prop · H703181 · 2020-06-10 00:00:00 — De menar också att det inte är tydligt vilka personer som kan göra sig skyldiga till omställningsbrott genom underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden, vilket kan leda till osäkerhet om vem som kan göra sig skyldig till omställningsstödsbrott genom underlåtenhet. Regeringen konstaterar att det är vanligt att brott begås med användande av ett företag som brotts- verktyg, t.ex. skattebrott. Om en straffbar överträdelse har ägt rum i ett företags verksamhet innebär det individuella straffansvaret att det, när det gäller t.ex. en straffbar underlåtenhet, måste fastställas vem som har haft ansvaret för att uppfylla företagets skyldighet. Det brukar inte vara före- skrivet i författning, utan följer av principer som utvecklats i praxis. Uti- från ett straffrättsligt perspektiv behöver denna fråga således inte regleras i författning. För det fall det inte är fråga om gärningsmannaskap kan bestämmelserna om medverkan i 23 kap. bli tillämpliga. Bestämmelsen i 23 kap. 4 § om medhjälp kan t.ex. aktualiseras för en revisor som skriver ett revisorsintyg där denne medvetet lämnar felaktiga uppgifter för att hjälp en person att för ett företags räkning ansöka om omställningsstöd på felaktiga grunder. I ett sådant fall kan även brottet osant eller grovt osant intygande aktualiseras. En särskild brottsrubricering bör väljas – omställningsstödsbrott I flertalet straffrättsliga författningar finns särskilda rubriceringar på brotten. Som exempel kan nämnas skattebrott och bidragsbrott. En särskild rubricering har många fördelar. Rubriceringen förmedlar på ett enkelt sätt vilket beteende det är fråga om. Det förenklar användningen av lagstift- ningen för bl.a. dem som är verksamma inom rättsväsendet. Det blir också enklare för allmänheten att förstå vilken typ av brott det är fråga om. Mot denna bakgrund bör därför brotten få särskilda rubriceringar. Omställningsstödsbrott bedöms vara en brottsrubricering som språkligt täcker hela tillämpningsområdet för den föreslagna lagen och är tydlig och begriplig. Det ger en tydlig upplysning om vilket beteende som avses. Det föreslås därför att huvudbrottet bör benämnas omställnings- stödsbrott. Lagrådet föreslår att det i förhållande till promemorians och lagråds- remissens förslag till bestämmelse om omställningsstödsbrott bör för- tydligas att straffansvaret avser oriktiga uppgifter ”i ett ärende enligt den nya lagen”. Lagrådet konstaterar vidare att det av bestämmelsens andra stycke följer att ansvar för omställningsstödsbrott ska ådömas den som efter att omställningsstöd har tillgodoförts inte anmäler ändrade för- hållanden som han eller hon är skyldig att anmälda enligt lagen om omställningsstöd och ”på så sätt orsakar att företaget fått ett högre stöd än vad det har rätt till”. Det som enligt Lagrådet ger anledning att straff- sanktionera underlåtenheten torde vara att den medför att berövas möjligheten att fatta beslut om återkrav av ett för högt omställningsstöd. Enligt Lagrådet bör detta komma till tydligare uttryck i lagtexten. Det kan enligt Lagrådet också noteras att straffansvaret enligt andra stycket – till skillnad från straffansvaret enligt första stycket – inte inträder redan vid fara för den effekt som straffbestämmelsen vill motverka; det synes också krävas att effekten inträder. Lagrådet har svårt att se skälen för att göra en sådan skillnad mellan de både styckena. Tvärtom torde den valda lösningen medföra att effektiviteten i bestäm- melsen i andra stycket starkt begränsas. Lagrådet föreslår därför att orden ”på så sätt orsakar att företaget fått ett högre stöd än vad det har rätt till byts ut mot ”på så sätt orsakar fara för att ett stöd som företaget helt eller delvis saknar rätt till inte återkrävs”. Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning. Straffansvar för omställ- ningsstödsbrott ska således, på sätt som Lagrådet föreslår, gälla för den som lämnar oriktiga uppgifter i ett ärende enligt lagen om omställ- ningsstöd eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lagen och på så sätt orsakar fara för att omställ- ningsstöd tillgodoförs felaktigt eller tillgodoförs med ett för högt belopp eller att ett stöd som företaget helt eller delvis saknar rätt till inte återkrävs. Regeringen föreslår att bestämmelsen får en något annorlunda redaktionell utformning än enligt Lagrådets förslag utan att det innebär någon ändring i sak. Straffskalan för bidragsbrott som inte är ringa och som det föreslagna omställningsstödsbrottet har tydliga likheter med är fängelse i högst . En skillnad är att omställningsstödsbrott torde avse betydligt högre belopp. Straffvärdet för försök till bedrägeri mot välfärdssystemen eller det statliga omställningsstödet kan inte anses skilja sig nämnvärt från ett fullbordat brott. Den sökande har ju gjort allt han eller hon kan för att brottet ska fullbordas. Samma straffskala som för bidragsbrott gäller för bedrägeri- brott av normalgraden. Straffskalan för det centrala omställningsstöds- brottet bör mot denna bakgrund vara densamma som för bidragsbrott och bedrägeri, dvs. fängelse i högst (jfr prop. 2006/07:80 s. 80 och 81). För uppsåtligt bidragsbrott som är ringa är straffskalan böter eller fängelse . I straffskalan för motsvarande bestämmelse i brotts- balken – bedrägligt beteende – finns också böter och fängelse upp . anser att det bör övervägas om straff- bestämmelsen för omställningsstödsbrott även ska innehålla ett ringa brott med böter som påföljd. Med hänsyn till de stora belopp som omställ- ningsstödet i de allra flesta fall kommer att uppgå till bedöms dock att en bestämmelse om ringa brott i praktiken skulle sakna betydelse. Inte heller sådana uppsåtliga omställningsstödsbrott som rör belopp i närheten av det lägsta belopp som kan betalas ut, enligt promemorians förslag , motiverar införandet av ett ringa brott. Någon bestämmelse om ringa brott föreslås därför inte. En bestämmelse för särskilt allvarliga fall av omställningsstödsbrott bör tas in i regleringen. Brottet bör betecknas grovt omställningsstödsbrott. Straffskalan bör vara densamma som för grovt bedrägeri och grovt bidragsbrott, dvs. straffminimum för grovt omställningsstödsbrott bör vara fängelse lägst och straffmaximum bör vara fängelse . I bestämmelsen bör anges sådana omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt. Även här bör en jäm- förelse kunna göras med de omständigheter som beaktas vid bedömningen av om ett bidragsbrott är grovt. Det innebär att det särskilt ska beaktas om brottet rört betydande belopp. Som tidigare nämnts kan omställningsstödet uppgå till stora belopp, maximalt . Det är för- hållandevis vanligt att förfalskade handlingar används i samband med bedrägeribrott mot det allmänna. Ett sådant användande bör, liksom vid bidragsbrott och bedrägeri, kunna vara en kvalificerande omständighet. Ett exempel kan vara om ett förfalskat revisorsintyg ges in. En annan omstän- dighet som enligt regeringen särskilt ska beaktas är om gärningen ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning. Åklagar- myndigheten och anser att det bör anges ytterligare kvalifikationsgrunder och hänvisar till de exempel som anges i bestäm- melserna om grovt bedrägeri respektive grovt skatte- och bokföringsbrott. I dessa bestämmelser anges vilseledande bokföring som en sådan om- ständighet som ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Bokföringsmaterial har en stor betydelse vid bedömningen av rätten till omställningsstöd. Regeringen delar uppfattningen att det därför särskilt även bör beaktas om gärningsmannen använt vilseledande bokföring i samband med omställningsstödsbrottet. Till skillnad från anser regeringen inte att bestäm- melsen om grovt omställningsstödsbrott bör innehålla