prop · H703172 · 2020-06-04 00:00:00 — Det föreslås därför att nämnden ska ha rätt att få tillträde till serveringsställets lokaler, tillhörande områden och entréer. Tillsynen avser de lokaler, områden och entréer som besökare har tillträde till. Nämndens tillträdesrätt enligt den föreslagna lagen omfattar därför t.ex. inte kök eller personalutrymmen. Tillträdesrätten syftar till att säkerställa att kraven på smittskyddsåtgärder respekteras så att smittspridningen förhindras. Det är fråga om ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Den begränsning som rätten till tillträde innebär för det skydd som var och en har mot husrannsakan och liknande intrång går inte utöver vad som är nödvändigt (2 kap. 20–21 §§ regeringsformen). Kommunens rätt till tillträde är därför förenlig med 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen. I vissa fall kan den kommunala nämnden behöva få hjälp av polisen för att kunna utöva tillsynen. I likhet med vad som gäller enligt bestämmelserna i livsmedelslagen och alkohollagen bör nämnden därför kunna begära att lämnar nämnden den hjälp som behövs om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver tillgripas, eller det annars finns synnerliga skäl. Flera remissinstanser, t.ex. och , efterfrågar att ges befogenheter att bistå även vid verkställighet av beslut. har dock betonat vikten av att utformningen av bestämmelsen inte utvidgas, vilket talar emot att befogenheterna utökas till att även omfatta hjälp vid verkställighet av beslut. De erfarenheter som vunnits är att när smittskyddsläkaren har stängt en verksamhet har frivillig rättelse vidtagits. Regeringen vill framhålla att förelägganden och förbud får förenas med vite. Härigenom ges enligt regeringen en tillräcklig garanti för att de som driver serveringsställen faktiskt rättar sig efter kommunernas beslut. Som Visita har framhållit vill också de flesta verksamhetsinnehavare göra rätt för sig. Till skillnad från vad som gäller enligt föreskrifter HSLF-FS 2020:9 har smittskyddsläkaren i den föreslagna lagen inget ansvar för att utöva tillsyn eller befogenhet att fatta beslut. I stället läggs tillsynsansvaret på den kommunala nämnd som ansvarar för miljö- och hälsoskyddsområdet. De beslut som nämnden fattar ska syfta till att åtgärder vidtas så att smittspridning förhindras. För att nämnden ska fatta det ur smittskyddssynpunkt mest lämpliga beslutet bör det föras in i lagen att nämnden, när det behövs, ska samråda med smittskyddsläkaren. anser att det behöver tydliggöras vad som avses med att kommunerna vid behov ska samråda med smittskyddsläkaren. Föreningen framhåller att måste formulera föreskrifter som tydligt beskriver vilka insatser som krävs av kommunen 2019/20:172 för att säkerställa att serveringsställen tar sitt smittskyddsansvar. ställer sig positiv till att det är inskrivet i lagen att kommunen vid behov ska samråda med smittskyddsläkaren. Smittskyddsläkarens kompetens kan i vissa fall behövas för adekvata bedömningar. anser att det i utkastet är otydlig när det gäller vilka förväntningar kommunerna kan ha på smittskyddsläkarnas tillgänglighet. Kommunerna måste kunna vända sig till smittskyddsläkarna och omgående få den rådgivning som krävs. anser att smittskyddsläkare endast ska kontaktas inför beslut om stängning. Regeringen anser att det är viktigt att den kommunala nämnden inför ett beslut ska kunna samråda med smittskyddsläkaren. Det innebär inte att smittskyddsläkaren måste rådfrågas inför varje beslut, utan det är upp till nämnden att avgöra i vilka fall smittskyddsläkarens kompetens behövs. Smittskyddsläkaren i , som har fattat flest beslut om att stänga restauranger, har tagit fram en vägledning för regionens kommuner att använda sig av när de utövar sin tillsyn på serveringsställen. Samtalen från kommunens personal till smittskyddsläkaren var mest omfattande i den inledande fasen av tillsynsverksamheten. Därefter har kommunerna arbetat upp en praxis att förhålla sig till. Regeringen har för avsikt att i förordning ange att ska ansvara för nationell tillsynsvägledning. ska ge sådan tillsynsvägledning i länet. Sådan vägledning kan avlasta smittskyddsläkarna och bidra till att samråd med smittskyddsläkaren endast sker i mindre omfattning och begränsas till när nya situationer uppstår eller då svåra avvägningar måste göras. Den nu föreslagna lagen kommer att gälla i hela landet och omfattar samtliga kommuner. Det