prop · H70366 · 2020-01-29 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2019/20:66 Redovisning av verksamheten i Internationella Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen redogörs för verksamheten i () 2019 och regeringens prioriteringar för arbetet i institutionen. Skrivelsen behandlar IMF:s övergripande bedömning och policyrekommendationer gällande den internationella utvecklingen. Vidare beskrivs institutionens arbete med övervakning, utlåning och kapacitetsutveckling för att främja ekonomisk utveckling och finansiell stabilitet. Även IMF:s resurssituation samt frågor rörande medlemsstaternas inflytande i och styrning av institutionen behandlas i skrivelsen. Avslutningsvis redogörs för viktiga framtida frågor för institutionens verksamhet. 2Den internationella utvecklingen och IMF:s Internationell ekonomisk och finansiell utveckling............ 2.2IMF:s underlagsrapporter till G20: globala obalanser och åldrande befolkning ..................................................... 3 Inriktningen på IMF:s arbete............................................................. IMF:s metoder för övervakning......................... IMF:s bedömning av ekonomin i IMF:s bedömning av ekonomi............ IMF:s låneprogram till .................... 4 Resurser, inflytande och styrning.................................................... Resurser och inflytande.................................................... andel av IMF:s resurser..................... 5 Viktiga framtida frågor i IMF ......................................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...... har i ett tillkännagivande anfört att det finns behov av en regelbunden skrivelse i vilken regeringen redovisar arbetet med frågor som rör finansiell och monetär stabilitet inom 2016/17:FiU22, rskr. 2016/17:186). Redovisning av verksamheten i och 2017 (skr. 2017/18:52), som lämnades till , uttalat att regeringen avser att i en skrivelse redogöra för arbetet inom IMF (), och redogöra för arbetet inom såväl IMF som andra internationella finansiella institutioner (). Mot denna bakgrund överlämnade regeringen Redovisning av verksamheten i och 2017 (skr. 2017/18:52) till samt skrivelsen Redovisning av verksamheten i , Världsbanksgruppen samt regionala utvecklings- och investeringsbanker 2016, 2017 och 2018 (skr. 2018/19:35). Regeringen har i tidigare skrivelser redovisat verksamheten i de internationella finansiella institutionerna , 2004, och 2008–2015 (skr. 2004/05:54, skr. 2009/10:153, skr. 2011/12:154, skr. 2013/14:139 och skr. 2015/16:145). Vidare har regeringen i skrivelsen Resultatskrivelse om utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd genom multilaterala organisationer gett en samlad redovisning av resultat och svenskt arbete i multilaterala organisationer, som är aktiva inom internationellt utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd, och som finansieras inom biståndsramen (skr. 2017/18:188). Regeringen har även i andra sammanhang lämnat information till på det aktuella området, bl.a. i samband med IMF:s och Världsbanksgruppens års- och vårmöten. I denna skrivelse redovisar regeringen verksamheten inom IMF 2019. Skrivelsen behandlar frågor om IMF utifrån ovan nämnda tillkännagivande, dvs. institutionens arbete med frågor som rör finansiell och monetär stabilitet, övervakning och analys av den ekonomiska utvecklingen, institutionens utlåning och resurssituation, nya låneformer och låneramverk samt inflytandet i och styrningen av institutionen. Skrivelsen är inriktad på frågor och insatser som har varit av särskild vikt för institutionen . I skrivelsen redogörs för hur frågor har hanterats i institutionen, och där så är relevant redogörs även för regeringens prioriteringar för IMF:s arbete. Regeringen verkar i alla relevanta sammanhang för att uppnå sina prioriteringar, men varje enskild åtgärd som regeringen har vidtagit för att driva sina prioriteringar redovisas inte i skrivelsen. Faktauppgifterna i skrivelsen har hämtats från IMF:s offentliga redovisning av dess arbete och direkt från institutionen. I skrivelsen uttrycks IMF:s utlåning och resurser i svenska kronor. Redovisningen utgår från växelkurser . 