prop · H703118 · 2020-03-17 00:00:00 — Inslagen kan vara av olika natur och kan i olika utsträckning förutsätta godkännande och medverkan av andra myndigheter och aktörer. Syftet med att reglera ett sådant inslag i verkställighetsplanen bör vara att uppnå den allmänna målsättningen med verkställigheten, dvs. att så långt som möjligt förebygga att den dömde återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. På så sätt kan dessa inslag verka brottsförebyggande. … om boende … När det gäller boende bör en bedömning göras av den dömdes hemförhållanden. I de flesta fall torde bedömningen mynna ut i att det är lämpligt att den unge bor hemma, vilket då bör anges i verkställighetsplanen. I andra fall kan det bli fråga om att placera honom eller henne i ett familjehem eller liknande med stöd av SoL förutsatt att socialnämnden gör den bedömningen. Om det framkommer under utredningen att hemförhållandena är så bristfälliga att den dömdes hälsa eller utveckling riskerar att skadas eller att han eller hon genom sin livsföring utsätter sig själv för stora risker, kan socialnämnden göra bedömningen att det finns förutsättningar för vård enligt 2 eller 3 § LVU. Om ett beslut om sådan vård fattas under utredningsfasen kan det påverka bedömningen av vilket behov som finns av insatser i övrigt. Ett beslut om tvångsvård bör inte anses utgöra ett hinder mot att verkställa ungdomsövervakningen. Utformningen av verkställighetsplanen får dock anpassas till att tvångsvård pågår. Som anges i avsnitt 5.3.5 kan ett beslut enligt LVU föranleda att andra inslag i verkställigheten av ungdomsövervakning minskar i omfattning. … om skolgång … I verkställighetsplanen bör föreskrifter om skolgång eller annan sysselsättning kunna ingå. Om den unge inte har haft en fungerande skolgång och har avbrutit sin utbildning kan det under utredningen framkomma att han eller hon bör återuppta sin utbildning inom skolväsendet. I 7 kap. skollagen (2010:800) finns bestämmelser om att barn som är bosatta i har skolplikt och bestämmelser om när skolplikten inträder, hur den fullgörs och när den upphör. I de fall den dömde är skolpliktig bör detta beaktas genom att det i verkställighetsplanen anges att han eller hon ska gå i skolan. I sådant fall kommer det alltså, som förespråkar, finnas en skyldighet för den dömde att följa föreskriften om skolgång. Att den unge är skyldig att gå i skolan följer redan av skollagens regler, men i och med att skyldigheten ingår i en verkställighetsplan kan den dömde också bli föremål för sådana sanktioner som kan följa av att föreskrifterna i verkställighetsplanen bryts. För ungdomar som inte är skolpliktiga kan det bli fråga om att gå i gymnasieskolan eller vuxenutbildning, men också t.ex. en studiemotiverande kurs inom folkhögskolan eller annan sysselsättning som kan vara gynnsam för den unge. I så fall bör detta anges i verkställighetsplanen, förutsatt att aktiviteten kan komma igång under verkställigheten. Vid utbildning inom skolväsendet bör föreskriftsmöjligheten, som anför, i första hand vara begränsad till en skyldighet att delta i utbildningen. Andra särskilda arrangemang kring skolgången bör emellertid också kunna ingå. När det gäller stödåtgärder inom ramen för skolgången torde det vara skolan som är bäst lämpad att avgöra vad en elev behöver. I de fall det har beslutats om t.ex. ett åtgärdsprogram eller en individuell studieplan kommer dock en föreskrift i verkställighetsplanen om att den dömde ska fullfölja utbildning i skolväsendet att innebära att den dömde ska delta i utbildning enligt det åtgärdsprogram eller den studieplan som är beslutad av skolan. Eftersom föreskrifterna riktar sig till den dömde och inte till enskilda skolhuvudmän, bör det dock inte kunna bli aktuellt att i verkställighetsplanen föreskriva att den dömde ska ha rätt till vissa sådana pedagogiska insatser eller åtgärder som det åligger skolhuvudmannen eller rektorn