande utöver det maximala beloppet (artikel 16.3 a). om beslutet helt eller delvis har verkställts i den utfärdande staten eller i en annan verkställande stat eller om en myndighet i den utfärdande staten tar emot ett penningbelopp som har betalats med avseende på beslutet om förverkande (artikel 16.3 b och c). Den verkställande myndigheten ska enligt artikel 18.1 erkänna beslutet om förverkande och vidta nödvändiga åtgärder för att verkställa det. Verkställighet ska ske på samma sätt som för ett motsvarande nationellt beslut, under förutsättning att någon vägransgrund eller grund för uppskov inte är tillämplig. Den verkställande myndigheten får, även om något beslut om frysning inte har utfärdats, på eget initiativ frysa den berörda egendomen i enlighet med sin nationella lagstiftning (artikel 18.5). artikel 20.1 ska ett beslut om erkännande och verkställighet fattas utan dröjsmål och senast från mottagandet av beslutet om förverkande. Den verkställande myndigheten ska därefter enligt artikel 20.3 vidta de åtgärder som är nödvändiga för att verkställa beslutet utan dröjsmål och med samma skyndsamhet och prioritet som i ett liknande nationellt ärende. Om tidsfristen i artikel 20.1 inte kan iakttas, ska den utfärdande myndig- heten underrättas om skälen för detta (artikel 20.4). Om beslutet om förverkande avser specifik egendom får de berörda myndigheterna, när det föreskrivs i den utfärdande statens rätt, komma överens om att förverkande i stället kan utföras genom förverkande av ett penningbelopp som motsvarar värdet av egendomen (artikel 18.2). beslut om förverkande avser ett penningbelopp och den verkställande myndigheten inte erhåller betalning av den summan, ska den verkställande myndigheten verkställa beslutet på all egendom som finns att tillgå (artikel 18.3). Vid behov får den verkställande staten räkna om förverk- andebeloppet till den egna valutan. Den växelkurs som gällde vid tidpunkten för förverkandebeslutet ska användas vid omräkningen. del av det penningbelopp som har drivits in i en annan stat än den verk- ställande staten ska dras av från det belopp som återstår att driva in i den verkställande staten (artikel 18.4). När ett beslut om erkännande och verk- ställighet har fattats respektive verkställighet har skett ska den verkstäl- lande myndigheten utan onödigt dröjsmål rapportera om detta till den utfärdande myndigheten (artiklarna 18.6 och 20.2). Den verkställande myndigheten kan i de fall som anges i artikel 21 Prop. 2019/20:198 skjuta upp erkännandet eller verkställigheten av ett beslut om förverkande, bl.a. om verkställigheten skulle skada en pågående brottsutredning eller om egendomen redan är föremål för ett förfarande om förverkande i den verkställande staten. Under uppskovet ska den behöriga myndigheten i sistnämnda stat vidta alla åtgärder som den skulle vidta i ett liknande in- hemskt ärende för att undvika att egendomen inte längre står till förfogan- de för verkställighet av beslutet om förverkande. Så snart skälen för upp- skov har upphört ska handläggningen återupptas. När beslut om uppskov har fattats respektive grunderna för uppskov upphört ska den verkställande myndigheten utan onödigt dröjsmål rapportera om detta till den utfärdande myndigheten. 4.2.5Vägransgrunder och omöjlighet att verkställa ett beslut I artiklarna 8 och 19 regleras vilka grunder en verkställande myndighet får åberopa för att inte erkänna eller verkställa ett beslut om frysning respektive ett beslut om förverkande. Vägransgrunderna i punkterna 1 a–c är desamma i båda artiklarna. Enligt punkt 1 a får erkännande eller verkställighet vägras om verk- ställighet skulle strida mot principen om ne bis in idem, dvs. dömas två gånger för samma sak. Enligt punkt 1 b får erkännande eller verkställighet även vägras om det enligt den verkställande statens lagstift- ning föreligger immunitet eller privilegier som skulle hindra frysning res- pektive förverkande av den berörda egendomen eller om det finns regler om fastställande eller begränsning av straffrättsligt ansvar som hänför sig till tryckfrihet eller yttrandefrihet i andra medier och som förhindrar verk- ställighet av beslutet om frysning eller förverkande. verkställighet får vidare, enligt