prop · H703150 · 2020-04-07 00:00:00 — utstationerad före ikraftträdandet inte ska beaktas vid tillämpningen av bestämmelsen i 13 § som ger en utstationerad arbetstagare möjlighet att vid beräkning av utstationeringstid räkna med sådan tid som en annan arbetstagare har varit utstationerad för att utföra samma arbete på samma plats. Tid som en annan arbetstagare har utfört samma arbete på samma plats efter ikraftträdandet ska dock räknas med, även om den arbetstagaren har påbörjat sin utstationering före ikraftträdandet. Bestämmelsen i tredje punkten behandlar tillämpningen av bestämmel- sen i 31 § om den skyldighet en tjänstemottagare har att underrätta Arbets- miljöverket om tjänstemottagaren inte får dokumentation av arbetsgivaren som visar att arbetsgivaren har anmält utstationeringen till Arbetsmiljö- Den skyldigheten gäller inte arbete som en arbetstagare har på- börjat före ikraftträdandet. Fjärde punkten behandlar den anmälan som utstationerande arbets- givare kan göra enligt 12 § för att den tid varefter ytterligare arbets- och anställningsvillkor ska börja tillämpas på långvarigt utstationerade arbets- tagare ska förlängas . En sådan anmälan ska enligt 12 § göras senast den dag arbetstagaren har varit utstationerad i . Om en arbetstagare vid ikraftträdandet har varit utstationerad ska de ytterligare villkoren börja tillämpas på arbets- tagaren dagen för ikraftträdandet, om inte arbetsgivaren gör en anmälan om förlängning senast . Gör arbetsgivaren en sådan anmälan förlängs tidsperioden och de ytterligare villkoren ska börja tillämpas först när arbetstagaren har varit utstationerad i . Övergångsbestämmelsen i femte punkten innebär att undantagen enligt 10 och 11 §§ i deras lydelse före i fråga om anmälnings- skyldighet och kontaktperson för utstationeringar som avses pågå under gäller för arbete som en utstationerad arbetstagare har påbörjat före ikraftträdandet. En utstationering som är avsedd att pågå i och som inleds före ikraftträdandet behöver därmed inte anmälas på grund av att de nya reglerna träder i kraft. Om ut- stationeringen däremot pågår längre än är arbetsgivaren, med en tillämpning av de äldre bestämmelserna, skyldig att anmäla ut- stationeringen. Enligt sjätte punkten ska äldre föreskrifter fortfarande gälla för verksam- het som avser körning på en för allmän trafik upplåten väg med ett lastat eller olastat fordon som används för transport av personer eller gods. Detta motsvarar definitionen av vägtransport i artikel 4 a i och rådets förordning (EG) nr 561/2006 av om har- monisering av viss sociallagstiftning på vägtransportområdet och om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 3821/85 och (EG) nr 2135/98 samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 3820/85. Bestämmelserna om anmälningsskyldighet och kontaktperson i 29– 44 §§ ska dock gälla enligt sina nya beteckningar och i sin nya lydelse även för sådan verksamhet. Det innebär att 1 a–9 d §§ och 21–27 §§ i den äldre lydelsen och 29–44 §§ i den nya lydelsen tillämpas i vägtransport- sektorn. 33 § föreskriver att en kontaktperson ska kunna tillhandahålla vissa handlingar. Detta gäller dock inte om arbetsgivaren är skyldig att till- handahålla handlingarna åt en arbetstagarorganisation enligt 22 §. Den sistnämnda paragrafen ger en skyldighet för en utstationerande arbets- givare att tillhandahålla vissa handlingar och motsvarar med viss justering tidigare 5 d §. När 33 § tillämpas i vägtransportsektorn ska hänvisningen till 33 § anses vara en hänvisning till den tidigare 5 d §. 2019/20:150 17.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet 41 c § En stridsåtgärd som vidtas i strid mot 15, 16 eller 19 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare är olovlig. Förslaget behandlas i avsnitt 7.10. Av paragrafen framgår att stridsåtgärder som vidtas i strid mot de förut- sättningar som gäller för att svenska arbetstagarorganisationer ska få vidta stridsåtgärder mot utstationerande arbetsgivare är olovliga. Paragrafen ändras så att den också hänvisar till den nya 19 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare, utstationeringslagen, om förutsättningarna för stridsåtgärder till stöd för villkor som ska tillämpas vid långvarig utstationering. Även stridsåtgärder i strid mot 19 § ut- stationeringslagen är därmed olovliga. Det innebär bl.a. att lagens skade- ståndsregler är tillämpliga vid sådana stridsåtgärder. Vidare görs redaktionella justeringar till följd av att nuvarande 5 a § ut- stationeringslagen byter beteckning till 15 § samma lag och att nuvarande 5 a § utstationeringslagen andra stycket med viss justering placeras i 16 § samma lag. 17.