att besluta om enligt skollagen. Det bör däremot vara möjligt att i verkställighetsplanen föreskriva att den dömde ska följa ett åtgärdsprogram eller en individuell studieplan som har beslutats av skolan. … om fritidsaktiviteter … Beträffande den dömdes fritid är det inte lämpligt att reglera den i detalj. I stället bör det handla om att motivera honom eller henne till sådana fritidsaktiviteter som bidrar till att han eller hon har en meningsfull sysselsättning under verkställigheten och som understödjer prosociala kontakter. Konkret kan det handla om att den dömde ska fortsätta med eller prova på någon idrott eller delta i någon annan organiserad fritidsaktivitet. … om vård … I de fall den dömde har särskilda behov av vård och stöd vid missbruk och beroende eller andra särskilda åtgärder bör det vara möjligt att ange i verkställighetsplanen att han eller hon ska medverka i missbruksbehandling eller annan vård och behandling. Det kan gälla behandling för drog- eller alkoholmissbruk, kontakt med psykolog eller terapeut eller psykiatrisk behandling. Bedömningen av om det finns ett vårdbehov och vilken behandling som eventuellt bör regleras i verkställighetsplanen bör precis som för övriga inslag i planen göras vid den utredning som ska göras under verkställighetsplaneringen. Den typen Prop. 2019/20:118 av inslag bör beslutas efter nära samråd med den dömde, så att det blir fråga om insatser som kan antas bli genomförda. Regeringen återkommer i avsnitt 5.3.4 till vilka aktörer som ska tillhandahålla och bekosta sådana och andra typer av insatser som kan ingå i verkställighetsplanen. … och om andra åtgärder Det kan även, beroende på den dömdes person och dennes särskilda förutsättningar, finnas behov av andra åtgärder som syftar till att förebygga att han eller hon återfaller i brott eller på annat sätt utvecklas ogynnsamt. Det kan t.ex. bedömas lämpligt att den dömde genomgår något av de program som bedrivs inom eller kriminalvården, exempelvis någon form av påverkansprogram eller program för dömda som vill lämna kriminellt umgänge. Det kan också föreskrivas att den unge i brottsförebyggande syfte ska genomgå strukturerade samtal kring särskilda teman. Allt som anges i verkställighetsplanen bör vara tvingande för den dömde Regeringen instämmer i promemorians bedömning att allt som anges i verkställighetsplanen bör vara tvingande för den dömde eftersom det utgör en del av påföljden. Som framgår av avsnitt 5.1 innebär påföljden bl.a. en skyldighet att följa det som anges i verkställighetsplanen. En avvikelse från planen måste emellertid kunna tillmätas olika betydelse beroende på vad den gäller. Om en avvikelse består i att den dömde inte varit i skolan eller inte deltagit i en fritidsaktivitet bör det inte tillmätas samma vikt som om han eller hon har brutit mot t.ex. en rörelseinskränkning. Även överträdelser av obligatoriska inslag i planen bör kunna viktas olika beroende på vilket inslag det gäller. Enstaka överträdelser av drog- eller alkoholförbudet bör t.ex. inte väga lika tungt som brott mot en rörelseinskränkning. Regeringen återkommer i avsnitt 5.5 till hur misskötsamhet under verkställigheten bör bedömas. En uppföljning bör göras minst Ändrade förhållanden eller nya bedömningar kan medföra att verkställighetsplanen måste ändras under verkställigheten. Det bör därför göras en kontinuerlig uppföljning av om det behövs några ändringar i planen. Kriminalvården bör följa upp verkställighetsplanen minst . Om det finns behov av att göra ändringar i planen, ska det göras. Med anledning av att verkställighetsplanen i många fall kan komma att innehålla åtgärder som tillhandahålls av socialnämnden, men också av andra, finns det skäl att förtydliga att uppföljningen av verkställighetsplanen ska ske i samverkan ske med socialnämnden och vid behov även med andra berörda myndigheter och aktörer. Regeringens förslag: i den kommun som enligt socialtjänstlagen har ansvar för den dömde ska utse en särskild handläggare för honom eller henne under verkställigheten. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att det ska vara en uppgift för socialnämnden i den dömdes hemort att utse en särskild handläggare för honom eller henne. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. anser att det kan finnas ett behov av att meddelar föreskrifter och/eller allmänna råd till landets kommuner när det gäller samarbete mellan huvudmannen för ungdomsövervakning och i frågor som rör verkställighet av påföljden, både vid framtagande av verkställighetsplanen och under verkställigheten. Enligt myndigheten har en viktig roll för påföljdens genomförande och ett väl fungerande samarbete är av vikt för att kraven på likabehandling och proportionalitet ska kunna upprätthållas. anser att det kan behöva klargöras vad som gäller om den unge och/eller dennes vårdnadshavare inte vill att ska vara delaktig i planeringen och verkställigheten av påföljden. anser också att det behöver tydliggöras vilken kommun som är ansvarig om den unge flyttar till en annan kommun, och även hur en flytt kan komma att påverka verkställigheten i övrigt. (SiS) anser att det bör framgå av lagen om verkställighet av ungdomsövervakning vilken uppgift och vilket ansvar den särskilt utsedda handläggaren har. För att ytterligare tydliggöra viktiga roll för påföljden anser SiS att kommunens ansvar bör framgå av 5 kap. SoL. Myndigheten vill särskilt understryka vikten av att kommunens ansvar när verkställighetstiden har löpt ut är tydligt reglerat. Även , som tillstyrker utredningens förslag, är av uppfattningen att det i ett längre perspektiv är önskvärt att den unge får en etablerad kontakt med en handläggare inom för det fall vissa av insatserna behöver fortsätta även efter det att verkställigheten har upphört. kommun pekar på vikten av att ansvarsfördelningen mellan kommunen och den verkställande myndigheten framgår på ett tydligt sätt. Vidare anför kommunen att det är främmande för socialnämndernas verksamhet att verkställa påföljder som inte förutsätter samtycke eller behov. Det är därför av vikt att kommunerna får ett tillfredställande metodstöd och att det finns evidens i de behandlingsprogram som används. Enligt kommunen bör det nationella ansvaret tydligt framgå av SoL för att arbetet med unga lagöverträdare ska vara rättssäkert och för att säkerställa likabehandling. kommun, som anser att det är bra att samverkan med lyfts, anser att begreppet där den unge har sin ”hemort” bör specificeras med hänsyn till att den unge kan ha en studieort där denne vistas och vårdnadshavare som är bosatta i två olika kommuner. Frågan är då om hemorten är där den unge är folkbokförd eller där han eller hon vistas. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser yttrar sig inte särskilt i frågan. Flera remissinstanser, däribland , Kommuner och Regioner (SKR) och Föreningens Socialchefer, efterfrågar förtydliganden med avseende på socialnämndens ansvar och roll. Föreningen anser att det inte är förenligt med intentionerna i socialtjänstlagstiftningen att får en roll och ett ansvar i verkställighet av åtgärder som inte förutsätter ett samtycke. kommun menar att det är otydligt hur det ska hanteras och vad det kan få för konsekvenser om den unges samtycke till en insats från socialnämnden ändras. Enligt måste det tydligt framgå att har samma ansvar för att erbjuda insatser som om den unge inte varit dömd och att det faktum att det finns en påföljd innebär att dessa insatser inte förutsätter samtycke från den unge. anför att skyldigheten för att utse en särskild handläggare skulle kunna begränsas till de fall där det faktiskt föreligger ett behov av vård och stöd. Skälen för regeringens förslag: Som redovisas i avsnitt 5.2 föreslår regeringen att Kriminalvården ska vara huvudman för verkställigheten av ungdomsövervakning. Vid