prop · H703137 · 2020-03-24 00:00:00 — Möjligheten att agera dolt vid köpet ska vara en grundläggande förutsättning för att tillsynen ska vara effektiv. Så kan vara fallet om det bedöms att en försäljning inte kommer komma tillstånd om köpet görs öppet för myndighetens räkning. I andra situationer kan myndigheten misstänka att näringsidkaren inte kommer att leverera samma produkter eller varor som konsumenterna får tillgång till. Därutöver gäller att ett köp under dold identitet ska vara nödvändigt för att skydda människors hälsa eller miljön. Det innebär att den bestämmelse som ska kontrolleras ska ha som direkt syfte att skydda människors hälsa eller miljön. Exempel på sådana bestämmelser är bestämmelser som förbjuder eller begränsar användningen av vissa farliga ämnen i varor. Det krävs inte att det ska finnas en konkret risk för skada eller att risken för skada på människors hälsa eller miljön ska vara av en särskilt allvarlig art. Kravet att ett testköp ska vara nödvändigt för att skydda människors hälsa och miljön innebär dock att inte alla krav i miljölagstiftningen är relevanta att kontrollera genom testköp. En anmälningsplikt har inte nödvändigtvis som direkt syfte att skydda människors hälsa eller miljön. saknas författningsstöd för att göra inköp med fingerade personnummer. I de fall ett inköp kräver att personnummer anges kan det således finnas hinder av praktisk eller teknisk natur för att genomföra köpet. Ett testköp innebär inte en brottsprovokation eftersom en överträdelse av gällande regler har skett redan genom tillhandahållandet på marknaden av en produkt eller en vara som inte förenlig med lagstiftningen. 2019/20:137 tillsynsmyndighet efter ett testköp upptäcker överträdelser, kan detta därför i förlängningen leda till sanktioner från myndighetens sida, i form av förbud eller förelägganden. Det kan också leda till att myndigheten gör en åtalsanmälan. Det finns således inget som hindrar att en förundersökning inleds mot säljaren på grundval av information som kommit fram vid köpet. Även om myndigheten uppträder som konsument när ett testköp görs är myndigheten naturligtvis ingen konsument i egentlig mening. Andra stycket innebär att ett testköp bara får göras för att kontrollera krav som syftar till att skydda människors hälsa eller miljön i balken, föreskrifter som har meddelats med stöd av balken samt EU-förordningar inom balkens tillämpningsområde. Med EU-förordningar inom balkens tillämpningsområde avses EU-förordningar som syftar till att nå något eller några av de mål som framgår av 1 kap. 1 § andra stycket . Vilka dessa EU-förordningar är framgår av 2 kap. miljötillsynsförordningen (2011:13). Enligt tredje stycket ska näringsidkaren underrättas om att ett testköp har gjorts och om resultatet av kontrollen så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. Underrättelse ska ske oberoende av om myndigheten har uppmärksammat brister i efterlevnaden av miljölagstiftningen eller ej, dvs. även när näringsidkaren har följt regelverket. Underrättelseskyldighet föreligger när myndigheten har genomfört ett fullbordat testköp. Det är inte möjligt att generellt och bestämt säga var gränsen går för när en åtgärd ska anses utgöra ett fullbordat testköp. Be- dömningen varierar beroende på hur situationen kring köpet ser ut. Vid försäljning på internet får gränsen normalt anses ha passerats om myndigheten i moment som föregår ett köp behöver uppge kontaktuppgifter och då använder ett påhittat namn eller andra oriktiga uppgifter. När handeln sker i en fysisk butik får gränsen anses ha passerats när betalning har skett. Ett testköp i butik kan dock anses vara fullbordat tidigare om syftet med inköpet är att utröna vilken information som lämnas i samband med köpet. I sådana fall bör gränsen anses ha passerats när myndigheten, utan att tillkännage att agerandet sker i egenskap av tillsynsmyndighet, för samtal med näringsidkaren eller dennes medarbetare i detta syfte. Utgångspunkten är att myndigheten ska underrätta näringsidkaren så snart ett testköp har gjorts. I vissa situationer kan det finnas skäl att skjuta upp underrättelsen , t.ex. till dess att leverans av en produkt har skett eller om köpet av någon annan anledning annars skulle förlora sin betydelse. I de fall innehållet i en vara eller produkt behöver analyseras kan underrättelseskyldigheten behöva fullgöras stegvis. Först informeras näringsidkaren om att ett testköp har gjorts och att produkten eller varan analyseras och därefter informeras näringsidkaren om resultatet av analysen. Den nya 26 kap. 32 § innebär att testköp får göras även när kontroll görs med stöd av kontrollförordningen eller marknadskontrollförordningen. Eftersom artikel 36 i kontrollförordningen innehåller en bestämmelse om skyldighet att i efterhand underrätta den aktör från vilken proverna har beställts om att prover har tagits, ska den bestämmelsen tillämpas i första hand. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur ett testköp ska göras. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.9. Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur ett testköp ska göras. Sådana föreskrifter kan t.ex. avse vilka rutiner som ska gälla inför och efter ett testköp och hur det som kommer fram genom ett sådant köp ska återkopplas till näringsidkaren. I följande EU-förordningar finns bestämmelser om kontroll av att vissa EU-förordningar och vissa bestämmelser som genomför EU-direktiv inom balkens tillämpningsområde följs: 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93, och 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/625 av om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet för att säkerställa tillämpningen av livsmedels- och foderlagstiftningen och av bestämmelser om djurs hälsa och djurskydd, växtskydd och växtskyddsmedel samt om ändring av och rådets förordningar (EG) nr 999/2001, (EG) nr 396/2005, (EG) nr 1069/2009, (EG) nr 1107/2009, (EU) nr 1151/2012, (EU) nr 652/2014, (EU) 2016/429 och (EU) 2016/2031, rådets förordningar (EG) nr 1/2005 och (EG) nr 1099/2009 och rådets direktiv /58/EG, 1999/74/EG, 2007/43/EG, 2008/119/EG och 2008/120/EG och om upphävande av och rådets förordningar (EG) nr 854/2004 och (EG) nr 882/2004, rådets direktiv /608/EEG, 89/662/ EEG, 90/425/EEG, 91/496/EEG, 96/23/EG, 96/93/EG och 97/78/EG samt rådets beslut 92/438/EEG. I förordningen (EU) 2017/625 finns även bestämmelser om annan offentlig verksamhet som syftar till att säkerställa att vissa EU-förordning- ar och vissa bestämmelser som genomför EU-direktiv inom balkens tillämpningsområde följs. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.4. Första stycket i paragrafen upplyser om att kontrollförordningen och marknadskontrollförordningen innehåller bestämmelser om kontroll av att vissa EU-förordningar och bestämmelser som genomför EU-direktiv inom balkens tillämpningsområde följs. När dessa förordningar är tillämpliga ska tillsynsmyndigheterna bedriva kontroll i enlighet med dessa och inte utöva tillsyn i enlighet med balken. Ordet ”kontroll” används som ett samlingsbegrepp för kontroll som utförs i enlighet med någon av EU-förord- ningarna. I kontrollförordningen används orden ”offentlig kontroll” och i marknadskontrollförordningen används ordet ”marknadskontroll”. Innebörden av orden är snävare än innebörden av ordet tillsyn (se avsnitt 9.2). Innebörden av orden förklaras i respektive rättsakt. De EU-förordningar och de EU-direktiv som genomförs med stöd av bemyndiganden i och som faller inom tillämp- ningsområde är sådana förordningar och direktiv som syftar till att nå något eller några av de mål som framgår av 1 kap. 1 § andra stycket miljö- Det handlar om förordningar och direktiv som syftar till att skydda människors hälsa och miljön eller som utöver syftet att tillnärma medlems- staternas lagstiftning även syftar till att skydda människors hälsa och mil- Kontrollförordningen och marknadskontrollförordningen ska tilläm- pas för att kontrollera efterlevnaden av några av dessa. I första punkten nämns marknadskontrollförordningen. pas vid kontroll av att produkter uppfyller krav i harmoniserande unions- Sådana produktkrav finns i EU-förordningar som förbjuder eller begränsar tillhandahållandet på marknaden av vissa ämnen och Som exempel kan nämnas och rådets förordning (EG) nr 648/2004 av om tvätt- och ren- göringsmedel, och rådets förordning (EU) 2019/1021 av om långlivade organiska föroreningar och om ändring av direktiv /117/EEG och och rådets förordning (EU) 2017/852 av om kvicksilver och om upphävande av förordning (EG) nr 1102/2008. Direktiv som innehåller produktregler och som faller under tillämpningsområde innehåller bestämmel- ser om avfall eller kemikalier. Exempel på sådana direktiv är Europaparla- mentets och rådets direktiv /65/EU av om begräns- ning av användning av vissa farliga ämnen i elektrisk och elektronisk utrustning och och rådets direktiv /19/EU av den om avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk och elektronisk De sistnämnda rättsakterna genomförs i förordning (2012:861) om farliga ämnen i elektrisk och elektronisk utrustning respektive förordning (2014:1076) om producentansvar för elutrustning. I andra punkten nämns kontrollförordningen. Den ska tillämpas vid kon- troll av den unionslagstiftning som omfattas av artikel 1.2 i förordningen. Det är bara en liten del av den lagstiftningen