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare 12 a § Ett kundföretag ska informera ett bemanningsföretag som ut- stationerar en arbetstagare i enligt 4 § första stycket 3 lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare om de grundläggande arbets- och anställningsvillkor enligt 5 § 3 som skulle ha gällt om arbets- tagaren hade anställts direkt av kundföretaget för att utföra samma arbete. Skyldigheten att lämna informationen gäller bara i den utsträckning bemanningsföretaget begär det. Informationen ska lämnas senast efter en sådan begäran. Förslaget behandlas i avsnitt 6.4. Paragrafen genomför artikel 3.1b andra stycket i det ändrade ut- stationeringsdirektivet. Paragrafen, som är ny, innebär en informationsskyldighet för kund- företag om vilka arbets- och anställningsvillkor som tillämpas av företaget. Av första stycket framgår att ett kundföretag ska informera ett bemanningsföretag som hyr ut arbetstagare till kundföretaget om vilka grundläggande arbets- och anställningsvillkor som skulle ha gällt om arbetstagaren hade varit anställd direkt av kundföretaget. Med grundläggande arbets- och anställningsvillkor avses sådana villkor som anges i 5 § 3. Det handlar om sådana villkor som en uthyrd arbets- tagare av sin arbetsgivare ska tillförsäkras i fall där likabehandlings- principen i 6 § är tillämplig. Informationsskyldigheten gäller när uthyrningen av arbetstagaren sker på ett sådant sätt att det rör sig om en utstationering, dvs. i fall som om- fattas av 4 § första stycket 3 lagen (1999:678) om utstationering av arbets- tagare, utstationeringslagen, i föreslagen lydelse. Av bestämmelsen i 4 § tredje stycket utstationeringslagen framgår att den situationen att ett användarföretag sänder en inhyrd arbetstagare till från ett annat land i vissa fall jämställs med utstationering, se kommentaren till den bestämmelsen. Även när den bestämmelsen är tillämplig är kundföretaget skyldigt att informera arbetsgivaren om de grundläggande villkoren. Följande exempel kan nämnas. Ett bemanningsföretag i hyr ut en arbetstagare till ett företag i samma land. Det sistnämnda företaget hyr i sin tur ut arbetstagaren till ett kundföretag i . Situationen jämställs, om förutsättningarna i 4 § andra stycket utstationeringslagen är uppfyllda, med att bemanningsföretaget utstationerar arbetstagare i . Det svenska kundföretaget är i exemplet skyldigt att upplysa bemanningsföretaget om de grundläggande villkoren. Enligt andra stycket gäller informationsskyldigheten bara i den ut- sträckning bemanningsföretaget begär det. Informationen ska lämnas senast efter en sådan begäran. Med dagar avses kalenderdagar. 12 b § Ett kundföretag som avser att sända en inhyrd arbetstagare till ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller för att utföra arbete i det landet i samband med att kundföretaget tillhandahåller tjänster där ska informera bemanningsföretaget om åtgärden. Informationen ska lämnas senast innan arbetet i det andra landet ska påbörjas eller, om det inte kan ske, . Förslaget behandlas i avsnitt 6.5. Paragrafen genomför artikel 1.3 tredje stycket i det ändrade ut- stationeringsdirektivet. Paragrafen, som är ny, innebär en skyldighet för kundföretag att informera ett bemanningsföretag inför det att en arbetstagare som har hyrts in från bemanningsföretaget sänds till ett annat land inom EES eller för att utföra arbete i det landet. Av första stycket framgår att en förutsättning för en sådan informations- skyldighet är att åtgärden sker inom ramen för en gränsöverskridande tjänsteutövning där mottagaren av tjänsten är etablerad i det andra landet. Det saknar dock för informationsskyldigheten betydelse om åtgärden faktiskt hade utgjort en utstationering om det svenska kundföretaget själv hade varit arbetstagarens arbetsgivare. Det saknar vidare betydelse om bemanningsföretaget som har rätt till informationen, dvs. arbetstagarens arbetsgivare, är etablerat i eller i något annat land. Det saknar också betydelse om bemanningsföretaget är etablerat inom eller utanför EES eller . Kundföretaget ska informera bemanningsföretaget om den planerade åtgärden att sända en viss inhyrd arbetstagare till ett visst annat land och informationen ska avse vilken arbetstagare som ska sändas till vilket land. Enligt andra stycket ska informationen lämnas senast innan arbetstagaren påbörjar arbetet i det andra landet. Med dagar avses kalenderdagar. Kan inte informationen lämnas senast ska den i stället lämnas så snart det kan ske. Ett exempel när undantaget 2019/20:150 kan vara tillämpligt är att arbetstagaren sänds till ett annat land under en redan påbörjad gränsöverskridande tjänsteutövning för att med kort varsel ersätta en annan arbetstagare som av någon oförutsedd anledning avbryter en redan pågående utstationering. 