verkställigheten av påföljden kommer emellertid även ha en viktig roll. har lång erfarenhet av att identifiera barn och unga som är i behov av skydd och stöd och att erbjuda det. I avsnitt 5.3.1 och 5.3.2 föreslås att Kriminalvården bör ha en skyldighet att samverka med socialnämnden vid verkställighetsplaneringen och vid uppföljningen av verkställighetsplanen. insatser för att stödja unga kan vara väsentliga för att förhindra att de utvecklar en kriminell identitet. kan också ha kunskap om den unge och hans eller hennes personliga förhållanden som kan ha betydelse för innehållet i verkställighetsplanen. Vidare ligger många av de insatser som verkställighetsplanen kan innefatta under ansvars- och kompetensområden. Ett nära och välfungerade samarbete mellan Kriminalvården och är därför viktigt. Ett sätt att säkerställa en sådan ordning är att samarbetet sker enligt en i förväg uppgjord struktur. I likhet med vad som anförs i promemorian anser regeringen att det bl.a. kan åstadkommas genom att det införs en skyldighet för socialnämnden att utse en särskild handläggare för den dömde under verkställigheten. Skyldigheten bör gälla för samtliga fall och alltså inte, till skillnad från vad förespråkar, vara begränsad till fall där det föreligger behov av vård och stöd. Syftet med att utse en särskild handläggare är i första hand att underlätta samarbetet mellan Kriminalvården och . Skyldigheten bör gälla för socialnämnden i den kommun som enligt SoL har ansvaret för den dömde. I detta avseende överensstämmer ordningen med vad som gäller för inhämtade av yttrande från socialnämnden enligt 11 § LUL. Den särskilda handläggaren har en viktig roll såväl vid verkställighetsplaneringen som under den resterande delen av verkställigheten. Vid verkställighetsplaneringen kan handläggaren bidra med uppgifter om den dömdes personliga förhållanden och vilka insatser som gjorts tidigare. Sådan information kan vara av betydelse för utformningen av verkställighetsplanen. Handläggaren bör även redovisa bedömning av vilka åtgärder och insatser som bör ingå i den individuella verkställighetsplanen utifrån den unges behov av vård. Det kan t.ex. gälla deltagande i behandling eller programverksamhet inriktad på unga lagöverträdare, missbruksvård och familje- och nätverksarbete. Som framhålls ovan kommer de insatser som regleras i verkställighetsplanen att ligga under 2019/20:118 ansvars- och kompetensområden och det är därför av stor vikt att samverkan mellan Kriminalvården och sker vid uppföljning och revidering av verkställighetsplanen (se avsnitt 5.3.2), lämpligen genom medverkan av den särskilda handläggaren. Eftersom samverkansskyldigheten mellan Kriminalvården och föreslås regleras i lag krävs inte att den unge eller dennes vårdnadshavare samtycker till att deltar i verkställighetsplaneringen. Som utvecklas i avsnitt 5.6.1 föreslås att ska kunna lämna information till Kriminalvården utan hinder av sekretess. Skäl att närmare reglera den särskilda handläggarens uppgifter finns inte. Regeringens bedömning: I enlighet med normaliseringsprincipen bör huvudmän för utbildning, socialnämnd, hälso- och sjukvård och andra samhällsaktörer tillhandahålla och bekosta de insatser som de disponerar över och som bedöms nödvändiga vid upprättande och genomförande av verkställighetsplanen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. , som instämmer i bedömningen, pekar på risken för att olika myndigheter gör olika bedömningar av resursbehovet vilket kan komma att påverka verkställigheten och betonar därför särskilt ansvar för att i enlighet med artikel 2 i säkerställa att tillgången till stöd och tjänster för de unga som ska verkställa ungdomsövervakning blir likvärdig oberoende av var i landet verkställigheten sker. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: En allmän utgångspunkt för kostnadsansvaret för de påföljder som Kriminalvården verkställer är att Kriminalvården bör svara för kostnader för de insatser som sker inom ramen för myndighetens egen verksamhet. I den utsträckning en påföljd innefattar åtgärder som normalt bekostas av andra myndigheter och aktörer, följer det emellertid av den s.k. normaliseringsprincipen att det är de ordinarie myndigheterna som ansvarar för tillhandahållandet av de resurser och den finansiering som krävs för att kunna tillgodose den dömdes behov av exempelvis skolgång och hälso- och sjukvård, även om han eller hon undergår verkställighet av en påföljd. Normaliseringsprincipen innebär i detta avseende att Kriminalvårdens klienter har samma rätt till samhällets stöd och hjälp som andra medborgare och att Kriminalvården normalt inte bör åta sig uppgifter som åvilar andra huvudmän i samhället. Denna princip har fått genomslag inte bara vid verkställighet i anstalt utan även i fråga om den vård eller behandling som kan bedrivas inom ramen för en skyddstillsyn. I avsnitt 5.3.2 föreslås att verkställighetsplanen ska kunna reglera frågor Prop. 2019/20:118 om t.ex. skolgång, missbruksbehandling och annan vård och behandling. likhet med vad som anförs i promemorian bör normaliseringsprincipen vara vägledande när det gäller verkställighet av ungdomsövervakning. Kostnaderna för de insatser som ingår i verkställighetsplanen, som inte sker inom ramen för Kriminalvårdens egen verksamhet, bör således bäras av de ordinarie huvudmän som tillhandahåller insatserna. Normaliseringsprincipens tillämpning förutsätter att den myndighet som tillhandahåller en viss resurs gör bedömningen att det finns såväl behov hos den unge som förutsättningar för att tillhandahålla resursen. 5.3.5Koordinatorns roll och uppgifter Regeringens förslag: Kriminalvården ska förordna en särskild koordinator för den dömde. Koordinatorn ska hålla regelbunden kontakt med den dömde och träffa honom eller henne under verkställigheten samt genom kontroll, stöd och hjälp verka för att verkställighetsplanen följs. Den dömde ska träffa koordinatorn under verkställigheten. Tid och plats för mötena ska bestämmas av koordinatorn, efter samråd med den dömde. Om det finns skäl för det, får Kriminalvården besluta att antalet möten ska begränsas respektive utökas. Det får dock inte understiga ett och inte överstiga tre . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. tillstyrker förslaget i dess helhet. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. anser att det måste ställas större krav på den särskilde koordinatorns kompetens och understryker vikten av att personer som ska utses till koordinatorer genomför sådant riskförebyggande arbete som föreskrivs i Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med föreskrifter om åtgärder mot våld och hot i arbetsmiljön (AFS 1993:2). Region konstaterar att koordinatorerna behöver vara välkvalificerade om den nya påföljden ska fungera då den förenas med föreskrifter om missbruksbehandling och annan vård och behandling. Hovrätten för Nedre lämnar synpunkter på lagtextens utformning. Skälen för regeringens förslag Koordinatorns mandat och kompetens Som anges i avsnitt 5.1 bör det utses en särskild koordinator för den dömde. Eftersom det är Kriminalvården som ansvarar för verkställigheten av påföljden bör det vara en uppgift för Kriminalvården att förordna Uppgiften som koordinator ställer stora krav på erfarenhet 2019/20:118 och kompetens. Det bör därför som utgångspunkt vara en särskilt kvalificerad socialarbetare eller en person med likvärdig kompetens eller erfarenhet. Att närmare specificera kraven på koordinatorns kompetens, som förespråkar, bedöms inte nödvändigt. Normalt bör det vara personer som är anställda i Kriminalvården som förordnas till koordinatorer. Att dessa personer har en trygg och säker arbetsmiljö är en förutsättning för att de ska kunna utföra sina arbetsuppgifter på ett bra sätt och det är, som lyfter fram, av vikt att de följer det för