punkt 1 c, vägras om intyget om frysning eller intyget om förverkande är ofullständigt eller uppenbart felaktigt och inte har fyllts i efter sådant samråd som avses i punkt 2. Erkännande eller verkställighet får också i vissa fall vägras om den gärning som beslutet avser inte utgör ett brott enligt den verkställande statens lagstiftning (artikel 8.1 d och e respektive artikel 19.1 d och f). Om det finns grundad anledning att anta att verkställighet av ett beslut skulle innebära ett uppenbart åsidosättande av en relevant grundläggande rättighet som anges i stadgan, får erkännande eller verkställighet, i undan- tagsfall, vägras enligt artikel 8.1 f respektive 19.1 h. Vidare finns två vägransgrunder som enbart får tillämpas på beslut om Enligt dessa kan verkställighet vägras när de rättigheter som tillkommer berörda personer enligt den verkställande statens lagstiftning gör det omöjligt att verkställa beslutet (artikel 19.1 e) och när den person som beslutet om förverkande avser inte var personligen närvarande vid den förhandling som ledde till beslutet om förverkande (artikel ). För samtliga vägransgrunder gäller, enligt punkt 2 i respektive artikel, att den verkställande myndigheten ska samråda med den utfärdande myn- digheten innan ett beslut att vägra erkännande eller verkställighet fattas. Enligt punkt 3 ska varje beslut att inte erkänna eller verkställa ett beslut om frysning eller beslut om förverkande fattas utan dröjsmål. 2019/20:198 ställande myndigheten ska underrätta den utfärdande myndigheten om ett sådant beslut. Enligt artikel 8.4 kan den verkställande myndigheten avbryta verkstäl- ligheten av ett redan erkänt beslut om frysning, om det under verkställig- heten visar sig att någon av vägransgrunderna är tillämplig. I artiklarna 13 och 22 finns slutligen bestämmelser om vad som gäller när det är omöjligt att verkställa beslutet om frysning eller beslutet om förverkande på grund av att den egendom som ska frysas eller förverkas redan har förverkats, försvunnit, förstörts eller inte kan återfinnas. 4.2.6Allmänna bestämmelser om förfarandet Verkställigheten av beslutet om frysning eller beslutet om förverkande ska, enligt artikel 23.1, regleras av rätten i den verkställande staten. Den statens myndigheter har exklusiv behörighet att besluta om förfarandet för verkställigheten och om alla åtgärder som har samband med det. Artikel 23 innehåller två undantag från denna huvudregel. För det första ska ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande som avser en juridisk person verkställas även om den verkställande staten inte erkänner principen om straffrättsligt ansvar för juridiska personer (punkt 2). För det andra får den verkställande staten inte utan den utfärdande statens samtycke föreskriva alternativa åtgärder till det översända beslutet (punkt 3). Varje medlemsstat ska underrätta kommissionen om vilken eller vilka myndigheter enligt artikel 2.8 och 2.9 som ska vara behöriga när medlems- staten är utfärdande respektive verkställande stat (artikel 24.1). I artikel 25 anges att den utfärdande myndigheten och den verkställande myndigheten vid behov ska samråda med varandra utan dröjsmål för att säkerställa att förordningen tillämpas på ett effektivt sätt. Om den verkställande myndigheten tar emot flera beslut om frysning eller beslut om förverkande från olika medlemsstater avseende samma per- son och den personen inte har tillräcklig egendom i den verkställande stat- en för att samtliga beslut ska kunna verkställas, eller om flera beslut avser samma specifika egendom, ska den verkställande myndigheten enligt arti- kel 26.1 besluta vilket eller vilka av besluten som ska verkställas. I artik- el 26.2 finns bestämmelser om vad som ska beaktas inför ett sådant beslut. Den utfärdande myndigheten ska enligt artikel 27 utan dröjsmål åter- kalla beslutet om frysning eller beslutet om förverkande om beslutet i fråga är verkställbart eller är giltigt. Den verkställande myndigheten ska underrättas om återkallandet och då genast ställa in verkställigheten. I artikel 32 finns bestämmelser om att den verkställande myndigheten är skyldig att utan dröjsmål, så långt det är möjligt, underrätta kända berörda personer om verkställigheten av ett beslut om frysning och om ett beslut att erkänna och verkställa ett beslut om förverkande. Underrättelsen ska ske i enlighet med förfaranden i den verkställande statens rätt och omfatta namnet på den utfärdande myndigheten, information om tillgängliga rätts- medel i den verkställande staten och, åtminstone kortfattat, skälen för beslutet. 