2019/20:66 2 Den internationella utvecklingen och 2.1Internationell ekonomisk och finansiell utveckling bromsade den globala tillväxten in. Den beräknas ha minskat från 2019.1 IMF sänkte tillväxtprognoserna för såväl avancerade ekonomier som för framväxande ekonomier och utvecklingsekonomier. Tillväxten i 2019 stöttades av en stark arbetsmarknad och en hög konsumtion, men dämpades ändå jämfört med föregående år. Även inom euroområdet dämpades tillväxten, bl.a. har den ekonomiska tillväxten i varit mycket svag på grund av externa osäkerheter och handelskonflikter. Produktionen inom den tyska bilindustrin har också minskat till följd av att industrin haft svårigheter att anpassa sig till nya regler för avgasutsläpp. I pågår en förändring av ekonomin från exportberoende till inhemsk efterfrågan. med bidrog i kombination med åtgärder för att dämpa skulduppbyggnaden till att pressa ner tillväxten till 2019. Bland andra större framväxande ekonomier kan nämnas och , där utvecklingen var svag och oroande (se vidare avsnitt 3.3.2 beträffande utvecklingen i ). mellan och präglade i hög grad den globala makroekonomiska bilden , och ledde enligt IMF till ett försämrat förtroende hos marknaden och lägre investeringar. Tillverkningsindustrin hade en särskilt svag utveckling och tillväxten i den globala handeln var mycket svag. IMF justerade 2019 sin modell för bedömningar av handelskonfliktens effekter på BNP globalt samt för enskilda och grupper av länder. Modellen tar inte bara hänsyn till direkta tillväxteffekter av tullar, utan också till effekter av reaktioner på finansiella marknader och produktivitetseffekter. Utifrån tillgänglig information om åtgärder som vidtagits inom ramen för handelskonflikten uppskattade IMF att global BNP skulle bli högre 2020 om åtgärderna inte hade vidtagits. Den generellt expansiva inriktningen på penningpolitiken världen över har bidragit till att stötta tillväxten, som IMF pekat på risker med en utdragen period med låga räntor. Exempelvis bidrar lägre räntor till en fortsatt uppbyggnad av finansiella sårbarheter, inte minst genom skulduppbyggnad inom företagssektorn och bland finansinstitut som inte är banker. Detta är särskilt riskfyllt då både den privata och den offentliga skuldsättningen i många delar världen redan är hög. Vidare har låga räntor lett till att institutionella investerare, såsom försäkringsbolag, pensionsfonder och kapitalförvaltare, har investerat i mer riskfyllda och mindre likvida tillgångar för att upprätthålla sin avkastning. Kapitalflöden har vidare rört sig från avancerade ekonomier till framväxande ekonomier, där ränteläget är högre, vilket ökat dessa länders externa skuldsättning. 1 I detta avsnitt används statistiska uppgifter från IMF som publicerades . IMF bedömde att den globala tillväxten kommer att Skr. 2019/20:66 stärkas . Prognosen för den globala tillväxten drivs i hög grad av utvecklingen i vissa framväxande ekonomier. För de avancerade ekonomierna som helhet väntas tillväxten bli oförändrad 2020. I såväl som förutses dock en lägre tillväxttakt 2020 än 2019. I förväntas inte finanspolitiken stödja tillväxten i samma utsträckning som . I väntas effekter av handelskonflikten och åtgärder för att stävja skulduppbyggnad även fortsättningsvis hålla tillbaka tillväxttakten. Tillväxten i euroområdet förväntas återhämta sig , vilket delvis förklaras av att utvecklingen i väntas bli starkare. Enligt IMF är det troligare att prognosen för den globala tillväxten är för optimistisk än för pessimistisk. Riskerna för prognosen består bl.a. av osäkerheter gällande tillväxten i de framväxande ekonomierna och de antaganden som ligger till grund för dessa, utvecklingen av den internationella handeln, samt att investerare minskar sina investeringar i mer riskfyllda tillgångar. 