Kriminalvårdens verksamhet tillämpliga regelverket avseende bl.a. riskförebyggande arbete. Koordinatorns roll och uppgifter En av de viktigaste uppgifterna för koordinatorn bör vara att verka för att verkställighetsplanen följs. I det ligger att kontrollera att den dömde följer det han eller hon ska göra enligt planen, t.ex. fullfölja skolundervisningen, delta i någon särskild fritidsverksamhet eller underkasta sig viss behandling. Koordinatorns uppgift i detta hänseende bör dock inte endast vara kontrollerande. Lika viktigt är det att han eller hon genom stöd och hjälp verkar för att den dömde genomför verkställighetsplanen. Det kan exempelvis ske genom allmänna påstötningar och påminnelser eller motivationshöjande samtal. Det bör även kunna handla om praktisk hjälp för att han eller hon ska kunna genomföra de insatser som anges i verkställighetsplanen. Det kan också finnas behov av att följa upp att de insatser som beslutats av andra myndigheter realiseras på det sätt som bestämts och att den dömde har en möjlighet att genomföra det som anges i verkställighetsplanen. I verkställighetsplanen kan det bestämmas att den dömde i brottsförebyggande syfte ska genomgå strukturerade samtal kring särskilda teman. I många fall torde det vara lämpligt att koordinatorn har dessa samtal med den dömde. Utifrån vad som anges ovan om koordinatorns kompetens och erfarenhet bör denne ha möjlighet att genomföra den delen av verkställigheten. Som utvecklas nedan bör det alltid ske täta och regelbundna möten mellan den dömde och koordinatorn. Genom en sådan kontakt ges koordinatorn möjlighet att ha en såväl övervakande och kontrollerande som stödjande roll. Stöd och hjälp kan ges även på andra områden än de som regleras i verkställighetsplanen. Det kan t.ex. handla om hjälp med myndighetskontakter, ansökningar eller andra frågor i de fall den unge saknar stöd från andra vuxna i sin närhet. Den regelbundna kontakten innebär att den unges förehavanden och sociala situation blir tydlig för koordinatorn, vilket i sin tur kan indikera om det finns risk för antisociala kontakter eller återfall i brott. Om koordinatorn får kännedom om att den dömde missköter åliggandena enligt planen eller om det på något annat sätt indikeras att det finns risk för fortsatt brottslighet kan det motivera att det vidtas åtgärder inom ramen för påföljden, t.ex. ändringar av verkställighetsplanen (se avsnitt 5.5.1). Sammanfattningsvis bör koordinatorns uppgifter bestå i att hålla regelbunden kontakt med den dömde och träffa honom eller henne under verkställigheten samt att genom kontroll, stöd och hjälp verka för att Prop. 2019/20:118 verkställighetsplanen följs. Den dömde bör träffa koordinatorn – om det finns skäl för det bör frekvensen minska eller öka Den som döms till ungdomsövervakning föreslås, i enlighet med avsnitt 5.1, vara skyldig att följa den föreskrift som anges i verkställighetsplanen om möten med koordinatorn. När det gäller frågan hur ofta och på vilket sätt mötena bör ske gör regeringen följande bedömning. Skyldigheten att träffa koordinatorn föreslås vara ett av de inslag som säkerställer att påföljden blir tillräckligt ingripande, eftersom det är en skyldighet som tar den unges tid i anspråk. En rimlig utgångspunkt är att den dömde träffar koordinatorn . En sådan ordning är också motiverad med hänsyn till koordinatorns roll och uppgifter. Kriminalvården bör således initialt föreskriva att den unge ska träffa koordinatorn under verkställigheten. Föreskriften ska, som utvecklas i avsnitt 5.3.2, anges i verkställighetsplanen. Om det finns skäl för det bör antalet möten emellertid kunna begränsas eller utökas. I de fall verkställighetsplanen i övrigt har ett mer omfattande innehåll, bör det vara möjligt att inskränka kontaktskyldigheten med koordinatorn. Det bör t.ex. kunna göras om regelbundna psykologsamtal eller annan regelbunden samtalskontakt ingår i verkställighetsplanen.