som faller inom De direktiv som berörs är och rådets direktiv /18/EG av om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och om upphävande av rådets direktiv /220/EEG och och rådets direktiv 2009/128/EG av om upprättande av en ram för ge- menskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämp- Det förstnämnda direktivet genomförs i 13 kap. samt i förordningen (2002:1086) om utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön. Direktiv /128/EG genomförs i 14 kap. miljö- balken och i förordning (2014:425) om bekämpningsmedel. ordningar som berörs är och rådets förordning (EG) nr 1829/2003 av om genetiskt modifierade livs- medel och foder, och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 av om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden och om upphävande av rådets direktiv /117/EEG och 91/414/EEG. samt och rådets direktiv /128/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel. Paragrafen har i allt väsentlig utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Vid sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 § ska det som sägs i 3, 3 a, 4, 6 och 8 §§ om tillsyn, tillsynsvägledning och tillsynsmyndigheter gälla i fråga om kontroll, annan offentlig verksamhet och kontrollmyndigheter enligt de EU-förordningar som anges i 30 §. Detta gäller dock inte om annat följer av förordningarna. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitten 9.6. Bestämmelsen i första stycket innebär att tillämpningsområdet för 3, 3 a, 4, 6 och 8 §§ utvidgas till att gälla när myndigheterna utför kontroll eller annan offentlig verksamhet som syftar till att säkerställa efterlevnaden av vissa EU-förordningar och bestämmelser som genomför EU-direktiv inom tillämpningsområde i enlighet med kontrollförordningen eller marknadskontrollförordningen. Vilka EU-förordningar och EU-direktiv som avses framgår av kommentaren till 30 §. Där förklaras också innebörden av ”kontroll” och ”annan offentlig verksamhet”. Bestämmelsen innebär för det första att regeringen med stöd av 26 kap. 3 och 3 a §§ kan fördela ansvaret för att bedriva kontroll och annan offentlig verksamhet enligt EU-förordningarna mellan statliga myndigheter och kommuner samt att regeringen kan besluta tillämpningsföreskrifter. Så- dana tillämpningsföreskrifter får antas så länge de inte hindrar en EU-för- ordnings direkta tillämplighet, inte döljer dess unionsrättsliga karaktär och klargör att de utnyttjar det utrymme för skönsmässig bedömning som de förfogar över enligt EU-förordningen (se t.ex. dom av i mål C‑113/02, kommissionen mot , EU:C: 2004:616, punkt 16). För det andra innebär bestämmelsen att samma övergripande bestämmelser om samordning och samarbete mellan tillsynsmyndigheterna kommer gälla när myndigheterna bedriver tillsyn enligt balken och när de bedriver kontroll eller annan offentlig verksamhet enligt EU-förord- ningarna. Bestämmelserna i balken är endast avsedda att komplettera EU-förord- ningarna. EU-förordningarna om kontroll ska tillämpas i första hand. Om en tillämpning av 3, 3 a, 4, 6 eller 8 §§ i en viss situation skulle strida mot en bestämmelse i EU-förordningarna om kontroll ska tillämpas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Vid sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 § ska det som anges 1.i 9 § gälla förelägganden och förbud som behövs för att de EU-för- ordningar som anges i 30 § ska följas, 2.i 14, 17, 18 och 26 §§ gälla beslut som de behöriga myndigheterna meddelar enligt förordningarna, 3.i 22 b § gälla ersättning och kostnader för prov som har lämnats enligt förordningarna, och 4.i 28 § gälla testköp som de behöriga myndigheterna gör. Första stycket gäller inte om annat följer av förordningarna. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.10. Bestämmelserna i första stycket kompletterar kontrollförordningen och Vid kontroll i enlighet med dessa förord- ningar gäller det som sägs om förelägganden och förbud, vite, verkställig- het, rättelse på den felandes bekostnad, testköp samt ersättning för prover och provtagning i kapitlet. Härigenom ges de behöriga myndigheterna de verktyg som krävs för att de ska kunna bedriva en effektiv kontroll. stämmelsen kompletterar kontrollförordningarna vilket innebär att den endast ska tillämpas om åtgärden inte kan vidtas med stöd av förordning- arna och om åtgärden är förenlig med förordningar. Första punkten innebär att de behöriga myndigheterna i det enskilda fallet med stöd av 9 § får besluta om de förelägganden och förbud som behövs för att kontrollförordningen och marknadskontrollförordningen Myndigheterna ges härigenom ett verktyg för att se till att sådana åtgärder som avses i artikel 20 i