2.2IMF:s underlagsrapporter till G20: globala obalanser och åldrande befolkning IMF bidrar med underlagsrapporter till G20:s diskussioner. Exempelvis, publicerade institutionen en rapport om globala obalanser och en om åldrande befolkningar. Institutionens analys visar att länders över- och underskott i sina bytesbalanser har minskat sedan början av den globala finanskrisen . Obalanserna koncentreras vidare i större utsträckning än tidigare till avancerade ekonomier, vilket bl.a. förklaras av minskade bytesbalansöverskott, den amerikanska finanspolitiken och euroområdets ökade överskott. Bytesbalansöverskottet i euroområdet beror på en kombination av finanspolitisk anpassning i vissa skuldsatta medlemsstater och ökade överskott i andra. Globalt sett har länders tillgångar i, och skulder till, andra länder fortsatt att öka. Det sammanlagda värdet av dessa skulder och tillgångar uppgick av global BNP. som finansieringsvillkoren globalt sett varit förmånliga har bruttoskulderna till utländska aktörer ökat i vissa länder, vilket kan riskera den finansiella stabiliteten. Att befolkningen åldras är en gemensam trend för de flesta G20- länderna. Det innebär utmaningar för arbetskraftutbudet och tillväxtförutsättningarna, samt för de offentliga finanserna genom ökade kostnader för pensioner och sjukvård. En åldrande befolkning kan också bidra till lägre räntor genom ett högre sparande. Låga räntor kan i sin tur leda till att finansiella institutioner tar större risker för att bibehålla nivån på sin avkastning. På så sätt kan finansiella stabilitetsrisker uppstå. I s.k. artikel IV-rapporter lämnar IMF specifika policyrekommendationer till enskilda länder (se avsnitt 3.2). Utöver dessa rapporter lämnar IMF 2019/20:66 rekommendationer om lämpliga åtgärder för att hantera ekonomiska och finansiella utmaningar. IMF betonade vikten av en relativt stödjande finans- och penningpolitik på många håll i världen. menar institutionen att finanspolitiken bör utformas utifrån utrymmet i respektive lands offentliga finanser, samt att övervakning och tillsynsåtgärder är viktiga, inte minst i ett läge då låga räntor kan bidra till en uppbyggnad av finansiella risker. På finansmarknadsområdet framhöll IMF vikten av ramverk för makrotillsyn, inklusive regler för bankers kapitalbuffertar, stresstestning av banker och tillsynsverktyg för högt skuldsatta företag, samt att dessa ramverk verkligen tillämpas. Institutionen förespråkar vidare en stärkt tillsyn av institutionella investerare, däribland försäkringsbolag. Särskilt bland framväxande ekonomier finns även behov av en striktare hantering av den offentliga skuldsättningen. underströk IMF vikten av multilateralt samarbete, särskilt när det gäller handel. Institutionen har också uppmanat länder att söka internationella lösningar för frågor som rör klimat, cybersäkerhet, penningtvätt och finansiering av terrorism. I ett läge med hög skuldsättning, en pågående handelskonflikt och en global konjunkturavmattning, där flera länder har begränsade möjligheter till finanspolitisk och penningpolitisk stimulans, är det enligt IMF viktigt att inte vidta åtgärder som kan bidra till ytterligare finansiell oro och osäkerhet. Regeringen anser att IMF har en mycket viktig roll när det gäller att sammanställa prognoser för den ekonomiska och finansiella utvecklingen, att identifiera och uppmärksamma risker för finansiell stabilitet och ekonomisk utveckling samt att lämna förslag på lämpliga åtgärder. IMF:s analyser av bl.a. förklaringar till den globala ekonomiska utvecklingen, risker och sårbarheter, samt kopplingar mellan skulduppbyggnad och lågräntemiljö, är centrala bidrag till den globala diskussionen om lämpliga åtgärder för att bidra till finansiell stabilitet och ekonomisk tillväxt. 3Inriktningen på IMF:s arbete Övervakning, utlåning och kapacitetsutveckling utgör de centrala delarna av IMF:s arbete. Av institutionens driftskostnader, som budgetåret 20192 uppgick till nästan , avsattes drygt hälften till övervakning, ungefär en tiondel till att administrera utlåning och resterande del till kapacitetsutveckling. 