14 a § Ett kundföretag som bryter mot 12 a eller 12 b § ska betala skade- stånd till bemanningsföretaget för den förlust som uppkommer. Förslaget behandlas i avsnitt 11.2. Paragrafen genomför artikel 5 andra stycket i det ändrade ut- stationeringsdirektivet. Paragrafen, som är ny, innebär att ett kundföretag som bryter mot informationsskyldigheten enligt 12 a eller 12 b § är skyldigt att betala skadestånd till det bemanningsföretag som har haft rätt till informationen. Skadeståndet ska motsvara den förlust som har uppkommit på grund av överträdelsen. 16 § Förs talan om skadestånd på grund av överträdelse av 6 § ska, om det gäller semester, talan väckas från utgången av det semesterår då arbetstagaren skulle ha fått den förmån som talan gäller. Förs talan om skadestånd på grund av överträdelse av 12 §, ska talan väckas efter det att arbetstagaren fått kännedom om att någon anställts på den lediga anställningen, dock senast från anställningstidpunkten. I fråga om annan skadeståndstalan enligt denna lag tillämpas 64 § första stycket, 65 och 66 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet när det gäller den tid inom vilken förhandling ska begäras eller talan väckas. Om förhandling inte begärs eller talan inte väcks inom föreskriven tid, är rätten till förhandling respektive talan förlorad. Bestämmelserna i denna paragraf ska inte tillämpas när talan gäller skadestånd på grund av överträdelse av 12 a eller 12 b §. Förslaget behandlas i avsnitt 12.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om preskription. Paragrafen får ett nytt femte stycke, som innebär att de bestämmelser i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet som anges i tredje stycket inte ska tillämpas när talan gäller skadestånd på grund av över- trädelser av någon av bestämmelserna om informationsskyldighet i 12 a och 12 b §. Det betyder att reglerna i preskriptionslagen (1981:130) tillämpas på fordran. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna i 12 a, 12 b och 14 a §§ tillämpas inte på verksamhet som avser körning på en för allmän trafik upplåten väg med ett lastat eller olastat fordon som används för transport av personer eller gods. Förslaget behandlas i avsnitt 15. Enligt andra punkten ska de nya bestämmelserna om kundföretags Prop. 2019/20:150 skyldigheter att lämna information till bemanningsföretag och om skade- ståndsskyldighet för kundföretag som bryter mot informations- skyldigheterna inte tillämpas på verksamhet som avser körning på en för allmän trafik upplåten väg med ett lastat eller olastat fordon som används för transport av personer eller gods. Detta motsvarar definitionen av vägtransport i artikel 4 a i och rådets förordning (EG) nr 561/2006 av om harmonisering av viss social- lagstiftning på vägtransportområdet och om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 3821/85 och (EG) nr 2135/98 samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 3820/85. 17.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister 3 § Av övriga fjorton ledamöter utses fyra efter förslag av , två efter förslag av Kommuner och Regioner, en efter förslag av , fyra efter förslag av i , två efter förslag av och en efter förslag av akademikers centralorganisation. Vad som i första stycket sägs om utseende av ledamot ska tillämpas på utseende av ersättare för sådan ledamot. Förslag till ledamöter och ersättare ska uppta minst dubbelt så många personer som de som ska utses med ledning av förslaget. Har sådant för- slag inte avgetts, förordnar regeringen ändå ledamöter och ersättare till föreskrivet antal. 4 § Är ordförande hindrad att tjänstgöra, får vice ordförande inträda i ord- förandes ställe. Ersättare för vice ordförande får dock inträda i ordförandes ställe endast vid handläggning som avses i 7 §. Är annan ledamot än ordförande hindrad att tjänstgöra i visst mål, inträder ledamot eller ersättare som utsetts på motsvarande sätt. Därvid anses ledamöter som utsetts efter förslag av Kommuner och Regioner och ha utsetts på samma sätt. Kan ledamot eller ersättare inte tillkallas enligt andra stycket, får ord- föranden i målet kalla annan lämplig person att tjänstgöra som tillfällig ersättare. Förslagen behandlas i avsnitt 13. I 3 kap. 3 och 4 §§ görs ändringar med anledning av att Kommuner och Landsting har bytt namn till Kommuner och Regioner. I övrigt görs vissa språkliga ändringar. Förslagen innebär inte någon ändring i sak. 2019/20:150 17.