lokutionen att gär- ningsmannen använt ”urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. ” efter förebild i bestämmelsen om grovt bedrägeri. I promemorians lagförslag anges att det särskilt ska beaktas om den som begått brottet använt falska handlingar. Med Åklagarmyndig- hetens förslag skulle användande av både falska och osanna handlingar omfattas. Promemorians förslag är i den delen utformat på samma sätt som bestämmelserna om grovt skattebrott och grovt bokföringsbrott, vilket anses ändamålsenligt med hänsyn till att de omständigheter som är av intresse för dessa brott har en stark koppling även till omställnings- stödsbrottet. Det finns inte heller tillräckliga skäl att utpeka den omständigheten att gärningen annars varit av särskilt farlig art som kvalifikationsgrund, vilket både och Ekobrottsmyn- digheten förordar. Principen här som i andra fall ska naturligtvis vara att exemplifieringen är just ett antal exempel som kan men inte alltid behöver medföra att brottet bedöms som grovt. En värdering av samtliga omstän- digheter ska alltid göras i varje enskilt fall (jfr prop. 2006/07:80 s. 82 och 83). Som tidigare nämnts bör en särskild straffbestämmelse för grovt oakt- samma fall av omställningsstödsbrott införas. Denna bör även innefatta brott som består i underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden som påverkat rätten till omställningsstöd. De objektiva brottsförutsättningarna kan därför vara desamma som för huvudbrottet. I såväl fall av aktivt uppgiftslämnande som underlåtenhet att anmäla ändrade förhållanden bör i första hand endast medveten oaktsamhet kunna medföra straffansvar för grov oaktsamhet. Det bör alltså normalt krävas att den som lämnar oriktiga uppgifter eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt förslaget till lag om omställningsstöd har misstänkt att den lämnade uppgiften varit felaktig eller att det förelåg en anmälningsskyldighet. Ett exempel då det är tänkbart att en omedveten oaktsamhet skulle kunna betecknas som grov är när en person inte har bemödat sig om att kontrollera riktigheten av mer betydelsefulla uppgifter som lämnats, även om det funnits starka skäl att göra det. Regeringen delar inte Företagarnas uppfattning att den angivna tillämpningen leder till en rättsosäker situation för de sökande. Det som anges ovan stämmer dessutom överens med regeringens uttalanden i förarbetena till bidrags- brottslagens bestämmelse om vårdslöst bidragsbrott. 2019/20:181 brottet bör betecknas vårdslöst omställningsstödsbrott. Ett grovt oaktsamt brott kan i princip inte anses vara lika straffvärt som ett uppsåtligt brott. Det finns därför anledning att särskilja de två brottstyperna och ha en lägre straffskala för det grovt oaktsamma brottet. Straffskalan kan här begränsas till böter eller fängelse i högst . Det kan förväntas att påföljden oftast kommer att bli böter. Det är emellertid inte uteslutet att det kan uppstå situationer där påföljden ändå ligger på fängelsenivå. För att lagstiftningen inte ska omfatta beloppsmässigt bagatellartade fall av grov oaktsamhet bör fall som är mindre allvarliga vara straffria. Motsvarande gäller enligt 4 § bidragsbrottslagen (jfr prop. 2006/07:80 s. 83 och 84 och se även prop. 2018/19:132 s. 31–34). I 4 § bidragsbrottslagen har det särskilt markerats att risken för slutlig ekonomisk skada ska vara av betydelse vid bedömningen om gärningen är mindre allvarlig (se prop. 2018/19:132 s. 34–38). En stor mängd ansök- ningar om omställningsstöd förväntas och det är en mångfald av olika uppgifter som kan vara relevanta för prövningen av rätten till stöd. Även om föreslås få omfattande möjligheter att utföra kontroller kommer systemet inte vara så heltäckande att det finns anledning att i mildrande riktning ta särskild hänsyn till risken för slutlig ekonomisk skada. Det är därför inte motiverat att införa en sådan bestämmelse