prop · H80352 · 2020-11-24 00:00:00 — personen kommer att göra sig skyldig till brott eller allvarliga trakasserier kan tillträdesförbud beslutas. Är risken undanröjd får förbud dock inte Det kan t.ex. handla om att personens fysiska status gör att han eller hon inte kan, eller har begränsade möjligheter, att besöka butiken. Ett tillträdesförbud får beslutas endast om det på grund av särskilda omständigheter finns en sådan risk som anges ovan. I detta ligger att det ska göras en samlad och nyanserad bedömning av risken i det enskilda För att ett tillträdesförbud ska kunna beslutas måste risken för brott eller allvarliga trakasserier framstå som klar och konkret. Vid riskbedömningen ska det enligt första stycket andra meningen särskilt beaktas om personen har begått brott i eller i anslutning Brott som visserligen begåtts på en sådan plats men där platsen saknat betydelse för dess utförande bör som regel inte tillmätas någon särskild vikt. Exempel på en sådan situation är att någon begått ett bedrägeri när han eller hon pratat i telefon. Den omständigheten att telefonsamtalet ägde rum i en butik saknar, som regel, betydelse för brottets genomförande. Att brott begåtts i anslutning till butiken innebär exempelvis att skadegörelse som har begåtts utanför en butik men som ändå riktar sig direkt mot denna kan beaktas. När det gäller frågan om vilken utredning som krävs om ett tidigare brott kan en lagakraftvunnen dom utan vidare läggas till grund för bedömningen. Detsamma gäller ett godkänt strafföreläggande eller en åtalsunderlåtelse. Även en fällande dom som inte vunnit laga kraft bör kunna beaktas. I andra situationer, t.ex. då en förundersökning pågår, är det svårare att generellt ange vad som bör gälla. Inte sällan finns det åtminstone en polisanmälan att utgå ifrån. Skuldfrågan behöver alltså inte vara slutligt avgjord för att förbud ska kunna beslutas (jfr rättsfallet NJA 2019 s. 1021 p. En bedömning måste dock göras i varje enskilt fall. Det uppställs inte något krav på ett visst tidsmässigt samband mellan tidigare brott och ett förbud. Ju som gått sedan ett brott, desto lägre bör dock risken vara för att det sker igen. Allvarligare brott kan i allmänhet beaktas . Tillträdesförbud bör i de flesta fall komma i fråga först när någon har begått brott i butiken. I andra fall kan det vara svårt att påvisa den risk som krävs för att ett tillträdesförbud ska kunna beslutas. Av vikt vid riskbedömningen är karaktären på tidigare brott, liksom om det rör sig om enstaka eller flera gärningar. Det krävs större försiktighet vid bedömningen av om tillträdesförbud ska beslutas om personen bara har begått ett enstaka brott, såsom en stöld eller en ringa stöld. Som anges ovan måste risken för brott eller allvarliga trakasserier framstå som klar och konkret. I undantagsfall kan det finnas skäl att besluta om förbud trots att personen tidigare inte har begått brott i eller i anslutning till butiken. Så kan exempelvis vara fallet om en person upprepat har utfört handlingar i butiken som har karaktär av förstadium till brott men där brottet inte är straffbelagt som försök, förberedelse eller stämpling, t.ex. ringa stöld eller olaga hot. Det finns inte heller något formellt hinder mot att besluta om ett tillträdesförbud för en annan butik än där ett tidigare brott inträffat. I normala fall är det dock svårare att konstatera att det också finns en risk för brott i den butik som förbudet ska avse. I första stycket tredje meningen framgår att brott som personen har begått inte får beaktas vid riskbedömningen. Att tillträdesförbud inte får avse en person framgår av 1 § andra stycket. Andra stycket anger att ett tillträdesförbud inte får meddelas om syftet med ett förbud kan tillgodoses genom en mindre ingripande åtgärd. Ett tillträdesförbud syftar ytterst till att hindra en person från att begå brott i en butik eller allvarligt trakassera någon som befinner sig där. Bestämmelsen innebär att om en mindre ingripande åtgärd än ett tillträdesförbud är tillräcklig för att uppnå syftet får ett förbud inte meddelas. Exempelvis bör frågan om förbud falla om den person mot vilken förbudet har begärts kan talas till rätta i samband med att han eller hon får tillfälle att yttra sig under handläggningen enligt 9 §. 