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:80) 6 d § I fråga om arbetstagare som stationeras utomlands ska arbetsgivaren, om stationeringen avses pågå än en månad, före avresan lämna skriftlig information till arbetstagaren enligt 6 c §, om det inte redan har skett. Arbetsgivaren ska före avresan även lämna skriftlig information till arbetstagaren om åtminstone 2.den valuta i vilken lönen ska betalas, 3.i förekommande fall, de kontantersättningar och naturaförmåner som följer av utstationeringen, 4.i förekommande fall, villkoren för hemresa, samt 5.i förekommande fall, de villkor som blir tillämpliga enligt 23 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare. De uppgifter som avses i 2 och 3 får, om det är lämpligt, lämnas i form av hänvisningar till lagar, andra författningar eller kollektivavtal som reglerar dessa frågor. Förslaget behandlas i avsnitt 14. I paragrafen, som reglerar arbetsgivares upplysningsskyldighet till arbetstagare som stationeras utomlands, görs vissa redaktionella ändringar. Bland annat görs i andra stycket en följdändring med anledning av att nuvarande 8 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare byter beteckning till 23 §. Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen 1 § En utlänning som är anställd av ett företag som är etablerat utanför EES-staterna och och som ska tjänstgöra som chef, specialist eller praktikant i i ett företag (värdföretag) som dels är etablerat i , dels är en enhet som tillhör samma företag eller ett företag inom samma koncern ska, om inte annat följer av tredje stycket eller 3–5 §§, beviljas ett uppehålls- och arbetstillstånd för företagsintern förflyttning av personal (ICT-tillstånd), om 1. utlänningen har varit anställd i företaget utan uppehåll vid tiden för den företagsinterna förflyttningen, 2. ersättningen inte är sämre än vad som följer av svenska kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen, och övriga anställningsvillkor inte är sämre än vad som gäller för arbetstagare som är utstationerade i enligt 5 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare av ett företag som är etablerat inom EES eller , 3. anställningen gör det möjligt för honom eller henne att försörja sig, 4. utlänningen, vid vistelse som kommer att uppgå till högst , kan visa att han eller hon har, eller har ansökt om, en heltäckande sjuk- försäkring som gäller i , 5.utlänningen har de yrkeskvalifikationer och den erfarenhet som krävs för uppdraget som chef eller specialist, eller har en sådan examen från ett universitet eller en högskola som krävs för praktiktjänstgöringen, 6.utlänningen efter förflyttningens slut kommer att kunna överflyttas till en enhet i tredjeland som tillhör samma företag eller till ett företag inom samma koncern i tredjeland, och 7.utlänningen inte utgör ett hot mot allmän ordning, allmän säkerhet eller allmän folkhälsa. Om den företagsinterna förflyttningen avser ett reglerat yrke ska utlänningen styrka behörigheten att få utöva yrket i . Ett ICT-tillstånd ska inte beviljas om 1.utlänningen inte har fullgjort anmälningsskyldigheten enligt 13 §, 2.värdföretaget huvudsakligen har inrättats för att underlätta inresa för personer som är föremål för företagsintern förflyttning. 2 § En utlänning som har beviljats ett ICT-tillstånd av en annan EU-stat och som ska tjänstgöra som chef, specialist eller praktikant i i ett företag som dels är etablerat i , dels är en enhet som tillhör samma företag eller ett företag inom samma koncern som det i den andra EU-staten ska, om inte annat följer av 3–5 §§, beviljas ett ICT-till- stånd för rörlighet för längre vistelse, om 1.ersättningen inte är sämre än vad som följer av svenska kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen, och övriga anställningsvillkor inte är sämre än vad som gäller för arbetstagare som är utstationerade i enligt 5 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare av ett företag som är etablerat inom EES eller , 2.anställningen gör det möjligt för honom eller henne att försörja sig, 3.utlänningen, vid vistelse som kommer att uppgå till högst , kan visa att han eller hon har, eller har ansökt om, en heltäckande sjuk- försäkring som gäller i , och 4.utlänningen inte utgör ett hot mot allmän ordning, allmän säkerhet eller allmän folkhälsa. Om den företagsinterna förflyttningen avser ett reglerat yrke ska utlänningen styrka behörigheten att få utöva yrket i . 3 § Ett tillstånd enligt 1 eller 2 § ska inte beviljas en utlänning som 1.är bosatt inom Europeiska unionens medlemsstaters territorier, 2.