för bedömningen av omställningsstödsbrottet. I 23 kap. 3 § finns en bestämmelse om bl.a. ansvarsfrihet för den som frivilligt tillbakaträder från ett försöksbrott och därmed föranleder att brottet inte fullbordas. För bidragsbrott finns en bestämmelse om frivillig rättelse som innebär att den som före utbetalning eller till- godoräknande av en ekonomisk förmån eller ett ekonomiskt stöd frivilligt vidtar en åtgärd som leder till att ett korrekt beslut om förmånen eller stödet kan fattas inte ska dömas för bidragsbrott. I förarbetena till bidrags- brottslagen uttalades bl.a. följande (prop. 2006/07:80 s. 85 f.). Det yttersta syftet med en straffrättslig reglering avseende brott mot välfärdssystemen är samhällsekonomiskt i så måtto att systemen skall kunna upprätthållas även i ett längre perspektiv. Även om betydelsen inte skall överdrivas skulle en bestämmelse om frivillig rättelse i alla händelser kunna sägas främja detta syfte på det sättet att det kan motivera att en rättelse sker av en felaktig uppgift som en förmånstagare lämnat i ett tidigare skede. Till detta kommer att den lagtekniska konstruktionen av bidragsbrottet gör att det som tidigare bedömts som försöksbrott nu kommer att bedömas som fullbordade brott. Därmed försvinner den möjlighet till frivilligt tillbakaträdande från försök till bedrägeri som finns enligt gällande rätt. En bestämmelse om frivillig rättelse kompenserar för denna förändring. Motsvarande resonemang gör sig gällande för omställningsstödsbrott, även om det rör sig om ett tillfälligt stöd i en krissituation. Med hänsyn till de mycket stora belopp som omställningsstödet kan uppgå till finns det anledning att motivera till frivilliga rättelser även avseende omställnings- stödsbrott. För skattebrott finns en bestämmelse om frivillig rättelse som innebär att det finns en möjlighet till straffrihet från Bestämmelsen om frivillig rättelse i 12 § skattebrotts- lagen (1971:69) motiverades vid lagens tillkomst med att avsaknaden av en sådan bestämmelse på grund av beskattningssystemets periodicitet kunde föra med sig att den som en gång lämnat en oriktig uppgift fortsatte med detta för att dölja det första brottet. I promemorian föreslås en särskild bestämmelse tas in i lagen om omställningsstöd med innebörd att den som frivilligt vidtar en åtgärd som leder till att ett korrekt beslut om stödet eller om återkrav av stödet kan fattas, inte ska dömas för omställningsstödsbrott. och anser att om ansvarsfrihet genom frivillig rättelse i enlighet med promemorians förslag ska vara möjlig även efter att stödet har utbetalats bör det krävas att de oriktigt utbetalda medlen återbetalats. I annat fall blir enligt deras uppfattning risken för stor att omställningsstödet utnyttjas i brottsligt syfte, särskilt med beaktande av vilka belopp det är fråga om. I lagrådsremissens bestämmelse om frivillig rättelse föreslår regeringen därför ett krav på att det felaktigt tillgodoförda stödet måste återbetalas för att kunna leda till ansvarsfrihet. Lagrådet avstyrker dock förslaget att frivillig rättelse efter att ett omställningsstöd tillgodoförts ska vara förenat med ett krav på åter- betalning för att leda till ansvarsfrihet. Enligt Lagrådet är den föreslagna ansvarsfrihetsbestämmelsen av ett nytt slag inom svensk straffrätt. Mot det föreslagna kravet på återbetalning för ansvarsfrihet kan det enligt Lagrådet riktas principiella invändningar. Vidare anser Lagrådet att en bestämmelse av ett sådant slag förutsätter en noggrann beredning, vilket inte synes ha skett. Lagrådet konstaterar avslutningsvis att det är möjligt att, om bestämmelsen får utgå, detta kan innebära en risk för missbruk. Mot den bakgrunden kan det enligt Lagrådet diskuteras om det inte vore bättre att begränsa möjligheten till ansvarsfrihet till sådana situationer då något tillgodoförande av stödet ännu inte har skett. Regeringen instämmer i