finns därför behov av en aktör som kan vara ett stöd för kommunerna och som kan bidra till en enhetlig rättstillämpning. ansvarar enligt sin instruktion för att följa tillståndet i länet och ska främja samverkan mellan kommuner, regioner, statliga myndigheter och andra relevanta aktörer i länet. har därutöver bl.a. enligt livsmedelslagstiftningen ansvar för att ge kommunerna stöd, råd och vägledning. Regeringen anser därför att det är lämpligt att får en liknande uppgift i den nu föreslagna lagen. I utkastet till lagrådsremiss föreslogs att ska ”följa” kommunernas tillsynsverksamhet. i och har framfört att detta begrepp bör bytas ut mot ”vägledning”. Bestämmelsen bör därför utformas i enlighet med detta. Därutöver anser regeringen att en särskild länsstyrelse bör få i uppdrag att samordna länsstyrelsernas arbete, vilket bör regleras i förordning. Med hänsyn till att smittspridningen har pågått i och det också är där som flest inspektioner har skett, bedöms det vara lämpligt att i samordnar länsstyrelsernas arbete. Regeringens förslag: Beslut enligt den nya lagen ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utkastet angavs att även beslut enligt anslutande föreskrifter ska kunna överklagas. Remissinstanserna har inte några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Beslut som fattas enligt den nya lagen kan ha betydande rättsverkningar. Det är därför ur rättssäkerhetssynpunkt av vikt att det tydliggörs i lagen att sådana beslut kan överklagas. I utkastet till lagrådsremiss föreslogs att det i lagen skulle anges att även beslut enligt anslutande föreskrifter får överklagas. Med ”anslutande föreskrifter” avses såväl föreskrifter som har meddelats med direkt eller indirekt stöd av lagen som föreskrifter som har meddelats med stöd av restkompetensen eller rätten att meddela verkställighetsföreskrifter enligt 8 kap. 7 § regeringsformen, se även avsnitt 8. En utgångspunkt vid normgivning är att frågor om överklagande bör regleras i den författning som innehåller de materiella bestämmelser som ligger grund för ett visst förvaltningsbeslut. Regeringen anser att det inte finns skäl att i den nu föreslagna lagen reglera frågor om överklagande av beslut enligt föreskrifter på lägre normhierarkisk nivå (jfr propositionen Tillfälliga bemyndiganden i smittskyddslagen med anledning av det virus som orsakar covid-19, prop. 2019/20:155 s. 21, och propositionen Ny djurskyddslag, prop. 2017/18:147 s. 269). Av detta skäl ska det inte anges i lagen att beslut enligt anslutande föreskrifter får överklagas. Enligt 41 § förvaltningslagen får ett beslut överklagas om beslutet kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt. Den nu föreslagna överklagandebestämmelsen innebär således en särreglering i förhållande till förvaltningslagen. 11Sekretess och behandling av personuppgifter Regeringens bedömning: Det saknas behov av särskilda bestämmelser om sekretess eller om behandling av personuppgifter. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Datainspektionen har inga synpunkter. Inte heller övriga instanser har framfört några synpunkter när det gäller denna bedömning. Skälen för regeringens bedömning I denna proposition föreslås att den kommunala nämnd som ansvarar för miljö- och hälsoskyddsområdet ska bedriva tillsyn över att den nya lagen och anslutande föreskrifter följs. Det kan inte uteslutas att kommunerna i denna tillsynsverksamhet kommer att hantera uppgifter om enskildas affärs- eller driftsförhållanden. Sekretess i tillsynsverksamhet regleras i 30 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Enligt första stycket första punkten i denna bestämmelse gäller sekretess i verksamhet som bedrivs av någon annan än en statlig myndighet och som består i tillsyn med avseende på näringslivet för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Enligt andra punkten gäller sekretess också för uppgift om andra ekonomiska eller personliga förhållanden än som avses i första punkten för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för sådan tillsynsverksamhet som avses i denna paragraf. Sekretessen gäller i högst . Enligt 30 kap. 27 § andra stycket OSL gäller sekretessen inte för uppgift i tillsynsverksamhet som bedrivs av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet, om intresset av allmän kännedom om förhållande som rör människors hälsa, miljön eller redligheten i handeln eller ett liknande