2 IMF har brutet räkenskapsår (–). IMF:s övervakning innebär att organisationen följer och utvärderar med- Skr. 2019/20:66 lemsländernas ekonomiska och finansiella politik, och ger råd om åtgärder för att främja finansiell stabilitet och ekonomisk tillväxt. Institutionen genomför ungefär 150 övervakningsuppdrag i medlemsländerna. Övervakning sker också på regional och global nivå. IMF:s utlåning är ett mycket viktigt verktyg för att stödja länder i behov av att finansiellt stöd samt för att främja tillväxt och finansiell stabilitet. Institutionen beviljar lån till länder mot att de uppfyller en rad villkor för att komma till rätta med ekonomiska och finansiella problem. Lånen och tillhörande villkor ingår i s.k. låneprogram. IMF ger två typer av lån till medlemsländer med betalningsbalansproblem, dels ordinarie utlåning, dels utlåning som subventioneras av biståndsmedel. Den ordinarie utlåningen sker till marknadsmässiga räntor. På grund av den nuvarande låga räntenivån är räntan på den subventionerade utlåningen till låginkomstländer noll. IMF kan bevilja lån antingen om ett land redan har betalningsbalansproblem eller i förebyggande syfte. De förebyggande programmen är en sorts säkerhetslinor, vilket innebär att programmen beslutas innan omedelbara betalningsbalansproblem uppstår, och utbetalningar görs först om det låntagande landet efterfrågar stöd från institutionen. IMF arbetar också med kapacitetsutveckling, i form av tekniskt stöd och utbildning, i medlemsländer som efterfrågar det, inom områden som offentliga finanser, penningpolitik, finansiell tillsyn, juridik och statistik. Kapacitetsutvecklingsinsatser genomförs exempelvis genom att experter stationeras tillfälligt i medlemslandet. Utbildningar för personal på exempelvis centralbanker, finansministerier och skattemyndigheter i medlemsländerna är en annan central del av dessa insatser. IMF:s metoder för övervakning IMF:s övervakning syftar till att upprätthålla stabilitet och förebygga kriser i det internationella finansiella och monetära systemet. länder utvärderas genom artikel IV-konsultationer, som genomförs IMF gör också särskilda utvärderingar av medlemsländernas finansiella sektorer, s.k. Financial Sector Assessment Programs. deringar av detta slag genomförs med olika frekvens i medlemsländerna, beroende på bl.a. den finansiella sektorns storlek. Den globala finanskrisen visade att den ökade ekonomiska och finan- siella integrationen har ökat riskerna för spridning av finansiella och ekonomiska störningar mellan länder. arbetat för att förbättra analysen av globala och regionala trender och risker, bl.a. genom att stärka kompetensen hos personalen. stärkningen gäller särskilt rådgivning i samband med artikel IV- konsultationer om frågor som är kritiska för makroekonomisk stabilitet. Initiativ har även tagits för att stärka institutionens kompetens när det gäller kopplingen mellan den finansiella sektorn och den reala ekonomin. pågick översyner av IMF:s övervakningsarbete. 2019/20:66 IMF arbetar alltmer med klimatfrågor. Institutionen har bl.a. presenterat finanspolitiska verktyg för hur nationella klimatstrategier kopplade till kan genomföras. Regeringen anser att IMF fyller en viktig funktion genom att institutionen, med en hög grad av integritet och oberoende, utvärderar och lämnar rekommendationer om såväl enskilda länder som den globala ekonomin. Nästintill alla världens länder är representerade i institutionen och dess styrelse utgör därför ett lämpligt forum för att utvärdera och diskutera länders ekonomiska politik. Regeringen anser att det är viktigt att IMF ständigt anpassar sin verksamhet och kompetens till förändringar och utmaningar i världsekonomin. Institutionen bör exempelvis på ett strukturerat sätt integrera frågan om klimatförändringarnas påverkan på ekonomisk utveckling och finansiell stabilitet i sitt arbete, samt bidra med analyser av hur länder kan minska sina utsläpp av växthusgaser på ett kostnadseffektivt sätt och anpassa sig till klimatförändringar. 