4.2.7Förvaltning av och förfogande över fryst och förverkad egendom Artikel 28 innehåller vissa regler om förvaltning av och förfogande över fryst och förverkad egendom. Enligt punkt 1 ska förvaltningen regleras av lagen i den verkställande staten. Förvaltningen ska ske i syfte att förhindra att egendomen minskar i värde och för detta ändamål ska den verkställande staten kunna sälja eller överföra fryst egendom (punkt 2). Fryst egendom, eller penningbelopp som erhållits vid försäljning av sådan egendom, ska som huvudregel förbli i den verkställande staten till dess att ett intyg om förverkande har översänts och beslutet om förverkande har verkställts (punkt 3). Vidare ska den verkställande staten inte vara skyldig att sälja eller återlämna specifika föremål som omfattas av ett beslut om förverk- ande, när föremålen utgör en särskild typ av kulturföremål (punkt 4). Om det i den utfärdande staten har meddelats beslut om att återställa fryst egendom till ett brottsoffer, ska den utfärdande myndigheten infor- mera den verkställande myndigheten om det, antingen i intyget om frys- ning eller i ett senare skede (artikel 29.1). Den verkställande myndigheten ska i dessa fall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att, när den berörda egendomen har blivit fryst, den återställs till brottsoffret i enlighet med de processrättsliga reglerna i den verkställande staten (artikel 29.2). Ett återställande förutsätter dock att brottsoffrets äganderätt till egendomen inte är bestridd, att egendomen inte behövs som bevis i straffrättsliga förfaranden i den verkställande staten och att rättig- heterna för berörda personer inte påverkas negativt. Vidare följer av artikel 30 att den utfärdande myndigheten på samma sätt ska lämna information om eventuella beslut om återställande av för- verkad egendom till ett brottsoffer eller om ersättning till ett brottsoffer. Punkterna 2 och 3 innehåller närmare bestämmelser om återställande av förverkad egendom och punkten 4 om överföring av ersättning till ett brottsoffer. Om ett förfarande för återställande av egendom eller ersättning till brottsoffret pågår i den utfärdande staten, ska den utfärdande myndig- heten informera den verkställande myndigheten om detta (punkt 5). Den verkställande staten ska då avstå från förfogandet över den förverkade egendomen till dess att den verkställande myndigheten har underrättats om beslutet om återställande av egendom eller ersättning till brottsoffret. Annan egendom än ett penningbelopp som erhållits till följd av verk- ställigheten av ett beslut om förverkande får, under förutsättning att ett beslut om återställande eller ersättning till brottsoffer saknas, säljas eller, om den utfärdande myndigheten samtycker, överföras till den utfärdande staten (punkt 6 a och 6 b). Om det inte är möjligt att sälja eller överföra egendomen får egendomen förfogas över på något annat sätt i enlighet med den verkställande statens rätt (punkt 6 c). Egendomen får användas för allmännyttiga eller sociala ändamål i den verkställande staten, med förbehåll för den utfärdande statens samtycke (punkt 6 d). Artikel 30.7 innehåller bestämmelser om den verkställande statens förfogande över de penningbelopp som erhållits till följd av verkställig- heten av ett beslut om förverkande (i de fall återställande eller ersättning till ett brottsoffer inte är aktuellt). Ett sådant penningbelopp tillfaller den verkställande staten om beloppet är lika med eller (punkt 7 a). Överstiger det erhållna beloppet , ska den verkstäl- 2019/20:198 lande staten överföra halva beloppet till den utfärdande staten (punkt 7 b). Av artikeln följer dock även att de berörda medlemsstaterna kan komma överens om en annan fördelning än den som följer av punkt 7 a och b. Medlemsstaterna ska som huvudregel bära sina egna kostnader i sam- band med tillämpningen av förordningen (artikel 31.1). Den verkställande myndigheten får dock lägga fram ett förslag för den utfärdande myndig- heten om att kostnaderna ska delas, om det framkommer att verkställig- heten av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande skulle med- föra stora eller exceptionella kostnader (artikel 31.2). 