vad Lagrådet anför om att ansvarsfrihets- bestämmelsen inte bör förenas med ett krav på betalning. Med tanke på den risk för missbruk av omställningsstödet som bedöms föreligga anser regeringen, i linje med vad Lagrådet för fram, att möjligheten till ansvars- frihet bör begränsas till situationer innan ett omställningsstöd har till- godoförts. Det är också i linje med bidragsbrottslagens bestämmelse om frivillig rättelse som gäller före utbetalning. Regeringen föreslår således att bestämmelsen om frivillig rättelse ska gälla den som innan ett omställningsstöd tillgodoförts frivilligt vidtar en åtgärd som leder till att det kan fattas ett korrekt beslut om stödet. På yrkande av allmän åklagare ska ett företag åläggas företagsbot för brott, om det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter och brottet har begåtts i utövningen av näringsverksamhet, sådan offentlig verksamhet som kan jämställas med näringsverksamhet eller annan verksamhet som ett företag bedriver, om brottet varit ägnat att leda till en ekonomisk fördel för företaget. För att företaget ska åläggas företagsbot krävs också att företaget inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottet, eller att brottet har begåtts av en person med ledande ställning i företaget eller en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten (36 kap. 7 § ). En företagsbot kan fastställas till max (36 kap. 8 och 9 §§ ). En företagsbot är ingen påföljd i egentlig mening utan en annan särskild rättsverkan av brott vid brott i näringsverksamhet. Med hänsyn till straffskalan kan det förekomma situationer där en person i företaget döms för omställningsstödsbrott som företaget åläggs företagsbot. I fråga om konkurrens mellan omställningsstödsbrott och bedrägeri- bestämmelsen görs motsvarande bedömning som gjordes när bidrags- brottet infördes. I konkurrenshänseende ska således de föreslagna bestäm- melserna genom de speciella brottsförutsättningar som ställs upp ha företräde framför bedrägeribestämmelsen (grundsatsen om lex specialis). Detta gäller även om gärningen kan tänkas innefatta ett aktivt vilse- ledande. Om rekvisiten för omställningsstödsbrott är uppfyllda, ska alltså bedrägeribestämmelsen inte tillämpas. Det innebär att när en gärning utgör ett omställningsstödsbrott behöver någon prövning av om ett sådant brott alternativt skulle kunna innefatta ett bedrägeri inte ske. När det gäller önskemål om ett förtydligande av hur omställningsbrottet förhåller sig till bidragsbrottsbestämmelserna, konstaterar regeringen att bidragsbrottslagen inte är tillämplig på omställningsstöd. Det framgår redan av det förhållandet att stödet beslutas av (se 1 §). Någon situation där de föreligger konkurrens mellan bidragsbrott och omställningsstödsbrott kan med andra ord inte uppkomma. I förhållande till andra brottsbalksbrott gäller samma principer som vid bedrägeri. För det fall ett omställningsstödsbrott begåtts genom användande av en falsk handling och trots detta inte är att rubricera som grovt omställnings- stödsbrott, döms i konkurrens för både omställningsstödsbrott och exem- pelvis urkundsförfalskning enligt 14 kap. 1 § . Om en gärning också innefattar osann eller vårdslös försäkran enligt 15 kap. 10 § brotts- balken bör dömas endast för omställningsstödsbrott. Om en gärning inne- fattar såväl vårdslöst omställningsstödsbrott som vårdslös försäkran enligt 15 kap. 10 § bör dömas endast för vårdslöst omställnings- stödsbrott. Ett omställningsstödsbrott konsumerar ett efterföljande olovligt förfogande enligt 10 kap. 4 § (jfr prop. 2006/07:80 s. 80). Utvidgad brottskatalog i lagen om brottsbekämpande verksamhet har i uppgift att medverka i vissa brottsutred- ningar samt att bedriva underrättelseverksamhet avseende viss brotts- lighet. Den brottsbekämpande verksamheten bedrivs inom den s.k. skatte- brottsenheten, som är organisatoriskt skild från andra