3.2.2IMF:s bedömning av ekonomin i euroområdet IMF genomför en artikel IV-konsultation för euroområdet. Den senaste konsultationen genomfördes . Då konstaterade institutionen att tillväxten i euroområdet förväntades återhämta sig , till följd av en stark inhemsk efterfrågan. bedömde institutionen att en upptrappning av handelskonflikten mellan och eller en avtalslös brexit skulle dämpa återhämtningen. IMF varnade för de effekter som sådana händelser skulle få för högt skuldsatta länder inom euroområdet. Med tanke på den fortsatt låga inflationen inom euroområdet bedömde institutionen att en fortsatt expansiv penningpolitik var befogad, som dock måste åtföljas av en aktiv makrotillsyn. Högt skuldsatta euroländer behövde enligt institutionen minska sina budgetunderskott, för att stärka de offentliga finanserna inför en eventuell kommande, påtaglig konjunkturnedgång. Euroländer med starka offentliga finanser bör enligt IMF utnyttja det låga ränteläget och låna för att finansiera tillväxtskapande investeringar. IMF bedömde att arbetet med att utveckla EU:s bankunion går alltför långsamt på grund av avsaknad av politisk vilja och enighet. går flera nationella myndigheters agerande i frågor som rör kapitaltäckning och likviditet emot bankunionens idé om en gemensam bankmarknad. För att komma till rätta med dessa problem krävs ambitiösa reformer. Exempelvis bör enligt IMF den gemensamma tillsynsmekanismen få utökade befogenheter när det gäller kapital- och likviditetskrav för multinationella banker, och en europeisk insättningsgaranti inrättas. IMF förespråkar att euroområdet etablerar en central finanspolitisk stabiliseringsmekanism. Överenskommelsen mellan ledare att arbeta för ett gemensamt budgetinstrument för konvergens och konkurrenskraft inom euroområdet bedöms vara ett steg i rätt riktning. IMF:s bedömning av ekonomi IMF:s senaste artikel IV-konsultation avseende genomfördes och behandlades i institutionens styrelse . I rapporten bedömde institutionen att tillväxten i skulle minska från 2019, som en följd av bl.a. minskade investeringar i bostäder samt en svagare konsumtion och minskad export. I rapporten bedömde IMF att senareläggning av planerade räntehöjningar var ändamålsenlig. IMF konstaterade att hade genomfört olika arbetsmarknadsreformer , men att arbetslösheten bland utrikes födda och lågutbildade är hög. Institutionen rekommenderade att ytterligare reformer på arbetsmarknaden, t.ex. när det gäller anställningsskydd och Arbetsförmedlingen, bör inriktas på att stödja sysselsättningen bland utrikes födda och lågutbildade. Etableringsjobb framhölls som en åtgärd som kan bidra till att komma till rätta med den låga sysselsättningen bland utrikes födda och lågutbildade. IMF ansåg att arbetsmarknadens parter bör se över lönebildningsprocessen i . Enligt institutionen har den nuvarande modellen, där den exporterande industrin sätter det s.k. märket, medfört låga löneökningar i förhållande till läget på arbetsmarknaden. Det har enligt institutionen bidragit till låga räntor och en svagare krona. lyfte IMF fram situationen på den svenska bostadsmarknaden. IMF beskrev hur bostadspriserna, med undantag för en nedgång i slutet på 2017, kraftigt ökat . har de långa köerna till hyreslägenheter på förstahandmarknaden inneburit högre hyror för nybyggnation och lägenheter på andrahandsmarknaden. För att komma till rätta med problemen på bostadsmarknaden föreslog IMF olika sorters åtgärder. En friare hyressättning, exempelvis i kombination med utökade bostadsbidrag, skulle enligt IMF medföra en bättre fungerande hyresmarknad. IMF föreslog också en förändrad beskattning, i form av en höjd fastighetsskatt, en utfasning av ränteavdraget och ett avskaffande av räntebeläggningen av uppskovsbeloppet för att öka rörligheten på bostadsmarknaden. Genom förenklade planprocesser, stärkt konkurrens i