allmänintresse har sådan vikt att uppgiften bör lämnas ut. De eventuella uppgifter om enskildas affärs- och driftsförhållanden som kan förekomma i ett tillsynsärende enligt den nu föreslagna lagen bedöms falla under 30 kap. 27 § första stycket OSL. Det bedöms därför inte finnas något behov av ytterligare sekretessreglering. Syftet med 30 kap. 27 § andra stycket OSL är att kommunen ska kunna offentliggöra sekretessbelagda uppgifter bl.a. för att allmänheten ska kunna göra en bedömning av de hälsorisker som är förenade med den verksamhet som har tillsynats. I förarbetena tas det upp som exempel att allmänheten kan ha behov av att få information om missförhållanden i företagsverksamhet som rör brister i kvaliteten hos livsmedel, oriktiga datummärkningar, farliga ämnen i kläder eller dålig barnsäkerhet hos leksaker (prop. 1988/89:131 s. 13). Det får anses vara en fråga för rättstillämpningen att i det enskilda fallet avgöra om denna bestämmelse är tillämplig när det gäller uppgifter i den tillsynsverksamhet som kommer att bedrivas enligt den föreslagna lagen. Enligt den föreslagna lagen ska i vissa fall lämna den kommunala nämnden hjälp vid utövandet av tillsynen. Nämnden ska också vid behov kunna samråda med smittskyddsläkare. Vidare ska ge länets kommuner stöd, råd och vägledning. Bedömningen är att inga av dessa aktörer kommer att behöva hantera uppgifter om enskildas affärs- eller driftsförhållanden för att kunna utföra sina uppgifter enligt den föreslagna lagen. Sammanfattningsvis bedöms det alltså inte finnas behov av att göra ändringar i OSL. Kommunen, och smittskyddsläkaren måste ha lagligt stöd för behandlingen av sådana personuppgifter som förekommer i den nu föreslagna tillsynsverksamheten. Bestämmelser om behandling av personuppgifter finns i och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), här benämnd EU:s dataskyddsförordning, och lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning. Enligt EU:s dataskyddsförordning är behandlingen av personuppgifter laglig bl.a. om behandlingen är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige (artikel 6.1 c) eller om behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning (artikel 6.1 e). Den grund för behandlingen som avses i artikel 6.1 c och e ska enligt artikel 6.3 fastställas i enlighet med unionsrätten eller en medlemsstats nationella rätt som den personuppgiftsansvarige omfattas av. För behandling som grundar sig på artikel 6.1 c ska syftet med behandlingen fastställas i den rättsliga grunden. Unionsrätten eller den nationella rätten ska uppfylla ett mål av allmänt intresse och vara proportionell mot det legitima mål som eftersträvas. Utöver att laglig behandling av personuppgifter endast kan ske om behandlingen är förenlig med något av de villkor som uppställs i artikel 6, måste all behandling även uppfylla förordningens principer om laglig behandling enligt artikel 5, exempelvis att uppgifterna behandlas på ett korrekt och öppet sätt i förhållande till den registrerade samt att de samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte senare behandlas på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. Behandling av personuppgifter kommer att behöva ske i kommunens tillsynsplanering och när nämnden dokumenterar vilka tillsynsinsatser som har gjorts. Därutöver kommer personuppgifter att hanteras i de fall nämnden väljer att fatta beslut om föreläggande eller förbud, både vad gäller sammanställning av underlag från tillsynen för att motivera beslutet samt vid kommunikation med berörda parter. Personuppgifter kommer också att hanteras vid överklagande till domstol och vid ansökan om utdömande av vite. Kommunen kommer således att behöva behandla personuppgifterna i någon form av register eller ärendehanteringssystem. Nämnden, och smittskyddsläkaren behöver också behandla personuppgifter i samband med att nämnden begär hjälp av och smittskyddsläkaren inom ramen för tillsynen. De uppgifter som kan bli aktuella att behandla är sådana som identifierar den som är föremål för tillsynen, t.ex. personnummer, organisationsnummer, namn och kontaktuppgifter. Det kommer inte finnas behov av att behandla sådana särskilda kategorier av personuppgifter som enligt huvudregeln i artikel 9 i dataskyddsförordningen är förbjudna att behandla (t.ex. personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller uppgifter om hälsa). Det kommer inte heller finnas