2020/21:52 Enligt tredje stycket får tillträdesförbud meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den enskilde. En proportionalitetsbedömning ska således göras i varje enskilt fall. Skälen för ett förbud ska vägas mot de konsekvenser som det innebär för den enskilde. Det innebär att en avvägning måste göras mellan åena sidan intresset av att förebygga brott och allvarliga trakasserier och åandra sidan den grundlagsskyddade rätten att röra sig fritt. Det kan finnas flera situationer där det föreligger förutsättningar för ett tillträdesförbud men det kan ifrågasättas om ett sådant är proportionerligt med hänsyn till den inskränkning det skulle innebära för den enskilde. Ett exempel är om tillträdesförbudet skulle avse den enda matbutiken på orten och personen inte, eller endast med svårighet, har möjlighet att handla på annat sätt. Detsamma gäller att utestänga någon från viktiga samhällsfunktioner, exempelvis ortens enda postverksamhet eller apotek. Ju större behov personen har av det som butiken erbjuder, desto starkare talar skälen mot ett förbud. Vid proportionalitetsbedömningen bör även karaktären på brott och trakasserier som personen tidigare gjort sig skyldig till beaktas. Utgångspunkten bör vara att ju allvarligare kränkningar som skett av de värden som förbudet avser att skydda, desto starkare är skälen för ett förbud. 3 § Tillträdesförbud ska gälla för , högst . Tillträdesförbudet gäller , om inte något annat beslutas. Ett tillträdesförbud får förlängas med högst i taget, om förutsättningarna i 2 § är uppfyllda. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillträdesförbudets giltighetstid. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.2. Enligt första stycket ska tillträdesförbud gälla för , högst . Någon nedre gräns finns inte. Förbudstidens längd får bestämmas efter en prövning av omständigheterna i det enskilda fallet. I prövningen ska vägas in vilken brottslighet eller vilket slags trakasserier som riskbedömningen grundas på, liksom om det är fråga om ett eller flera brott och omfattningen av trakasserierna. Också den inverkan förbudet kommer att få för den enskilde bör vägas in. För att åtgärden inte ska bli mer ingripande för den enskilde än nödvändigt ska förbudet inte avse än vad som kan anses ändamålsenligt. Andra stycket anger att förbudet gäller , om inte något annat beslutas. Exempelvis kan det vara lämpligare att förbudet börja gälla när den som förbudet avser är frihetsberövad och kommer att friges . Bestämmelsen innebär att förbudet gäller även om det begärs domstolsprövning av åklagarens beslut om förbud. Domstolen kan dock besluta om inhibition enligt 16 §. Tillträdesförbud som beslutas av domstol börjar också att gälla om inte domstolen beslutar något annat. I tredje stycket framgår att ett tillträdesförbud får förlängas med högst i taget, om förutsättningarna i 2 § är uppfyllda. för förlängningsmöjligheten finns inte. En förlängning får ske endast om de förutsättningar som anges i 2 § är uppfyllda. Ett förbud bör Prop. 2020/21:52 normalt förlängas om förbudet har överträtts eftersom det bör anses innebära att det finns en sådan risk som avses i 2 §. För ett ärende om förlängning av tillträdesförbud gäller samma regler som vid handläggningen av det ursprungliga förbudsärendet. Förlängningstiden får bestämmas med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. 4 § Ett beslut om tillträdesförbud ska delges den som förbudet avser. Delgivning får inte ske enligt 34–38 och 47–51 §§ delgivningslagen (2010:1932). Enligt denna paragraf ska ett beslut om tillträdesförbud delges den som förbudet avser i den ordning som föreskrivs i delgivningslagen (2010:1932). Av paragrafen framgår att 34–38 och 47–51 §§ delgivningslagen dock inte får tillämpas. De bestämmelserna avser surrogatdelgivning, spikning i samband med stämningsmannadelgivning och kungörelsedelgivning. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.2. 5 § Frågor om tillträdesförbud ska handläggas skyndsamt. I paragrafen anges att frågor om tillträdesförbud ska handläggas skyndsamt. Några särskilda tidsfrister gäller inte. Skyndsamhetskravet gäller för både åklagarens och domstolens handläggning. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.2. 6 § Allmän åklagare prövar frågor om tillträdesförbud. En fråga om tillträdesförbud tas upp på skriftlig ansökan av en företrädare för butiken. En fråga om tillträdesförbud tas också upp på anmälan av . En sådan anmälan får dock göras endast efter samtycke från en företrädare för butiken. är inte part i det ärende som anmälan gett upphov till. I paragrafen anges vem som får initiera och pröva en fråga om tillträdesförbud. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.3 och 4.3.4. I första stycket anges att det är allmän åklagare som prövar frågor om tillträdesförbud. Enligt andra stycket, som har utformats i huvudsak i enlighet med Lagrådets förslag, ska en fråga om tillträdesförbud tas upp på skriftlig ansökan av en företrädare för butiken. Vem som har rätt att företräda butiken får avgöras utifrån allmänna regler om ställföreträdarskap och fullmakt. Det kan exempelvis vara ägaren, butikschefen, ett ombud eller någon som handlar med utgångspunkt i sin ställning (ställningsfullmakt). Med skriftlig ansökan avses även elektroniska ansökningar. Några andra formkrav än att ansökan ska vara skriftlig uppställs inte. En ansökan bör dock innehålla uppgifter om den som ansöker om förbudet och den mot vilken förbudet avses gälla samt de övriga uppgifter som behövs för att åklagaren ska kunna ta upp frågan. Som anges i 11 § ska vissa bestämmelser i förvaltningslagen (2017:900) tillämpas vid hand- läggningen i den utsträckning det saknas särbestämmelser i denna lag. 2020/21:52 innebär bl.a. att den utredningsplikt som följer av förvaltningslagen ligger på åklagaren. Inom ramen för denna kan åklagaren t.ex. kräva att en ansökan om tillträdesförbud kompletteras. I tredje stycket första meningen anges att en fråga om tillträdesförbud också tas upp på anmälan av . En sådan anmälan omfattas inte av något skriftlighetskrav och kan därför göras muntligen till åklagaren. Den åklagare som tar emot en muntlig anmälan om behov av tillträdesförbud från ska dokumentera denna anmälan skriftligen. Av tredje stycket andra meningen framgår att får göra en anmälan endast efter samtycke från en företrädare för butiken. Innan anmälan sker måste alltså höra efter med en sådan företrädare om samtycke finns till att saken anmäls till åklagaren. Det är viktigt att det säkerställs att den som lämnar samtycket har förstått innebörden av samtycket, även om något krav på skriftlighet inte uppställs. Däremot är det lämpligt att dokumenterar att samtycke lämnats. I tredje stycket tredje meningen anges att inte är part i det ärende som anmälan gett upphov till. 7 § Frågor om tillträdesförbud prövas av åklagaren i den ort där förbudet avses bli tillämpat eller där den mot vilken förbudet avses gälla har sin hemvist eller mera varaktigt uppehåller sig. Om den personen är misstänkt för brott som har betydelse för frågan om tillträdesförbud, får frågan prövas även av åklagare som är behörig att väcka åtal för brottet. I fråga om åklagare tillämpas 7 kap. . Paragrafen innehåller bestämmelser om behörig åklagare och en hänvisning till regler om åklagare. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.5. I första stycket anges vilken åklagare som är behörig att pröva frågor om tillträdesförbud. En sådan fråga kan prövas av åklagaren i den ort där förbudet avses bli tillämpat. Om det bedöms lämpligare kan frågan i stället prövas av åklagaren i den ort där den mot vilken förbudet avses gälla har sin hemvist eller mera varaktigt uppehåller sig. Om den som avses med förbudet är misstänkt för brott som har betydelse för frågan om tillträdesförbud, får förbudsfrågan prövas även av den åklagare som är behörig att väcka åtal för brottet. Andra stycket innehåller en hänvisning till bestämmelserna i 7 kap. om åklagare. Hänvisningen innebär bl.a. att bestämmelserna om jäv för åklagare är tillämpliga. 8 § Åklagaren får anlita hjälp av för utredning av frågor om I fråga om utredningen tillämpas följande bestämmelser i 23 kap. rättegångs- § om objektivitet, § om rätt att hålla förhör, § om hämtning till förhör, § om skyldighet att stanna kvar för förhör, § om vilka som får närvara vid förhör, § om möjlighet att ställa frågor vid förhör, och § om förbud mot otillbörliga åtgärder under förhör. Vid tillämpningen av 23 kap. 4 och 11 §§ ska bestämmelserna om den som är misstänkt i stället avse den mot vilken förbudet avses gälla. I paragrafen regleras vissa frågor om utredningen. I första stycket anges att åklagaren får anlita hjälp av för utredning av frågor om tillträdesförbud. Utredningen leds dock alltid Enligt andra stycket tillämpas vissa bestämmelser i 23 kap. rättegångs- balken vid utredningen av frågor om tillträdesförbud. Det gäller 4 §, som bl.a. innehåller principen om objektivitet. Vidare gäller det 6 §, som anger att förhör får hållas med var och en som kan antas kunna lämna upp- lysningar av betydelse för utredningen. Dessutom är bestämmelserna om hämtning till förhör, skyldighet att stanna kvar för förhör, vilka som får närvara vid förhör, möjlighet att ställa frågor vid förhör och förbud mot otillbörliga åtgärder under förhör i 7 och 9–12 §§ tillämpliga. Vissa av dessa bestämmelser, däribland 4 och 11 §§, gäller endast den som är misstänkt för brott. Vid tillämpningen av just 4 och 11 §§ ska enligt tredje stycket det som sägs om den misstänkte i stället avse den mot vilken tillträdesförbudet avses gälla. Av detta följer att de andra uppräknade bestämmelserna inte är tillämpliga i de delar de tar sikte på en Det innebär exempelvis att skyldigheten att stanna kvar för förhör enligt 9 § gäller maximalt . Om den som förbudet avses gälla är misstänkt för brott som är under utredning, kan han eller hon dock på den grunden vara skyldig att stanna kvar ytterligare sex 9 § Innan en fråga om tillträdesförbud avgörs, ska den som är part underrättas om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten och få tillfälle att yttra sig över den. Frågan får dock avgöras utan att så har skett, om åtgärderna är uppenbart obehövliga eller om avgörandet inte kan skjutas upp. Åklagaren bestämmer hur underrättelsen ska ske. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I paragrafen behandlas kravet på kommunikation i ärendet. vägandena finns i avsnitt 4.3.5. I första stycket anges att den som är part ska underrättas om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten och få tillfälle att yttra sig över den innan förbudsfrågan avgörs. Från denna regel görs vissa Förbudsfrågan kan avgöras utan kommunikation om åtgärderna är uppenbart obehövliga. Så kan vara fallet om parten redan har framfört synpunkter i frågan eller om uppgiften saknar betydelse. frågan avgöras utan kommunikation om avgörandet brådskar och därför inte kan skjutas upp. Enligt andra stycket bestämmer åklagaren hur underrättelsen enligt första stycket ska ske. Åklagaren ska då beakta skyndsamhetskravet enligt Tredje stycket anger att underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), dvs. om det med hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs. 2020/21:52 10 § Åklagarens beslut i fråga om tillträdesförbud ska vara skriftligt och ange 1.parterna och om den har gjort en anmälan enligt 6 § tredje stycket, 2.om tillträdesförbud ska gälla och, i så fall, förbudets innebörd och omfattning samt när det upphör att gälla, 3.de skäl som har bestämt utgången, 4.de bestämmelser som åberopas, 5.vad som kan bli följden av att bryta mot förbudet, och 6.möjligheterna att begära omprövning enligt 12 § och domstolsprövning enligt 13 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur åklagarens beslut i fråga om tillträdesförbud ska utformas. Bestämmelserna gäller både beslut om förbud och beslut att förbud inte ska gälla. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.5. Ett beslut ska vara skriftligt. Det ska ange parterna men också om den initierat ärendet genom anmälan. Vidare ska, om förbud ska gälla, förbudets innebörd och omfattning framgå. Det innebär bl.a. att den plats som förbudet avser ska anges. Även förbudets giltighetstid ska framgå. Beslutet ska dessutom ange de skäl som har bestämt utgången och de bestämmelser som åberopas. Av hänvisningen i 11 § till förvaltningslagen, som innehåller bestämmelser om att motiveringen får utelämnas i vissa fall (32 § andra stycket förvaltningslagen), följer dock att åklagaren kan utelämna en motivering bl.a. om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas (jfr 9 § första stycket denna lag). I ett sådant fall ska åklagaren om möjligt ge en motivering i efterhand, om någon enskild begär det och det behövs för att han eller hon ska kunna ta till vara sin rätt (32 § tredje stycket förvaltningslagen). Beslutet ska också innehålla en upplysning om att den som bryter mot ett tillträdesförbud riskerar böter eller fängelse . Det ska vidare upplysas om möjligheten att begära omprövning enligt 12 § och domstolsprövning enligt 13 §. 11 § Vid åklagarens handläggning av ärenden om tillträdesförbud tillämpas följande bestämmelser i förvaltningslagen (2017:900): –5 § om legalitet, objektivitet och proportionalitet, –6 § om service, –7 § om tillgänglighet, –8 § om samverkan, –9 § om utgångspunkter för handläggningen, –11 § om åtgärder om handläggningen försenas, –13 § om tolkning och översättning, –14 och 15 §§ om ombud och biträde, –23 § om utredningsansvaret, –24 § om när man får lämna uppgifter muntligt, –27 § om dokumentation av uppgifter, –31 § om dokumentation av beslut, –32 § första stycket, andra stycket 2 och tredje stycket om motivering av beslut, –36 § om rättelse av skrivfel och liknande. I paragrafen anges att vissa bestämmelser i förvaltningslagen tillämpas för förfarandet hos åklagaren i ärenden om tillträdesförbud. bestämmelserna om tolkning och översättning, när man får lämna uppgifter muntligt och utelämnande av motivering för beslut. 2020/21:52 bestämmelser i förvaltningslagen är inte tillämpliga. i avsnitt 4.3.5. 12§ Om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl till det, får åklagaren häva eller ändra ett beslut om tillträdesförbud som har fattats av åklagaren eller domstolen. Åklagaren får dock utvidga ett förbud endast om det begärs av en företrädare för butiken. Åklagaren får inte häva eller ändra ett beslut om tillträdesförbud om förbudet är föremål för domstolsprövning. Paragrafen innehåller bestämmelser om hävande eller ändring av ett beslut om tillträdesförbud. Paragrafen har utformats i huvudsak i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.5. Enligt första stycket får åklagaren häva eller ändra ett beslut om förbud, om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl till det. Exempelvis kan det finnas anledning att häva ett beslut om förbud om den person som förbudet gäller frikänns från ett brott som legat till grund för riskbedömningen enligt 2 §. Det kan också finnas skäl att häva eller ändra ett beslut om förbud på grund av att personens förhållanden har förändrats. Han eller hon kan t.ex. ha drabbats av en allvarlig sjukdom eller en svår skada som gör att risken för brott eller allvarliga trakasserier upphört. Ett exempel på när det kan vara motiverat att utvidga ett förbud är att endast en fristående och separat del av butiken omfattas av förbudet men det på grund av ändrade förhållanden finns skäl att låta det omfatta hela butiken. Åklagaren