byggsektorn och utökade subventioner för byggnation av hyresrätter, studentbostäder och äldreboenden bedömde IMF att produktionen av prisvärda bostäder skulle kunna öka. IMF bedömde att har finansiellt utrymme att låta de s.k. automatiska stabilisatorerna3 verka fullt ut , för att motverka en avmattning i ekonomin. IMF rekommenderade den att stimulera ekonomin genom att anpassa finanspolitiken till överskottsmålet på av BNP. Om det, för att hantera demografiska utmaningar och andra strukturella behov, finns behov av att öka de offentliga investering- 3 Automatiska stabilisatorer används som ett samlingsbegrepp för faktorer som gör att det offentligfinansiella sparandet varierar med konjunkturläget, utan att aktiva beslut fattas. lågkonjunkturer försvagas det finansiella sparandet utan att det beslutas om skattesänkningar eller utgiftsökningar. Detta beror på dels att skatteintäkterna är lägre när BNP är lägre än normalt, dels att de arbetslöshetsrelaterade utgifterna är högre än normalt när arbetslösheten är högre än normalt. Utgifterna fungerar stabiliserande för konjunkturen. 2019/20:66 arna utöver det historiska genomsnittet rekommenderade institutionen regeringen att överväga att temporärt sänka överskottsmålet. IMF bedömde vidare att det förstärkta amorteringskravet för hushållen har bidragit till att hålla de finansiella riskerna under kontroll. framhöll institutionen att de ansvariga myndigheterna måste fortsätta hålla hushållens skuldsituation, bankernas riskhantering och de kommersiella fastighetsutvecklarnas ekonomi under uppsikt. Vidare bör myndigheterna enligt IMF stärka regelverket och fokusera på regionalt samarbete för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism. Regeringens överväganden med anledning av IMF:s bedömning av Regeringen har redan vidtagit flera åtgärder i syfte att stimulera utbudet av bostäder, t.ex. genom återinförandet av investeringsstödet. Plan- och byggprocessen har setts över och flera lagändringar, som syftar till att göra planprocessen mer effektiv och ändamålsmässig, har genomförts . Regeringen har även tillsatt en utredning i syfte att undersöka konkurrensen på marknaden för nybyggnation av bostäder (dir. 2019:31). Fri hyressättning vid nybyggnation ska vidare införas, och lägenheternas kvalitet och läge ska låtas få ett större genomslag i hyressättningen. Behovet av åtgärder på skatteområdet med koppling till bostäder måste ses långsiktigt och övervägas utifrån de stora effekter som de kan få för hushållens ekonomi. Regeringen delar IMF:s bedömning att de genomförda makrotillsynsåtgärderna, inklusive det förstärkta amorteringskravet, har varit väl motiverade och minskat riskerna inom det finansiella systemet. Åtgärderna har bidragit till en sundare amorteringskultur och stärkt hushållens motståndskraft. Regeringen instämmer även i att det är viktigt att myndigheterna fortsätter att hålla de av institutionen angivna finansiella riskerna under uppsikt. Regeringen prioriterar arbetet med bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism. Enbart på det administrativa området lämnades fyra propositioner till och en tillkommande lagrådsremiss beslutades. Flertalet tidigare beslutade reformer på området har vidare trätt i kraft. Nya strukturer för ett förbättrat regionalt tillsynssamarbete på strategisk och operativ nivå har även skapats . IMF:s bedömning av behovet av att stödja sysselsättningen bland utrikes födda och lågutbildade är i linje med regeringens prioriteringar. Utöver etableringsjobb, som regeringen har som ambition att införa , avser regeringen att genomföra andra reformer inriktade på att få fler utrikes födda i arbete, t.ex. det s.k. intensivåret. En av grundpelarna i den svenska arbetsmarknadsmodellen är dock att arbetsmarknadens parter har huvudansvaret för lönebildningen. Regeringen delar i stort IMF:s bedömning att bör låta de automatiska stabilisatorerna verka fritt och att en viss finanspolitisk stimulans inte riskerar att överhetta ekonomin.