behov av att behandla sådana uppgifter som 2019/20:172 omfattas av artikel 10 i förordningen, t.ex. uppgifter om fällande domar och överträdelser. Vad gäller kommunens, och smittskyddsläkarens personuppgiftsbehandling i nu aktuella tillsynsärenden bedöms sådan behandling vara nödvändig för att dessa aktörer ska kunna fullfölja sina uppgifter enligt den föreslagna lagen. Behandlingen är därmed nödvändig för att de ska kunna fullgöra en rättslig förpliktelse och utföra en uppgift av allmänt intresse. Behandlingen är också nödvändig som ett led i myndighetsutövningen. Syftet med behandlingen är fastställt i nationell rätt. Rättslig grund för behandlingen finns i artikel 6.1 c och e samt i 4 § den föreslagna lagen. Enligt artikel 87 i EU:s dataskyddsförordning får medlemsstaterna närmare bestämma på vilka särskilda villkor bl.a. ett nationellt identifikationsnummer får behandlas. I 3 kap. 10 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning anges att personnummer och samordningsnummer får behandlas utan samtycke endast när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Skälen till att det införs en reglering om smittskyddsåtgärder på serveringsställen bedöms motivera att kommunen, och smittskyddsläkaren behandlar uppgifter om personnummer eller samordningsnummer i sådan verksamhet som omfattas av den föreslagna lagen. Syftet med tillsynsförfarandet är att försäkra sig om att verksamheten på serveringsställena bedrivs så att spridningen av det virus som orsakar covid-19 förhindras så långt det är möjligt. Någon mindre ingripande åtgärd än att bedriva tillsyn, vilket kräver personuppgiftsbehandling, bedöms inte finnas. Vikten av en effektiv tillsyn för att upprätthålla samhällets smittskydd innebär att det bedöms saknas möjligheter att behandla personuppgifterna på ett mindre ingripande sätt, t.ex. genom avidentifiering eller begränsade lagringsmöjligheter. Det kan i detta sammanhang noteras att nämnden i sin tillsyn inte kommer att behöva behandla några andra personuppgifter än sådana som redan får behandlas inom ramen för den tillsynsverksamhet som bedrivs enligt alkohollagen och livsmedelslagen. Den nu föreslagna regleringen bedöms därför vara proportionerlig. Enligt 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Den behandling av personuppgifter som kommer att ske med stöd av den föreslagna lagen bedöms inte vara av sådan omfattning eller avse så känsliga personuppgifter att den kan anses utgöra ett betydande intrång i den personliga integriteten. Lagen ska vara tidsbegränsad Regeringens förslag: Lagen ska vara tidsbegränsad och upphöra att gälla vid utgången av 2020. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: De krav som åläggs den som driver ett serveringsställe kan begränsa verksamhetens bedrivande och få ekonomiska konsekvenser. Åtgärderna för att förhindra smittspridning bör anpassas efter det rådande läget och inte vara mer långtgående än vad som är nödvändigt. Giltighetstiden för lagen bör därför begränsas. Det bedöms vara lämpligt att lagen upphör att gälla vid utgången av 2020. Regeringens bedömning: De inskränkningar som lagen innebär i egendomsskyddet och näringsfriheten är förenliga med regerings- Lagen är också förenlig med rätten till skydd för egendom Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens när det gäller näringsfriheten. I utkastet finns ingen bedömning när det gäller egendomsskyddet. Remissinstanserna har inte några synpunkter på bedömningen. kanslern anser dock att det också bör övervägas om bestämmelserna om egendomsskydd i regeringsformen (RF) respektive Skälen för regeringens bedömning: Enligt 2 kap. 15 § RF är vars och ens egendom tryggad bl.a. genom att ingen kan tvingas tåla att det all- männa inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. de krav på smittskyddsåtgärder som införs genom den föreslagna lagen till viss del innebär rådighetsinskränkningar för exempelvis den som äger eller efter upplåtelse har rätt att nyttja en lokal och som bedriver serveringsställe men inte kan använda fastigheten fullt ut som planerat. I sammanhanget kan också beaktas den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna (), vilken gäller som lag. Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. stycket inskränker emellertid dessa bestämmelser inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera 2019/20:172 nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse. Begreppet egendom har i artikel 1 i tilläggsprotokollet en autonom och vidsträckt innebörd. Med egendom avses således inte bara fast och lös egendom utan också begränsade sakrätter samt fordringar och immateriella rättigheter. Även ekonomiska intressen och förväntningar avseende utövande av näringsverksamhet omfattas av skyddet. Av praxis framgår att exempelvis förlust av klientel kan vara en begränsning av den rätt till skydd för egendom som följer av artikel 1 (se bl.a. dom i målet Könyv-Tár Kft m.fl. mot , nr 21623/13, meddelad ). Enligt praxis innefattar det skydd som denna bestämmelse ger ett krav på att ett ingrepp i egendomsskyddet ska vara proportionerligt. Även om det finns ett allmänt intresse som kan motivera ingreppet, måste det ske en avvägning mellan det allmännas och den enskildes intresse, och åtgärden måste genomföras på ett sådant sätt att den inte innebär en oskälig börda för den enskilde. Kravet på proportionalitet följer också av 2 kap. 15 § RF (se bl.a. NJA 2018 s. 753). Förslaget innebär också en begränsning av näringsfriheten. Enligt 2 kap. 17 § RF får begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Serveringsställen är sådana platser där det finns en större risk för smittspridning och trots att föreskrifter började gälla är trängsel på restauranger och i liknande verksamheter fortfarande till viss del ett problem och utgör därmed en risk för smittspridning. Hur smittspridningen utvecklar sig framöver beror, som framhålls i avsnitt 5 i högsta grad på de åtgärder som vidtas och hur dessa efterföljs. Om reglerna om fysiskt avstånd på restauranger och andra liknande verksamheter inte hålls finns det risk att det leder till en vidare samhällspridning av det virus som orsakar covid-19, vilket kommer påverka enskilda individer, samhället, företagen och sjukvården i ännu större utsträckning än vad sjukdomen redan gör. Regeringen bedömer att de krav på smittskyddsåtgärder som lagen innebär för serveringsställen är nödvändiga för att förhindra smittspridningen. Lagstiftningen motiveras således av ett angeläget allmänt intresse. Detta intresse väger så tungt att det vid en intresseavvägning går före näringsidkarens rätt till skydd för egendom. Av avsnitt 9 följer vidare att det i enlighet med 5 § förvaltningslagen i varje enskilt fall måste ske en prövning av proportionaliteten mellan överträdelsen och den åtgärd som myndigheten vidtar. I fråga om lagens krav gör regeringen också bedömningen att det inte finns några andra mindre ingripande smittskyddsåtgärder för att serveringsställen ska kunna hålla fortsatt öppet för kunder trots den pågående pandemin. Den börda som kraven innebär för en enskild näringsidkare är inte oskälig. Lagens krav om smittskyddsåtgärder är därför en proportionerlig inskränkning i egendomsskyddet. Det är också en tillåten inskränkning i näringsfriheten. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att förslagen är förenliga med såväl regeringsformen som . Regeringens förslag: Lagen ska träda i kraft . Trots att lagen upphör att gälla vid utgången av 2020 ska dock lagen fortfarande gälla för ärenden eller mål som har inletts innan lagen upphörde. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Den nya lagen bör med hänsyn till rådande förhållanden träda i kraft . Som anförs i avsnitt 12 ska lagens giltighetstid begränsas till utgången av 2020. Av rättssäkerhetsskäl är det viktigt att beslut som fattats med stöd av lagen ska kunna prövas i domstol även efter det att lagen har upphört att gälla. Det bör därför införas en övergångsbestämmelse till lagen som innebär att ett ärende eller ett mål får prövas efter det att lagen har upphört att gälla, om ärendet eller målet har inletts . Konsekvenser för den kommunala Eftersom förslaget innebär nya uppgifter för kommunerna och till viss del regionerna bedöms det ha effekter på den kommunala självstyrelsen. Enligt 14 kap. 3 § regeringsformen bör en inskränkning av den kommunala självstyrelsen inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som föranleder inskränkningen. Den förväntade inverkan på den kommunala självstyrelsen är begränsad och bedöms vara nödvändig för att säkerställa en fullgod tillsyns- organisation för att minska risken för ytterligare samhällsspridning av det virus som orsakar covid-19. Förslaget i propositionen baseras på att de kommunala nämnder som ansvarar för miljö- och hälsoskyddsområdet