verksamheter inom . Bestämmelser om brottsbekämpande verk- samhet finns i lagen (1997:1024) om brottsbekämpande verksamhet. Medverkan i brottsutredningar sker på begäran av och under ledning av åklagare medan underrättelseverksamheten bedrivs själv- ständigt av . Verksamheten är begränsad till vissa brott som har anknytning till övriga verksamhet, den s.k. brottskata- logen. omfattar brottskatalogen bl.a. skattebrott och bokföringsbrott och Prop. 2019/20:181 annan brottslighet som ansetts ha ett klart samband med verksamhet (jfr prop. 2016/17:89 s. 42). Även omställningsstödsbrott kommer att ha ett klart samband med verksamhet. Skatte- verkets brottsbekämpande verksamhet föreslås därför även omfatta brott enligt lagen om omställningsstöd. Förslaget syftar till att ska kunna bedriva förebyggande verksamhet samt underrättelse- och utred- ningsverksamhet mot omställningsstödsbrott. På så sätt kan särskilda kompetens inom detta sakområde tillvaratas i det brottsbekäm- pande arbetet. Förslaget föranleder 35–38 §§ i den nya lagen om omställningsstöd och ändring i 1 § lagen (1997:1024) om brottsbekämpande verk- samhet. Regeringens förslag: Lagen om behandling av uppgifter i Skatte- verkets beskattningsverksamhet ska kompletteras med en uttrycklig bestämmelse om att behandlingen av personuppgifter vid handläggning enligt lagen om omställningsstöd omfattas av lagens tillämpnings- område. Uppgifter ska få behandlas för att tillhandahålla information som behövs hos för handläggning enligt lagen om omställ- ningsstöd och lagen om stöd vid korttidsarbete. Sådana uppgifter som behövs för handläggning enligt lagen om omställningsstöd ska få behandlas i beskattningsdatabasen. Därutöver föreslås av författnings- tekniska skäl en konsekvensändring i en tidigare beslutad ändring i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverk- samhet. Regeringens bedömning: Någon ny bestämmelse om gallring behöver inte införas i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian innehåller inte någon bedömning av om det behöver införas bestämmelser om gallring. Promemorian innehåller inte den lagändring som föranleds av författningstekniska skäl. Remissinstanserna: , som tillstyrker de föreslagna lagändringarna, tar upp att promemorian inte tar ställning till om uppgifter och handlingar om omställningsstöd ska bevaras eller gallras. har i rekommendationer till statliga myndigheter med anledning av covid- 19-pandemin uppmanat myndigheterna att bevara handlingar som på olika sätt belyser hur pandemin påverkar verksamheten. anser därför att lagstiftaren kommer att behöva ta särskild ställning till om uppgifter och handlingar om omställningsstöd hos ska bevaras eller gallras. För det fall att lagstiftaren anser att uppgifterna och handlingarna i ärenden om omställningsstöd ska gallras anser att det inte är tydligt att befintlig gallringsbestämmelse, utifrån dess orda- lydelse samt utifrån vad som framgår av förarbetena, även omfattar dessa ärenden. ser det som tveksamt att bestämmelsen kan omfatta även ärenden om omställningsstöd och att det därför är mycket angeläget att lagstiftaren förtydligar hur och på vilket sätt bestämmelsen kan tillämpas på samtliga typer av ärenden om omställningsstöd och vilka uppgifter och handlingar som behöver undantas från gallring. Skälen för regeringens förslag och bedömning I denna promemoria föreslås ett införande av ett statligt omställningsstöd. Syftet med förslaget är att kompensera företag som drabbats av stora omsättningstapp till följd av spridningen av sjukdomen covid-19. Stödet omfattar företag som är en fysisk eller juridisk person som för prövningen av ansökan om omställningsstöd bedriver närings- verksamhet i och som är godkänd för F-skatt (se avsnitt 5.2). Utformningen av stödet beskrivs närmare i avsnitt 6. Ansökan om omställningsstöd ska göras elektroniskt på ett av fastställt formulär.