4.2.8Tillgång till rättsmedel och regressrätt Medlemsstaterna ska säkerställa att berörda personer har tillgång till effektiva rättsmedel i den verkställande staten mot beslut om erkännande och verkställighet av beslut om frysning respektive beslut om förverkande (artikel 33.1). Rätten till rättsmedel ska åberopas vid domstol i den verk- ställande staten i enlighet med den statens rätt. När det gäller beslut om förverkande får åberopandet av ett rättsmedel ha suspensiv verkan, om det föreskrivs i den verkställande statens rätt. En domstol i den verkställande staten får inte pröva de materiella grunderna för beslutet om frysning eller förverkande (artikel 33.2). Om ett rättsmedel åberopas i den verkställande staten, ska den behöriga myndigheten i den utfärdande staten underrättas om det (artikel 33.3). I artikel 33.4 finns en upplysning om att artikel 33 inte påverkar tillämpningen i den utfärdande staten av skyddsåtgärder och rättsmedel i enlighet med artikel 8 förverkandedirektiv. Den utfärdande staten ska, enligt artikel 34, ersätta den verkställande staten för eventuella skadeståndsbelopp som den verkställande staten har betalat ut till en skadelidande till följd av verkställigheten av ett beslut om frysning eller ett beslut om förverkande som översänts enligt förord- ningen. Detta ska dock inte gälla om den utfärdande staten kan visa att skadan, eller någon del av den, uteslutande beror på den verkställande statens agerande. I ett sådant fall ska de berörda medlemsstaterna i stället själva komma överens om ersättningsbeloppet. Förordningen ska, enligt artikel 41, tillämpas och ersätter , enligt artikel 39, rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande och de delar av rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut som avser frysning av egendom (övriga delar av sistnämnda rambeslut har tidigare ersatts av direktivet om en europeisk utredningsorder, se avsnitt 5.3.3). Enligt artikel 40.1 ska förord- ningen tillämpas på intyg om frysning och intyg om förverkande som har översänts eller . Intyg som har översänts ska enligt artikel 40.2 fortsätta att handläggas i enlighet med rambesluten. Enligt svensk rätt är förverkande en särskild rättsverkan av brott som kan ske genom sakförverkande eller värdeförverkande. Sakförverkande inne- bär att viss, specifik egendom förklaras förverkad. Det betyder alltså att ägaren eller rättighetsinnehavaren förlorar sin rätt till den aktuella egendomen. Vid värdeförverkande förverkas i stället värdet av viss egen- dom eller vissa förtjänster. Ett värdeförverkande har därför formen av en förpliktelse för den enskilde att betala ett angivet belopp. Förverkande på grund av brott sker vanligen genom en förverkandeförklaring som meddelas av domstol. I enklare fall kan förverkande enligt 48 kap. 2 § tredje stycket beslutas också i ett strafföreläggande och vid föreläggande av ordningsbot. De grundläggande reglerna om förverkande finns i 36 kap. . Där regleras bl.a. under vilka förutsättningar ett förverkande får beslutas och mot vem som talan om förverkande kan föras. I vissa specialstraff- rättsliga författningar finns regler om förverkande som kompletterar eller helt eller delvis ersätter regler. Enligt 36 kap. 1 § ska utbyte av brott förklaras förverkat om det inte är uppenbart oskäligt. Med utbyte av brott avses både konkret egendom som någon har kommit över genom brott och det uppskattade värdet av vad som åtkommits. Även det som någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett brott kan förverkas, om mottagandet utgör ett brott enligt . I stället för det mottagna får dess värde förklaras förverkat. Egendom som har trätt i stället för utbyte av brott, avkastning av utbyte och avkastning av det som har trätt i stället för utbyte kan också, med stöd av 36 kap. 1 c §, förklaras förverkat som utbyte av brott. I 36 kap. 1 b § regleras möjligheterna till s.k. utvidgat förverkande. na