är EES-medborgare eller medborgare i , 3.ansöker om uppehållstillstånd för att utföra forskning i enligt ett mottagningsavtal som har ingåtts enligt lagen (2008:290) om god- kännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare, 4.är utstationerad i enligt 5 § lagen (1999:678) om ut- stationering av arbetstagare av ett företag som är etablerat i en EES-stat eller , 5.har beviljats uppehållstillstånd för studier i , eller 6.hyrs ut av ett företag för att arbeta under övervakning och ledning av ett annat företag. Förslagen behandlas i avsnitt 14. 2019/20:150 Paragraferna innehåller bestämmelser om uppehålls- och arbetstillstånd för företagsintern förflyttning av personal. I paragraferna görs redaktionella ändringar bl.a. med anledning av att nuvarande 4 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare byter beteckning till 5 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. 17.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa sanktionsavgifter vid utstationering 1 § Denna lag gäller vid ömsesidigt bistånd med indrivning av administra- tiva sanktionsavgifter, inbegripet avgifter, tilläggsavgifter och viten, som 1.beslutats av behöriga myndigheter eller bekräftats av administrativa eller rättsliga organ eller följer av utslag från arbetsdomstolar, och 2.avser bristande efterlevnad av a)och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, i lydelsen enligt och rådets direktiv (EU) 2018/957, eller b)och rådets direktiv /67/EU av om tillämpning av direktiv /71/EG om utstationering av arbets- tagare i samband med tillhandahållande av tjänster och om ändring av för- ordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom in- formationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen), i den ursprungliga lydelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 14. I paragrafen anges tillämpningsområde för lagen. I andra punkten görs enligt den nuvarande lydelsen en hänvisning till utstationeringsdirektivet i den ursprungliga lydelsen. Punkten ändras på så sätt att det hänvisas till utstationeringsdirektivet i lydelsen enligt ändrings- direktivet. Hänvisningen till direktivet är utformad på så sätt att den avser EU-bestämmelserna i en viss angiven lydelse, en s.k. statisk hänvisning L 173/16 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2018/957 om ändring av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 53.1 och 62, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)Fri rörlighet för arbetstagare, etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster hör i enlighet med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) till de grundläggande principerna för den inre marknaden. Unionen vidareutvecklar dessa principer och efterlevnaden av dem i syfte att garantera lika konkurrensvillkor för företag och respekt för arbetstagares rättigheter. (2)Friheten att tillhandahålla tjänster innebär att företag har rätt att tillhandahålla tjänster inom en annan medlems stats territorium och tillfälligt utstationera sina anställda inom den medlemsstatens territorium i detta syfte. I enlighet med artikel 56 i EUF-fördraget är inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom unionen förbjudna beträffande medborgare i medlemsstater som har etablerat sig i en annan medlemsstat än mottagaren av tjänsten. (3)Enligt artikel 3 i fördraget om Europeiska unionen ska unionen främja social rättvisa och socialt skydd. Enligt artikel 9 i EUF-fördraget ska unionen beakta de krav som är förknippade med främjandet av hög sysselsättning, garantier för ett fullgott socialt skydd, kampen mot social utestängning samt en hög utbildningsnivå och en hög hälsoskyddsnivå för människor vid fastställandet och genomförandet av sin politik och verksamhet. (4)Mer än efter dess antagande har det blivit nödvändigt att bedöma om och rådets direktiv /71/EG (4) fortfarande skapar rätt balans mellan behovet att å ena sidan främja friheten att tillhandahålla tjänster och säkerställa lika konkurrensvillkor och behovet att skydda utstationerade arbetstagares rättigheter å andra sidan. För att säkerställa att bestämmelserna tillämpas enhetligt och för att få till stånd verklig social konvergens i samband med översynen av direktiv /71/EG bör man prioritera genomförandet och tillämpningen av parlamentets och rådets direktiv /67/EU (5). (1) EUT C 75, 10.3.2017, s. 81. (2) EUT C 185, , s. 75. (3) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (4) och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (EGT L 18, 21.1.1997, s. 1). (5) och rådets direktiv /67/EU av om tillämpning av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen) (EUT L 159, 28.5.2014, s. 11). Europeiska unionens officiella tidning L 173/17