kan ta upp en fråga om att häva eller ändra ett beslut om förbud på eget initiativ eller efter att en part har begärt att åklagaren fattar ett nytt beslut. När det gäller utvidgning av ett förbud måste dock en företrädare för butiken ha begärt åklagarens omprövning (jfr 6 §). Åklagaren kan häva eller ändra både egna beslut om förbud och beslut om förbud som har fattats av domstol. Vid prövningen tillämpas de handläggningsbestämmelser som annars gäller. Det nya beslutet träder i det tidigare beslutets ställe. Andra stycket innehåller ett undantag från åklagarens omprövningsmöjlighet enligt första stycket. När ett förbud är föremål för domstolsprövning får åklagaren inte ompröva beslutet om förbud. 13 § Tingsrätten ska pröva åklagarens beslut i fråga om tillträdesförbud på begäran av en part, om beslutet har gått parten emot. En sådan begäran ska göras skriftligen hos åklagaren, som ska överlämna ärendet till tingsrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolsprövning av åklagarens beslut i fråga om tillträdesförbud. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.3 och 4.3.6. Tingsrätten ska pröva åklagarens beslut på begäran av den part som beslutet gått emot. Den som har fått ett förbud kan begära att tingsrätten häver eller ändrar beslutet om förbud i en för honom eller henne förmånligare riktning. Om det i stället är butiken som begär prövning kan denna begära att domstolen antingen beslutar om ett förbud eller utvidgar 2020/21:52 ett beslut om förbud. Detta gäller även när ärendet inletts genom anmälan från . En begäran om prövning ska göras skriftligen hos åklagaren. Av 20 § framgår att lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen) tillämpas vid domstolens handläggning och att det som sägs i den lagen om ansökan då ska tillämpas i fråga om en begäran om prövning. Det innebär att bl.a. 6 § ärendelagen om vilka uppgifter en ansökan ska innehålla blir tillämplig. Enligt den bestämmelsen ska en ansökan innehålla uppgifter om det som yrkas, de omständigheter som åberopas till stöd för yrkandet samt de bevis som åberopas och det som ska styrkas med varje särskilt bevis. Skriftliga bevis ska ges in med ansökan. Åklagaren ska sedan överlämna ärendet, dvs. handlingarna i ärendet inklusive begäran om domstolsprövning, till den domstol som är behörig enligt 14 §. Någon tidsgräns för att begära tingsrättens prövning uppställs inte. Av skyndsamhetskravet i 5 § följer dock att åklagaren bör överlämna ärendet till tingsrätten skyndsamt. I 12 § finns en bestämmelse om att åklagaren kan häva eller ändra ett beslut om tillträdesförbud under vissa förutsättningar. 14 § Behörig domstol är den tingsrätt där den åklagare som har prövat frågan om tillträdesförbud ska föra talan i brottmål i allmänhet. I paragrafen behandlas domstols behörighet att pröva frågan om tillträdesförbud. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.6. Prövningen av en åklagares beslut i fråga om tillträdesförbud ska göras av den tingsrätt där åklagaren ska föra talan i brottmål i allmänhet. Med det menas den tingsrätt där åklagaren normalt för talan. Om åklagaren normalt för talan vid flera domstolar, bör han eller hon överlämna ärendet till den tingsrätt som med hänsyn till omständigheterna ligger närmast till hands för att pröva frågan. Vid denna bedömning bör det beaktas var ett förbud tillämpas eller avses bli tillämpat eller var den som förbudet gäller eller avses gälla har sin hemvist eller mera varaktigt uppehåller sig (jfr 7 § första stycket). 15 § Har åklagaren beslutat om tillträdesförbud är han eller hon skyldig att på begäran av en företrädare för butiken föra dess talan vid domstolen, om inte särskilda skäl talar mot det. Domstolen ska begära yttrande av åklagaren, om det inte är obehövligt. I paragrafen regleras skyldigheten för åklagaren att föra talan för butiken och för domstolen att begära yttrande av åklagaren. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.6.