reglering infördes vid genomförandet av förverkande- rambeslut (prop. 2007/08:68). Vissa justeringar av regleringen gjordes vid genomförandet av förverkandedirektiv 2015/16:55). Utvidgat förverkande innebär att om någon döms för ett brott som är av beskaffenhet att kunna ge utbyte och för vilket är före- skrivet fängelse , kan inte endast utbyte av det brott som domen avser förklaras förverkat utan också annan egendom eller dess Till skillnad från vad som är fallet vid utbytesförverkande enligt 36 kap. 1 § fordras inte att det som förverkas kan knytas till ett visst, Utvidgat förverkande förutsätter dock att det framstår som klart mer sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Sådant förverkande kan också komma i fråga då någon döms för vissa särskilt uppräknade brottstyper med en lägre straffskala eller för något annat brott för vilket det är föreskrivet fängelse i minst två 2019/20:198 år och som har varit ett led i organiserad brottslighet. Det saknar betydelse om den som talan om förverkande riktas mot döms som gärningsman eller som anstiftare eller medhjälpare. Domen behöver inte heller avse ett full- bordat brott. Utvidgat förverkande får inte beslutas om det är oskäligt. En av de omständigheter som bör kunna beaktas vid en sådan bedömning är om straffvärdet av det förverkandeutlösande brottet är lågt. Enligt 36 kap. 2 § får också egendom som har använts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott förverkas under vissa förutsätt- ningar. Detsamma gäller egendom som har framställts genom brott eller vars användande utgör brott. I stället för egendomen får dess värde för- förverkat. Det finns vidare enligt 36 kap. 3 § möjlighet att i vissa fall förverka före- mål som riskerar att komma till brottslig användning. Bestämmelsen tar sikte på typiska brottsverktyg. Förverkande av detta slag förutsätter inte att ett brott har begåtts. Om det på grund av ett brott som har begåtts i näringsverksamhet har uppkommit ekonomiska fördelar för en näringsidkare kan det värdet, enligt 36 kap. 4 §, förklaras förverkat. En talan om förverkande får enligt 36 kap. 5 § föras mot bl.a. gärnings- mannen, den som har medverkat vid brottet eller den som efter brottet har förvärvat egendomen. Utvidgat förverkande får ske hos gärningsmannen eller någon annan som har medverkat till det brott som förverkandet grun- das på. Förverkande får också i de fall som anges i 36 kap. 5 a § ske mot den som har förvärvat sådan egendom. Om en förutsättning för förverkande är att någon döms till påföljd, får en domstol om den beslutar om påföljdseftergift, ändå besluta om förverkande (36 kap. 12 §). Förverkande kan även ske, om det bedöms vara skäligt i ett fall där den som har begått brottet inte har fyllt eller har handlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning (36 kap. 13 §). Om en gärningsman har avlidit, eller det av någon annan orsak är möjligt att döma ut påföljd, får egendom ändå enligt 36 kap. 14 § förklaras förverkad. En förutsättning för det är att stämning i målet har delgetts gärningsmannen från det att brottet begicks. En talan om förverkande av utbyte av ett brott eller av egendom som har använts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott får dock alltid prövas om stämning i mål om förverkade har delgetts från det att den omständighet inträffade som medför att påföljd kan dömas ut. 5.1.3Regler om förverkande i andra författningar Som nämns i avsnitt 5.1.1 finns regler om förverkande även i vissa special- straffrättsliga författningar. Även om dessa ibland skiljer sig från brotts- balkens reglering, fungerar bestämmelserna i som riktlinjer vid tillämpningen av de specialstraffrättsliga reglerna. Enligt 36 kap. 1 § är reglerna om förverkande av utbyte m.m. generellt tillämpliga på brott inom specialstraffrätten. Förutsätt- ningen för en sådan tillämpning är dock att dessa brott är av viss svår- hetsgrad. Är det fråga om brott för vilket är föreskrivet fängelse , ska som huvudregel utbyte av brott och ersättning för kostnader i samband med brottet förverkas. Det är således möjligt att besluta om för- Prop. 2019/20:198 verkande vid ett stort antal specialstraffrättsliga brott (se prop. 2004/05:135 s. 107 f.).