marknadskontrollförordningen kan vidtas, dvs. att se till att produkter som utgör en allvarlig risk återkallas, dras tillbaka eller förbjuds. Myndigheterna kan vidare besluta om de före- lägganden och förbud som behövs för att kontrollförordningen som sådan Sådana åtgärder kan bli aktuella om en aktör inte uppfyller sina skyldigheter enligt artikel 15 i kontrollförordningen, t.ex. om en aktör inte lämnar in dokument till en myndighet som begär det. Om det är fråga om en konstaterad överträdelse av någon av de bestämmelser som avses i artikel 1.2 i kontrollförordningen får ett föreläggande inte beslutas med stöd av 9 §. Då gäller artikel 138 i kontrollförordningen som ger de be- höriga myndigheter långtgående befogenheter att vidta åtgärder för att säkerställa att en berörd aktör åtgärdar en bristande efterlevnad. heten kan t.ex. med stöd av den bestämmelsen förelägga en aktör att ändra märkning på en produkt eller besluta om förbud mot utsläppande på marknaden av varor. Andra punkten ger de behöriga myndigheterna rätt att förena beslut som har fattats med stöd av kontrollförordningen eller marknadskontrollförord- ningen med vite samt att bestämma att ett beslut ska gälla . behöriga myndigheten kan också begära verkställighet eller besluta att rättelse ska vidtas på den felandes bekostnad. Tredje punkten innebär att bestämmelsen i 22 b § ska gälla prov som har lämnats enligt någon av EU-förordningarna om kontroll. Enligt 22 b § be- höver den som har lämnat ett prov inte ersätta kostnaderna för provet och provtagning om det finns särskilda skäl. Särskilda skäl för att en aktör inte ska behöva ersätta kostnader för provtagning och undersökningar kan vara att undersökningen visar att verksamhetsutövaren har följt gällande bestämmelser för den kemiska produkten eller varan. Fjärde punkten innebär att bestämmelsen om testköp ska gälla vid kon- troll som görs i enlighet med kontrollförordningen eller marknadskontroll- När ett testköp har gjorts i samband en med kontroll i enlig- het med kontrollförordningen gäller bestämmelserna i artikel 36.2 i den förordningen om skyldighet att informera den aktör från vilka proverna Andra stycket erinrar om principen om företräde. ningarna om kontroll ska tillämpas i första hand. är endast avsedda att komplettera EU-förordningarna och får bara tilläm- pas om åtgärden inte kan vidtas med stöd av dessa och om den inte strider Som ett exempel kan nämnas att kontrollförord- ningen överlåter åt medlemsstaterna att bestämma vem som ska stå kostnaderna för prov och provtagning när det gäller kontroll av de bestämmelser som faller inom tillämpningsområde. För det fall en avgift eller en pålaga rätteligen har tagits ut får den dock, enligt artikel 83.2i förordningen, inte återbetalas. Det innebär t.ex. att de behöriga myndigheterna med stöd av 22 b § kan besluta att en aktör inte ska behöva ersätta kostnader för provtagning och undersökning av prover eftersom kontrollförordningen medger det. Om en myndighet har beslutat att en aktör ska ersätta kostnader för provtagning och om kostnaderna rätteligen har tagits ut, kan myndigheten i ett senare skede inte återbetala kostnaderna till aktören eftersom detta uttryckligen inte är tillåtet enligt artikel 83.2 i kontrollförordningen. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det som anges i 27 § om förbud mot att röja eller utnyttja uppgifter gäller även den som i enlighet med artikel 28 eller 31 i förordning (EU) 2017/625 utför delegerade uppgifter som ingår i sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 §. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.7. Bestämmelsen innebär att 27 § gäller även den som utför delegerade uppgifter i enlighet med artiklarna 28 eller 31 i kontrollförordningen när uppgifterna ingår i offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet som rör EU-förordningar eller bestämmelser som genomför EU-direktiv inom tillämpningsområde. Det innebär att fysiska personer som utför delegerade uppgifter på dessa områden eller fysiska personer som arbetar på organ och som där utför sådana uppgifter inte får obehörigen röja eller utnyttja vad de fått veta om affärs- eller driftsförhållanden eller förhållanden av betydelse för landets försvar. Vilka EU-förordningar och EU- direktiv som avses framgår av kommentaren till 30 §. Där förklaras också innebörden av ”kontroll” och ”annan offentlig verksamhet”. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för ett organ eller en fysisk person som, i enlighet med artikel 28 eller 31 i förordning (EU) 2017/625, utför delegerade uppgifter som ingår i sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 §, att lämna in information och handlingar till den myndighet som har anlitat organet eller personen. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.11. Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen elatt meddela föreskrifter om viss uppgiftsskyldighet för ett organ eller en fysisk person som utför delegerade uppgifter i enlighet med artikel 28 eller 31 i kontrollförordningen som ingår i offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet som syftar till att säkerställa efterlevnaden av EU-förordningar eller bestämmelser som genomför EU-direktiv inom tillämpningsområde. Vilka EU-förordningar och EU-direktiv som avses framgår 2019/20:137 av kommentaren till 30 §. Där förklaras också innebörden av ”kontroll” och ”annan offentlig verksamhet”. Föreskrifterna får avse skyldighet att överlämna information och handlingar som organet eller personen har till följd av utförandet av uppgiften till den myndigheten som har delegerat uppgiften. Föreskrifterna kan avse skyldighet för det organ eller den fysiska person som utfört delegerade uppgifter att lämna information om vilka kontroller som gjorts till den delegerande myndigheten. Det underlättar för den delegerande myndigheten att fullgöra sin skyldighet att offentliggöra information om kontrollverksamheten på internet i enlighet med artikel 11 i kontrollförordningen. Föreskrifterna kan även avse skyldighet för det organ eller den fysiska person som utför en delegerad uppgift att ge in de handlingar som organet eller den fysiska personen innehar till följd av utförandet av uppgiften. Syftet med sådana föreskrifter är att säkerställa allmänhetens möjlighet till insyn. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. En myndighet som är behörig myndighet enligt förordning (EU) 2017/625 och som utför sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 § ska ha ett ändamålsenligt rapporteringssystem för att hantera anmälningar om misstänkta överträdelser av förordningen. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.13. Paragrafen ålägger myndigheter som är behöriga myndigheter och som har ansvar för att bedriva offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet enligt kontrollförordningen, ifråga om EU-förordningar eller bestämmelser som genomför EU-direktiv inom tillämpningsområde, att ha rapporteringssystem för att hantera anmälningar om misstänkta överträdelser av förordningen. Bestämmelsen genomför artikel 140 i kontrollförordningen. Med överträdelser av förordningen avses överträdelser som begås i den verksamhet som utförs med stöd av förordningen. Rapporteringssystemet ska också omfatta överträdelser som ett organ eller en fysisk person som utför delegerade uppgifter begår i kontrollverksamheten eller vid utövandet av annan offentlig verksamhet i enlighet med kontrollförordningen när de uppgifter som utförs avser EU-förord- ningar eller bestämmelser som genomför EU-direktiv inom tillämpningsområde. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådana rapporteringssystem som avses i 35 §. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.13. Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen att meddela tillämpningsföreskrifter som rör utformningen av rapporteringssystemen. Föreskrifterna kan b.la. avse förfaranden för mottagande av rapporter om överträdelse och hur dessa ska följas upp. När delegerade uppgifter, som ingår i sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 30 §, utförs av ett organ eller en fysisk person med stöd av artikel 28 eller 31 i förordning (EU) 2017/625 gäller det som anges i 5 § förvaltningslagen (2017:900). Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 9.12. Paragrafen innebär att bestämmelserna i förvaltningslagen om legalitet, objektivitet och proportionalitet gäller när organ eller fysiska personer utför delegerade uppgifter i enlighet med kontrollförordningen som rör vissa EU-förordningar eller vissa bestämmelser som genomför EU-direk- tiv inom tillämpningsområde. Vilka EU-förordningar och EU-direktiv som avses framgår av kommentaren till 30 §. Där förklaras också innebörden av ”kontroll” och ”annan offentlig verksamhet”. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgift för myndigheters kostnader för 1.prövning och tillsyn enligt denna balk eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken samt för prövning och tillsyn med anledning av EU-förordningar inom denna balks tillämpningsområde, 2.sådan kontroll eller annan offentlig verksamhet som avses i 26 kap. 30 §, och 3.utbildning som krävs enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 14 kap. Kommunfullmäktige får meddela föreskrifter om sådana avgifter som avses i första stycket 1 och 2 när det gäller en myndighets verksamhet.